prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — däremot.1 specialmotiveringen till del lagrammet har berörts att undantagsregelnfrämst avser fall där särskilda svårigheter av praktisk natur gör det omöjligtatt uppfyUa varselkravet eller där varselskyldigheten annars framstår sommeningslös. Där anges även att det kan förekomma att AD i samband med befrielsefrån fredsplikt enligt 31 § tredje stycket också befriar part frånvarselskyldigheten. Dessa undantagsbestämmelser är tillämpliga även när detgäUer varsel till förlikningsmannaexpeditionen. Det i specialmotiveringen till45 § behandlade undantaget vid indrivningsblockader bör gälla även varselenligt 47 §. 1 48 § upptas vissa bestämmelser om förlikningsmansförhandlingsverksamhet. De överensstämmer t sak med 6 § första stycket MedlL.Syftet med bestämmelsema är att ge vägledning för förlikningsmannen och skapaviss säkerhet för att medlingsförslag inte läggs fram som inte har anknytningtill någondera sidans ståndpunkter. Denna paragraf innehåller regler om möjlighet förförlikningsman att anmäla parts försummelse att fullgöraförhandlingsskyldighet inför förlikningsmannen till AD och om rätt för AD attmeddela vitesföreläggande samt att, på anmälan av förlikningsmannen, utdömavitet. Reglerna överensstämmer i huvudsak med 6 § andra stycket MedlL. Vitesreglema kan tillämpas endast då part ärförhandlingsskyldig mot motparten enligt reglema i 10 § medbestämmandelagen.Förlikningsmans behörighet att ingripa vid arbetstvist enligt 46 § är inte begränsadtill fall då förhandlingsskyldighet föreligger. Även då sådan skyldighet saknaskan förlikningsman ingripa med lämplig åtgärd, såsom alt kalla till förhandling,låt vara att underlåtenhet att hörsamma kallelsen i sådant fall inte kanmedföra tillämpning av vitesreglerna. En sådan situation kan föreligga t.ex. itvist mellan en arbetsgivare och en arbetstagarorganisation som saknarmedlemmar bland de anställda och som följaktligen inte kan åberopa någonförhandlingsrätt. En liknande situation är den som föreligger då enarbetsgivare visserligen är bunden av kollektivavtal mot en arbetstagarorganisationmen en annan sådan organisation - utan medlemmar hos arbetsgivaren - görgällande att del hos arbetsgivaren utförda arbetet tillhör dess avtalsområdesamt därför begär tillämpning av sitt eget kollektivavtal. Vid tUlämpningen av MedlL har det varit ytterstovanligt att tvång i form av vite har behövt anlitas. Den som är förhandlingsskyldig enligt 10 §medbestämmandelagen skall enligt 15 § själv eller genom ombud inställa sig vidförhandlingssammanträde samt, där så erfordras, med angivande av skäl läggafram förslag till lösning av den fråga, som förhandlingen gäller. Genomhänvisningen i 49 § Prop.1975/76:105 Bilagal 415 till 15 § medbestämmandelagen anges att vitessanklionenockså kan användas då den som är förhandlingsskyldig i något hänseendeförsummar vad som där föreskrivs. 1 49 § ligger naturligtvis också att part ärskyldig alt efterkomma kallelse av föriikningsmän till förhandling inför honom. Det är förlikningsmannen och inteförlikningsmannaexpeditionen som anmäler eventuell försummelse till AD.Förlikningsman kan dock inte göra sådan anmälan på eget initiativ utan förstefter hemställan av den försumliges motpart. Sker sådan hemställan, ankommerdet på förlikningsmannen att självständigt bedöma om anmälan skall göras ellerinte. Befogenhet att förelägga och utdöma vite ligger liksom enligt MedlL påAD. Enligt 18 § åligger detförhandlande part att på begäran tillhandahålla motpart handling som åberopasvid förhandling. 1 förevarande paragraf, som i huvudsak motsvarar 7 § MedlL,har intagits en bestämmelse om att skyldigheten enligt 18 § skall fullgörasäven mot förlikningsman som medverkar vid förhandlingen. Eftersom skyldighetenenligt 18 § åvilar endast förhandlingsskyldig part, kan förlikningsman enligt50 § inte utkräva skyldigheten av annan än sådan part, dvs. part som ärunderkastad vitesreglerna i 49 §. Regler om tystnadsplikt för förlikningsmanbehandlas i specialmotiveringen till 53 §. Någon motsvarighet till regeln i 7§ MedlL, att de tvistande bör håUa berörda arbetsplatser tillgängliga förförlikningsmannen, har inte ansetts behövlig. Hinder för förlikningsman attvid behov vinna tillträde till en arbetsplats lär i praktiken inte resas. Paragrafen svarar mot 8 § MedlL. 1första stycket upptas en föreskrift om möjlighet för föriikningsmän att vidresultatlösa förhandlingar anmoda partema att låta tvisten avgöras avskiljemän. Enas parterna om detta, kan förlikningsman även lämna medverkan förutseende av lämpliga skiljemän. Sådan medverkan lämnas givetvis endast om denönskas av partema. Efter ordalagen skall förhandlingar först ha förts införförlikningsman. Förlikningsman bör emellertid med stöd av 51 § kunna lämnasådan anmodan utan alt först ha prövat förhandlingsvägen i sådana undanlagsfalldå kallelse till förhandling framstår som ändamålslös. 1 andra stycket föreskrivs förbudför förlikningsman att åtaga sig skiljemannauppdrag i arbetstvist utanmedgivande av förlikningsmannaexpeditionen. Sådant medgivande kan inte lämnasgenerellt ulan endast för särskilt fall. Vid prövning av hithörande frågor harexpeditionen att beakta intresset av alt förlikningsmans anseende som opartiskperson och hans förtroende hos parterna inte lider skada genom att han inneharskiljemannauppdrag. Medbestämmandelagens regler innebär en uppmjukning av dennuvarande regeln i 8 § tredje stycket MedlL som föreskriver förbud förföriikningsmän alt åtaga sig skiljemannauppdrag i arbetstvister. 1975/76:105 Bilagal 416 Det skiljeförfarande som f.n. finnsreglerat i lagen (1920:248) om särskilda skiljedomare i arbetstvister har inteutnyttjats . Förekommande behov av skiljeförfarande torde i ställetkunna tillgodoses genom tillämpning av lagen (1929: 145) om skiljemän. 1920års lag föreslås därför bli upphävd. Liksom i 12 § MedlL har i 52 §första och andra styckena medbestämmandelagen upptagits bestämmelser som gerregeringen möjlighet att i särskilda fall tillsälta förlikningskommissioneller särskild förlikningsman för medling i uppkommen arbetstvist. Somfömtsättning härför anges att del skall vara fråga om arbetstvist av störrebetydenhet. Denna allmänt hållna förutsättning har valts för alt ge regeringenmöjlighet alt efter diskretionär prövning ingripa så snart arbetsfredensbevarande i det enskilda fallet framstår som ett samhällsintresse. I tredje stycket klargörs, attbestämmelsema i 49 § om möjlighet att utverka vite för att förmå part attfullgöra sin förhandlingsskyldighet samt i 50 § om skyldighet för part atttillhandahålla handlingar även gäller då förhandling äger rum eller särskild föriikningsmän. 1 7 § MedlL föreskrivs atttvistande part har rätt alt i den omfattning han finner behövligt göra förbehållom tystnadsplikt för förlikningsman beträffande lämnade uppgifter och ingivnahandlingar. 1 4 § kungörelsen (1920: 898) med närmare föreskrifter angåendemedling i arbetstvister föreskrivs, att den som har innehaft eller inneharuppdrag som förlikningsman är förbjuden att röja yrkeshemlighet som han fåttkännedom om under fullgörandet av sitt uppdrag liksom annat förhållande somomfattas av förbehåU enligt 7 § MedlL. har nyligenavgivit ett förslag till lagom offentliga funktionärers tystnadsplikt (SOU1975: 102). 1 den av kommittén föreslagna lagen återfinns bestämmelser omtystnadsplikt för bl. a. den som deltar i medling i arbetstvister. Lagreglernaom tystnadspUkt vid medling i arbetstvister fömtsätter emellertid att självatystnadsplikten finns föreskriven i annan lag eller i förordning (SOU 1975:102 s. 267). Det nya regelsystemet föreslås träda i kraft . Självfallet bör reglerna omtystnadsplikt för förlikningsman samordnas med de regler som kan komma altgälla för andra offentliga funktionärer. Regler om tystnadsplikten som sådansynes emellertid också efter ett genomförande av kommittéförslaget få upptas imedbestämmandelagen. I 53 § upptas därför bestämmelser härom. I 53 § första stycket medbestämmandelagenanges att part kan göra skriftligt förbehåll om tystnadsplikt i fråga omhandling som rör enskilt företags eller sammanslutnings affärs- ellerdriftsförhållanden eller enskilds Prop.1975/76:105 Bilagal 417 ekonomiska eller personliga förhållanden. En fömtsättningär att förbehållet görs då handlingen lämnas. Någon anledning att geförlikningsman möjlighet all få lystnadsplikten hävd av AD har inte ansettsföreligga. För all samordna reglerna om tystnadsplikt för föriikningsmän medbestämmelserna om tystnadsplikt för part har i 53 § första stycket gjorts detundantaget att förlikningsman inte är bunden av förbehåll om tystnadsplikt isådana fall när part inte är det. Häver t. ex. AD tystnadsplikten för part fårdet alltså verkan även för förlikningsmannen. Regler om själva tystnadspliktenåterfinns i 53 § andra stycket. Förlikningsman får inte obehörigen yppa ellernyttja vad som omfattas av förbehållen tystnadsplikt. 1 överensstämmelse med 4§ i den förat nämnda kungörelsen föreskrivs emellertid också att allmäntförbud för föriikningsmän att obehörigen yppa eller nyttja yrkeshemlighet somhan har fått kännedom om under fullgörande av sill uppdrag. Eftersom tystnadspliktenbör gälla även sedan uppdraget har slutförts, har tystnadsplikten angivitsgälla den som är eller har varit förlikrungsman. I 53 § tredje stycket anges attbestämmelsema i första och andra styckena även gäller den som till följd avregeringens förordnande är eller har varit särskild föriikningsmän eller medlemi . För brott mot den i 53 §föreskrivna tystnadsplikten gäller reglema i 20 kap. 3 § . Dettaberörs närmare i specialmotiveringen tUl 56 §. Skadestånd och andra påföljder (5462 §§) Detta avsnitt innehållerbestämmelser om skadestånd för brott mot lagen eller mot koUektivavtal.Motsvarigheter i gällande rätt finns i 8 och 9 §§ och 20-24 §§ FFL. 1kommitténs förslag finns regler om skadestånd i 45-50 §§ FKL. Vid sidan avskadeståndsreglema finns i detta avsnitt en paragraf som tar sikte på andrapåföljder för lag- eller avtalsbrott än skadestånd (62 §). Avsnittet inleds med en regel omden allmänna utgångspunkten för skadeståndsreglerna i lagförslaget, dvs. attvar och en som bryter mot kollektivavtal eller mot lagen är i princip skyldigatt ersätta uppkommen skada (54 §). I 55 § finns regler om ersättning för annanän ekonomisk skada. Både 54 och 55 §§ har motsvarigheter i gällande rätt (8 §KAL, 20 och 23 §§ FFL) och i kommitténs förslag (45-46 §§ FKL). I 56 § finns enregel som rör skadeståndsansvaret vid brott mot tystnadsplikt. Därefter följeri 57 § nya regler om arbetstagarorganisations skadeståndsansvar för oriktigt utnyttjandeav tolkningsföreträde och facklig vetorätt. I 58 § fastslås principen altenskild medlem i organisation inte skallMra något skadeståndsansvar närorganisationen har anordnat eller föranlett olovlig stridsåtgärd. Samma principgäUer enligt andra stycket när arbetstagarorganisation har på arbetstagamasvägnar utnyttjat det i 34 § föreskrivna tolkningsföreträdet iarbetsskyldighetstvister. På den första punkten har 58 § en motsvarig- 21-Riksdagen 1975/76. Prop.1975/76:105 Bilagal 418 het i kommitténs förslag medan regeln förtolkningsföreträdesfallet är ny. I 59 § finns regler om arbetsgivaresskadeståndsansvar i vissa fall enligt 34 § om arbetstagarpartstolkningsföreträde i arbetsskyldighetstvist. Därefter följer regler i 60 § omnedsättning av skadestånd vilka motsvarar 8 § och, i huvudsak, 23 § andrastycket FFL (jfr 49 § FKL). 1 paragrafens andra stycke har dock tagits in enny regel som rör sambandet mellan överläggningar enligt 43 § ochskadeståndsansvaret för arbetstagare som deltagit i olovlig stridsåtgärd. I 61§ finns vidare regler om fördelning av skadeståndsansvaret bland flera (jfr 9§ och 24 § FFL; 50 § FKL). Avsnittet avslutas med en bestämmelse i 62 §,enligt vilken det krävs stöd i lag eller kollektivavtal för att arbetsgivareskall få tillämpa annan påföljd än skadestånd när skadestånd enligt lagen ioch för sig kan följa på åtgärd eller underlåtenhet av arbetstagare. I denna inledande paragrtif angessom utgångspunkt för tillämpningen av skadeståndssanktionen i förhållanden somavses i lagen, att den som bryter mot lagen eller mot kollektivavtal skallersätta uppkommen skada. På denna punkt stämmer 54 § överens med motsvaranderegler i och . Som påpekats i avsnitt 11.8 av den allmänna motiveringenhar regeln om arbetstagares skadeståndsansvar i 4 kap. 1 § skadeståndslagen enannan utgångspunkt. Arbetstagare skall enligt den regeln ersätta skada som hanvållat genom fel eller försummelse i tjänsten enbart i den mån synnerliga skälföreligger med hänsyn till handlingens beskaffenhet, arbetstagarens ställning,den skadelidandes intresse och övriga omständigheter. Samordningen mellan 54 §och skadeståndslagens regel har behandlats i del nämnda avsnittet av denallmänna motiveringen. Tanken är att medbestämmandelagens skadeståndsreglerskall formellt sett vara tillämpliga i alla fall av kollektivavtalsbrott ochbrott mot lagens bestämmelser men att utrymme skall finnas för en praxis sombygger på granderna för 4 kap. 1 § skadeståndslagen i fall där dessa granderär tUlämpliga. När så inte är fallet bör praxis däremot bygga på deöverväganden som ligger till grand för de arbetsrättsliga specialreglerna (jfräven specialmotiveringen till 3 §). Regeln i 54 § om skyldighet attersätta skada modifieras på olika sätt genom därpå följande skadeståndsregleri avsnittet. Detta har markerats genom hänvisning till 56-58 §§ och 60 § sominnehåller regler om inskränkning av skadeståndsansvaret på vissa punkter.Även övriga regler om skadestånd står i ett nära samband med den inledandebestämmelsen i 54 §. 55 § finns sålunda bestämmelser vad som skall ansesligga i begreppet ska da, sådant detta begrepp kommer till användning i 54 §. Och i 61 § finns regler om fördelning av skadeståndsansvaret, vilka i realiteten är en be stämning av gränsema för det ansvar för uppkommen skada som enligt la gen skall kunna i viss situation åläggas skadevållare. Skadeståndsreglerna i lagförslaget är till en börjantillämpliga på samma 1975/76:105 Bilagal 419 områdensom sina motsvarigheter i och . Ansvar kan uppkomma vid brott motkollektivavtal och mot fredspliktsreglerna i lagen, liksom vid kränkning av denlagstadgade föreningsrätten. I jämförelse med gällande rätt harskadeståndsansvaret därjämte utvidgats till att omfatta åtskilliga andralagbrott. Till skillnad från gällande lag har reglerna om förhandlingsskyldighetförsetts med skadeståndssanktion. Part som inte infinner sig till förhandlingeller som inte fullgör sina skyldigheter vid förhandling ådrager sigskadeståndsskyldighet härför. Arbetsgivare som åsidosätter sin skyldighetenligt 11-13 §§ att uppskjuta beslut blir också skadeståndsskyldig enligtlagens regler. Detsamma gäller om arbetsgivare som vägrar arbetstagare sådanskälig ledighet som avses i 17 §. Även reglerna om skyldighet att lämnainformation, att lämna ut handlingar och biträda med utredning i 18-19 §§ ärskadeslåndssanktionerade. Vidare gäller skadeståndsskyldighet som sanktion vidbrott mot tystnadsplikt enligt 21-22 §§. Även reglerna i 33-37 §§ omtolkningsföreträde för arbetslagarpart i vissa fall och reglerna i 38-40 §§ omfacklig vetorätt är underkastade skadeståndssanktion enligt 54 §. På områdetför tolkningsföreträdet finns därtill vissa särskilda skadeståndsregler i 57 §,58 § andra stycket och 59 §. Detsamma gäller beträffande ansvaret för brott mottystnadsplikt. I avsnittet om fredsplikt är, förutom fredspliktsreglernasjälva, reglerna om överiäggningsskyldighet i 43 § och om varsel av motpart iarbetskonflikt i 45 § sanktionerade med skadeståndsansvar. Skadeståndsskyldighet åvilar enbart enskild parteller organisation som omfattas av lagen och enbart skada som åsamkas sådanenskild part eller organisation. Den träffar därmed inte reglerna i avsnittetom medling (46-53 §§). Sanktionen mot den som underlåteratt varslaförlikningsman har bestämts i 47 §. Åsidosätter förlikningsman skyldighetenligt lagen blir han inte skadeståndsskyldig mot part på grund av brott motlagen. Detta har inte ansetts behöva särskilt utmärkas i lagtexten. En annansak är att parts vägran att medverka vid förhandling inför förlikningsman kanvara att bedöma som åsidosättande av förhandlingsskyldighet gentemot motpartoch på den grunden föranleda skadeständsskyldighet. Frågan huruvida avsteg från skadeståndsreglerna kangöras genom avtal är i princip beroende av innebörden av den förpliktelse förvilken skadeståndsansvaret är en sanktion. Avgörande är med andra orddispositiviteten eller den tvingande karaktären hos de regler i lagen somsanktioneras med skadeståndsansvar. Är lagens regel på en viss punkt tvingandeföljer därav alt skadeståndsansvaret för rätta uppfyllandet av skyldigheterenligt regeln inte kan undanröjas genom avtal. Däremot kan skadeståndsskyldighetenenligt 54 § utvidgas. Är en viss regel i lagen dispositiv följer att ävenskadeståndssanktionen kan i samma mån och på samma sätt göras till föremål föravtal. I fråga'om skadeståndsansvaret för brott mot kollektivavtal är synsättetdetsamma som när det gäller dispositiva lagregler. Somnämnts i avsnitt 11.8 av den allmänna motiveringen betraktas ska- 1975/76:105 Bilagal 420 deståndsreglema i 8 § i princip som dispositiva på detsättet, att ett längre gående skadeståndsansvar kan utfästas i avtal. Den s.k.200-kronorsregeln kan exempelvis frångås genom avtal. Frågan har nära sambandmed 62 §, enligt vilken andra påföljder än skadestånd inte får tillämpas utanstöd i lag eller koUektivavtal när skadestånd i och för sig kan komma ifråga.Åtminstone i vissa fall kan t.ex. ett kollektivavtal om disciplinpåföljderinnefatta ett utnyttjande av dispositiviteten på den här behandlade punkten avlagens skadeståndsregler. 1 denna paragraf slås fast attlagens regler om skadestånd har avseende även på annan skada än ekonomiskskada. Motsvarigheter finns i 8 § andra stycket och 23 § första stycketFFL.-Enligt det förra lagrummet skall vid bedömande om och i vad mån skadauppstått hänsyn tagas även till intresset i avtalels upprätthållande ochövriga sådana omständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse. Enligtbestämmelsen i FFL skall under skadestånd för föreningsrättskränkninginbegripas jämväl ersättning för personligt lidande samt för intrång i denkränktes intresse av all ostört bedriva viss verksamhet. 1 denna paragraf haravsikten varit att sammanfatta dessa regler utan saklig ändring, såvitt gällerde former av lag- och avtalsbrott som kunde förekomma enligt den äldrelagstiftningen. Dessutom har avsikten varit att i tillämpliga delar utsträckade nu gällande principema för icke-ekonomiskt skadestånd över det större områdesom omfattas av 54 §. Skadestånd för föreningsrättskränkning skall alltså påsamma sätt som enligt 23 § FFL kunna omfatta ersättning för personligt lidandeoch för organisations intresse av att inte utsättas för intrång i sinverksamhet. Vid brott mot kollektivavtal och fredspUktsbrott skall också liksomenligt 8 § kunna utgå ersättning för icke-ekonomisk skada. Här är särskiltdet s. k. allmänna skadeståndet av betydelse. Vid brott mot den nya lagensregler om förhandlingsskyldighet och skyldighet att lämna information och omtolkningsföreträde och facklig vetorätt i vissa fall skall också kunna dömasut allmänt skadestånd för åsidosättande av lagens bestämmelser. Det är i varjesådant fall den part som har de i lagen fastställda rättigheterna som skallkunna tillerkännas allmänt skadestånd. Skyldighet att utge allmänt skadeståndkan också föreligga vid oriktigt utnyttjande av sådan befogenhet enligt lagensom anges i 33-37 §§ och 38-40 §§ och vid brott mot tystnadsplikt. För dessafall finns särskilda regler om vem som bär skadeståndsansvaret och ombegränsningar av detta ansvar. Dessa regler har upptagits i 56 och 57 §§. Paragrafen innehåller bestämmelserom påföljd vid brott mot tystnadsplikt som avses i 21 och 22 §§. Ispecialmotiveringen till dessa lagrum har Prop.1975/76:105 Bilagal 421 berörts att de inte avser anställningar där särskildaregler gäller om offentlighet och sekretess Gfr Ds Ju 1975:22 s. 159 f)- Inteheller bestämmelserna i 56 § gäller därmed i sådana situationer. Vid brott motden i övrigt lagreg-lerade tystnadsplikten, t.ex. för offentliga tjänstemän,gäller i stället påföljdsreglerna i 20 kap. 3 § . Påföljden vid brott mot lagstadgadtystnadsplikt är i princip av straff-rältslig natur. Detta framgår av 20 kap. 3§ . Vid tillkomsten av dessa regler har emellertid förutsatts attdet i tjänsteavtal på den privata arbetsmarknaden skall kunna tas in regler omandra sanktioner för åsidosättande av tystnadsplikten (prop. 1975:78 s. 184).Det förhållandel att motsvarande regler nu las upp genom dispositiva lagreglerbör inte ändra den privaträttsliga synen på påföljdsreglerna. Påföljden vidbrott mot den i 21 och 22 §§ föreskrivna tystnadsplikten är därför skadestånd ienlighet med de allmänna skadeståndsreglerna i 54 och 55 §§. Skadestånd kanalltså utgå både för ekonomisk och för ideell skada. 56 § skiljer sigemellertid i så måtto från de allmänna skadeslåndsbestämmelsema i 54 § attskadeståndsansvaret, då en företrädare för en arbetstagarorganisation ellerarbetsgivarorganisation eller för en arbetsgivare har bmtit mottystnadsplikten, läggs på organisationen eller arbetsgivaren. Något personligtskadeståndsansvar kommer alltså inte i fråga i dessa fall. GäUer det åter enenskild arbetsgivare som har bmtit mot tystnadsplikten följer av 54 § attskadeståndsansvaret drabbar honom. Det ankommer på den som för skadeståndstalanenligt 56 § att visa att lystnadsplikten har bratits av en företrädare förorganisationen eller arbetsgivaren. Det blotta förhållandet att en uppgiftblivit offentlig grandar således inte någon rätt till skadestånd. Skadeståndsskyldighetenär inte begränsad till enbart avsiktliga eller grovt vårdslösa fall. Däremotgäller i förekommande fall de allmänna Jämkningsreglema. Organisationens ellerarbetsgivarens skadeståndsansvar består, även om bäraren av den sekretessbelagdauppgiften skulle ha lämnat sin befattning hos parten, då han bryter mottystnadsplikten. Vad som har sagts om påföljd vid brott mot tystnadspliktavser inte bara tystnadsplikt som följer av en förhandlingsuppgörelse eller somgäller i avbidan på rättslig prövning ulan även tystnadsplikt som grundas påbeslut av AD. De nu berörda reglerna träder somnyss har berörts i stället för de allmänna bestämmelsema om brott mottystnadsplikt i 20 kap. 3 § . För brott mot den i 53 § föreskrivnatystnadsplikten för förlikningsman, ledamot av ellersärskild förlikningsman gäller däremot de nämnda bestämmelsema i brottsbalken.Äv 63 § medbestämmandelagen framgår att frågan om sådan påföljd handläggs iden ordning som är föreskriven för brottmål. För brott mot tystnadsplikten kani avsiktliga fall följa böter eller fängelse i högst och i oaktsammafall böter. Äv 20 kap. 5 § tredje stycket följer att åtalföratsätter 1975/76:105 Bilaga 1 422 angivelse av enskild målsägande eller alt åtal är påkallatfrån allmän synpunkt (jfr prop. 1975: 78 s. 184 ff). 1 denna paragraf har upptagitsregler om arbetstagarorganisations skadeståndsansvar när den har utnyttjatsådant tolkningsföreträde som föreskrivs i 33 eller 34 § i lagen och när dendärvid har gjort gällande en oriktig mening om hur det omtvistade avtalet skalltillämpas. Skadeståndsansvar för arbetstagarorganisationen inträder i sådanafall om organisationens företrädare saknade fog för sin uppfattning i tvisten.Gäller tvisten tillämpning av kollektivavtal om medbestämmanderätt hararbetsgivaren enligt 33 § rätt att motsätta sig arbetstagarsidans anspråk påatt få utnyttja tolkningsföreträdet, om arbetstagarsidans företrädare hävdarsin uppfattning trots att de inser eller bör inse dess oriktighet. Väljerarbetsgivaren emellertid att finna sig i kravet på tolkningsföreträde kanskadeståndsskyldighet inträda enligt reglerna i denna paragraf. Iarbetsskyldighetstvister ligger det i arbetstagarnas hand att vägra att utföraarbete under åberopande av tolkningsföreträdet.