prop · FZ0321 · 1975-12-31 00:00:00 — Enannan typ av ogUlighet som man kan behöva räkna med i det nu aktuellasammanhanget är att någon fångeshandlmg över huvud taget aldrig har upprättats.I och för sig torde sådana situationer dock vara säUsynta, eftersom svensklagstiftning sedan mycket lång lid tUlbaka har upprätthållit principen attöverlåtelse av fast egendom för sui giltighet kräver skriftlig form. Öppnar manmöjlighet att genom lagfartssammanträde bota ogiltighet, som har sin gnmd iatt skriftiig fångeshandling inte har upprättats, gör man ett stort avstegfrän de prhiciper som gäller för överlåtelse av fast egendom. Vidare uppkommersvåröverskådliga konsekvenser beträffande nuvarande bestämmelser rörande statensskadeståndsansvar vid godtrosförvärv på grund av inskrivnmg. Jag är därför inteberedd att föreslå att ogiltighel av här avsett slag skall kunna botas genomlagfartssammanträde. Ytteriigareogiltighetsgrunder kan förekomma vid förvärv av fast egendom. Överlåtaren kanha varit omyndig. Han kan ha varit sumes-sjuk när han företog rättshandlingen.Den rättshandling, varigenom den fasta egendomen överläts, kan ha varit ogiltigenligt de allmänna bestämmelsema i avtalslagen om rättshandlingars ogUlighet,Att bota sådana ogUtighelsgrunder genom lagfartssammanträde kan medföra avsevärdrisk för enskilda rättsförluster. Det bör alltså inte komma i fråga. Deremissinstanser som förordat att ogUlighet skall kunna avhjälpas genomutredning vid lagfartssammanträde torde ha velat komma tiU rätta med sädanasituationer när fastigheter slår utanför den aUmänna omsättningen på grund avatt lagfart inte kan beviljas till följd av en ogiltighetsanledning sominträffat . Detta önskemål är i och för sig beaklansvärt. Depåtalade förhållandena torde dock inträffa inom områden därbristen i stället kan botas med äganderättsutredning. Lagfartssammanträde ärinte heller det mest lämpade instrumentet, när det gäller att avhjälpa bristeri fånget som medfört ogUtighet, Vad som här skuUe behövas är snarare ettutvidgat hävdeinstitut. Hävdereglema i jordbalken är emellertid endast ett parår gamla och har tUlkommit efter ingående överväganden. Det fUins inte heller imderlagför att nu föreslå någon ändring av dem. Enligt min mening bör man avvakta ochse om inte en lagstiftning begränsad i enlighet med promemorieförslaget tiUgodoseralla väsentiiga praktiska behov. Skulle så visa sig inte vara faUet, får frågantas upp på nytt. Ienlighet med det anförda ansluter jag mig till den i promemorian ut 1975/76: 21 22 trycktauppfattningen att man genom lagfartssammanträde inle skall kunna undanröjahinder mot lagfart som består i att någon fångeshandling aldrig blivitupprättad eUer att förvärvet av annan anledning är ogiltigt. Utgångspunktenmåste tvärtom vara den alt lagfartssammanträde skall förekomma endast i sädanafall när ett giltigt fång ägt rum eUer kan antas ha ägt rum men det av någonanledning saknas formella fömtsättningar för att bevilja lagfart. Denbrist som f. n, kan botas genom lagfartssammanträde är alt fångeshandlingförkommit eUer förstörts. På denna punkt föreslås ingen ändring i promemorian.Jag anser i likhet med remissinstanserna att sådan brist även börkunna avhjälpas genom lagfartssammanträde. Somföreslagits i promemorian och allmänt godtagits under remissbehandlingen börlagfartssammanträde vidare få sättas ut, om den åberopade fångeshandlingen ärbristfällig. Därmed avses främst fall där mindre fastigheter eller ideellafastighetsandelar av misstag har utelämnats i fångeshandlingen, t, ex. på gmndav felräkning av mantal eUer annat skattetal. Hit hör också sådana situationerdå parterna vid överlåtelse av fastighetskomplex av misstag har utelämnat enav de registerbeteckningar som avser fastighetskomplexet i fråga. Omfångeshandlingen i de nu avsedda fallen utgörs av en bouppteckning eller enarvskiftes-handling är det enligt min mening utan vidare klart alt brislenskall kunna botas genom lagfartssammanträde. Saken kan möjligen te sig någotmera tveksam när det är fråga om köp eller annan överlåtelse. Den före JB:sikraftträdande gällande lagstiftningen innebar emellertid att om i enköpehandling inte hade upptagits en fastighet eller del därav, som enligtparternas avsikt skulle medfölja i köpet, så kunde avtalet likväl bli gällandepå det sätt partema åsyftat (se lagberedningens förslag tUl jordabalk I SOU1947: 38 s, 152). Vad som förekom under förarbetena till JB ger enligt min meningvid handen att någon ändring på denna punkt inte åsyftats genom JB:sikraftträdande. Jag ansluter mig därför tiU den i promemorian uttryckta uppfattnmgenatt brister av nu angivet slag i köpehandlingar skall kunna botas genomlagfartssammanträde. Somexempel på andra brister som bör kunna avhjälpas genom lagfartssammanträde kannämnas att säljarens nanmteckning på en fångeshandling, som upprättats före JB:sikraftträdande, inte bevittnats eller alt bevillning saknas på en bodelnings-eller arvskifteshandling, I båda dessa situationer gäller nämligen attavsaknaden av bevillning inte medför att fånget blu: ogUtigt, Ärfångeshandlingen däremot behäftad med sådan brist att förvärvet blir OgUtigtbör, som förat framhåUits, bristen inte kunna avhjälpas genomlagfartssammanträde. Saknas säljarens underskrift på en köpehandling, kanalltså hindret mot lagfart inte undanröjas genom lagfartssam- 1975/76: 21 23 manträde.Detta gäUer även i del av lantmäteriverket anförda exemplet att underskriftsaknas av en av flera delägare. Med anledning av vad blandandra lantmäteriverket har anfört om situationen där medgivande saknas frånsäljarens make vill jag framhålla att lagfart i sådana fall kan sökas påfångeshandlingen. Ansökan skall enligt 20 kap. 7 § 7 JB vilandeförklaras.Vägrar maken alt länma sitt samtycke, kan rätten ge sitt tillstånd enligt 6kap, 6 § . En sådan överlåtelse blir f. ö, gUtig, om makenunderlåter alt klandra den efter det han fick kännedom om denoch, om lagfart beviljats, senast efter lagfartsbeslulet (se 6kap, 4 § ), I de fall lagfartssammanlräde kan bli aktuellttorde det emellertid säkerligen förhålla sig sä att makarna eller i vart fallden make, vars samtycke saknas, avlidit. Om överlåtelsen skett efter den sistnämndemakens död, saknar frågan om makesamlycke aktualitet. Efterlevande make tordenämligen inte behöva dödsboels samtycke lill en försäljning av det egnagiftorättsgodset. Mera tveksam är frågan humvida avliden makes dödsbo kanklandra åtgärd som andra maken utan erforderligt samtycke företagit under denförres livslid. Någon föreskrift om det finns inte i 6 kap, 4 § giftermålsbalken.Det kan dock inle uteslutas att sådan klanderrätt föreligger (se SOU 1964: 35 s,237). Ofta nog torde emellertid utredning, t, ex. i form av bodelnings- ocharvskifteshandling, kunna förebringas om att tiden för försuttits och atthinder mot lagfart således inte föreligger enligt 20 kap, 7 § 7 JB, Det anfördainnebär alt det knappast kan bli aktuellt att använda lagfartssammanträde ifall där hinder mot lagfart beslår i atl makes samtycke saknas. Ocksåandra formella brister än dem som jag nu har nämnt kan tänkas. Det är intemöjligt att uttömmande ange i vilka fall brister i fångeshandling skall kunnabotas genom lagfartssammanlräde. Denna fråga måste överlämnas tillrättstillämpningen. Enligt promemorieförslagetbör lagfartssammanträde få hållas även i sådana fall där sökanden inte kanuppge från vem förvärv ägt rum eller humvida någon fångeshandling harupprättats eller inle. har ifrågasatt om inte det ärmöjligt redan enligt gällande rätt. Med anledning härav vill jag påpeka attordalydelsen av lagtexten klart begränsar användningen av lagfartssammanträdetill fall när förvärvare av fast egendom gör sannolikt att hans fångeshandlingförkommit eller förstörts. Av kammarkollegiets remissyttrande framgår attpraxis på denna punkt är vacklande. Vissa inskrivningsmyndigheter tUlämpar emellertidenligt kollegiet lagen så att man inte tillåter lagfartssammanlräde i fall dåinga upplysningar kunnat lämnas i frågan huruvida fångeshandling upprättatseller från vem fånget har skett. För egen del biträder jag den i promemorianuttryckta uppfattningen all lagfartssammanlräde bör kunna förekomma i sådanasituationer. 1975/76: 21 24 börutformas så att detta klart framgår. Ärsituationen den att man inte vet humvida fångeshandling har upprättats eUerfrån vem förvärvet har ägt ram, torde förvärvet i fråga hgga långt tUlbaka itiden. Utredningen vid lagfartssammanträdet kommer i sådana situationer närmastatt inriktas på frågan hur länge sökanden eller hans företrädare har hävdatfastigheten under äganderättsanspråk. Vid bedömandet av.huravida utrednmgen vidlagfartssammanträdet ger tUlräckligt underlag för att lagfart skall kunnabeviljas på protokollet från sammanträdet måste självfaUet beaktas risken förrättsförlust. En sådan omständighet som att man inte känner till omfångeshandling har upprättals manar givetvis tiU försiktighet. Har en lång tidsobestridd hävd ägt rum, torde emellertid fömtsättningar ofta föreligga för att meddelalagfart. Vid bedömningen mäste man också ta hänsyn till den omständigheten attkravet på skriftUg form vid överlåtelse av fast egendom är mycket gammalt isvensk rätt. Har man inga som helst upplysningar i frågan om fångeshandlinghar upprättats ligger det därför närmast till hands att utgå från att en skriftiigfångeshandling faktiskt upprättals även om numera inte någonlängre känner till dess existens eller kan lämna upplysningar om dess innehåU. Sammanfattnmgsvisinnebär mitt förslag således att lagfartssammanträde skall kurma hållas iföljande fall, nämligen 1. när fångeshandling förkommiteller förstörts, 2. när sökanden påstår att ett gUligtförvärv förekommit men saknar kännedom om huruvida fångeshandling upprättatseller inte, 3. när fångeshandlingen ärbristfällig och bristen inte medför att förvärvet är ogiltigt. Vidremissbehandlingen har från ett par häll anförts alt fång som avser del avfastighet bör behandlas enligt lagen om äganderättsutredning och legalisering.Jag kan för min del inte finna att så alltid bör ske. I de fall däröverlåtelsen innebär sämjedelning och skett före torde det somregel vara lämpligast alt utredning av äganderättsförhållandena sker vid legaliseringsförrättning.Om däremot överlåtelsen avser andel av fastighet utan att sämjedelning fömtsattseller visst område av fastighet, bör utredningen regelmässigt ske vidlagfartssammanträde. Humvida fånget är gUtigt med hänsyn tUl bestämmelsema i 4kap. 79 §§ JB eller de äldre civUrättsliga regler som kan vara tUlämpliga fårsedan avgöras i samband med att lagfartsansökningen prövas (se 20 kap, 6 § 4 JB,jfr även prop, 1970: 145 s, 126), Jag vUl tiUägga att jag inte anser detlämpligt att i lagen närmare reglera i vilka faU fång som avser del avfastighet bör behandlas vid legaliseringsförrältnuig resp, vid lagfartssammanträde(jfr prop, 1971:180 s, 63), Ifråga om förfarandet har i promemorian föreslagits alt lagfartssammanträdeskall kunna sättas ut utan någon föregående sannolikhetsprövning avansökningen. I likhet med remissinstansema finner jag detta för- 1975/76: 21 25 slagväl grundat och föreslår därför att det genomförs, JK har föreslagit en regelsom innebär att lagfartssammanlräde inte skall behöva sättas ut, om det äruppenbart att hindret mot lagfart uite kan undanröjas genomlagfartssammanträde. För egen del delar jag den i promemorian framfördauppfattningen att någon förhandsprövnmg av en ansökan inte behövs. Åtminstoneteoretiskt kan man visserligen länka sig att en sådan ordning kan missbrukasgenom att sökanden framtvingar lagfartssammanträde trots att det inte finnsnågon som helst utsikt att genom sammanträdet undanröja hinder mot lagfart.Jag tror emeUertid att detta kan förhindras genom en smidig handläggningfrån inskrivningsmyndighetens sida. Risken för missbruk motverkas också genomatt sökanden är skyldig att svara för kostnadema för lagfartssammanträdet, iförsta hand då för kungörelse- och inställelsekostnader. Han är också skyldigatt lösa protokollet från sammanträdet. Idetta sammanhang viU jag tUlägga, att en brist i en fångeshandluig i många fallkan avhjälpas på ett enklare sätt än genom utredning vid lagfartssammanträde.Som JK framhålht i sitt remissyttrande kan exempelvis brister ifastighetsangivelser i en köpehandling ibland avhjälpas genom ett av säljareoch köpare underskrivet tUlägg tiU köpehandlmgen. Att komplettera enbouppteckning kan vara ett enklare sätt att lösa frågan än genomett lagfartssammanlräde. Jag är övertygad om att inskrivningsmyndighetema inomramen för den frivUliga rättsvård som sedan gammalt utövats kommer att se tUlatt brister av nu angivet slag avhjälps på enklast möjliga sätt. För alt nådetta mål behöver man emellertid inte några regler som gerinskrivningsmyndigheterna rätt tUl viss förhandsprövning av en ansökan. Ienlighet med det anförda biträder jag promemorieförslaget att lagfartssammanträdeskall sättas ut på ansökan utan föregående prövning i sak av ansökningen.Däremot måste självfallet en viss formell prövning av ansökningen äga mm innansammanträdet sätts ut. måste exempelvis kontrollera,att ansöknmgen innefattar ett påstående om sådana förhållanden som kanföranleda lagfartssammanträde. Vidare måste kontrolleras alt ansökningen hardet innehåll som föreskrivs i 20 kap. 10 § andra stycket JB, Är ansökningenbristfällig i de hänseenden som angavs, måste den avvisas. Jagdelar den i ett par remissyttranden framförda åsikten att kravet på attsökandens redogörelse vid ansökningen skall vara avgiven på heder och samvetebör slopas. En lämpligare lösnmg synes mig vara att, som hovrätten för NedreNorrland föreslår, i lagen ta upp en uttrycklig föreskrift om att sökanden vidsammanträdet kan höras under sanningsförsäkran. Med anledning av vad hovrättenuttalat i sitt remissyttrande vill jag framhålla att de ändringar i fråga ommöjligheten att fä tUl stånd lagfartssammanträde som jag har förordat i detföregående inte 1975/76: 21 26 rubbarföratsättnmgarna för de uttalanden som föredragande departementschefen gjordei samband med jordabalkens tillkomst såvitt rör förfarandet vidlagfartssammanträde och prövningen av ansökan om lagfart på gmnd av protokollfrän lagfartssammanträdet. Ettpar remissinstanser, däribland lantmäteriverket, har påpekat, att det iblandkan vara nödvändigt att under lagfartssammanträde göra en fastighetsutredningoch hävdeutredning och även undersökning ute på marken. Skulle särskUdundersökning om exempelvis hävdeförhållandena visa sig vara nödvändig, möterdet inte något hinder att inskrivningsmyndigheten håUer lagfartssammanlräde iförening med syn. Skulle det visa sig nödvändigt alt anlita biträde från fastighetsbUdnings-myndighetenssida, måste beaktas att kostnaden för detta skall bäras av sökanden. Eftersomsådana kostnader kan bli förhållandevis betydande, bör inskrivningsmyndighetenunderrätta sökanden innan den beslutar att begära biträde från fastighetsbUdningsmyndigheten,Någon särskUd bestämmelse härom behövs dock enligt min mening inte, Ienlighet med det anförda föreslär jag att 20 kap. 10 § första stycket JB ändrasså att lagfartssammanträde skall kunna hållas, om hinder mot lagfart föreliggerpå grand av att fängeshandlingen inte kan företes eller att den är brislfäUig,Sammanträdet skall sättas ut av inskrivningsmyndigheten på begäran avförvärvaren eller den som enligt 4 § är behörig att söka lagfart, dvs. senare förvärvareav egendomen, Iandra stycket av förevarande paragraf föreslås dels att kravet på alt sökandensredogörelse skall lämnas på heder och samvete slopas, dels vissa ändringar sompåkallas av att ansökan enligt förslaget kan avse fall i vilka en bristfälligfångeshandling åberopas. I fråga om den förstnämnda ändringen hänvisar jag tiUvad jag sagt i det föregående. Om kravet på en redogörelse på heder och samveteslopas, finns det enligt min mening ingen anledning alt i paragrafen meradetaljerat ange vad redogörelsen skall innehålla. Det bör endast anges attredogörelsen skall avse vad sökanden vet om förvärvet och om anledningen tillatt fånges-handlUigen inte kan företes eller att den blivit bristfällig. Detligger i sakens natur att redogörelsen skall innehålla alla omständigheter somkan vara av betydelse för äganderättsfrågans bedömande. Kan fångeshandlingen inleföretes, är det således givet att sökanden skall redogöra för vad han vet omhur fångeshandlingen förlorats, vem som var fångesman, när och hur förvärvetskedde, handlingens huvudsakliga innehåll m.m. Medanledning av att en remissinstans ifrågasatt om inte kungörelsebestämmelsernai 20 kap. 11 § andra stycket JB bör anpassas till reglerna i 17 §delgivningslagen (1970: 428) och 5 § lagen (1971: 1037) om äganderättsutredningoch legalisering vill jag här nämna att jag inte anser det lämpligt att nuändra bestämmelsema, I promemorian (Ds Ju 1974: 2) Effektivare kungörandeföreslås nämligen nya regler för kungö- 1975/76: 21 27 rande.Förslaget fömtsätter ändringar inte bara i JB och lagen om äganderättsutredningoch legalisering utan också i ett stort antal andra lagar. Förslaget bör därförbehandlas i ett sammanhang. Somjag har anfört bör JB innehålla en uttrycklig bestämmelse om attförhör under saimmgsförsäkran får äga rum med sökanden. En sådan regel bör tasupp i 20 kap. 12 § första stycket JB. Ifråga om 20 kap. 13 § första stycket JB delar jag den av framförda åsiktenatt det i lagtexten måste komma tiU klart uttryck att förvärvet skall vara gUtigt,Visserligen kan den nuvarande formuleringen synas passa mindre väl i de fallsökanden inte känner till vem fångesmannen är och uite heUer kan lämna någrauppgifter om fångeshandlingen. Som påpekats i ett par remissyttranden föremellertid den i promemorian föreslagna lydelsen tanken tUl ett preklusionsliknandeförfarande, där sökanden skall kunna få lagfart under föratsättning att ingenunder förfarandet gör gällande bättre rätt tUl fastigheten än sökanden. Jagförordar därför, i likhet med Södertöms tingsrätt, att den nuvarande lydelsenbibehålls oförändrad bortsett från en smärre jämkning, föranledd av attlagfartssammanträde nu skaU få hållas även när fångeshandling, låt vara brislfäUigoch ej åberopad i lagfartsärendet, finns till-gängUg, VUket mätt av bevisningsom skall krävas för att det skall anses utrett att elt giltigt förvärvföreligger får överlämnas åt rältstUlämpningen. Som jag tidigare anfört bördet vara möjligt att meddela lagfart även i fall där upplysning omfångeshandlingen saknas. Att sökanden inte känner tUl vem fångesmannen är börheller inte utesluta att ett giltigt förvärv förekommit. Ändringeni tredje stycket förevarande paragraf har skett i förtydligande syfte påframställning av kammarkollegiet. Innebörden av ändringen är att kollegietskall beredas tillfälle att yttra sig i lagfartsärende, om det bedömserforderligt. Det betyder att yttrande inte skall inhämtas förränlagfartssammanträdet är avslutat och lagfart har sökts på protokollet enhgt 12§ andra stycket. Enligt min mening bör i sådant fall inskrivningsärendetuppskjutas enligt 19 kap, 9 § andra stycket JB i avbidan på kollegietsyttrande. Från dessa fall bör skiljas sådana där det finns anledning altinhämta yttrande från kammarkollegiet redan i samband med lagfartssammanträdet,t. ex. fall där kronofastighet berörs. Iavsnitten 3.1 och 3.2 har jag redogjort för gällande rätt i fråga om anteckningom innehav av pantbrev eller vilandebevis och för det förslag till ändring idessa bestämmelser som har fört fram. I likhet med flertalet remisshistanseranser jag att den av föreslagna ändringen bör genomföras. Skyldighet attunderrätta tidigare antecknad innehavare av pantbrev eller vUandebevis om nyinnehavsanteckning bör 1975/76: 21 28 såledesinte föreligga, om det är uppenbart att underrättelsen saknar betydelse förhonom. Defarhågor som på ett par håU har uttryckts för att ändringen kommer att medföratolkningsproblem kan jag inte dela. I uppenbarhetsre-kvisitet hgger nämUgen attden fömtvarande innehavaren på ett eller annat sätt samtyckt tUl den nyainnehavarens ansökan, t. ex. genom att biträda denna eller genom att lämnaifrån sig sitt bevis om innehavsanteckning ev. med påskrift om att innehavetinte längre är aktuellt eUer rent av genom att vara mgivare av det aktuellainskrivningsärendet. Däremot anser jag inte att ett företeende av pantbreveteller vUandebe-viset utan vidare kan tas till intäkt för att en imderrältdse ärulan betydelse för den tidigare hmehavaren. Även i sådana faU bör samtycke inågon form från denne föreligga för att underrättelse skaU få underlåtas. Jagdelar uppfattningen som uttryckts av ett par remissinstanser att den föreslagnaändringen inte umebär att imderrättelse kan underlåtas i något större antalärenden . bör ändringen emeUertid innebära att banker och andrakreditinrättningar beaktar att inskrivningsmyndigheten givits möjlighet attunderlåta underrättelse. Eflersom kontrollen av underrättelsema bereder mottagamaåtskiUigt arbete utgår jag ifrån att de i både eget ochinskrivningsmyndighetens intresse utvecklar sådana ratuier att underrättelserså långt möjligt blir obehövliga. Medanledning av vad en remissinstans anfört vUl jag erinra om att bestämmelsema i19 kap. 19 § JB innebär att staten är ansvarig för förlust som orsakas någon tUlföljd av fel eller försummelse i fråga om handläggning av eller beslut i inskrivningsärende.Denna regel torde vara tUlfyllest för att skydda innehavare av pantbrev motförlust också efter det 22 kap. 12 § JB ändrats på föreslaget sätt, 5.3Dödning av inskrivning m. m. Iavsnitten 4,1 och 4,2 har jag redogjort för gällande regler om dödning avinskrivning och för det av framförda förslaget till ändring ibestämmelserna, DON:s förslag, som innebär att kravet pä fastighetsägarenssamtycke till dödning av inskrivning för rättighet slopas, har tillstyrktseller lämnats utan erinran av samtliga remissinstanser. Som lantmäteriverketanfört bör ändringen leda till att fastighetsböckerna rensas fråninskrivningar i fasligheter som i realiteten inte belastas av rättigheternaifråga och därmed till en förenkling vid fastig-helsbildning. Den bör ocksåmedföra en minskning av antalet utredningar som fastighetsbildnmgsmyndighet oflanog måste göra för att inskrivningsmyndighet med stöd av 23 kap, 6 § andrastycket JB skall kunna avföra inskrivning som uppenbart inte gäller i vissfastighet. Jag förordar således att de av föreslagna ändringarna i 7 kap,19 § och 23 kap, 6 § första stycket genomförs. Prop.1975/76: 21 29 I enUghetmed vad jag nu har anfört har inom iustitiedepartementet upprättats förslag tUllag om ändring i jordabalken. Förslaget bör fogastill regeringsprotokoUet i detta ärende som bilaga 2. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget, Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. DsJu 1974: 18 Prop.1975/76: 21 Lag om ändring i jordabalken Härigenomförordnas att 20 kap, 10 och 13 §§ jordabalken skall ha nedan angivna lyddse. Föreslagen lydelse 20 kap. 10 § Kan förvärvare av fast egendom göra sannolikt att hansfångeshandling förkommit eller förstörts, skall inskrivningsmyndigheten på hansbegäran utsätta sammanträ-trade för utredning angående äganderätten lillfastigheten (lag-fartssaimnanträde). Detsamma gäller när bifall tillförvärvarens lagfartsansökan är beroende av att föregående ägares förvärv lagfaresoch förvärvaren kan göra sannolikt att dennes fångeshandling förkommit ellerförstörts. Ansökan omlagfartssammanlräde skall göras skriffligen och innehålla redogörelse på hederoch samvete för vad som sökanden vet om hur fångeshandlingen förlorats, vemsom var fångesman, när och hur förvärvet skedde, handlingens huvudsakligainnehåll samt de övriga omständigheter som kan vara av intresse för äganderättsfrågansbedömande. Sökanden skall inge intyg om vad som faslighetslängden utvisarangående äganderätten närmast före ansökningen och den skriffligautredning i övrigt som kan finnas tUlgänglig,