prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — finns sålunda beslämmelser som kanmedföra civilrältsligl ansvar för brott mol de marknadsrälisliga regler jag harförordat i del föregående. De är emellertid inte heltäckande. Felbestämmelseni 8 S är sålunda inte tillämplig för del fall då en vara har sålts i sirid molförbud, som meddelats med hänsyn till annat än säkerhetsrisker. Vidare lordedel inle alltid kunna göras gällande alt en vara som säljs utan iakttagande avinformationsåläggande är förknippad med fel i konsumentköplagens mening. Enliglmin meningböremellertid en varaalltid kunna anses vara behäftad med fel om denhar sålts i strid mol förbud som enligl marknadsföringslagen har utfärdats avproduklsäkerhelsskäl eller därför all varan är uppenbart otjänlig försitthuvudsakliga ändamål. Även i fall då näringsidkare har underlåtit att följa eltåläggande om information och underiåtenheten kan antas ha påverkat köpet, börvaran kunna anses vara behäftad med fel. Efter samråd med statsrådet harjag funnil del lämpligt au föreslå all konsumenlköplagen ändras i enlighet meddel anförda. Prop.1975/76:34 111 kommerlill bestämmelsernas närmare ulformning i specialmoliveringen. Delbör noteras, all konsumenlköplagen endast avser varor. Ansvar för felbeträffande fasl egendom kan i viss utsträckning ulkrävas med stöd avjordabalken. Däremot saknas molsvarande regler belräffande ijänsier, även omköplagens felbesiämmelser i någon mån kan tillämpas analogt. Både jordabalkensoch köplagens bestämmelser är emellertid disposiiiva, dvs. de kan sältas urspel genom avtal. Av inlresse i detla sammanhang är också det förslag till nygeneralklausul inom förmögenhetsrätten som regeringen tidigare denna dag harbeslutat förelägga . Förslagel innebär att domstol skall kunna jämkaeller åsidosätta oskäliga avtalsvillkor eller i vissa fall lämna hela avtaletutan avseende. Vid sin bedömning skall domstolen bl. a. ta hänsyn lill vad somhar förekommit vid avtalels tillkomst. Erinras bör också om det utredningsarbete som f n.pågår i syfte all förbättra konsumentskyddet när det gäller avtal om ijänsteroch förvärv av fasl egendom. Förslag till civilrätlsliga regler påtjänsteområdet kommer att läggas fram av konsumenitjänstutredningen (Ju1972:07), medan en annan utredning (Ju 1975:02) skall lämna förslag rörandevidgat konsumentskydd vid förvärv av småhus m. m. En särskild fråga är vilkel ansvar en näringsidkareskall ha för skada som orsakals av produkt som han har marknadsfört. Ianslulning härtill uppkommer också frågan om näringsidkare skall vara skyldigatl, såsom är fallet vid hantering av hälso- och miljöfarliga varor, iaktta vissaklsamhet vid hantering av konsumentprodukter i allmänhet. Förslag i denna riktninghar lämnats av . Jag är inle nu beredd all la slullig ställning lillfrågan om särskilda skadestånds- och akisamhelsregler. Vad gäller deskadesiåndsräilsliga problem som är förbundna med specifikt farliga produkterkan framhållas all ul-redning f n. pågår inom produklansvarskommillén (Ju1973:08). 11.4Informationsskyldighetens förhållande till tryckfriheten Frågan hur en lagstiftning om informationsplikt förhällersig lill tryckfrihetsförordningen (TF) har särskilt behandlats avreklamulredningen. Jag vill till en början påpeka all de tryckfrihelsrättsiigasynpunkler som kan läggas på uiredningens förslag lill lag om informalion ireklam och annan marknadsföring i alll väsentligt gäller ocksä de regler ominformation i reklam som jag förordar. Reklamulredningen har funnit alt dess lagförslagstår i överensslämmelse med den lolkning av tryckfrihetens innebörd som sedanlänge är godtagen. Uiredningen framhåller därvid i förslå hand atlinformationsskyldigheten enligt lagförslaget skall knytas lill kommersiellverksamhet och avse renl kommersiella förhållanden. Lagen skall alltså inieomfatta framställningar som rör nyhetsförmedlingen och åsiktsbildningen i samhället.Vidare påpekas atl näringsidkare inte skall kunna åläggas alt publicera ettvisst med- Prop.1975/76:34 112 delandei irycki skrift. Åläggande all lämna informalion i reklam i tryckt skrift skallgälla endasl i del fall au näringsidkaren väljer atl göra sådan reklam.Informationsskyldigheten skulle enligt uiredningen inte påverka del ansvar somåvilar ulgivare av periodisk skrift eller den rätt som denne har all ensambestämma över skriftens innehåll. Ett par remissinslanser anser allreklamutredningens förslag inte kan genomföras ulan all TF ändras. 1massmedieulredningens yttrande anförs alt del är oklart hur långl eninformationsskyldighet kan anses förenlig med TF. Enligl yttrandet bör fråganhuruvida reklamulredningens förslag är förenligt med grundlagen prövas isamband med den slörre frågan om vilka generella regler om reklam .som bör ingåi en ny grundlag om yttrandefriheten i massmedier. Jag vill här erinra om atl massmedleuiredningennumera har framlagt sitt belänkande (SOU 1975:49) Massmediegrundlag, vilkelinnehåller förslag lill en ny grundlag om yttrandefriheten, avsedd att ersättaTF. Belräffande reklamens förhållande till tryckfriheten framhålls i deltabelänkande all del är mindre tillfredsställande alt frågan huruvida ellförfarande faller under TF eller inle skall vara beroende av en lolkning avsyftet med TF. Utredningens principiella ståndpunkt är atl det av grundlagenbör uttryckligen framgå i vilken omfattning reklamen faller utanför grundlagen.Den nya massmediegrundlag som uiredningen föreslår innehåller därför i I kap. 9S undanlagsregler som skall möjliggöra särskilda bestämmelserom den kommersiellareklamen. Reglerna innebär all utan hinder av grundlagen skall i lag fåföreskrivas förbud mot sådan kommersiell annons som är oriklig ellermissvisande eller annars lill sitt innehåll eller sin utformning strider mol ilagen meddelade föreskrifter eller som saknar i lagen föreskriven informalionrörande vara. I lag skall ocksä kunna meddelas förbud mol kommersiell annonsför viss vara, om synneriiga skäl föreligger, saml föreskrivas skyldighel atlrätta kommersiell annons som är oriktig eller missvisande. Massmedieulredningens förslag övervägs inomjusiiiiedepartemeniei. Om förslagel genomförs, kommer uttryckligt grundlagsstödall finnas för en lagstiftning om skyldighel alt lämna information i reklam. Förhållandet mellan tryckfriheten och reklamen harbelysts ingående i prop. 1970:57 med förslag lill lag om otillböriigmarknadsföring m. m. och i prop. 1973:123 med förslag till ändring i TF. Därframgår att enligt praxis ingripanden mot kommersiella framställningar i storutsträckning kan ske hinder av TF. Jag vill särskill peka på all ocksäfrågan om information i reklam berördes i prop. 1973:123 (s. 41) i ettuttalande av föredragande statsrådet. I uttalandet anfördes all det enligtnuvarande rättsuppfattning torde få anses möjligt att utan hinder av TFföreskriva informationsskyldighet vid reklam. förslagmåste således på denna punkt - liksom när del gäller lagstiftning omotillböriig marknadsföring - anses innebära endasl att i grundlag uttryckligenanges vad som gäller . 1975/76:34 ! 11.5Förhållandet till annan lagstiftning I gällande lagstiftning finns åtskilligabeslämmelser som innebär all säljare är skyldig all på visst sätt lämnaupplysningar lill konsumenlerna. I övervägande antalet fall är det fråga ommärkning av produkler. Sådana bestämmelser finns t. ex. i livsmedelslagen,läkemedelsförordningen och lagen om hälso- och miljöfariiga varor. Vidare kannämnas krediiköpkommilléns förslag i belänkandet (SOU 1975:63)Konsumentkreditlag m. m. om informationsskyldighet vid marknadsföring avkonsumenlkrediter. Även bestämmelser om produktsäkerhet och produktkontrollfinns i ett fiertal författningar, bl. a. de nämnda. Ett stort antalmyndigheter handlägger pä grundval av sädana författningar frågoromproduktinformation och produklkontroll inom särskilda varuområden. I sambandmed atl generella regler införs om information vid marknadsföring och omproduklkontroll uppkommer frågan om förhållandel mellan dessa regler och sådanspeciallagstiftning som har nämnts. Vad först angår informationsplikten finns varken ivarudeklaralionsutredningens eller i reklamutredningens förslag någon formellbegränsning av de föreslagna reglernas lillämpningsområde. Reglerna skallalltså kunna tillämpas även i fråga om varor som är underkastadespeciallagstiftning. Även jag anser att de nya reglerna ominformationsplikt bör vara generella och alt uttryckligt undanlag inte börgöras i fråga om specialreglerade områden. Denna ståndpunkt grundas i förstahand pä atl specialregleringarna ofta har mera begränsat syfte i fråga ominformationen än de regler jag här förordar. Specialreglerna tar mera sikte påvarors beskaffenhet och märkning än på marknadsföring och reklam. De generellainformationsreglerna måsle ses som komplement lill sådana regler. Det skullevara otillfredsställande om de krav som kommer att ställas på information ireklam och annan marknadsföring inte skulle gälla pä specialreglerade områden,framför alll som konsumenternas behov av information kan vara särskilt framträdandepå dessa områden. Det kan ocksä framhållas att den nuvarande lagen omotillböriig marknadsföring har samma vidsträckta tillämpningsområde som här harförordats för den nya lagstiftningen.' På grund av del nära samband som finnsmellan informationsfrågorna och frågorna om olillbörlig marknadsföring är detknappast möjligl atl ha olika tillämpningsområden för reglerna i dessa ämnen. De här angivna principerna kan enligt min meningtillämpas ulan att del uppstår konfiikter mellan de olika regelsystemen ellermellan de myndigheter som skall tillämpa dem. Uppkommandegränsdragningsproblem bör kunna lösas genom att myndigheter som handläggerlikartade frågor om information har ett nära samarbete. Normalt bör inte enliglden nya lagstiftningen tas upp frågor som det ankommer på annan myndighet attbehandla inom ramen för en specialreglering, om inte den andra myndighetenbegär eller samtycker till detta. Frågor som i övrigt rör andra myn- 8 1975/76. 1975/76:34 114 dighelerskompetensområde bör handläggas i samråd med dessa. Frågan om produklkontroll måste i delta avseendebedömas någol annorlunda. Enligl utkast tillproduktsäkerhetslag skulle denna lag inte vara tillämplig i den mån det i lageller annan författning eller av myndighet har meddelats särskilda bestämmelserför saluhållandet av varan. Denna gränsdragning mol annan lagstiftning omproduktkontroll har godtagits av några remissinstanser, såsom livsmedelsverket,produklkonlrollnämnden och . Åtskilliga andra anser attgränsdragningsfrågan inte är tillräckligt utredd och befarar att svårigheterkan uppstå genom att krav pä produkter inom samma område ställs frän fleratillsynsmyndigheter. a. anför planverket sådana synpunkter i fråga om byggsektorn. Som framgår av det anförda råder enighet omprincipen att de nya bestämmelserna om produklkontroll inte skall varatillämpliga inom områden som täcks av speciallagstiftning. Även jag finner attdenna princip bör gälla. Det är svårt att formulera en författningsregel omdetta som är helt tillfredsställande och löser alla gränsdragningsproblem.Dessa problem blir dock knappast så stora som befaras i några remissyttranden.Jag vill bl. a. peka på att de nya bestämnfeiserna endast skall gälla varor somär avsedda för enskilt bruk. Risken för konflikter med t. ex.byggnadslagstiftningen torde därför vara ganska liten. Jag har sålunda funnitatt en författningsregel av i slort sett den innebörd som harföreslagit rörande förhållandet till speciallagstiftning bör kunna godtas. Den lagstiftning om produktkontroll som jagförordar innebäratl lagtexten kommer att innehålla en bestämmelse om möjlighetför atl meddela förbud mot saluhållande eller uthyrning avviss vara. Däremol regleras inte det utarbetande av riktlinjer somkonsumentverket förutsätts svara för. Regeln om förhållandet till annanlagstiftning kommer därför formellt att avse en begränsning imarknadsdomstolens möjligheter att meddela förbud. I praktiken medför regelnnaluriigtvis motsvarande begränsning av området för arbete medriktlinjer. Oavsett hur reglerna utformas torde det inte kunnaundvikas att i praktiken frågor kommer upp om gränsdragningen mellan de nyareglerna och speciallagstiftning. Jag utgår från att sådana frågor kommer atllösas genom samarbete mellan berörda myndigheter. Det bör i första hand ankommapå att la de kontakter som behövs med andra myndigheter. Som jag har anfört i det föregående förordar jagatt KO och förs samman till en gemensam organisation. Jagskall här redogöra för mina överväganden i denna fråga. Remissinstanserna anför synpunkter padeorganisatoriska frågorna främst i yttrandena över reklamutredningensbetänkande. 1975/76:34 , .. 115 menarall KO bör anförtros hela administrationen av lagstiftningen med undantag förden dömande verksamheten medan uppgift bör vara all bilrädamed utredningsarbete. Flertalet inslanser, däribland näringslivelsintresseorganisationer, förordar i stället alt en uppdelning sker så attkonsumentverket kommer att svara för utrednings- och förhandlingsarbetet samtför utfärdandet av föreskrifter medan KO kommer all svara för tillsynen ochföratt talan förs inför . Övriga instanser, bland dem de storakonsument- och löntagarorganisationerna, anser atl konsumeniverkei böranförtros ulrednings-och förhandlingsverksamhelen samt tillsynen medan KO:suppgift skulle vara att på föranstaltande av väcka och föratalan inför . För egen del har jag funnit atl redan degränsdragningsproblem, som den hittillsvarande verksamheten har fört med sig,motiverar en översyn av myndighetsorganisationen på detta område. Om de förslagsom jag har fört fram i del föregående genomförs kommer risken förkompetenskonflikler och dubbelarbete atl bli än mer framträdande. Jag hardärför funnit skäl att närmare överväga den framtida organisationen på dellaområde. Förslagel från några remissinstanser att KO skulleanförtros hela administrationen av den nya lagstiftningen medankonsumentverket skulle utföra del nödvändiga utredningsarbetet förutsätter attväsentliga delar av konsumenlverkels nuvarande uppgifter förs över till KO.Vidare kräver den, om dubbelarbete och kompetenskonflikter skall kunnaundvikas, alt verket frånhändes rätlen att ta egna initiativ och atlkonsumentkontakterna helt fördes över lill KO. Kriiik kan anföras mot en sådanlösning. Jag vill erinra om att statsmakternas beslul i samband medtillskapandet av var uttryck för en strävan att samordnavikliga konsumenlpolitiska uppgifter. fick sålunda denövergripande uppgiften att ta lill vara konsumenternas intressen. Detla skulleske bl. a. genom att på grundval av ulredningsverksamhel m. m. påverkaproducenierna i en för konsumenterna gynnsam riktning. Den nu diskuteradelösningen skulle innebära atl de vinster som samordningen har medfört skulle gåförlorade. Den angivna lösningen bör av dessa skäl inle komma i fråga. Alternativet där utreder ochförhandlar saml utfärdar föreskrifter, medan en självständig KO svarar förlillsyn och för lalan inför synes inle tillfredsställandelösa gränsdragningsproblemen. I tillsynsuppgiften ligger ju ocksä uppdragetalt, då missförhållanden upptäcks, söka åstadkomma rättelse på frivillig väg.Gränsen mellan de förhandlingar som då kan aktualiseras och dem somkonsumentverket skall utföra är inle klar. Resultatet kan länkas bli atlbranschorganisationer och företagare kontaktas av båda myndigheterna i sammaärende. Härtill kommer att myndigheterna kan komma att vägledas av olikaprioriteringsgrunder vid formuleringen av sina krav, vilka således kan skiljasig åt. En sådan ordning kan knappast godtas. Jag kan därför inte förorda enorganisatorisk lösning av detta slag. 1975/76:34 116 Med en ordning som innebär all KO:s uppgift enbartblir all pä uppdrag av konsumeniverkei föra lalan i kommerman förbi flertalet av de invändningar som riktas mot de andraorganisationslösningarna. Genom all alla uppgifter utom dem som direkl hänförsig lill domstolsprövningen förs samman på en hand kan kompetenskonflikler ochprioriteringsproblem undvikas. En sådan renodling av KO-ämbeteis funktionerskulle emellertid leda till all vissa väsentliga värden i de nuvarande arbetsformernagick föriorade. Den hittillsvarande kopplingen mellan uppgiften att föra talaninför och den bakomliggande ulrednings- ochförhandlingsverksamheten innebär inte bara all KO därigenom förvärvar storkunskap och insikt i de enskilda ärendena. Den ger dessulom KO en direklkontakt med konsumenter och företag, som är nödvändig för alt han på eltmeningsfullt sätt skall kunna företräda konsumenterna inför marknadsdomstolen.En lösning bör sökas som bevarar och helst förstärker KO:s nuvarande kontaktermed konsumenternas praktiska problem. De olika krav som måste ställas på organisationenbör enligt min mening tillgodoses genom att verksamhelen hos de bådamyndigheterna förs samman lill en organisation, förslagsvis benämndkonsumentverket, som bör stå under ledning av en styrelse och där chefentillika bör vara konsu-menlombudsman. Härigenom möjliggörs avvägningar mellan deolika konsumentpolitiska medel som slår lill buds. En sådan lösningunderiätlar också konsumenters och företags kontakter med ansvarigkonsumenlpolitisk instans. 1 sammanhanget uppkommer frågan om vilketförhållande som vid en sådan lösning bör råda mellan konsumentombudsmannen ochstyrelsen. Det skulle enligt min mening vara olämpligt om styrelsen, som ävenfortsättningsvis bör innehålla förelrädare för olika intressen, kunde utövanågot inflytande över handläggningen av de enskilda ärenden som skall förastill . En sådan ordning skulle i viss mån kunna innebära ellföregripande av arbetet i , där ju också skilda intressen ärföreträdda. Bedömningen av om enskilda ärenden skall föras lillmarknadsdomstolen och hur den närmare uppläggningen inför domstolen då skallvara bör därför lämpligen göras av konsumentombudsmannen självständigt ochunder eget ansvar. Självfallet bör dock uppgiften atl föra lalan infördomstolen normalt kunna delegeras till underiydande tjänstemän. De delar av konsumentombudsmannens nuvarandeverksamhet som utgörs av förhandlingar med branschorganisationer o. d. hängerdäremot intimt samman med den allmänna utrednings- och förhandlingsverksamhetenhos den nya organisationen. Viktiga frågor om inriktningen och omfattningen avdenna verksamhel bör behandlas av styrelsen. Exempelvis bör styrelsen diskuteraavvägningen mellan å ena sidan de resurser som avsätts förförhandlingsverksamhet m. m. och å andra sidan de insatser som görs för allföra upp ärenden i . Jagär inle beredd att nu ange hur organisationen mera i detalj bör ul- 1975/76:34 ' 117 formas.Dessa frågor måste övervägas närmare. För detla ändamål bör särskildasakkunniga tillkallas. De sakkunniga bör vara klara med sitt arbete i sä godtid, att den nya organisationen och de anslagsfrågor som berörs härav kanunderställas prövning . Den nya organisationen börom möjligl kunna börja fungera den . Därför torde de sakkunnigabehöva tillkallas redan innan har meddelat sitt beslul med anledningav de förslag som läggs fram. Jag avser atl återkomma tillregeringen med förslag i denna fråga. Den nya lagstiftningen kommer naluriigtvis attberöra även verksamheten hos . Domstolen kommer att ställasinför delvis nya uppgifter, och ärendetillslrömningen kan påverkas. Ävendomstolens organisation och arbetsformer kan sålunda komma att behöva sesöver. Det är dock inle ännu möjligl alt bedöma behovet härav. Först måste enlids erfarenhet från tillämpningen av den nya marknadsföringslagen inhämtas.Jag avser alt särskill följa utvecklingen hos domstolen i della avseende ochvid behov återkomma lill regeringen i frågan. 11.7.1Beriktigande av vilseledande uppgifter i marknadsföring Både reklamulredningen och KO har behandlat fråganhumvida marknadsföringslagen bör kompletteras med beslämmelser som gör delmöjligl all ålägga näringsidkare atl pä visst sätt berikliga vilseledandeuppgifter i marknadsföringen. sådani åläggande skulle utfärdas avmarknadsdomstolen i anslulning till ett förbud för näringsidkaren attfortsätta med den vilseledande marknadsföringen. KO anför i sin skrivelse, att det bör vara möjligtatt förhindra att en oriktig föreställning, som har framkallats genom envilseledande annonsering, utnyttjas efter del alt sådan annonsering harförbjudils. Behovel är enligt KO särskilt framträdande när det gäller reklamsom vänder sig till mindre kritiska konsumentgrupper eller då en felaktiguppgift kan leda till en fariig användning av en vara eller fl ekonomisktkännbara verkningar för konsumenten. KO föreslår mot denna bakgrund att enbeslämmelse om beriktigande tas in i marknadsföringslagen. BesiämmeLsenföreslås bli begränsad lill att avse beriktigande av sådana uppgifter som ärägnade att medföra särskill menlig verkan för konsumenterna. Reklamulredningen har funnit all tillämpningen aven sådan lagstiftning skulle vara förenad med betydande problem. Uiredningenframhåller sålunda bl.a. atl det kan vara svårt all veta om och under vilkaförutsättningar ett beriktigande kan förväntas undanröja de kvardröjandeverkningarna av en vilseledande marknadsföringsåtgärd. Härtill kommer praktiskasvårigheter atl uppskatta hur slora dessa verkningar är och vilkaberikiigande-insaiser som krävs i de enskilda fallen. Uiredningen menar vidare,all över- 1975/76:34 118 vägandenai ämnet bör ske mol bakgrund av de erfarenheter som tillämpningen av den nyaregleringen av förelagens informalionslämnande kommer all ge, och förordar aunågon lagstiftning inte nu tillskapas. Det anförs också atl en sådanlagstiftning inle kan införas ulan all tryckfrihetsförordningen ändras. Bland remissinsianserna råder delade meningar ifråga om berikiigandesankiionen. a. näringslivets sida anförs delsatl del är svårt atl rätt anpassa kraven på berikligandels ulformning, dels attåläggande om beriktigande närmast skulle H karaklären av straff, en sanktionsom inle anses lämplig på marknadsrätiens område. Flera instanser ansluter sigtill reklamulredningens uppfattning, atl ytteriigare erfarenheter bör görasinnan ställning tas i frågan. Några instanser menar dock all frågan inte börskjutas utan i stället bli föremål för särskildutredning. Föregen del finner jag atl de invändningar mol en berikiigandesanktion somreklamutredningen anför har avsevärd tyngd. Jag kan därför inle förorda allmarknadsföringslagen kompletteras med särskilda reglerom beriktigande avvilseledande uppgifter i marknadsföring. Jag vill dock i detla sammanhang2rinra om all den nya utformning av marknadsföringslagen som jag har förordat idet föregående öppnar möjligheter alt undanröja åtskilliga av deskadeverkningar som här kan bli akluella. Sålunda torde viden prövning av vilken produktinformation, som i visst fall är av betydelse förkonsumenterna, böra beakta sådana förhållanden, som att allvariigl missvisandeuppgifter har spritts om produkten i fråga. En sådan prövning kan självfalletaktualiseras i samband med att en otillböriig marknadsföringsåtgärd förbjuds.Ulgångspunkl för prövningen blir emellertid någol annoriunda än vidtillämpningen av en berikiigandesanktion. Här blir del i förslå hand fråga omatt göra produktinformationen särskilt klar och framträdande på de punkter därmissförstånd kan ha uppstått, medan berikiigandel ju snarare tar sikte på attmeddela dem som del riktar sig till att viss tidigare uppgift var missvisande,felaktig etc. Nuvarande 3 och 4 §§ marknadsföringslageninnehåller slraflbesiämmelser avseende vissa slag av tilläggs- och kombinationserbjudanden.Enligt 3 § är det förbjudet för näringsidkare att vid försäljning av vara ellertjänst erbjuda konsument att mot märke eller annat bevis erhålla annat änpengar eller rätt lill översyn, reparation elc. med avseende på det sålda. I 4§föreskrivs ett förbud för näringsidkare att i annat fall än som avses i 3 §bjuda ut två eller flera varor för ett gemensamt pris eller erbjuda konsumentatt vid köp av vara förvärva även annan vara ulan ersättning eller mot särskilllågt pris.