prop · FZ0367 · 1975-12-31 00:00:00 — Genom lokala förbud tordernan enligt utskottet inte uppnå en lika kraftig broms påsnöskoterförsäljningen som rned ett generellt förbud, och alternativet medlokala förbud kunde rnåhända såtillvida sägas inte helt tillgodose de frånnaturskyddshåll framförda önsr kemålen om en effektiv spärr rnot ökning avantalet terrängfordon. A andra sidan blev det enligt utskottet möjligt attanpassa de förbud som kan behövas efter de lokala förhållandena. a- tordeundantag från förbuden i form av personliga dispenser behövas i väseiitligtmindre oinfattning än om alternativet med generelU förbud väljs. Utskottet framhöll vidare att utskottet vidbedömningen ay hithörande spörsmål beaktat det arbete spm vid tiden förutskottets betänkande pågick inom kommunikationsdeparternentet med en genomgripandeöversyn och omarbetning av vägtrafiklagstiftningen. Enligt utr skottet bordeman kunna räkna med att åtskilliga av avarterna inorn skotertrafiken skulleförsviniia när ändamålsenliga trafiktekniska regler blivit införda. Det iprppositionen 1972: 99 framlagda lagförslaget borde 1975/76: 67 29 enhgtutskottets mening bedömas bl. a. mot bakgrunden härav. underströkutskottet angelägenheten av att dét åsyftade skyddet av natur, djurliv m. m.verkligen blev effektivt och att tillämpningsföreskrifterna utarbetades medbeaktande härav. Huruvida dé föreslagna lagstiftningsåtgärderna skulle kommaatt vara tillräckliga kunde enligt utskottet endast den kommande utvecklingenutvisa. Det fanns enligt utskottets mening anledning att, sedan någon tidgått, tå upp frågan till förnyad prövning inoni . Mot angivna bakgrundansåg utskottet att lagen om körning i terräng med rhotordrivet fordon bordetidsbegränsas, förslagsvis till . borde regeringen ochberörda myndigheter ägna utvecklingen av skotertrafiken ingående uppmärksamhet,och regeringen borde i samband med ätt frågan om fortsatt reglering avskotertrafiken från haturvårdssynpunkt m. rn. underställdes prövningframlägga de förslag till ytterligare åtgärder som kunde befinnas påkallade. Under hänvisning till det anförda hemställdeutskottet att skulle anta förslaget till lag om körning i terrängihéd motordrivet fördon utom såvitt avsåg lagens gilfighetstid som enligtUtskottets förslag borde begränsas till utgången av . biföllvad utskottet hemställt (rskr 1972: 271). Regeringenuppdrog åt att med beaktande av vad somanförts i propositionen 1972: 99 och jordbruksutskottets betänkande 1972: 52 isamarbete med berörda myndigheter noga följa utvecklingen av terrähgtrafikerimed motordrivna fordon och före inkomma med förslag till deytteriigare åtgärder som kan befinnas påkallade i samband med att frågan omfoi-tsatt reglering pä området underställs prövning. Uppdraget har utförts av en arbetsgrupp med företrädareför , , lantbmksstyrelsen ochtraflksäkerhetsverket. Till arbetsgruppen har varit knuten en rådgivande griippmed representanter för länsstyrelserna i , , Jämtlandsoch . har vidare låtit genomföra tre forskningsprojektför att belysa snöskoterns effekter i olika avseenden. Ett projekt, kallatSnöskotern och människan, har utförts vid . Syftet medprojektet har varit att undersöka snöskoterns betydelse positivt och negativtför olika gmpper av människor. Ett annat projekt, benämnt Snöskoterns ochandra terrängmotorfordons inverkan på vegetationen, har utföirts vidskogshögskolan. Målet för detta projekt har varit att få fram bättre underlagför bedömningen av skador på vegetationen som snöskotertrafik och annaiiterrähgmotorfordonstrafik kan ge upphov till. Projektet pådjurlivet har tagit sikte på att kartiägga effekterna på djurlivet av normalskotertrafik och av det illegala användandet aV skotern. Enligtarbetsgruppen uppgick antalet registrerade snöskotrar 1975/76: 67 30 1975till ca 28 500. Därav fanns omkring 11400 i läii, 6 700 iVästerbottens län, 5 000 i , 1 900 i och 1 500i . Arbetsgmppenanför att dess underlagsmaterial, som bl. a. består av resultatet från nyssnämnda forskningsprojekt, visar att snöskotertrafik ofta medförolägenheter för olika samhällsintressen. a. stör skotertrafiken vissadjurarter, främst järv och älg. Vidare används skotern i betydande omfattningvid illegal jakt. Konflikter mellan fritidsbetonad skotertrafik och övrigtfriluftsliv är inte ovanliga. Körning med skoter i skogsföryngringar skadaråterväxten. Däremot visar de undersökningar som har utförts inomforskningsprojektet på vegetationen att det vanligtvis inteuppstår några allvarliga skador vid enstaka körning med skoter på snötäckt markutom i skogsföryngringar. Från vegetationssynpunkt behövs således regleringari andra områden än skogsföryngringar endast i undantagsfall. Ölägenheterna avSnöskoterkÖrning visar sig främst i fjällregionen. Lokalt kan dockskoterkörning vålla problem också i landets norra och mellersta skogsområdenoch kustområden. Underlagsmaterialet visar enligt arbetsgmppen attskotern också är ett värdefullt hjälpmedel inom olika områden. Främst har denkommit till användning i de areella näringarna. Ungefär en tredjedelav alla snöskotrar används inom jord- och skogsbmk. Troligen äger var femteutövare av jord- och skogsbmk i snöskoter. Regionalt sett har skoterntagits i jord- och skogsbmkets tjänst i högre grad i ochVästerbottens län och i lägre grad i södra . Skotern är vidare ettviktigt kommunikationsmedel i vägfattiga områden. Den har även ökatmöjligheterna att bedriva fritidsaktiviteter. Fritidsanvändningendomineras av körning i samband med fiske, utflykter och färd till fritidshus.Vid vinterfiske i fjällen använder den övervägande delen av fiskarna snöskoter.Fritidstrafiken är koncentrerad och till skotersäsongens senare del(vårvintern). Det är enligt utredningen svårt att närmare kartlägga hursnöskotertrafiken fördelar sig mellan nyttotrafik och fritidstrafik, eftersomen skoter ofta nyttjas för båda ändamålen. En regional indelning av de tänkbara gmpperna avnya snöskoter-ägare visar enligt arbetsgmppen att fjällbefolkningens behov avsnöskotrar torde vara i det närmaste tillgodosett både när det gäller yrkestrafikoch fritidstrafik. Däremot finns viss marknad fortfarande i inlandskommunernabåde för jord- och skogsbmk och för fritidsändamål. Den största marknaden finnsi de stora tätorterna i kustkommunerna och då främst för rena fritidsändamål. Arbetsgmppen har undersökt också den nöjes- ochfritidsbetonade terrängkörning på barmark som förekommer med bl. a. bUar, motorcyklaroch mopeder. Arbetsgruppen konstaterar att sådan körning lo- 1975/76: 67 31 kaltoch regionalt kan medföra betydande störningar från naturvårdssynpunkt ochannan allmän synpunkt. Så t. ex. har skador på mark och vegetation uppkommitfrämst på och och på stränder i liksom itätortsnära områden. Arbetsgmppen konstaterar sammanfattningsvis attolägenheterna med terrängkörning i vissa avseenden är av sådan allvarlig artatt det behövs en skärpt lagstiftning. Arbetsgmppen diskuterar ingående fråganhur en reglering av snöskotertrafiken bör utformas. Det ena bygger på ett generellt förbud för hela landet med möjlighetatt undanta vissa omräden och leder. Det andra alternativet som diskuteras äratt tillgripa selektiva åtgärder med möjlighet för regeringen och myndighet somregeringen bestämmer att meddela regionala och lokala förbud. Arbetsgruppenhävdar att det inte har kommit fram tillräckliga motiv varken genomforskningsmaterial eller övrigt underlag för ett generellt förbud. Främstmed hänsyn härtill men också fill att ett generellt förbud sannolikt bhradministrativt betungande föreslår arbetsgmppen att trafiken på snötäckt mark iprincip regleras genom regionala och lokala förbud. För vissa särskilt angivnatypområden, nämligen för fjällområden och skogsföryngringar bör dock enligtarbetsgruppen tillgripas generella förbud. Arbetsgruppen föreslår att ett generellt förbudinförs för hela landet mot terrängkörning på barmark. Vidare föreslås att generellaförbud införs mot körning även inom vissa delar av fjälltrakternaoch dessutom i skogsföryngringar. I övrigt bör det enligt arbetsgmppen uppdrasåt länsstyrelserna att i den mån det behövs från naturvårdssynpunkt ellerannan allmän synpunkt utfärda regionala eller lokala förbud mot terrängkörningpå snötäckt mark. Arbetsgruppen föreslår i övrigt bl. a. att jakfiagstiftningenskärps för att motverka illegal jakt från terrängfordon och att nuvarandevinterlednät kompletteras med snöskoterleder. I särskilt yttrande tillarbetsgruppens förslag har , projektledare för projektetSnöskoterns effekter på djurlivet, anmält avvikande mening när det gällerutformningen av lagstiftningen i fråga och hävdar att man, om man inte väljerdet generella förbudet som grund för den framtida regleringen avskotertrafiken, begår fel som kan få bestående följder från zoologisk synpunkt. I samband med sin redovisning av uppdraget attfölja utvecklingen av terrängtrafiken påpekar att det i sittremissyttrande över det betänkande som låg till grund för nu gällande lagstiftningförordade ett generellt förbud mot färd med terrängmotorfordon. Verket finneremellertid med hänvisning till det numera föreliggande utredningsmaterialetatt ölägenheterna av snöskotertrafiken är mindre än vad man tidigare haftanledning att befara och att olägenheterna ofta beror på ett missbruk avskotern olaga jakt, okynneskörning nära turistanläggningar m. m. olägenheter som man enligt verket måste 1975/76: 67 32 kommatill rätta med på annat sätt, såsom genom ökad jakttillsyn, vidgad tillämpningav lokala ordningsstadgan o. d. framhåller vidare attolägenheterna till följd av terrängtrafiken i vissa fall otvivelaktigt är avsådan art att de inte kan undanröjas utan utvidgad lagsfiftning. a. till de resultat som forskningsprojekten har lämnat kan det emellertidbeträffande snöskotertrafiken inte anses ha framkommit tillräckliga mofiv förett generellt förbud i hela landet. anser därför att trafikenpå snötäckt mark och is bör regleras genom selektiva förbud, medan däremotbarmarkstrafiken med hänsyn till dess betydande skadeverkningar bör bligenerellt förbjuden. Regleringen bör dock inte omfatta utpräglad nyttotrafik. De allra flesta remissinstanserna godtararbetsgruppens förslag till reglering av terrängtrafiken. Enligt bör emellertid lagstiftningen i fråga dels slå fast attdet råder ett principiellt förbud mot terrängtrafik, dels medge de undantag sombehövs för nyttotrafikens behov. Ett generellt förbud förordas även avnaturhistoriska . , ,, . m. fl. Dessa remissinstanser grundar sin ståndpunkt i huvudsakpå de skäl som Bjärvall har anfört. Jag anser i likhet med de allra flestaremissinstanserna att de förslag som arbetsgruppen har lagt fram och som jagskall behandla närmare i det följande kommer att ge ett fullt tillräckligtskydd mot terrängkörning här i landet. Såvitt avser barmarksköming föreslås somnämnts ett allmänt förbud för hela landet mot sådan körning, och för körningpå snötäckt mark läggs fram förslag som innebär en avsevärd skärpning i förhållandetill vad som gäller . De erfarenheter från tillänipningen av nuvarande lagsom arbetsgruppen redovisar ger enligt min mening inte stöd för att införa ettför gällande allmänt förbud mot terrängkörning. Enligtlänsstyrelserna i och är erfarenheterna av nugällande lagstiftning med selektiva åtgärder enbart goda. Länsstyrelserna harunder de år som lagen har varit i kraft meddelat förbud och föreskrifter avolika slag för terrängtrafiken inom skilda områden till skydd för djurlivet,friluftslivet, rennäringen och skogsnäringen. Enligt länsstyrelserna har dessaförbud tillsammans med de lokala regleringar som skett med stöd av allmännaordningsstadgan i allmänhet haft åsyftad effekt. Därtill kommer som bl. a.naturvårdsverket har framhållit att nu föreliggande utredningsmaterial visaratt ölägenheterna av skotertrafiken är mindre än vad man tidigare haftanledning att befara och ofta beror på ett iriissbmk av skotern t. ex. somhjälpmedel vid illegal jakt. Jag vill i detta sammanhang nämna ätt sömförUtskickades i propositionen 1972: 99 jaktstadgans bestämriielser omförvaring av vapen såtitl- Prop.1975/76: 67 35 ningsom är nödvändig för utövande av renskötseln. I de fall det är angeläget attbegränsa även nyttotrafik bör lämpligen naturvårdslagens skyddsformer användas.Méd körning på barmark avser arbetsgruppen all köming där fordonet får kontaktmed marken. Det innebär att körning bör betraktas som- barmarksköming i sådanafall då snötäcket är så tunt eller löst att det inte skiljer fordonetsdrivanordningar från marken och alltså inte skyddar marken för skaderisker. Enligtarbetsgmppen bör regeringen i lag bemyndigas meddela förbud mot barmarksköming.De närmare bestämmelserna om ett sådant förbud bör tas in i en tillämpningsförordningtill lagen. bör enligt arbetsgruppen ges i uppgift att medgeundantag frän förbudet mot barmarksköming. Remissinstansema tillstyrker över lag ett generelltförbud mot barmarksköming. Endast motsätter sigförslaget och hävdar att det kan bli ett hårt slag mot svensk motorcykelsport.Flera remissinstanser anser att förbudet har sin plats i lag och att lagenockså bör iimehålla regler som medger påkallade undantag från förbud-det förnyttotrafik. Jag ansluter mig helt till förslaget att körning iterräng på barmark bör förbjudas generellt i hela landet. Barmarksköming kanknappast ske någonstans i naturen utan att komma i konflikt med naturvårdsintresseneller andra allmänna intressen. De bestämmelser i som främstreglerar enstaka markägares ekonomiska intressen ger uppenbarligen intetillräckligt skydd mot barmarksköming. Ett generellt förbud behövs också föratt hindra att olika slag av s. k. all-terrängsskotrar och barmarksskotrar, somhar börjat komma i marknaden, får spridning här i landet. Som arbetsgmppen framhåller måste emellertid vissaundantag från förbudet mot barmarksköming göras för utpräglad nyttokörningfrämst i de areella näringarna. Förbudet bör således enligt min mening i principinte omfatta traktorer och motorredskap. Det bör dock finnas möjlighet förlänsstyrelsen att besluta att ett barmarksförbud skall omfatta även sådanamotordrivna fordon. I de fall det är angeläget att av hänsyn till naturmiljönbegränsa även sådan nyttotrafik bör som arbetsgmppen framhållit i första handnaturvårdslagens skyddsformer användas. Som flera remissinstanser gör gällande bör förbudetmot barmarksköming tas in i den föreslagna lagen. Regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer bör vidare i lag bemyndigas att föreskriva undantagfrån förbudet mot barmarksköming i fråga om körning i räddningstjänst ellerviss näringsutövning eller när det annars föreligger särskilda skäl. Undantagbör givetvis medges endast när ett väsentligt allmänt intresse mofiverar det.Så t. ex. bör köming för rennäringens behov kunna medges på barmarksfläckarunder vårvintern. Vidare bör motordrivna fordon som brukas av försvarsmakteneller civilförsvaret få användas på barmark utom i känsliga områden i t. ex.fjällregionen 1975/76: 67 36 ochpå andra håll. Med hänsyn fill att begreppet terräng enligt gällandelagstiftning är ett vidsträckt begrepp som omfattar alla områden som inte ärväg blir det dessutom nödvändigt att utom för nyttotrafik i jordbruk ochskogsbmk göra undantag för körning på bl. a. sådana omräden som tomter,inhägnade fabriksområden och andra arbetsplatser. Svenska motorcykelförbundethar ifrågasatt möjlighetema för motorsporten att bedriva sin verksamhet vidett förbud mot barmarksköming. Jag vill därför stryka under att undantag frånförbudet bör kunna meddelas för även den typ av aktiviteter sommotorcykelförbundet bedriver. Jag är sålunda medveten om att motorcykel- ochmopedåkning i terräng bedrivs som fritidsverksamhet för ungdom. Möjlighetentill sådan aktivitet bör kunna tillgodoses i kommunernas planering för fritidsverksamhet. Arbetsgmppen föreslår att ett generellt förbud motterrängkörning skall gälla för områden med skogsföryngring, om det inte äruppenbart att körningen kan ske utan risk för skada. Arbetsgruppen framhålleratt körning med snöskoter i skogsföryngringar vållar allvarliga skador pä trädupp . Undersökningar visar att inte ens enstaka körningarmed snöskoter i skogsföryngringar är möjliga utan stora risker för skada.Enligt arbetsgruppen är det från alhnän skogsvårdssynpunkt synnerligenangeläget med en reglering av skotertrafiken i skogsföryngringar. Även andraskäl talar enligt arbetsgruppen för ett generellt förbud. Således skulle detbli mycket betungande från administra-fiv synpunkt att meddela lokala förbudför alla föryngringsområden i landet bl. a. med hänsyn till att sådana områdenständigt kommer till och försvinner. Med föryngring avser arbetsgmppen plantskog ochungskog. Körning i sådan skog bör enligt arbetsgruppen alltid vara förbjudennär skogen inte är helt täckt av snö. Förbudet bör gälla till dess träden harnått en höjd av över snötäcket. Den enda situation då körning börvara tillåten är då snötäcket är högre än plant- eller ungskogen och av sådanbeskaffenhet så hårt eller tjockt att fordonen inte får kontakt medplantorna. I sädana fall är det inte motiverat med förbud från skadesynpunkt. Det bör emellertid enligt arbetsgruppen krävas attdet är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på föryngringen föratt körning skall vara tillåten. Att låta förbudet omfatta även föryngringarsom är helt täckta av snö skulle enligt arbetsgruppen föra med sig stora svårigheternär det gäller att skilja dessa från t. ex. kalhyggen utan föryngring, myrar,åkertegar eller över huvud taget gläntor i skogen. En ledamot i arbetsgruppen har anmält avvikandemening i fråga om utformningen av förbudet mot köming på skogsföryngring ochhäv- Prop.1975/76: 67 37 daratt förbudet bör gälla undantagslöst, dvs. även om det är uppenbart attkörningen kan ske utan risk för skada på föryngringen. Som skäl anförs bl. a.att det föreligger stora risker för skador inte bara när topparna når ovanförsnön utan också när de ligger i nivå med eller strax under snöytan och såledesär svåra eller omöjliga att upptäcka. De allra flesta remissinstanserna är ense om attdet finns ett behov av skärpta regler för köming på föryngringsytor ochförordar ett generellt förbud mot sådan körning. i Norrbottenslän anser dock att det är tveksamt om en skärpning är motiverad. Enligtlänsstyrelsen ger de redovisade forskningsresultaten ett alltför negativtresultat för skotertrafiken. Några remissinstanser anser att ett förbud motkörning på skogsföryngringar på ett eller annat sätt bör kompletteras med snöskoterledergenom hyggestrakter. I fråga om utformningen av förbudet mot köming iskogsmark med plant- och ungskog ansluter sig flera remissinstanser tillförslaget att förbudet utformas utan undantag. Jag delar arbetsgmppens och flertaletremissinstansers uppfattning att det behövs ett effektivt skydd mot skador påskogsföryngringar i form av ett generellt förbud mot körning i plantskog ochungskog. Både tidigare erfarenhet och de undersökningar som har gjorts visaratt riskerna för sådana skador är påtagliga. Enligt min mening väger detallmänna intresset av att skydda skogsföryngringar mot skador tyngre än skoterförarnasintresse av att fritt kunna välja kortaste och lättast framkomliga väg iterrängen. När det gäller den närmare utformningen av förbudet delar jagarbetsgmppens uppfattning att en skoteråkare i undantagsfall, nämligen när detär uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen, bör kunna fäpassera över en skogsföryngring. Jag tänker då närmast på sådana fall dåskarsnön är bärkraftig eller då snötäcket är tjockt och skoteråkaren väl kännertrakten och vet att åter-växtåtgärder har vidtagits . Att utformaförbudet helt utan undantag skulle alltså enligt min mening föra för långt ochkunna leda till att förbudet inte respekterades ens i de fall då klar risk förskada på en föryngring föreligger. Förbudet bör som arbetsgruppen föreslårgälla till dess träden i en imgskog nått en höjd av över snötäcket. Arbetsgmppen föreslär att ett generellt förbud motkörning i terräng med motordrivna fordon skall gälla inom vissa omräden ifjällvärlden. Områdena motsvarar delvis de områden som preliminärt har avsattssom s. k. väglösa områden i fjällvärlden i samband med beslut år1972 angående riktlinjerna för regionalpolitiken och för hushållningen medmark- och vattentillgångarna (prop. 1972: 111, CU 1972: 35, rskr 1972: 348).Enligt arbetsgmppen står ett sådant förbud i överensstämmelse med dessa år 1972fastlagda riktlinjer och skulle främja flera betydelsefulla skyddsintressen. ex. skulle flera av de 1975/76: 67 38 mestkänsliga djiurartemas behov av stora skoterfria ytor tillgodoses. Särskilt medhänsyn tiU den begränsade järvstanmien som håller tiU i dessa trakter är enligtarbetsgruppen en sådan reglering angelägen. Vidare finns de känsligarenkalvningslanden i stor utsträckning inom dessa omräden. Också frånfriluftslivssynpunkt är det enligt arbetsgruppen av både nationell ochinternationell betydelse att derma "vildmark" kan undanhållas deolägenheter som följer av skotertrafiken. I fråga om områdenas närmare avgränsning bör enligtarbetsgruppen förbudet gälla inom nio områden som naturvärdsverket ochplanverket efter samråd med länsstyrelserna har avgränsat som s. k. obmtnafjällområden i , och . I Norrbottenslän kan enligt arbetsgruppen däremot de obrutna fjällområdena inte i sin helhetläggas till grund för ett förbud. Dessa områden är mycket stora i detta län ochtäcker tillsammans huvuddelen av fjällregionen, där också den övervägande delenav skotertrafiken i länet äger rum. I bör enligt arbetsgruppentrafiken i stället förbjudas inom de delar av de obmtna fjällområdena som hardefinierats som s. k. vild-markskämor enligt nämnda riksdagsbeslutangående riktlinjerna för regionalpolitiken och för hushållningen med mark- ochvattentUl-gångama. Inom samtliga omräden bör, anser arbetsgruppen, länsstyrelsenkunna undanta de skoterleder som behövs. De flesta remissinstansema har ställt sig positivatUl arbetsgruppens förslag om ett generellt förbud mot terrängkörning inom nyssnämnda områden i fjällregionen. Några är dock kritiska mot förslaget. Kammarkollegietanser således att det inte finns tillräckliga skäl för att införa ett generelltförbud inom de obmtna fjällområdena. Enligt kollegiet ger det stora antaletsnöskotrar inom fjällregionen, sett i relation till befolkningens storlek, enantydan om att snöskotem fyller en väsentlig uppgift för märmiskornadär. ifrågasätter riktigheten i att som förbudsområden nuföreslå de äimu preliminära s. k. obmtna områdena och såvitt avser Norrbottenslän vildmarkskärnorna. Dessa områden har inte valts ut med tanke på att skonanatur och människor från nöjesåkning med skoter. Verket föreslär att regeringenger berörda länsstyrelser i uppdrag att i samråd med kommunerna ochnaturvårdsverket utarbeta förslag till och fastställa lämpliga förbudsområden.Länsstyrelsen i framhåller att största delen av skotertrafikeninom vildmarkskärnområdena består av s. k. nyttotrafik, om man beaktar antaletkörtimmar och inte enbart ser till antalet skotrar. Enligt måstedet ifrågasättas om det därför inte hade varit mera ändamålsenligt att avgränsade mest känsliga ter-rängpartiema i fjällen och i princip avlysa all trafikinom dem. Genom de naturinventeringar som har pågått i fjällområdena under desenaste åren i samarbete med har fått enförsta uppfattning om dessa känsliga terrängpartiers omfattning sett urfaunistisk synpunkt. Prop,1975/76: 67 39 Även andra remissinstanser anser att de områden ifjällregionen för vilka körförbud föreslås har fått alltför stor omfattning. Jagkan ansluta mig till arbetsgruppens uppfattning att åtskilliga skäl talar föratt utöver det förbud mot barmarksköming som jag har behandlat införaett generellt förbud tmder mot terräng-köming inom känsliga delar avfjällområdet så att negativa verkningar främst på djurlivet undviks. Förbudetkan emellertid inte gälla undantagslöst. I så fall skulle bl. a. renskötselndrabbas hårt. Snöskotem är i det närmaste oumbärlig för dem somarbetar inom renskötseln.