prop · FZ03152 · 1975-12-31 00:00:00 — Lånegarantifår lämnas lill ett belopp som motsvarar högst av den totalainvesleringsutgifien. Efterde beslut som fattade angående försörjningsberedskapen påbeklädnadsområdet (prop, 1975/76:57, NU 1975/76:15, rskr1975/76:107) uppgår ramen för avskrivningslån till sammanlagt 160 milj. kr, ÖEFhar av försörjningsberedskapsskäl upphandlat garnoch väv hos svensk textilindustri lill ett värde av ca 190 milj. kr. (inköpsvärde).Till detta kommer upphandling (exkl. tidigareläggning av beställningar) av garnoch väv som beslutades av till ett värde av 82 milj,kr, samt medgivande alt beställa sjukvårdsväv inom en sammanlagd ram på 30milj. för uppbyggnad av ett särskilt lager i ÖEF:s regi. Avövriga stödåtgärder för teko-, sko- och läderområdet som beslöts av idecember 1972 kan nämnas att myndigheter som upphandlar textil- och lädervarorfr. o. m. är ålagda att vid större upphandlingar samråda med ÖEF omlägsta anbud avser imponerad vara och svensk anbudsgivare finns. Om ÖEF anserall upphandlingen med hänsyn lill försörjningsberedskapen bör stanna inomlandet kan ärendet överiämnas till regeringen för avgörande. Genom det tidigarenämnda beslutet vid kan beslut härom efter regeringensbestämmande fattas av ÖEF. För att täcka kostnaderna för mellanskillnad i prishar 10 milj. kr. 1975/76:152 14 beviljats.Statligt stöd kan även utgå vid och landstingskommunal upphandling avbeklädnadsvaror. Vidupphandling av uniformsväv är fr. o. m, upphandlande myndigheterhänvisade lill ÖEF, som från svenska väverier inköper en standardiserad varaför dessa myndigheters räkning. 2.3.1Samliällsuivecklingen och det ekonomiska försvaret FBUredovisar i betänkandet utvecklingen under senare lid inom områden som har enmer väsentlig betydelse för försörjningsberedskapen, såsom produktion,utrikeshandel, industristruktur och konsumtionsmönster, 1 detta sammanhangberörs de allmänna tendenserna i den framlida utvecklingen inom olikaförsörjningsområden samt sannolika konsekvenser härav för det ekonomiskaförsvaret. Inledningsviskonstaterar att förutsättningarna för det ekonomiska försvaret vid tidenför utbrott var förhållandevis tillfredsställande. Densvenska industrin utgick i huvudsak från inhemska råvaror, och produktionenavsattes till övervägande del inom landet. Utrikeshandeln och det ekonomiskasamarbetet med andra länder var vidare av måttlig omfattning. Efterdet andra väridskriget har bilden radikalt förändrats. Frigörandet avutrikeshandeln, liberaliseringen av betalningarna och tillkomsten av detallmänna tull- och handelsavtalet (), det europeiska frihandelsområdet(EFTA) och de europeiska gemenskaperna (EG) har bidragit till en ökning av deninternationella arbetsfördelningen som efler hand medfört en strukturomvandlingav både industri och handel med allt färre och större produktionsenheter, euensidigare näringsliv och en mer specialinriktad produktion. Vissaförsörjningsviktiga varor har fallit bort eller hotaratt försvinna iproduktionen. Industrin har i växande grad blivit beroende av tillförseln avhalvfabrikat och komponenter från utländska leverantörer. Genomtransport- och lagerhanteringsieknikens framsteg har en betydande minskning avindustrins lagerhållning ställd i relation till förbrukningen(lageruthålligheten) möjliggjoris ulan au riskerna för avbrott i varuförsörjningenav näringslivet därmed bedömts bli oacceptabla. Lagerut-hållighelen har nedgåttsärskilt under första delen av 1960-talel, Därefter har en stabilisering ägtrum och ett relativt förhållande mellan lager och förbrukninguppkommit. FBUframhåller att diskussionerna rörande handeln med råvaror alltmer har kommit iblickpunkten under senare lid. Detta gäller även den härmed Prop.1975/76:152 15 näraförbundna frågan om exportrestriktioner. Utvecklingen i dessa hänseenden undersenare lid redovisas översiktsmässigt. U-ländernaär starkt beroende av förhållandena på råvarumarknaden och utvecklingen i frågaom exportintäkter för råvaror har härvidlag inte varit gynnsam. För attförbättra denna situation har dels sökt få allmänna riktlinjerantagna för en internationell prispolitik dels verkat för att åstadkommaråvaruavtal för enstaka varor och andra arrangemang, bl, a,producentsammanslutningar. Erfarenheternaunder fick enligt FBU fiertalet att anse att de endastgenom att stärka det inbördes samarbetet skulle kunna uppnå större rättvisainom världshandeln. Därmed kom tyngdpunkten att förskjutas från av i-ländertraditionellt dominerade multilaterala organ till av självaupprättade samarbetsorgan på skilda varuområden. De oljeproducerande ländernasagerande kom därvid att tjäna som förebild för många andra råvaruländer. Förutsättningarnaför att genom producentsammanslutningar nå resultat på är enligtFBU högst olika på skilda varuområden. Exempel på varuområden därsammanslutningar bildats mellan och med inslag av enstaka i-länder ärkoppar, bauxit, kvicksilver, järnmalm, natur-gummi, kaffe, bananer och socker. Frånu-landshåll har hävdals att samarbete mellan producenlländer är nödvändigt föratt dessa skall bli en konsumeniländerna likvärdig partner i fortsattadiskussioner om särskilda internationella råvaruarrangemang. Vissa i-länderställer sig negativa lill att över huvud diskutera dessa frågor och ser iproducentsamarbete en risk för konfrontationspolilik. Man förespråkar istället samarbete genom råvaruavtal. Detkan i eu svårare skede bli nödvändigt alt reglera exporten för att förhindraatt viktiga varor försvinner ur landet. Sådana åtgärder kan också aktualiserasi fredskriser då tillförseln av enstaka viktiga varor störs, utan att dettainnebär något hot mot landets försörjning i stort men att bl. a.sysselsättningen och försörjningen på vissa vikliga delområden kan drabbas, emellertid att situationen i sådana fall är särskilt känslig eftersommotåtgärder kan aktualiseras gentemot . har vidare genom avtalmed EFTA, EG samt genom beslämmelserna i i betydande utsträckning bunditsin handlingsfrihet. Motbakgrund av önskemålet alt bevara en så fri utrikeshandel som möjligt - vilketförutsätter en fri tillgång till råvaror och andra insatsvaror - anser FBU attSverige i sin politik i de internationella organisationerna bör verka förtillkomsten av fier globala varuavtal som är så konstruerade att internationellarältvisehänsyn tillgodoses. Den övergripande målsättningen bör därvid vara altsamarbete kan uppnås mellan producent- och konsument-länder. Enligt FBUsammanfaller här svenska intressen med önskemål. Om osäkerhetenökar i fråga om varulillgången blir också behovet av beredskaps- ochfredskrislagring större. FBU framhåller alt man från 1975/76:152 16 svensksida måste acceptera vissa höjningar av råvarupriserna om stabilare priser ochvissa garantier för avbrott i tillförseln härigenom kan uppnås. 2.3.3Finansieringen av det ekonomiska Jörsvarct FBUpåpekar alt en slor del av kostnaderna för det ekonomiska försvaret belastarstatsbudgeten. Därutöver har näringslivet betydande kostnaderinom energiområdeti samband med tvångslagringen av oljeprodukter, Komjjensa-lion för dessakostnader tas dock ul prisvägen. Årskostnaderna för hela det ekonomiskaförsvaret 1974/75 har uppskattats till drygt 300 milj. kr. Av detta utgör ca200 milj, kr. anslag över statsbudgeten. Av de årliga kostnaderna för hela detekonomiska försvaret är personalkostnader och kostnader lörberedskapslagring av varor och lörrådshållning av viss materiel. InomÖEF:s ansvarsområde har för verksamheien under /76 anvisats ca104 milj. kr. Nära 90 milj, kr. härav avser ersättning förberedskapslagring m. m. Olikaformer för näringslivets och även konsumenternas mer direkta medverkan då detgäller alt bidra till kostnaderna för det ekonomiska försvaret övervägs av härtill är all företagen genom försörjnings-beredskapsmässigaåtgärder får försörjningen med viktigare råvaror och insatsvaror förbättradvilket medförgynnsamma återverkningar på produktion, export och sysselsättning.Därmed förbättras även företagens lönsamhet på . Dendiskussion av olika finansieringssätt som genomförs i belänkandet leder framtill förslaget att beredskapslagringen, som får ses som en säkerhetspolitisktbetingad nödvändighet, bekostas med statsmedel. Kostnaderna för det ekonomiskaförsvaret får till ej obetydlig del ses som en del av kostnaderna förtotalförsvaret, vilka bör övervägas i ett sammanhang. Förhållandet är dockenligt FBU:s bedömning annoriunda då del gäller en lagring som främsl är äravsedd att minska risken för en störning i samhällsekonomin under fredstid(fredskrislager). Näringslivet får här mer pålaglia fördelar av en försloradlagring. 1 sammanhanget måste även beaktas alt en fredskrislagring i enbartstatlig regi kan leda till en minskad lagrings-benägenhet hos näringslivetdärigenom att man föriitar sig på att kunna utnyttja de statliga lagren dåstörningar uppkommer. Statliga fredskrislager kan då komma att innehålla vissavarukvantiteter som eljest skulle ha lagrats av näringslivet, FBU anser del motdenna bakgrund motiverat att de företag som förbrukar varor som lagras istatliga fredskrislager själva medverkar för att höja beredskapen införproduktionsavbrott och störningar i samhällsekonomin. Detta bör ske på detsättet att förelagen åläggs att hålla extra lager utöver den normala lagringenså att den härigenom åstadkomna ökningen av näringslivetsproduktionsuthållighel i stort motsvarar den ökning av uthålligheten som denstatliga lagringen medför. 1975/76:152 17 Somett komplement till de beredskaps- och fredskrislager som byggs upp kan enytterligare lagerökning hos företagen inför befarade krissituationer bedömasangelägen. Det föreslås därför alt företagen i sådana situationer får överförasina investeringsfonder för konjunkturutjämning till lagerinvesteringskonto.Regeringen har redan nu fullmakt att meddela beslut av detta slag. Det tordeenligt FBU få ankomma på ÖEF att inkomma till regeringen med förslag i dennafråga. FBUframhåller alt behovet av särskilda fredskrislager har blivitalltmer uppenbart, ÖEF hemställde om uppdrag och medel för attgenomföra en särskild beredskapslagring för fredskriser. 1 skrivelsenredovisas de allvariiga konsekvenserna av att de svenska företagen minskat sinfredsmässiga beredskap när det gäller lagerhållning av viktiga råvaror.Skrivelsen utmynnar i en hemställan att ÖEF skall få genomföra en särskildberedskapslagring för bristsituationer under fredstid inom en kostnadsram av200 milj. kr. Efterremissbehandling överlämnades skrivelsen jämte yttranden till FBU för attbeaktas vid utredningsuppdragets fullgörande, Fredskrisproblematikenhar aktualiserats i många andra sammanhang -bl. a. i riksdagsmotioner och idirektiven till energiberedskaps- och ran-soneringslagsutredningarna liksom vidöversynen av det nu löpande oljelagringsprogrammet och inom detekonomiska försvarets långsiktsplanering. De skilda uttalandena av riksdag ochregering har alla innebörden att fredskrisproblematiken måste ägnas en ökaduppmärksamhet i det ekonomiska försvarets fortsatta planering. EnligtFBU:s bedömning föreligger en viss risk att den allmänna utvecklingen för enenskild vara kan leda till kraftiga prisstegringar eller krissituationer påråvaruområdet. Härtill kommer emellertid att särskilda produktions- ellerutbudsbegränsande åtgärder av producent- eller konsumentländer inte får ansesutesluten. Detta gäller speciellt i del labila förhandlingsläge som råder ifråga om råvaror. föreligger en slor känslighet för störningar iråvarutillförseln inom det svenska näringslivet och samhället i övrigt. Detfinns inte heller några omständigheter som tyder på att skulle drabbasmindre än andra länder i en krissituation. Ävenom det föreligger vissa svårigheter vid fördelningen och prissättningen avlagren i en bristsituation anser FBU i likhet med det övervägande antalet av deremissinstanser som yttrat sig över ÖEF:s framställning, att ett fredskrislagerbör byggas upp. Detta har dock lill huvudsakligt syfte att avhjälpa fysiskabrister i tillförseln av vikliga importvaror. Som framgår av del föregåendeföreslås alt ansvaret för denna lagring delas mellan staten och näringslivet. Övervägandenarörande formen för företagens medverkan vid fredskris- 2 1975/76. 1975/76:152 18 lagringenhar lett till förslaget att förelagen bör åläggas att lagra varor kvantitetersom överstiger de egna normala lagren. Härigenom uppnår man att företagenslagring inle sjunker som följd av den statliga fredskrislag-ringen, samtidigtsom företagen kan bidra till skyddet mot störningar i samhällsfunktionen genomlagring av insatsvaror som är speciellt anpassade till produktionen i det egnaföretagel. Degrundläggande bestämmelserna för en sådan fredskrislagring hos företagen börenligt FBU ingå i den särskilda lag som föreslås. Lagringsskyldighetenföreslås innebära att de företag som regelmässigt förbrukar varuslag somfredskrislagras av staten åläggs alt lagra varuslaget i fråga - utöver dennormala lagringen - i kvantiteter som är så avvägda alt företagens sammanlagda"överlagring" motsvarar den statliga fredskrislagringen av varuslageti fråga. De enskilda företagen föreslås bli ålagda att hålla mi-nimilageruttryckta i termer av lageruthållighel - dvs. den lid (anial månader) somproduktionen kan upprätthållas i normal omfattning utan att någon tillförsel avinsatsvaror sker. Härigenom lår man enkelt en koppling mellan lagerstorlekenoch behovet av den aktuella varan hos det enskilda företaget. FBU anser detrimligt att företag som själva genom lagerökningar garderat sig mot ettoförutsett avbrott i råvaruleveranserna inte åläggs en ytteriigare lagring. Allaföretag som förbrukar icke oväsentliga kvantiteter av en viss vara bör därförenligt FBU åläggas en och samma lageruthållighel. Detta förslag anknyter lillreglerna inom ramen för det nu gällande oljelagringsprogrammet. FBUär medveten om all vissa branscher - eller vissa förelag - kan ih en störrebelastning än andra av en fredskrislagring av den typ som föreslås. Såvällikviditets- som lönsamhetsfrågor kommer här in i bilden. Skillnaderna gör siggällande främst då lagren byggs upp. Allmänt sett blir enligt FBUsvårigheterna för företagen störst under ett initialskede. Olikasätt har övervägts att utjämna skillnaderna och minska dessa svårigheter,exempelvis genom fördelaktiga nedskrivningsregler vid den skattemässigavärderingen av fredskrislagren och genom avskrivningslån för lagringsutrymmenoch statliga kreditgarantier för lagerökningar. Följande principer förföretagens fredskrislager föreslås. Redanvid antagandet av ett program förstatliga fredskrislager anges vilka varor somskall ingå i detta då en uppbyggnad är genomförd. Detta föreslås böra ske med början . Härvid anges även vilken uthållighet som skallgälla för de olika varorna med utgångspunkt från förbrukningen 1975.Lagringsskyldigheten inträder först sedan de statliga fredskrislagren är heltuppbyggda, dvs. vid ingången av . Härigenom fär företagen möjlighet attsuccessivt bygga upp sina lager under hänsynstagande till lönsamhet,likviditet och priser på de aktuella lagervarorna. FBU föreslår att ett nyttbeslut tas angående fredskrislagringen för kommande femårsperiod. 1975/76:152 19 Föratt allmänt sett öka lagringsbenägenhelen och minska nackdelarna för företageni initialskedet föreslås att förmånliga nedskrivhingsregler tillskapas förförelagens fredskrislager. Inom ramen för den föreslagna övergångsperiodenskulle sådana regler även kunna gälla för de förelag som - dålagringsskyldigheten inträder - anmäler till ÖEF att man avser hålla destipulerade lagren från en tidigare tidpunkt. Efter kontroll av att lagrenfinns kunde ett intyg utfärdas av ÖEF som berättigar till en förmånligarenedskrivning av lagret i fråga. 1 sådana fall skulle företaget få förbinda sigatt hålla detta lager fram när lagringsskyldigheten inträder. Dåmedges en nedskrivning till noll för alla lagringspliktiga företag. Om företagvill hålla lager utöver de stipulerade torde nedskrivningsmöjligheter fåmedges även för överstigande kvantiteter. Av rättviseskäl tordevidare företag som förbrukar av staten fredskris-lagrade varuslag men som - pågrund av obetydliga förbrukningskvantiteter - ej ålagts skyldighet att hållafreskrislager frivilligt kunna öka lageruthålligheten och på samma villkormedges förmånliga neskrivningsregler. FBU föreslår alt de förmånligarenedskrivningsmöjligheterna bör utformas på det sättet att värdet på denfredskrislagrade varan inle behöver medtagas vid beräkningen av värdet påföretagets totala lager vid beskattningsårets utgång. Denna rätt tillnollnedskrivning bör avse hela den kvantitet som företaget lagrar avfredskrislagrat vamslag. Förslaget kräver en ändring i punkt 1 av anvisningarnatill 41 § kommunalskattelagen (1928:370). Härutöverföreslår FBU att möjligheter till avskrivningslån tillskapas för lagringsutrymmensom nödvändiggörs av den ökade lagring som blir en följd av åläggandet atthålla fredskrislager. Företagen bör dessutom enligt FBU:s förslag få möjlighetatt få statlig kreditgaranti för investeringar i fredskrislager. Ävenom en lång övergångstid och lättnader vad beträffar finansieringen medges, inle uteslutas att särskilda svårigheter kan tänkas föreligga för vissaförelag alt uppfylla en lagringsskyldighel. Möjlighet bör då finnas för ÖEF allmedge undantag från eller nedsättning av skyldigheten. Företagel i fråga börkunna åläggas att eriägga en särskild avgift om detta inte framstår somuppenbart obilligt. FBUföreslår alt lagringsavgift också bör ulgå för förelag som avsiktligt elleroavsiktligt försummat sin lagringsplikt. Regeringenbör efter förslag av ÖEF i varje särskilt fall besluta när och på vad sättfredskrislagren skall utnyttjas. Detta bör ske i första hand då en reellkrissituation uppkommit. Normalt bör försäljningen av varor ur de statligafredskrislagren ske till marknadspriser. I vissa situationer kan det dock bliangelägel att utnyttja lagren för alt överbygga tillfälliga kraftigaprishöjningar. Härvid kan skäl tänkas föreligga att sälja varorna till prisersom är väsentligt lägre än rådande marknadspriser. Det är enligt FBU:s meningvikligl att ett sådant utnyttjande av fredskrislagren kombineras med vissavillkor för ifrågavarande förelag. Dessa villkor bör vara så utformade Prop.1975/76:152 20 attde säkerställer att företagets förmånliga inköpspriser kommer att återspeglasi försäljningspriserna för färdigvarorna. Fredskrislagrenskulle liksom beredskapslagringen mer målmedvetet kunna utnyttjas för attuppnå konjunkturbetingade vinster eller för att styra eller påverka enlagringspolitik hos företagen som kan bli en följd av konjunkturutvecklingen.FBU avstyrker dock delta. FBUföreslår alt det statliga fredskrislagret byggs upp så alt 125 milj. kr, anslåsunder vartdera av och 50 milj. kr. under vartdera avpåföljande . Med hänsyn till att några fredskrislager ejfinns bör tyngdpunkten ligga i inledningen av femårsperioden, Varumässigtföreslås statens fredskrislager i stor utsträckning innehålla kemiska produkteroch textilvaror (en och en halv månads ökad lageruthållighel) samt metalleroch gummivaror (en månads ökad uthållighet). 2.3.5Skyldighet för företag att medverka vid lagring och omsättning av stailigi ägdaberedskaps- och fredskrislager FBUbedömer all beredskapslagringen även i framliden i huvudsak kommer att avseråvaror och vissa halvfabrikat, mer sällan färdigvaror. I detta sammanhangmåste dock enligt FBU beaktas att ett stort antal mer bearbetade insatsvarorsom används i produktionen i betydande utsträckning importeras. Som exempel påsådana varor kan nämnas komponenter för den mekaniska och den elektriskaindustrin sami för bilindustrin. Många av dessa varor har väsentlig betydelseför möjligheterna att upprätthålla produktionen i en kristid. En annan typ avvara som kan komma att bli föremål för beredskapslagring är reservdelar ochmaskinförnödenheter för industriföretagens egen maskinpark. Delkan bedömas som sannolikt alt en beredskapslagring i ökad utsträckning bör skehos de producerande företagen. Denna princip bör bli dominerande i fråga om enlagring av komponenter och reservdelar men även då det gäller varor som har låglagringsbesländighet eller som är anpassade lill produktionen hos ett visstföretag. FBU föreslår här att ÖEF bör teckna särskilda avtal med de berördaföretagen som även innefattar finansierings-och kostnadsfrågor. I den mån detär fråga om beredskapslager föreslås de finansiella åtagandena ankomma pästaten. FBUhar övervägt om en särskild lagstiftning är nödvändig för all ett samarbetemellan näringsliv och ÖEF skall komma lill stånd i det berörda avseendet. Denlagstiftning som övervägts har formen av ett åläggande för vissa företag au motersättning av staten lagra varor för ett beredskapsläge utöver den normalalagringskvanliielen. FBUframhåller att några svårigheter inte förelegat då det gällt att nåöverenskommelser med enskilda företag rörande beredskapslagring hos dessa förstatens räkning. Avtalsförfarandet kan dock bedömas bli alltmer vanligt ochrisken att svårigheter kan uppkomma på vissa punkter Prop.1975/76:152 21 Regeringen föreslås därför i lag få bemyndigande att föreskrivalagringsskyldighet för alla former av lager som har ändamålet att tryggafolkförsörjningen. Bemyndigandet föreslåsinnefatta möjlighet att föreskriva skyldighel för produktionsföretag allberedskapslagra försörjningsviktiga varor intill en myckenhet som motsvararförelagels normala fredsmässiga förbrukning då det gällerreservdelar och maskinförnödenheter för den egna maskinparken och sex månaderdå det gäller andra varor. De tider som föreslås har övervägts mot bakgrund avförslaget om uthållighet samt de studier som redovisas i annat sammanhang ibetänkandet rörande företagens normala lager av reservdelar samt komponenteroch andra insatsvaror. Denlagringsplikt som här avses innebär, då fråga är om beredskapslager, endast attföretagen kan åläggas au medverka vid den fysiska lagringen och vidomsättningen av beredskapslager. Staten slår helt och hållet förinvesteringsmedel och lagringskostnader. FBU har inte ansett det erforderiigtall genom generella regler härom nu utnyttja en möjlighet alt ålägga företagall mot ersättning hålla beredskapslager. En frivillig väg genom avtal bör iförsta hand väljas även framgent. Ett åläggande om en beredskapslagring börtills vidare ifrågakomma endast om frivilligvägen i enstaka fall inte visar sigmöjlig föratt nå en från försörjningsberedskapssynpunkt nödvändig och rationelllösning av ett lagringsproblem. 2.3.6Slalliga förelagsengagemang och stöd till nedläggningshotad industri Idelbetänkandet Kläder och skor, försörjningen i en krislid, diskuterade FBUvissa tänkbara stödåtgärder föratt bibehålla en från beredskapssynpunktnödvändig produktion inom landet. Höjda tullar, kvantitativa importrestriktioneroch direkt produktionsslöd bedömdes härvid vara mindre lämpliga åtgärder.Kapiialstöd bedömdes å andra sidan vara en åtgärd som är förenad medövervägande fördelarom statliga ingripanden behövs för alt upprätthålla en vissönskvärd försörjningsberedskap. Av olika tänkbara former för kapiialstödansågs systemet med avskrivningslån för investeringar överiägset. Delta systemhar bl. a. ett inbyggt rationaliseringsbefrämjande element. Det är dessutomselektivt till sin karaktär vilket möjliggör en riktad stödverksamhet molvaruområden som är oundgängliga för försörjningen i en kristid. Åtgärdernaföreslogs av FBU för all garantera en önskvärd försörjningsberedskap inomtextil-, beklädnads-, sko- och läderområdena. Detprincipiella synsätt som redovisas i delbeiänkandet anses av FBU fortfarandegälla. FBU gör i slutbetänkandet en djupare analys av olika åtgärder som kanvidtas för att säkerställa en fortsatt produktion som är av betydelse förförsörjningsberedskapen men som av lönsamhetsskäl hotar att försvinna. 1975/76:152 22 Föratt försörjningsberedskapen skall kunna tillgodoses till lägsta möjliga kostnadär det enligt FBU angelägel att kostnaderna för en beredskapsproduktion skallkunna redovisas.