prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — ansvaretför en sådan utveckling, sora i första hand berör den enskilda kursens ellerutbildningslinjens inriklning och uppläggning. Vad statsmakterna kan göra idetta sammanhang föruiom att betona problem-orienteringens vikt är att geså goda betingelser som möjligt för ulvecklingsarbele nära själva ulbildnings-och forskningsmiljön, inom institutioner och utbildningsenheter. Vidnuvarande filosofisk fakultet finns möjligheler att försöksvis inrätta delstvärvetenskapliga studiekurser över ämnesområdesgränserna, dels nya allmännautbildningslinjer. I det följande kommer jag alt förorda en väsentiig vidgningav möjligheterna att lokalt besluta om ulbildningens innehåll ochorganisaiion, bl. a. i fråga ora inrättande av enstaka kurser och lokala utbUdningslinjer,och också en ökad frihet alt besluta om dispositionen av tillgängliga resurser.Jag utgår från att denna vidgade lokala frihet kommer att öka möjligheterna alttillgodose bl. a. de särskilda studieorganisatoriska och pedagogiska krav somen probleraorientering av ulbUdningen kan ställa. Enprobleminriktning äv forsknings- och forskarutbildningsorganisationen inomhögskolan är självfallet av betydelse för att underiätla problemorienteringockså i den grundläggande utbUdningen. Till frågan om utbyggnad av enforsknings- och forskamtbildningsorganisalion med sådan inriktning i Linköpingäterkoraraer jag i det följande. U68 utgår från att all högskoleutbUdning skall ha ett samband med forskningen.Arten av och formerna för utbildningens forskningssamband måste, framhållerutredningen, komma att variera raellan olika orter och också mellan olikahögskoleutbUdningar; traditionella mönster kan inte utan vidare föras över tillnya utbildningar. Allmäntpekar U 68 på att det genom den av utrednmgen föreslagna organisationen bör blilättare att utveckla ändamålsenliga kontaktvägar mellan forskning ochgmndutbildning samt att bygga forskning och forskarutbUdning på dengrandutbildning som bedöms vara lämplig. Inom den vidgade högskolan bör ocksågenerellt bättre förutsältningar inom olika områden finnas då det gäller atlinrikta forskningen mol för sarahället viktiga problera, forraulerade medutgångspunkt i vad som aktualiserats i högskoleutbildningar med skiftandeinriklning. Remissinstansernaansluter sig allmänt lill U 68 :s syn alt all högskoleutbildning skall ha ettsamband med forskning. Från främst universitetshåll har emellertid kritikriktals mot utredningens förslag raed hänsyn till dess konsekvenser för dettasamband. Invändningarna gäller i första hand förslagen om utbyggnad avhögskoleutbildningen på orter utan fast forskningsorganisation och omutformningen av den institutionella organisationen. 1975: 9 474 U68-beredningen förorciar för sin del all statsmakterna gör ett principuttalandeom att ett samspel mellan grundläggande utbildning ochforskning/forskaratbildning bör utvecklas över hela fältet av högskoleutbildning.Samtidigt påpekar beredningen liksom U 68 all arten av och formerna för dettasamband rimligen måste komma att skifta mellan olika utbildningar och orter.Beredningen ser del emellertid som utomordentligt angeläget att elt meradirekt forskningssamband stegvis utvecklas för aUa slag av högskoleulbildningoch att kraven på forskningssamband för ulbUdningen på de orter som saknarfast forskningsorganisation tillgodoses särskilt. Beredningen föreslår en radanordningar och ålgärder i syfte att bevara och ulveckla sambandei niellangrundutbildning och forskning/forskarutbildning. Jagåterkommer i det följande till de frågor om sambandet mellan grundläggandeutbUdning å ena sidan, forskning och forskarutbildning å den andra, som meradirekt rör lokalisering av nytillkommande högskoleutbildning samt högskolansinstitutionella organisation. tar jag upp vissa allraänna synpunkter på det.näranda, sambandei samt vidare de särskilda anordningar som U 68-beredningenföreslagit för att på regional grund utveckla kontakter och saraverkan raellanenheter med och enheter utan fast forskningsorganisation. Enaspekt på utbUdningens forskningsanknytning gäller möjligheterna att bygga pågrandläggande högskoleutbildning med forskarutbildning. Det finns här betydandeskillnader mellan olika slag av grandutbildning. Som U 68 frarahåller har traditionelltrekryteringen av studerande lill forskarutbUdning i regel skett inom denforskarutbildande institutionen. En viklig sirävan i svensk utbildningspolitikär atl undvika återvändsgränder i utbildningssystemet. Redan av detta skäl ärdet enligt min mening angeläget att vidga forskarutbildningens rekryteringsbastill, att avse även sådana högskoleutbildningar som meddelas vid enheterutan forskning. Del gäller då både, att skapa nya rekryteringsvägar till redanbefinllig forskarutbildning och annan ulbildning på denna nivå samt att breddaforskarutbildningen på grundval av ulbildning som f. n. anordnas utanföruniversitetsorganisationen. Jagkommer därmed över till en annan aspekt på den grundläggande utbildningensforskningsanknytning. Den,gäller förekomsten av forskning och forskarutbUdningmed direkt anknytning till olika grundutbildningars innehåll ochproblemområden. Del finns här samma skillnader som i fråga om rekryteringen tUlforskarutbildning. Det samspel som förekommer mellan grundutbildning ochforskning/forskarutbUdning är sålunda i stor utsträckning begränsat tillverksamheten inom de läroanstalter och institutioner där forskning bedrivs.Detta påverkar såväl inriktningen av forskningen inomuniversitetsorganisationen som de "utanförstående"högskoleutbUdningarnas möjligheter att tiUgodogöra. sig den vetenskapligautvecklingen, Mot denna bakgmnd har de senaste årenönskemål om forskaratbildning och forskning i anslutning liU olikagrundutbildningar förts fram i fråga om flera från universiteten frislåendehögskoleutbildningar. Exempel finns i konstnärsutbildningssak-kunnigas ()belänkande (SOU 1970: 60) Högskolor för konstnäriig UtbUdning och ilärärutbUdningskommilténs () huvudbetänkande (SOU 1972: 92) Fortsatt,reformering av lärarutbUdningen. Vidare har bl.a. nämnden försocionorautbUdning i sitt yttrande över U 68:s huvudbetänkande utförligtbelyst problera kring socionornutbildningens forskningsanknytning. I delsisinämnda fallet gäller det t. ex. utveckUng av forskning ochforskaratbildning inom ett för socionornutbUdningen centralt ämne som socialmetodik. Det jag här har antytt en vidgad rekrytering till forskarutbUdning, en breddad inriktning avforskningen och forskarutbildningen och ett därpå grundat växelspel av idéeroch lön mellan forskning/forskarutbildning och olika slag av grandläggandeulbildnmg är enligt min mening väsentliga inslag i den fortsatta utvecklingenav högskolan. Jag ansluter mig således till bl. a. UKÄ:s och U 68-beredningensbedömning atl etl samspel mellan grundläggande utbildning och forskning/forskarutbildningbör komraa till slånd över hela fältet av högskoleutbildning. Detla innebär atljag anser det varken praktiskt raöjligt eller principiellt önskvärt atl dra en skarpgräns mellan direkl forskningsanknuten och annan högskoleutbUdning.Anknytningen till forskning är som jag betonat i det föregående en av defaktorer som bör känneteckna all hög-, skoleutbildning. Denvidgning av saraspelet raellan gmndutbUdning och forskning/forskarutbildningsom jag sålunda förordar måste givetvis för sitt förverk ligande bli beroendeav ett forlsalt planerings- och ulvecklingsarbele, såväl aUmänt som förenskilda områden inom högskolan. I enlighet med U 68-beredningens förslag avserjag alt i: annat sararaanhang föreslå, regeringen att uppdra åt den år 1974lillkallade forskamtbUdningsutred-ningen alt utreda konsekvensema för bl. a.behörighet och urval till forskarutbildning av vad jag förordal i detföregående. Atl utarbeta studieplaner m. ra. för forskaratbUdning inom nyaområden är i första hand en angelägenhet för högskolemyndigheterna i derasfortlöpande planerings- och utvecklingsarbete. Det är naturUgt all nyforskaratbildning kan komma till stånd i första hand med inriktning motområden där visst utvecklingsarbete, eller forskning redan pågår. Frågan om åtgärderför atl utveckla sambandet mellan olika grandutbUdningar ochforskning/forskarutbUdning får i övrigt ytterst prövas i det årliga budgetarbetet. TiUde institutionella förutsättningarna för det fortsatta planeringsarbetet idenna del och för sarabandet mellan grundutbildning och forskning/forskarutbUdningöver huvud återkommer-jag,, som närants, i del följande. Jag vill emellertidredan här ta upp frågan om lokaliseringen av resurserna för forskning ochforskarutbildning. mellan utbildning och forskning som kännetecknaruniversitetsväsendet är inle bara ett väsentiigt drag i vår kulturtradition.Den är också av central betydelse för högskolans raöjligheter alt iväxelverkan mellan utbildning cx;h forsknmg spela en förnyelseroll isamhällsutvecklingen. I den breddade och differentierade högskola som vi nu haratt planera för iir det emellerlid praktiskt omöjligt att över hela fältetbasera kontakten mellan gmndläggande utbildning och forskning/forskarutbildningpå e;n direkt institutionell gemenskap. Det räcker här med att påpeka attgrandläggande högskoleutbildning enligt den avgränsning som jag förordat i det föregåendef. n. anordnas i permanent form på elt trettiotal orter i landel. Att förse varje enhet förgrundläggande högskoleutbildning eller varje slag av sådan utbUdning med egnapermanenta resurser för forskning och forskaratbUdning skulle enligt min meninginnebära en från den vetenskapliga verksamhetens synpunkt olycklig splittringav resursema. Jag ansluter mig sålunda Uksom flertalet remissinstanser och U68-beredningen till U 68:s ulgångspunkt att fasla forsknings- ochforskarutbildningsresurser inom högskolan allljärat skall vara koncentreradetill de sju orter som f. n. har sådana resurser, dvs. , , ,/, , och . En utgångspunkt för en uibyggnad avhögskolans forskning och forskariitbildning inom nya områden måste enligl minuppfattning vara att en samordning av de samlade resurserna för ändamåle;t ochderas utnyttjande säkras. Av intresse är här bl. a. de av U 68 o<;h U68-beredningen föreslagna anordningarna för forskningsanknytnin,». I olika remissyttrandenöver Lf 68 :s förslag, bl, a. från de nuvarande universitetsfUialorterna,förordas att forskning skall kunna förläggas också lill andra högskoleorter äiide sju nämnda. Vanligen tänker man sig därvid en samverkan niellanhögskoleenheten på den berörda orten och (raolsv.) på någon avortema med fast forskningsorganisation. Ett huvudmotiv för dessa förslag ärgivetvis önskemålet att ge också högskoleutbildningen ulanföruniversitetsorterna möjligheter till kontakt och samspel med forskning ochforskarutbUdning. I yttrandena pekar man eraellertid även på liiöjlighetemaalt anknyta forskning av nämnda slag till regionala förhållanden och problemoch framhåller det värde detta skulle ha för ätt stimiuléra den regionalautvecklingen. I sammanhanget betonas mte sällan möjligheterna att anknyta tillde ibland betydande resurser för forsknings- och utvecklingsarbete somfinns utanför högskoleorganisationen, t. ex. inom industri och sjukvård. U 68-beredningen förordarliksom U 68 att universitetslektorer och innehavare av andra lärartjänster förvilka motsvarande kompetenskrav gäller dvs. sådana lärare som f. n. bärhuvudansvaret för högskoleutbildning på orter utanför universitetsoirtéma skäll få möjlighet alt 3»rop. 1975: 9 427 fullgöratjänstgöring i forskning och förbätlrade möjligheter att tjänstgöra iforskaratbildning. Detla bör enligt beredningen förverkligas bl. a. genora att lärarevid enheter ulan fast forskningsorganisation får möjUghet att tjänstgöra videnheter med sådan organisation. Berednmgen föreslår vidare att särskilda medelskall anvisas fakultetsvis för att tas i anspråk för kostnader i samband medatt forskningsprojekt, sora inte kräver särskilda investeringar i tungutrastning e. d., förläggs tiU högskoleorter utan fast forskningsorganisation.Härvid bör enligt beredningen projekt med anknytning tiU den regionalautvecklingen eller tUl befintiiga forskningsresurser utanförhögskoleorganisationen uppmärksammas särskUl. Av betydelse i sammanhanget ärockså atl U 68-beredningen ansluter sig tiU U 68:s förslag att samtligauniversitetslektorer (motsv.) alltså även de som är knutna tUl enheterutanför universitetsorterna skall tillhöra närmast berörd fakultet. Dettager en administrativ utgångspunkt för deras anknytnmg till forsknings- ochforskar-utbUdningsverksamheten. U68-beredningens förslag i fråga om sambandet mellan gmndläggande utbildningoch forskning/forskamtbildning har aUmänt mottagits positivt av dem som yttratsig över berednmgens promeraoria, även om bl. a. akademikerscentralorganisation () och vissa universitetsorgan anser också de avberedningen förordade anordningarna otiUräckliga. För egen del är jagmedveten om att de av U 68-beredningen föreslagna anordningarna för anknytningmellan forskning/forskamtbildning och grandläggande utbUdning i utgångslägetfår särskild betydelse för den del av högskoleutbildningen som hör till denuvarande filosofiska fakultetemas område och för med denna närbesläktad, övervägandeteoretiskt inriktad utbildning. De kan emellertid enligt min bedömning fåbetydelse som en modell för utvecklingen av sambandei mellan de bådaverksamhetsgrenarna inom hela högskolan. Anordningarna bör sålunda bidra tillalt utplåna de strikta gränserna mellan enheter med och enheter utanforskningsorganisation och följaktligen också mellan gmndutbildning med direktforskningsanknytning och grundutbildning utan sådan. De bör ge ett större anlallärare i grandläggande utbildning möjlighet att genom engagemang i forskningoch forskamtbildning utveckla sina egna förutsättningar i detta avseende ochberika sin pedagogiska insats. De bör därigenom också ge etl ökat antalstuderande i grandläggande utbildning kontakt med vetenskaplig verksamhet ochunderiätla den önskvärda breddningen av rekryteringen tiU denna. De bör sålundabU värdefulla hjälpmedel när det gäUer att inom skilda utbildnings- ochforskningsområden och på skilda orter successivt utveckla ett samspel raellangrandläggande utbildning och forskning/forskaratbildning enligt vad jagförordat i det föregående. De bör också bidra tiU att forskningen ochforskarutbildningen inom högskolani ökad utsträckning inriktas på problem formulerade med utgångspunkt iförhållandena inom olika regioner och därmed i ökad utsträckning tjänar denregionala utvecklmgen. Avvikt i sammanhanget är att samtliga de antydda fördelarna här delar jag U68-beredningens bedömning kan uppnås utan att de existerande sambandenmellan forskning/forskarutbildning och grundläggande utbildning påuniversitetsorterna behöver förändras negativt. Mot denna bakgrund anserjag att ett syslem för forskningsanknyt- ning av grundläggandehögskoleutbUdning på regional bas enligt de av U 68-beredningen skisseradejjrincipema bör förverkligas. De föreslagna anordningarna får ses som en delav de samlade insatserna för forskning och forskarutbUdning inom högskolan ochmedelsbehovel för dera får vägas mot medelsbehoven för andra forsknings- ochforskarutbildningsändamål i bl.a. det - årliga budgetarbetet. Jag återkommer idet följande till de organisatoriska frågor som aktualiseras härvid. Idetta sammanhang vill jag ta upp frågan om utbyggnad;av forskningsorganisationenvid nuvarande högskolan i . Den filosofiska fakulteten där har f.n.,endast uppgifter i,fråga omi grundläggande utbildning. Inora fakulleten ochhögskolan har ett förberedande utredningsarbete genomförts rörände upprättandeav en tvärvetenskapligt och tematiskt orienterad forskningsorganisation inom iförsia hand de områden som representeras av den fUosofiska fakulteten.Högskolans konsistorium har anhållit ora uppdrag all närraare utreda denna fråga.UKÄ har anslutit sig tUl högskolans önskeraål. Föregen del anser jag den skisserade modellen för forskningsorganisation, sora imotsats till den traditionella inte bygger på en strikt indelning iäranesoraråden och på fasta äranesanknutna lärartjänster, intressant. Jagdelar högskolans bedömning att en organisation enligt, denna modell kan utgöraett värdefullt komplement till den traditionella forskningsorganisationen viduniversiteten och ätt den lättare än den senare bör kunna tUlgodose nya forskningsbehovav tvärvetenskaplig karaktär. Inle minst för den forskningsanknytning påregional bas sora jag berört är det värdefullt att ocksiå den sjättehuvudorten för utbildning och forskning i landet, , får resurser förforskning och forskarutbildning även inom den fUosofiska fakultetens oraråde. Jagavser raot bakgrand av vad jag anfört att i annat sammanhang föreslå regeringenatt uppdra åt högskolan i att utreda frågan ora en forsknings- ochforskarulbildningsorganisation av nämnda slag i samt tUl UKÄ komma inraed därav påkallade förslag. Utredningsarbetet bör bedrivas i kontakt medberörda fakultetsberedningar, forskarutbildningsulredningen och, i den raån såbedöms påkallat, den organisationskommitté för bl. a. högskolan i jag koramer att föreslå i del följande. Prop.1975: 9 429 3.3Indelning av den grundläggande högskoleutbildningen U68 anser, såväl raed hänsyn till de utbildningssökandes och arbetsmarknadensinformationsbehov som av planeringsskäl, en indelning av den grundläggandehögskoleutbUdningen nödvändig. Med ulgångspunkt i att högskoleutbildningenskall vara inriktad mot den framtida yrkesverksamheten har utredningen funniten indelning i yrkesulbildningssektorer lämplig som grand för planering ra. m.i fråga ora högskolans utbildningslinjer. U 68 föreslår femyrkesutbildiungssektorer: teknisk yrkesutbildning, adrainistrativ ochekonomisk yrkesutbildning, vårdyrkes-utbUdning, utbUdning förundervisningsyrken samt utbUdning för kultur- och informationsyrken. Remissinstansernahar i huvudsak godtagit förslagel om en indelning i yrkesutbUdningssektorer.Dock anser flertalet universilelsinslanser indelningen olämplig förutbildningslinjer som svarar mot utbildning inom de nuvarande filosofiskafakulteternas område. De invändningar som här görs synes i sak gälla dels detföreslagna utbildningslinjesystemet inom detta område, dels sektorsindelningenskonsekvenser för den institutionella organisaiionen. Vidareförs i vissa yttranden fram förslag om förändringar i den av U 68 föreslagnasektorstillhörigheien för olika utbildningar. U68-beredningen tillstyrker förslaget ora en indelning i yrkesutbildningssekloreri första hand sora underlag för planering och resursfördelning centralt ochregionalt. I likhet med U 68 och raånga remissinstanser betonar beredningenatt olika utbUdningars sektorstillhörighet kan behöva omprövas fortlöpande ochatt seklorsindelningen inle får skapa konstlade gränser för raöjligheterna attutnyttja utbUdningsutbudet. Föregen del anser jag att en indelning av högskolans system av yrkesinriktadeutbildningslinjer i sektorer, där utbildningslinjer som har samband medvarandra med avseende på yrkesinriktningen gmpperas liUsammans, är nödvändig dels för den övergripande planeringen av antalet studerande och statsmakternasresursfördelning, dels för arbetet med att utveckla och förnya utbildningensinnehåll och organisation. Självfallet får en fortiöpande utveckling avhögskoleutbildningen aldrig låsas av en seklorsindelning. En sådan geremellertid enligl rain mening en lämplig ram för ulvecklingsarbetel inora denvidgade högskolan. Deolika yrkesulbildningssektorernas omfaltning enligt U 68:s förslag framgår avden förteckning som jag tidigare anmält som bilaga 1. Jag finner i likhel medflertalet remissinstanser de föreslagna fem sektorerna i huvudsak väl avvägda.Med utgångspunkt i remissyttrandena anser jag emeUertid förändringar i den av U68 förordade sektorslill-hörigheten motiverade i några faU. IU 68:s förslag förs av nuvarande linjer vid socialhögskola den so- cjalalinjen tiU sektom för vårdyrkesutbildning och förvaltningslinjen till sektornför administrativ och ekonomisk yrkesutbildning. Socialhögskolorna och nämndenför socionomutbildning ultalar sig i sina yttranden för atl de båda linjema medhänsyn till silt inbördes samband skall föras till en och samma sektor och dåtill den sistnämnda. Medden helhetssyn på socialt arbete och hälso- och sjukvård som varit framträdandei det senaste årtiondets reforraarbete finns det enligt min mening i och försig goda skäl för den av U 68 föreslagna lösningen. Under alla förhållanden ärelt saraspel mellan socialvården ocb hälso- och sjukvården vid planeringen avhögskoleutbildningen inom del berörda området nödvändigt. har jagförståelse för det från socialhögskoloma framförda argumentet att det är frågaom två linjer med många beröringspunkter, den ena linjen med en mera social,den andra raed en mera administrativ inriktning. Mot denna bakgrund anser jagdet motiverat alt tills vidare föra även den sociala linjen lill sektorn föradministrativ och ekonomisk yrkesutbildning. Denna bör då enligt min raeningbenäranas sektorn för adrainistrativ, ekonoraisk och social yrkesutbildning.Till samma sektor torde sora en konsekvens böra föras också den andra socialtinriklade utbUdningslinje, som av U 68 förts till sektorn förvårdyrkesutbUdning, riämligen psykologlinjen. Fleranära berörda remissinstanser har förordat all de farmaceutiskautbildningslinjema samt receplarielinjen och laboralorieassistenilinjen skallföras tUl sektom för vårdyrkesutbildning i stället för, som U 68 föreslagit,till sektom för teknisk yrkesutbUdning. Jag finner övervägande skäl, bl. a.hänsyn till befintiiga samband med medicinsk forskning och utbildning, talaför denna lösning. Sektomför utbUdning för kultur- och informationsyrken omfattar enligt U 68:s förslagbl. a. flertalet av ulbildningarna på kulturområdet, medan till sektom förulbildning för undervisningsyrken förls olika slags läramlbUdning i ämnen sommusik, teckning och dans. Mellan lärarat-bildningen i dessa äranen och vissa avde utbildningar som förls lill sektom för kultur- och informationsyrken finnsi dag ett starkt inbördes samband. Även om i detta samraanhang den föreslagnaseklorsindelningen kan medföra problem i vissa avseenden, anser jag altfördelarna raed atl hålla saraman å ena sidan all utbUdning för undervisningsyrken,å andra sidan utbildningen för kultur- och informationsyrken, väger tyngre. Denav U 68 föreslagna sektorstillhörigheien för olika utbildningar torde i övrigttiUs vidare kunna ligga tUl gnmd för planeringsarbetet. Statsmakterna fåranledning att ta slällning till de fem sektorernas närmare omfattning i sambandraed alt medel första gången skall anvisas enligt det på bl. a.sektorsindelningen grundade anslagssystem som jag komraer att förorda i detföljande. Indelningeni yrkesutbildningssektorer bör endast avse de sammanhängande yrkesinriktadeutbildningsprogrammen, i första hand de allmänna UtbUdningslinjerna. Ettbärande tema i U 68:s förslag är alt principen ålerkommande utbildning skallprägla den fortsatta planeringen av högskoleutbildningen. Med ålerkommandeutbildning avser U 68 en modell för fördelning i liden av den enskUdesutbildning, där utbildningen förläggs i perioder som skiljs åt avyrkesverksamhet. Remissinstansemaär i allt väsentligt positiva till grundtankarna i U 68:s överväganden ochförslag i denna del. Tyngdpunkten i olika yttranden ligger dock på olika delarav förslagen. LO och TCO ra, fl. frarahåller att uppbyggnaden avålerkoraraande utbUdning måste ske i snabbare takt än vad U 68:s förslagantyder, inte minst i fråga om det gymnasiala stadiet. I vissa yttranden frånuniversitet och högskolor redovisas å andra sidan tveksamhet. Man pekar bl a.på alt ålerkommande ulbildning kan komraa att användas som motiv för atlgenerellt kräva yrkeserfarenhet för tillträde till högskoleulbildning. U68-beredningen stryker för sin del starkt under betydelsen av all ettutbildningssystem som främjar återkommande ulbildning ulvecklas. Beredningenförordar ett principuttalande av sialsmakierna av denna innebörd sora en grundför konkret arbete inom olika utbildningsmyn-digheter.