prop · FY038 · 1975-12-31 00:00:00 — Om någon gör sigskyldig till försummelse, oförstånd eller oskicklighet i yrkesutövningen ellervisar anmärkningsvärd okunnighet om de föreskrifter som han skall iaktta, kansocialstyrelsen tilldela honom erinran eller varning eller anmäla honom tillåtal. Slyrelsen kan också vid vite förelägga någon alt fullgöra vad somåligger honom enligt lag, instruktion eller annan författning, särskildföreskrift eller yrkesutövningens beskaffenhet samt döma ul vitet. Förvissa kategorier av medicinalpersonal finns föreskrifter i särskildaregeringsförfatlningar, för läkare i allmänna läkarinstruktionen (1963:341),för tandläkare i allmänna tandläkarinsiruktionen (1963:666), för sjuksköterskori reglementet (1957:656) för sjuksköterskor och för barnmorskor i reglementet(1955:592) för barnmorskor. Som exempel på föreskriftemas beskaffenhet kannämnas förelägganden för läkare och tandläkare att föra journal, göraanmälningar och lämna uppgifter om närmare angivna förhållanden till olikamyndigheter och att lyda föreskrifter i olika avseenden.Läkare och landläkare är vidare skyldiga atl låla sin verksamhei inspekteras avsocialstyrelsen ellerden styrelsen förordnar. nämnda specialförfattningarnafinns också bestämmelser om tystnadsplikt rörande sådant som meddelats iförtroende och rörande enskilda förhållanden som resp. yrkesutövare fältvetskap om. Straffet för brott mot tystnadsplikt och andra föreskrifter ärenligt läkar- och tandläkarinstruktionerna böter eller fängelse i högst sexmånader, enligt sjuksköterske- och barnmorskereglementena böter. Föreskrifterom vad personal inom hälso- och sjukvården och inom apoteksväsendet skalliaktta i sin verksamhei kan, om man bortser från bestämmelser om lystnadspliktoch om sanktioner i form av frihetsstraff, meddelas av regeringen direkt medstöd av RF såvitt fråga är om personal i ofTentlig tjänst. Föreskrifter somriktar sig lill personal i enskild verksamhet hör däremot till det primäralagområdet. RF öppnar emellertid möjlighet för atl överiåla åtregeringen atl besluta sådana föreskrifter. Dessa måste nämligen anses gälla"skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa" (8 kap. 7 § förstastycket punkt 1 RF). 1 betydande utsträckning rör de också näringsverksamhet(nämnda stycke punkl 3). Jag föreslår att den sålunda föreliggandedelegationsmöjligheten tas i anspråk. Härför kan bl.a. åberopas önskvärdhetenav atl liksom ha en enhetlig reglering för personal i offentlig ochenskild verksamhet. Det är vidare en praktisk nödvändighet att utverkariksdagens medgivande för regeringen atl bemyndiga alt beslulaföreskrifter på områdei. Del måste nämligen ankomma på denna myndighet atlmeddela den berörda personalen detaljföreskrifter för den medicinskaverksamheten. Detföreslagna bemyndigandet bör införas i en särskild lag. I denna bör också gesföreskrifter belräffande den berörda personalen om myndighels inspekiionsrätloch om tystnadsplikt samt bestämmelser om straff, bl.a. fängelse, föråsidosättande av föreskrivna åligganden. Delegationsbestämmelsenföreslås intagen i / §. Första styckel i denna paragraf innehåller ettbemyndigande för regeringen atl besluta föreskrifter om vad personal inom hälso-och sjukvård och inom apoteksväsendet skall iaktta i sin verksamhet. Syftet medde föreskrifter som avses täckta av bemyndigandet bör vara att lillgodose denenskildes säkerhet och att möjliggöra elt ändamålsenligt bedrivande avverksamheten. Föreskrifter av denna karaktär finns, som jag har angivit, f n.främst i instruktionerna för läkare och landläkare, i reglementena försjuksköterskor och barnmorskor saml i kungörelsen om medicinalpersonal undersocialstyrelsens inseende. 1 praktiken kommer knappasti fråga alt utnyttja det föreslagna bemyndigandet beträffande annan verksamheiän sådan som står under tillsyn. Av 3 § instruktionen(1967:606) för framgår vilken verksamhet som står understyrelsens tillsyn. Hit hör bl. a. den allmänna hälsovården, densjukdomsförebyggande vården, den öppna och den slutna sjukvården samlläkemedelsförsörjningen. Verksamma inom dessa områden är medicinalpersonalenenligt den tidigare nämnda kungörelsen. Men också personal som inte hör tillmedicinalpersonalen i angivna mening faller som sysselsatt i verksamhei undersocialstyrelsens lillsyn inom lill-lämpningsområdel för 1 §, t. ex.läkarsekreterare, sjukvårdsbiträden och viss apotekspersonal. Ulanförtillämpningsområdet står personal som arbetar enbart inom barnavård,nykterhetsvård m. m. I den mån föreskrifter för denna personals yrkesutövninginle slår i lag, torde i lag finnas behövliga bemyndiganden. Paragrafensandra stycke innehåller ell medgivande för regeringen att överiåtabeslutanderätt till förvaltningsmyndighet i fråga om sådana föreskrifter somavses i första stycket. Härigenom täcks de föreskrifter som socialstyrelsenutfärdar inom hälso- och sjukvårdens samt apoteksväsendets områden. 12 § föreslås en beslämmelse om inspekiionsrätl. Bland gällande föreskrifterför sådan personal som omfattas av den föreslagna 1 § finns bestämmelser omskyldighet att låta verksamheten inspekteras av eller den somannars har tillsyn över verksamheten. Sådana bestämmelser finns t. ex. iinstruktionerna för läkare och tandläkare saml i vissa cirkulär m. m. frånsocialslyrel.sen. Bestämmelserna fär anses innefatta rätt lill lillträde tilllokal, där verksamheten bedrivs, även om dispositionsrätten lill lokalentillkommer enskild. De hör därför på grund av föreskrifterna i 2 kap. 3 § och 8kap. 7 i; tredje stycket RF till det obligatoriska lagområdet. Bestämmelsernabör lämpligen ersättas av en gemensam regel i förevarande lag. Jag föreslär attdel i 2 § föreskrivs atl förvaltningsmyndighet, som har att utöva tillsyn öververksamhet, för vilken gäller föreskrifter enligt I §, eller den sommyndigheten förordnar har rält all inspektera verksamhelen. Inspektion kan skebåde i offentlig och privat verksamhet. I 3§ har tagits in föreskrifter om tystnadsplikt. Det centrala stadgandet omtystnadsplikt för dem som är sysselsatta inom den hälso- och sjukvård sombedrivs i samhällets regi finns f. n. i 35 § sjukvårdslagen (1962:242).Föreskrifter om tystnadsplikt som gäller både för denna kategori och för sådanayrkesutövare inom hälso- och sjukvård som är privatpraktiserande ellerprivalanställda finns vidare i såväl lagar som andra författningar samt i vissacirkulär m. m. från . Bestämmelser om tystnadsplikt för desenast nämnda grupperna måste enligt den nya RF i fortsättningen ges i lag.Inom apoteksväsendet gäller lagen (1970:767) om tystnadsplikt förapotekspersonal. om tystnadsplikt som finns i särskilda författningar inom hälso-och sjukvårdens samt apoteksväsendets områden har en skiftande omfattning. 1regel skyddas enskildas personliga förhållanden genom en bestämmelse om altvederbörande befattningshavare inle "obehörigen" eller "ioirängt mål" fär yppa vad han i sin verksamhei kan ha fält vela om dessa.1 läkar- och tandläkarinstruktionerna samt i reglementena för sjuksköterskoroch barnmorskor föreskrivs därjämte en särskild tystnadsplikt angåendeuppgifter som har mottagits i förtroende. Slutligen finns i några författningar,t.ex. läkemedelsförordningen (1962:701), föreskrivet förbud mot alt röja ellerobehörigen nyttja yrkeshemlighet som någon i sin tjänsl elc. fält kännedom omoch mot atl yppa arbetsförfarande eller affärsförhållande, om det inte kananses påkallat i tjänstens intresse. Icirkulär (MF nr 42) har medicinalstyrelsen föreskrivit att sammaregel om tystnadsplikt som gäller för läkare skall gälla för sådan medicinalpersonalunder styrelsens inseende som kommer i förbindelse med vårdsökande, i den måninte föreskrift om tystnadsplikt har meddelats av slyrelsen i särskildinstruktion för viss personalgrupp. En sådan särskild föreskrift med sammaomfaltning som bestämmelserna om tystnadsplikt i allmänna läkarinstruktionenoch övriga tidigare nämnda författningar finns i 10 § medicinalstyrelsensinstruktion (MF nr 12) för legitimerade glasögonopiiker. 1 föreliggande paragrafhar huvuddelen av de nu nämnda reglerna om tystnadsplikt arbetats samman gemensam bestämmelse som avses gälla för var och en som lillhör eller hartillhört personalkategori för vilken gäller föreskrifter enligt 1 §. Paragrafenomfatlar såväl dem som är verksamma i offentlig tjänst som privatpraktiserandeoch privalanställda. Alla de personalkategorier som f n. omfattas av 35 §sjukvårdslagen berörs av bestämmelsen. Den som omfattas av bestämmelsen hardels en särskild tystnadsplikt angående vad som har meddelats honom iförtroende i hans verksamhet, dels en skyldighet atl inte obehörigen uppenbaravad han i sin verksamhet har lätt veta angående enskilds hälsotillstånd ellerpersonliga förhållanden i övrigl. Bestämmelsen bör i huvudsak ersätta nugällande regler om tystnadsplikt i särskilda författningar inom hälso- ochsjukvårdens samt apoteksväsendets områden. Sådana regler bör successivt kunnaupphävas. I den mån de innehåller förbud mot att avslöja andra förhållanden änsådana som nämns i den föreslagna lagbestämmelsen, såsom yrkeshemlighet,arbetsförfarande m. m., har de emellertid berättigande även i fortsättningen.Tystnadsplikt beträffande sistnämnda slag av förhållanden kan bli aktuell barainom speciella områden, t. ex. när det gäller läkemedelskontroll. Sådanatyslnadspliktsbestämmelser bör allljäml las in i den särskilda författning somreglerar del speciella områdei (se t. ex. 19 § läkemedelsförordningen). Endastsådana uppgifter som någon har fält kännedom om i sin verksamhet föreslåsomfattade av tystnadsplikten enligt paragrafen. Tystnadsplikten kvarståremellertid även sedan han har upphört med verksamhelen. Paragrafeninnehåller också en erinran om alt den uppgiftsskyldighet som följer av vissaförfattningar inle sätts ur spel genom tystnadsplikten. Som exempel kan nämnasskyldigheten enligt 93 § barnavårdslagen (1960:97) för läkare, sjuksköterskor,barnmorskor m. fi. att i vissa fall göra anmälan lill . Vidareär läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, kuratorer vid vissafamiljerådgivningsbyråer och deras biträden enligt 36 kap. 5 § rättegångsbalkeni vissa fall skyldiga all vittna vid domstol om bl. a. sådant som på grund avderas ställning har anförtrotts dem, medan bl. a. privatpraktiserandesjukgymnaster torde ha oinskränkt vitinesplikl. Somframgått av vad jag sagt innebär förslaget endast alt nuvarandeföreskrifter om tystnadsplikt på hälso- och sjukvårdens samt apoteksväsendetsområden arbetas samman till en enda bestämmelse. ioch för sig anledning atl la upp frågan om utformningen av tystnadsplikten för personalsom är verksam pl dessa och närliggande områden till en allsidig bedömning. Ensådan bedömning har emellertid inte kunnat ske i detta sammanhang. 1 4 § föreslåsbeslämmelser om straff dels i första slyckel för den som överträder föreskriftsom har nneddelals med stöd av 1 § och för den som hindrar eller undandrar siginspektion enligt 2 §, dels i andra stycket för den som bryter mot den i 3 §föreskrivna tystnadsplikten. Som har nämnts förut kommer jag attföreslå ändrade regler i om straff för brotl mol tystnadsplikt.Samtidigt föreslås en begränsning av offentliga funktionärers straffansvar förförseelser i tjänsten. Jag vill vidare erinra om att chefen försocialdepartementet enligt bemyndigande har lillkallat sakkunniga för att seöver bestämmelserna angående tillsyn över personal inom hälso- och sjukvårdenm. m., den s. k. medicinalansvarskommittén (S 1974:02). Mot den bakgrunden harde föreslagna strafföestämmelserna i viss mån provisorisk karaktär. De harutformats i nära anslutning till vad som är föreskrivet i författningar påmedicinalväsendets område. Straffskalan i försia styckel upptar böter ochfängelse . Straffiaiiiuden i andra stycket innehåller iöverensstämmelse med vad som i allmänhet gäller i fråga om brolt mottystnadsplikt böter och fängelse i högst etl år. 1 regel lorde inle komma ifråga alt vid tillämpning av 4 § döma till strängare påföljd än böter. Strafföestämmelsernabör vara tillämpliga endasi i den mån brottet inte är belagt med straff ibrottsbalken eller annan författning. En bestämmelse härom återfinns i tredjestycket. Nuvarande regler i 20 kap. om brott mot tystnadsplikt ochom tjänstefel kommer till följd härav att medföra betydande inskränkningar i tillämpningenav strafföestämmelserna i förevarande lag. Vid allvarligare åsidosättande av deförpliklelser som åvilar dem som är verksamma inom hälso- och sjukvård samtinom apoteksväsendet aklualiseras ansvar också för andra brolt i . 1 5 § föreslås, alt åtalför brott mol tystnadsplikt skall få väckas endasi efter angivelse avmålsägande eller då åtal är påkallat från allmän synpunkl. Bestämmelsen harmotsvarigheter i andra författningar, t. ex. i lagen (1970:767) omlystnadsplikt för apotekspersonal. Lagens bestämmelser ominspekiionsrätl och om lyslnadsplikt är som nämnts avsedda att gälla i slälletför motsvarande beslämmelser i särskilda författningar. Sådana beslämmelser böralllså upphävas eller ändras, i den mån de inte gäller för annan än personalinom hälso- och sjukvård eller inom apoteksväsendet eller, såvitt avsertystnadsplikt, syftar lill atl skydda annat än sådani som faller in under denallmänna bestämmelsen, t.ex. yrkeshemlighet. På grund härav föreslås atl lagen(1970:767) om tystnadsplikt för apotekspersonal sami beslämmelsen omtystnadsplikt i smilt-skyddslagen (1968:231) upphävs. Beslämmelsen omlystnadsplikt i sjuk- vårdslagen(1962:242) bör ändras till att omfaita endast den som är eller har varitledamot eller suppleant i sjukvårdsstyrelse eller sjukhusdirektion. Utomi de författningar, beträffande vilka förslag till ändringar läggs fram här,bör ändringar ske i sjukvårdskungörelsen (1972:676), instruktionen (1965:792)för länsläkarväsendet, allmänna läkarinstruktionen (1963:341), allmännatandläkarinsiruktionen (1963:666), reglementet (1957:656) för sjuksköterskor,reglementet (1955:592) för barnmorskor, stadgan (1970:88) om enskilda vårdhemm. m. och kungörelsen (1964:428) om medicinalpersonal under socialstyrelsensinseende. Ändringarna, som det ankommer på regeringen atl besluta om, innebärall föreskrifter om inspektion, om tystnadsplikt och om straff föröverträdelse av beslämmelser angående personalens åligganden upphävs. Strafföestämmelseni 4 § första stycket första meningen i den nya lagen gällerenligt ordalydelsenendasi föreskrifter som har beslutals av regeringen med stöd av den nya lageneller av förvaltningsmyndighet efter regeringens bemyndigande. Självfalletskall emellertid åsidosättande av motsvarande äldre föreskrifter allljäml varaunderkastat straffansvar. Detta har föranlett en särskild övergångsbestämmelsetill lagen. I denna har också beaktats det fallet atl föreskrift, som efterlagens ikraftträdande meddelas av , har slöd i ett meddelat bemyndigande för styrelsen. 6.5 Förslaget till lag med bemyndigande att besluta föreskrifter om trafik,transporter och kommunikationer Inomdel ämnesområde som gäller trafik, transporter och kommunikationer återfinnsdel nuvarande beståndet av offentligrältsliga föreskrifter lill ganska stor deli författningar som har beslutats av regeringen. I viss utsträckning innebärföreskrifterna i dessa författningar åligganden för enskilda eller avser iövrigt ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. 1 sammamån faller de enligl nya RF inom det primära lagområdet. Å andra sidan medgergrundlagen i vid omfattning att normgivningsrätt på områdei överiäts tillregeringen. I 8 kap. 7 § försia stycket RF nämns sålunda som delegeringsbaraämnen både kommunikationer (punkl 3) och trafik (punkt 5). Bemyndigandenpå kommunikationsväsendets område finns i en del fall i lag men har ocksåmeddelats i annan form. Bemyndiganden av delta senare slag behåller enliglpunkt 6 i övergångsbestämmelserna lill RF sin giltighet tills vidare. Som jaghar framhållit förut (avsnitt 4), bör en överfiyttning av dessa bemyndigandentill lag anslå till senare tidpunkl. 1en del fall saknar emellertid regeringsförfatlningar om trafik, kommunikationerm. m., vilka hör lill del primära lagområdel enligt nya RF, stöd av etlriksdagsbemyndigande. Vissa av dessa författningar bör upphöjas tilllag, eftersom de helt eller lill betydande del rör frågor som är atl hänföratill det obligatoriska lagområdet och som alltså inte är delegeringsbara. Avdenna anledning föreslår jag i det följande (se avsnitten 6.8 och 6.9) lagsliftningi två fall. Andra regeringsföreskrifter bör erhålla stöd genom bemyndigandesom upptas i en redan befinllig lag, till vilken föreskrifterna i fråga haranknytning. Jag föreslår i detla sammanhang alt bemyndiganden införs i lagen(1965:719) om säkerheten på fartyg (avsnitt 6.6) och i lagen (1972:275) omåtgärder mot vattenförorening från fartyg (avsnitt 6.7). Härefter återstår engrupp förfallningar som i princip alltjämt bör falla under regeringensnormgivningskompetens men beträffande vilka det erforderiigariksdagsbemyndigandet inte naturiigen kan placeras i någon existerande lag. Jagförordar atl vissa av« dessa delegalionsföreskrifter, som alllså har detgemensaml att de gäller frågor om trafik, transporter och kommunikationer,sammanförs lill en särskild lag. Den föreslagnadelegationslagen upptar två paragrafer. 1 / § anges de frågor som kan bliföremål för delegering. 1försia stycket punkierna I, 2 och 4 avses bl. a. föreskrifter i fråga ombefordran med järnväg (i vissa fall bil), postbefordran och utnyttjande avtelekommunikationsnätet som finns i järnvägstrafiksladgan (1966:202), allmännaposlsladgan, telegrafreglementei (1959:582) och lelefonreglementet (1963:18)och som i vissa delar lorde vara att hänföra till del primära lagområdet.Vidare avses bemyndigandet omfatta beslämmelser om postmonopolet, jämförkungörelsen (1947:175) angående postverkets ensamrätt till brevbefordran m. m. Medbemyndigandet i p. 3 åsyftas bestämmelser av bl. a. det slag som finns ikungörelsen (1967:604) om tillsyn över enskilda järnvägar, spårvägar ochtunnelbanor. Bestämmelser som avses ip. 5 finns fi n. i förordningen angående De FrämmandesFahrt på och och i förklaringen överdenna förordning. Enligl kungörelsen (1974:235) om tillstånd lill sjöfart iinrikes trafik med utländskt fartyg prövas fråga om undantag i visst fall fråndel i nämnda författningar meddelade förbudet mot sjöfart i inrikes trafik medutländskt fartyg av . 6 avses bl. a.föreskrifter av det slag som återfinns i sjölrafikför-ordningen (1962:150),sjötrafikkungörelsen (1962:267), lots- och fyrkungörelsen (1970:698) och i deförfattningar som har utfärdals om Irafiken på rikets kanaler. hardock vid behandlingen av sjötrafikförordningen förbehållit sig rätt atlbeslula i frågor om ansvar för vårdslöshet i sjötrafik och obehörigtavlägsnande från olycksplats (4 §) saml om uividgning av länsstyrelsesbefogenhet att uifärda lokala sjölrafikföreskrifter (5 §). Evenluella förslaglill ändringar i dessa avseenden fär därför underslällas , ulan altriksdagen för den skull torde behöva besluta om själva författningstexten inämnda paragrafer. Det kan tilläggas att både sjölra- fikförordningenoch sjötrafikkungörelsen innehåller straffbestämmelser med fängelse i straffskalan.Dessa strafTbestämmelser bör, i den mån fängelsepåföljden skall behållas,transformeras till lag. Del har emellerlid inte varit möjligt att i detlasammanhang lägga fram förslag härom. Frågorna övervägs inomkommunikationsdepartementet. Bemyndigandet under p. 6 medför givetvis inte rättför regeringen atl meddela föreskrift som ger ändrat innehåll åt förordningenseller kungörelsens regler om fängelsestraff (8 kap. 7 § tredje slyckel RF). Beslämmelsersom avses i p. 7 finns f n. i kungörelsen (1954:550) angäende skeppsmätning. Enligtden nämnda kungörelsen (1967:604) om tillsyn över enskilda järnvägar,spårvägar och tunnelbanor kan ersättning utgå för granskning, avsyning,besiktning eller kontroll som har föranletts av bestämmelse i kungörelsen. Jagvill vidare fästa uppmärksamheten på de bestämmelser om skyldighet atl eriäggafyravgifi som är upptagna i fyravgiftskungörelsen (1970:702)och padeföreskrifterom avgifter för skeppsmätning som återfinns i kungörelsen(1954:550) angående skeppsmätning. De nu nämnda avgifterna, som får anses fallainom lagområdel, anknyter till fråga som har angetts i första stycket underpunkt 3, punkt 6 respektive punkt 7. Jag föreslår att i paragrafens andrastycke upptas en bestämmelse, varigenom regeringen bemyndigas att också ifortsätiningen besluta om de ifrågavarande avgifterna. 12§ föreslås en föreskrift om subdelegation. 6.6Förslaget tlll lag om ändring i lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg Genomell tillägg till förevarande paragraf bör regeringen ges befogenhet att beslulaom avgifter för den tillsyn av fartyg som regleras i lagen om säkerheten påfartyg. Maj:l beslutade föreskrifter om avgifter för fartygslillsynfinns f n. i kungörelsen (1965:908) med tillämpningsföreskrifter lill lagenden (nr 719) om säkerheten på fartyg. Il § och 10 kap. 5§ Beslämmelserom lotsning finns bl. a. i lots- och fyrkungörelsen (1970:698), kungörelsen(1970:700) om lotsning på och lols-avgiftskungörelsen (1970:699).Regeringen kan när skäl föreligger som anges i förstnämnda författningföreskriva skyldighet att anlita lots. Enligt kungörelsen om lotsning påTrollhätte kanal meddelar fö- reskrifterefter samråd med valtenfallsverkel. 1 båda författningarna upptasstrafföestämmelse med fängelse i latituden för den som underiåter att anlitalots när det åligger honom. För lotsning enligt lots- och fyrkungörelsen utgåravgift enligl lotsavgiftskungörelsen. Om avgift för lotsning enligt kungörelsenom lotsning på finns bestämmelser i denna kungörelse. Bestämmelserom lotsning har tillkommit i sjösäkerhetens iniresse och är därfördelegeringsbara enligt 8 kap. 7 § försia slyckel punkt 1 RF. Jag föreslår atl ilagen om säkerheten på fartyg tas in dels bemyndigande för regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer att meddela beslämmelser om lotsskyldigheloch lotsavgift (9 kap. 11 §), dels bestämmelser om straff för den somåsidosätter föreskriven lotsskyldighel (10 kap. 5 §). Motsvarandestrafföestämmelser i kungörelserna 1970:698 och 700 torde få upphävas avregeringen. 1paragrafen anges alt ytteriigare föreskrifter för tillämpningenav lagen meddelas av Konungen eller, efter Konungens bemyndigande, avsjöfartsverket. Jag föreslår atl ordalagen i bestämmelsen jämkas så atl någontvekan inte råder om alt bestämmelsen för framtiden innebär etl bemyndigandeenligt 8 kap. 7§ första stycket RF (punkt 1). Reglerom fartygs bemanning och om besättningens behörighet finns isjöbefälskungörelsen (1960:487) och i kungörelsen (1970:344) om kompetenskravför förare av större fritidsbåtar. Också dessa regler har tillkommil isjösäkerhetens intresse. Författningarna, som faller inom nya RF:s lagområde,grundar sig inte på riksdagsbemyndigande. Jag föreslår alt regeringen genomelt tillägg i förevarande paragraf fär bemyndigande alt besluta föreskrifter idessa frågor. 1etl nytt andra stycke föreslås etl subdelegalionsmedgivande. 6.7Förslaget till lag om ändring i lagen(1972:275) om åtgärder motvattenförorening från fartyg 8 s. 121 och 122 föreslogs att försöksverksamhet i störreskala skulle genomföras med parlikelmärkning av olja i syfte att klarlägga omen sådan metod skulle underiätla uppspårandet av fartyg som släpper ulförorenande olja. godtog förslaget (, rskr 110). De föreskriftersom behövs för försöksverksamheten lorde komma att innebära vissa skyldigheterför ifrågavarande fartygs befälhavare och redare att medverka till alt märkningsker. Åsidosättande av sådana skyldigheler bör sanktioneras med böler.Föreskrifterna kommer därmed alt falla inom det primära lagområdel. Då deemellerlid avser miljövård, kan delegerabeslutanderätten till regeringen med stöd av 8 kap. 7 § försia stycket punkt 4RF. Jag föreslår all elt bemyndigande i ämnet förs in i 15 § lagen om åtgärdermol vattenförorening från fartyg. Möjlighet till vidaredelegering lillförvaltningsmyndighet bör öppnas. 6.8 Förslagettill lag om ordning och säkerhet inom järnvägsom råde