prop · FZ0339 · 1975-12-31 00:00:00 — Det finnsmenar utredningen i huvudsak tre vägar på vilka man kan förändra undervisningsgruppensstorieki ändring av delningstal, ändring av anvisningar till länsskolnämndernaför tillämpningen av delningslalsbeslämmelserna och ändring av förstärkningsresursernasstoriek och användning. Generellt är en förändring av delningstal en fögagivande väg menar utredningen. Den skulle, vid nuvarande bundna regelsystem,inte enbart leda till en minskning av de stora klassernas storiek utan också avmånga små och följaktligen bli mycket resurskrävande utan att för den skullminska de större klasserna mer än med ett fätal elever. En generell ändring avdelningslal skulle dessutom innebära ett avsteg från den decentralisering ochden friare resursanvändning som utredningen bedömer vara nödvändig för attstyra resurser till de elever som har särskilt stort behov av extra stöd ochstimulans. Den avgörande frågan menar är inte vilkenstoriek som det statsbidragsgrundande klassbegreppet har utan vilken storiekde olika undervisningsgrupperna har. Storieken måste enligt vara beroendeav elevernas förutsättningar, däribland deras svårigheter, undervisningenskaraktär, lärarnas rutin och vana m, m. Utredningen menar att del i förstahand måste bli fråga om att omfördela personella resurser som redan finns iskolan och att ompröva specialundervisningstimmarnas ställning. allmänna syn bör beslutsnivå och verkställighetsnivå ligga sånära varandra som möjligt. Skolenheterna bör delas in i självstyrande enheterdit beslut kan delegeras. Inom dessa enheter, arbetsenheter, fattar personalenbeslut om undervisningsgruppernas storlek med hänsyn till behovet. För envaraktig sådan grupp föreslår att det skall finnas en kontaktlärare. Detstora flertalet remissinstanser, däribland SÖ, statskontoret. (), i (LO), () samt flertalet kommuner, tillstyrker förslaget i princip, men några remissinstanseravstyrker, däribland RHS, I vissa remissyttranden kan märkas en viss oro föratt eleverna i stora arbetsenheter skall känna anonymitet och för att elevenskall fä byta gmpp alltför ofta. Prop.1975/76:39 233 I den aktuella skoldebatten har framför alltsynpunkter på klasstorieken framkommit. Del har dä bl, a, framförts önskemål omall sänka elevantalet per klass. Som utredningen har visat är emellertidklassen endast ett administrativt begrepp. Antalet elever i klassen betyderinte att alla dessa undervisas tillsammans under hela skoldagen. För att få enuppfattning om detta måste man i stället studera undervisningsgruppernasstorlek. Genom att skolan tillförs betydande resurser för olika undervisningsuppgifter,t, ex, j form av resurstimmar, blir undervisningsgrupperna avsevärt mindre änvad delningstalen för klasstorieken visar. Utgångspunkten för en diskussion omlämplig lärartäthet, dvs, antalet elever per lärare, är beroende av den aktuellaundervisningsgruppens sammansättning, ämnesstoff lokalförhållanden m, m. Dessaförhållanden varierar från skola lill skola, Undervisningsgmppernas storiekmåste sålunda bestämmas utifrån lokala överväganden om vilka behov av särskildaundervisningsinsatser som föreligger. Undervisningen på lågstadiet och högstadiet sker ibetydligt mindre grupper än vad som följer av klasstorieken, har ocksåredogjort för hur den genomsnittliga klasstorieken i praktiken är klart lägreän vad delningstalen anger. Delta förhållande beror dels pä sättet att beräknaantalet klasser utifrån antalet elever i varje årskurs i en skolenhet, dels påförekomsten av ett relativt stort antal resurstimmar. Jag vill framhålla att det omfattanderesurstillskott, som skulle behövas för en generell sänkning av delningslalen,skulle komma att fördelas lika över hela landet endast efter antalet elever.Övriga förhållanden av betydelse för skolans inre arbete skulle inte beaktas.Del ytteriigare behov av resurser som en generell sänkning av delningstalenkräver är betydande. Detta resurstillskott skulle med en sådan åtgärd bindastill sin användning och inte kunna användas för särskilda insatser. En generelländring av bestämmelserna som reglerar klasstorieken löser därmed inte allaproblem i undervisningen. Enligt min mening är del viktigt all man lokall fårmöjligheter att mot bakgrund av olika faktorer anpassa resursanvändningen tillde rådande förhållandena, Mina förslag i det följande om ändring avstalsbi-dragsbestämmelserna syftar till att göra det möjligt för enresursanvändning utifrån behov i stället för ett stelt regelsystem. Om verksamheten organiseras i flexibla elevgruppersom utredningen förespråkar ökar skolans förutsättningar att för elevernaordna en undervisning relaterad till deras förutsättningar. Det är enligt minmening varken lämpligt eller möjligt alt ensidigt använda ett enda arbetssätteller en enda form för undervisningen. Undervisningen i hel klass måste kombineras medundervisning i mindre grupper och enskilt arbete, liksom det finns tillfällendå större grupp än klass är motiverad från undervisningssynpunkt. Inte minstelevernas behov av att systematiskt träna basfärdigheter och baskunskaper ilägre åldrar kräver Prop.1975/76:39 234 oftaatt arbetet kan ulföras i mindre gmpper. Detta kan också gälla när eleverbehöver särskild genomgäng eller träning i ett för fortsatt inlärning centraltundervisningsmoment. Jag återkommer till dessa frågor när jag behandlarstatsbidragssystemet. Utredningens förslag om att organiseraundervisningen i arbetsenheter för att utifrån dessa bilda undervisningsgrupperallt efter undervisningens art och omfattning har som jag redovisatmottagits positivt men också mötts av viss oro. råder del enighet omatt del inte finns några enkla generella lösningar på hur eleverna skallgrupperas. Enligt min mening har utredningen väl belyst hur man på olika sättkan variera undervisningsgruppen för att nå uppställda mål. Det avgörande aremellertid, vilket också utredningen framhåller, på vilket sätt man bildarbasgruppen där huvuddelen av undervisningen skall bedrivas. Jag delar många remissinstansers uppfattning altelevernas behov av trygghet och stabilitet i arbetsmiljön måste vägas motbehovet av en undervisning i varierande grupper. Flexibiliteten får inte bliett självändamål utan måste ses mot bakgrund av de krav som läroplanen ställerpå social samlevnad i skolan. Klassen kommeratt vara den vanligast förekommandegrupperingen för arbetet i skolan. En betydande stabilitet i elevgruppenssammansättning är också en förutsättning för att eleverna med framgång skallkunna påverka undervisningens uppläggning. har utgått från arbetsenhetensom organisatorisk enhet inom vilken flexibla undervisnings-gmpper kan bildas.Enligt min mening bör de permanenta undervisningsgrupperna som bildas inomskolenheten i varje årskurs eller gemensamt för flera årskurser liksom f. n.benämnas klass. I denna klass sker huvuddelen av undervisningen och där hareleven sin fasta punkt. Klasserna kan inom skolenheten vara av olika storiekoch de kan komma att skilja sig från själva beräkningsunderiaget förresurserna. Till varje klass skall knytas klassföreståndare. Det är här angelägel att understryka altsammansättningen av klassen måste vara allsidig med hänsyn till förutsättningaroch social bakgrund och att denna grupp liksom f.n. så långt möjligt hållssamman genom stadierna. Skolstyrelserna bör vara uppmärksamma på att principenom den allsidigt sammansatta klassen kan sättas ur spel på grund avbostadsområdenas bebyggelsestruktur. Strävan bör vara, som även fastslås i nugällande läroplan, att så länge inte betydande olägenheter i form av långskolväg uppkommer barn från olika bostadsmiljöer placeras i samma klass. Detär också en viktig uppgift för skolstyrelsen att i skolan angripa effekterna avden bostadssegregation som eventuellt finns i kommunen. Skolstyrelsen bör därföri plansammanhang verka för en planering som motverkar segregationen, bl, a,genom alt påvisa de negativa effekterna av detta för . Frågan om arbetsenheter skall införas som enobligatorisk organisationsform i skolan kan enligt min mening bedömas utifrånolika utgångspunkten Med SlAis utgångspunkt bör arbetsenhet utgöra basen förall verksamhet 1975/76:39 235 iskolan såväl i undervisning som i annan verksamhet. Bland remissin-slan.sernaoch i den allmänna debatten har framförts uppfattningen att undervisningen, omutredningens förslag på denna punkt genomförs, skulle komma alt ske i stora ochtämligen helerogena grupper motsvarande minst två eller fler klasser. a. avdenna anledning har flera remissinstanser avstyrkt utredningens förslag. Utanatt närmare gå in på utredningens diskussioner om arbetsenheter vill jag pekapå att utredningen understryker att den vanligaste formen av undervisningalltjämt kommer alt ske i grupper som motsvarar dagens klasser eller i mindregrupper. Enligt min mening är det inte nödvändigt att inom arbetsenhetens ramintegrera all verksamhet i skolan. Indelning i arbetsenheter går väl att förenamed undervisning i klass. Jag vill peka på att del förekommer delar in skolenheter i arbetsenheter som är större än en klass. Deltagäller t.ex. för all underiätta schemaläggning på högstadiet. Jag anser att delvore en fördel om arbetsenheter infördes som administrativ enhet i skolan.Utgångspunkten är därvid behovet av gemensamma insatser som kräver ett störreelevunderiag än vad klassen kan erbjuda. Jag vill peka på att arbetsenhetenenligt utredningen bör utgöra bas för elevvårdsarbeiel. Detta är enligt minmening en uppgift som är väl lämpad för insatser inom en större grupp än enklass. Även frågor som rör t. ex. fritidsinsalser under skoldagen är lämpligaatt planera utifrån en större grupp än klassen. Jag förordar därför attskolenheterna i framliden indelas i arbetsenheter. Dessa bör bildas av tvåeller fler klasser inom samma årskurs, inom samma stadium, eller om det ärlämpligt av klasser från olika stadier. Beslut om indelning av arbetsenheterfattas vid skolenheten. Med hänsyn till elevernas personligheisuivecklingär det en fördel om skolan kan ordna så all elever i olika åldrar får tillfällealt arbela och vara tillsammans. 1 en grupp sammansatt av elever i olika åldraroch med individuella skillnader kan man få ökade sociala och känslomässigarelationer mellan eleverna. I de fall del är organisatoriskt möjligt bör eleverur olika årskurser kunna ingå i samma arbetsenheter. Särskilt inom verksamhetsom inte är timplanebunden är en sammansättning i olika åldersgrupper att föredra.God erfarenhet av detta finns från förskolans s. k. syskongrupper. Vid indelning i olika undervisningsgrupper finnsdel risk för mer eller mindre permanent nivågruppering. Utredningen slår fastalt ingen form av stadigvarande nivågruppering får förekomma. Sådan grupperingslår i konflikt med mål och riktlinjer för skolan. t. ex.vid systematisk träning av något moment kan det emellertid vara motiverat meden kortvarig sådan gruppering. Det är viktigt att man såväl frän statliga somkommunala skolmyndigheter uppmärksammar elevgruppernas sammansättning ochvaraktighet. Jag återkommer lill denna fråga i samband med alt jag behandlarutvärderingen av skolans verksamhet. Prop.1975/76:39 236 Utredningen föreslår att all personal inom enarbetsenhet skall bilda ett arbetslag. Motiven härför är att personalen skallkänna sig tryggare i sitt arbete, att öka allsidigheten och kontinuiteten iundervisningen samt att skapa möjlighet att bryta den nuvarande kopplingenmellan lärartjänst och undervisning. Dessutom menar utredningen att ettarbetslag där lärare med särskild specialpedagogisk utbildning, kuratorer samtpsykologer samverkar utgör ett instrument för att inom arbetsenhetens ramkunna lösa de flesta svårigheter som uppslår. Utredningen redovisar invändningar som förts frammot arbetslag t. ex. tvånget att behöva arbela i lag, behovet av ökadplaneringstid samt att utbildning och fortbildning f n. ej sker i lag. Detslora flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget men påpekat attarbetslag inte bör vara obligatoriska. För egen del menar jag attarbetsenheten är en lämplig bas för samverkan och att personalen som verkarinom denna enhet naturiigt utgör ett arbetslag. Samarbetet mellan personalen ärgrundläggande för hela det inre arbetet i skolan. är jag medveten omatt samarbete aldrig kan tvingas fram. Jag instämmer i vad bl. a. () i detta sammanhang framhåller, nämligen alt en övergång mera konsekvent genomförd arbetslagsprincip bör ske successivt. Jag hyserdock den förhoppningen att personalen med hjälp av bl. a. fortbildning skallfinna att detta sätt att arbela har så stora fördelar, att det blir en naturiigarbetsform. Jag använder därvid begreppet arbetslag i samma mening som ,nämligen all den personal som arbetar i en arbetsenhet. Eleverna omfattasalltså inte av begreppet. Detta får inte uppfattas som en förändring avelevernas ställning i förhållande till skolpersonalen. Det är tvärtomsjälvfallet att eleverna reellt och aktivt deltar i planeringen ochgenomförandet av skolans verksamhet. Liksom utredningen och flertalet remissinstanseranser jag del vara en fördel alt integrera delar av nuvarandespecialundervisning inom arbetsenheterna. Kravet på denna undervisning ärdetsamma som på skolans övriga undervisning dvs. all individualisera medavseende på innehåll, arbetstakt, krav och förväntningar. Man kan därigenomkompensera de handikapp som olika elever kan ha. Del specialpedagogisktinriktade arbetssättet skall prägla så stor del som möjligt av allt skolarbete.Delta underlättas om det i arbetslagen ingår lärare med särskild pedagogiskutbildning som med sitt kunnande förstärker arbetslaget så att man inomarbetsenhetens ram med sä fö undantag som möjligt kan tillfredsställa de behovsom där finns. För att öka antalet lärare med specialpedagogisk utbildningavser jag föreslå att förelägges förslag om en kraftig utbyggnad avsådan utbildning vilket jag återkommer lill. Ett av huvudmotiven för arbetslag är elevens behovav identifikation med vuxnas beteenden, värderingar och attityder. Del ärviktigt att eleverna tidigt möter flera vuxna hos vilka de kan söka sinidentitet samt att de Prop.1975/76:39 237 hosde vuxna ser del samarbete och samspel som skolan har som mål att utveckla hoseleverna. Detta talar för att personalen bör samverka i arbetslag. Kontinuitetoch stabilitet i ett barns anknytning lill en eller några vuxna kan då bli enrealitet . Samverkan kan inte hänföras lill vissa verksamheter,personer eller grupper utan bör gälla över åldersgränser i skolan, dvs, iskolans totala dagliga verksamhet. En ökad samverkan mellan lärare och eleveroch mellan lärare och annan personal i skolan och utanför skolan är en förutsättningför att skolans arbetssituation skall kunna förändras. Ett regelbundetsamarbete inom arbetslaget och mellan arbetslagen som innebär ömsesidig hjälpmed elevvårdsinsatser, planering och utvärdering lorde enligt min meningmedverka lill alt skapa ett bättre arbetsklimat i skolan och därmed störrearbetsglädje hos elever och personal. Arbetslagen gör det enligt min mening möjligt attintegrera huvuddelen av nuvarande specialundervisning inom arbetsenheten, dvs,i princip på samma sätt som den samordnande specialundervisningen fungerar.Eleven kan då stanna kvar i den sociala grupp som klassen utgör. Arbetslagethar större möjlighet att följa elever som har svårigheter och att ta initiativlill alt avdela särskilda resurser till dessa elever. Jag anser också att detär viktigt att lärare med specialpedagogisk utbildning ingår i arbetslaget medsin utbildning och erfarenhet. Någon formell sidoorganisation av kliniker börej förekomma. För alt pedagogiska stödinsatser skall bli meningsfulla böråtgärder vidtas i samförstånd med elever och föräldran Jag vill i delta sammanhang erinra om att 1974 årslärarulbildningsut-redning (U 1974i04) med utgångspunkt i de förändringar ilärarrollen som bör och kan förväntas ske har lill uppgift attutreda lärarutbildningens mål, struktur och innehåll. Bl, a, skall utredningenbeakta utvecklingen mot ett skolarbete i arbetslagels form, har ansett alt del för alt arbetslagen skallfungera självständigt fordras en tjänst som sludieledare med samordningsuppgifterinom arbetsenheterna. Jag kommer i det följande alt behandla denna fråga. Jag övergår nu att behandla vissa frågor som rörlokala möjligheter att anpassa studiegången för grupp av elever och för enskildelev. Utredningens förslag om lokala studiegångar, somlärare och elever arbetar fram och som är oberoende av stadierna, ger enligtmin mening möjlighet till anpassning av undervisningen till lokala förhållandenoch faktorer. Dessa lokala studiegångar är en förutsättning för en långtgåendeindividualisering. De arbetsformer och arbelssäu som jag i det föregående harföreslagit, där tonvikt lagts på elevernas medbestämmande saml en undervisningsom i största möjliga utsträckning utgår från elevernas erfarenhet, kanaktualisera jämkningar i timplanen. Jag vill här betona den frihet somläroplanen ger att göra vissa justeringar, men enligt min mening börskolstyrelsen få ökade möjligheter att besluta om jämkningar i elevernastimplaner. En friare användning av skolans resurser kommer alt stimulera lill initiativi den riktningen. När man planerar dessa studiegångar bör tim- 1975/76:39 238 planenuppfattas som ett riktmärke inom vilket kursplanens huvudmoment saml mål ochriktlinjer skall fullföljas. På högstadiet medför del problem att göra sädanajämkningar, men jag anser ändå att möjligheten skall finnas för de fall ensådan åtgärd skulle lösa vissa svårigheter. Bedömningen av vilka åtgärder somkan vidtas i skilda fall bör göras av skolstyrelsen. Eleverna själva och derasföräldrar bör naturiigtvis vara väl förtrogna med innebörden av sådanaförändringar. Sådana anpassningar kan vid övergäng till nyttstadium innebära en successivt ökande undervisning för eleverna. Delta tordebättre än f n. kunna göras i och med att man under skoldagen kan planera inandra verksamheter än traditionellt lektionsarbeie. En anpassning kan ocksåavse åtgärder alt lägga delar av undervisningen tidigare eller senare t. ex.för att fä en bättre integrering med andra ämnen eller ämnesmoment. En sådananpassning kan fordra en tillfällig ökning av timtalet i ett ämne och enminskning i eu annat. En anpassning kan vidare avse att man ökarämnesintegrationen i undervisningen på alla stadier för alt förslärkafärdighetsträningen. Timplanens exakt angivna antal timmar per årskurs utgördärvid en begränsning, varför det enligt min mening bör övervägas att i ställetange undervisningstider per stadium. Det bör dessutom föreligga en frihet förskolstyrelserna all göra jämkningar mellan olika ämnen inom ramen för dettotala timantal som timplanen ängen Jag återkommer till dessa frågor i detföljande. Det är viktigt att skolstyrelserna ser till attjämkningsmöjligheterna inte används lill all stadigvarande dela uppundervisningsgrupperna efter elevernas kunskapsstandard. Jämkningarna för inteheller leda lill en minskad träning i de grundläggande färdigheterna utan skallvara ett stöd för dessa. Det bör ankomma pä SÖ och länsskolnämnderna att nogafölja denna verksamhet. En orsak till bristande motivation i skolarbetetkan enligt utredningen vara alt det saknas en från elevens synpunktkontinuerlig uppbyggnad av ämnet, en röd tråd som går genom årskurserna ochstadierna. För att åstadkomma en kontinuitet i skolarbetet skall planeringen görasi nära samarbete med tidigare och följande stadier. För all ytterligareunderiätta skolans möjligheter alt anpassa studiegångar till elevernasskiftande fömtsättningar och behov avser jag föreslå regeringen all SÖ får iuppdrag att lämna förslag om att de huvudmoment som är bundna till stadierersätts med ett för de tre stadierna gemensamt huvudmoment. Jag är medveten om att det finns en liten gruppelever som har avsevärda svårigheter i skolans reguljära arbete. För dessaelever finns f n. regler om skolgångsbefrielse, särskild undervisning ochjämkad studiegång. För dessa elever föreslår ett pedagogiskt program med s.k. anpassad studiegång som har tagits emot väl av samtliga remissinstanser somberört frågan. Inom ramen för detta program skall ändringar frittkunna vidtas inom limplanen, och hela eller delar av utbildningen skall kunnaföriäggas utanför Prop.1975/76:39 239 menar att detta skall kunna ske i hela grundskolanmen företrädesvis på högstadiet. Liksom anser jag alt skolan bör ha utrymmeför individuella lösningar i fråga om jämkningar i timplanen för altundervisningen skall bli meningsfull. Det är viktigt att arbetssättetfortlöpande anpassas till den enskilde eleven. Elev som har anpassad studiegångskall beredas undervisning i vissa grundläggande färdigheter.Denna undervisning kan med fördel utökas. Jag anser del viktigt att de olikamöjligheter som enligt står till buds för dessa elever bör prövas ulaninbördes ordning. Utbildning utanför skolan bör inte ses som sista steg i enskala av möjliga insatser. Prövningen av ett lämpligt pedagogiskt och socialtprogram måste hela liden ses utifrån elevens situation och vad som vid varje tillfälleanses ge för eleven bästa möjliga resultat. Utbildning utanför skolan bör dockej förekomma annat än på högstadiet och då användas restriktivt. Del är dåangeläget att garantera medel för en handledare på arbetsplatsen åt eleven.Strävan bör alllid vara att eleven sä snart som möjligt återgår lill sin klass.Liksom utredningen anser jag att skolstyrelsen eller efter skolstyrelsensbeslut elevvårdskonferensen bör besluta i dessa frågor. Skolstyrelsens rätt altdelegera frågor återkommer jag till i avsnittet om ledning och samverkan iskolan. Frågan om kontakten mellan skola och arbetsliv saml behovet av en godarbetslivsorientering för alla elever kommer jag alt behandla i det följande(4). menar att även om strävan bör vara att lösaproblemen i arbetsenheten torde det återstå en mindre grupp elever som kräveren sådan insats att de under en del eller hela arbetstiden i skolan behöverbilda egna fasta grupper utanför arbetsenheten. Med fasl grupp avser eleversom bildar egen undervisningsgmpp i mer än ett ämne än entermin. Sådana kan behöva inrättas för elever med påtagliga fysiska handikapp(syn- och hörselskador, rörelsehinder) samt för elever med mera uttaladesociala och känslomässiga störningar. I likhet med m. fl.anser jag all placering i fast grupp endast bör ske när det föreligger så slorapedagogiska svårigheter för eleven att han/hon inte kan tillgodogöra sigundervisningen i en vanlig grupp. För egen del anser jag det ej nödvändigt allfastställa några undre eller övre gränser för antal elever för att inrättasådana grupper. Elev som placeras i fast grupp bör i sä stor utsträckning sommöjligt följa verksamheten i sin klass. I vissa fall kan del vara svårt attuppnå en sådan integration i den reguljära undervisningen. Däremot bör det varalättare för dessa elever att delta i övrig verksamhet under skoldagentillsammans med kamraterna från klassen och arbetsenheten. Överföring av elevtill fast grupp innebär att resurser utanför arbetsenheten las i anspråk.Inrättandet av fasta grupper bör skolstyrelsen besluta om. Placering av elev ifasl grupp bör avgöras av elevvårdskonferensen i samråd med eleven och dennesföräldrar. Är elevs föräldrar och elevvårdskonferensen inte av sammauppfattning om det lämpliga i att placera eleven i fasl grupp, hänskjutsfrågan till skolstyrelsen för avgörande. Prop, 1975/76:39 240 Dådel gäller dessa ärenden anser jag att det finns behov av dokumentation somunderiag för diskussion och beslut. Däremot anser jag i likhet med någraremissinstanser all stor försiktighet alllid skall iakttas vid upprättande avelevakt. Möjligheten tillsärskild undervisning är främstavsedd för elev som på grund av handikapp eller långvarig sjukdom inte kandelta i vanligt skolarbete. Utredningen anser att anpassad studiegång förelever med anpassningssvårigheter och psykiska problem bör ersätta nuvarandeanordning med särskild undervisning. Insatser för dessa elever bör kunna vidtasinom ramen för anpassad studiegång.