prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Beredningenföreslår i enlighet med det sagda, att återvinningstalan skall väckas inom ettår från fristdagen eller från det att anledning därtill blivitkänd för konkursboet (39 § punkt 2 första meningen). Enligt beredningens meningblir bestämmelsen tillämplig även i fråga om talan som riktas mot tredje manenligt 37 § punkt 2 andra stycket eller 38 § beredningsförslaget. Beredningenframhåller att beträffande talan enligt 38 § i gällande lag har ansetts tillräckligt,att återvinningstalan mot gäldenärens medkontrahent instämts inom sex månaderfrån första borgenärssammanträdet (NJA 1927 s. 455). torde berördatremånadersfrist enligt beredningen göra ett sådant undantag obehövligt.Lydelsen av beredningsförslaget ger enligt beredningen inte heller stöd för ensådan ståndpunkt som intagits i rättsfallet. Beredningenpåpekar att det enligt förslaget är tidpunkten, då anledning att väcka talanblivit känd för konkursboet som skall utgöra utgångspunkt för den särskildatremånadersfristen. Om konkursförvaltaren haft anledning att väcka sådan talan,bör tiden anses löpa även mot enskild borgenär. Det måste dock enligtberedningen förutsättas normal aktivitet hos förvaltaren. Han kan sålunda t.ex.inte slå sig till ro, om han misstänker att möjlighet till återvinning kanfinnas men inte är säker på sin sak, utan måste söka utreda saken närmare. Omenskild borgenär som känner till fakta underlåter att informerakonkursförvaltaren, kan det inte läggas konkursboet till last. Förvaltaren haralltså sin talerätt kvar, om bristande aktivitet inte föreligger på hans sidaenligt vad som sagts . Beredningenpåpekar att när fråga är om återvinning av fast egendom som gäldenären avhäntsig eller om återgång av bodelning, fatalietiden enligt gällande rätt intebörjar löpa förrän lagfart har sökts resp. bodelningshandlingen ingetts tillrätten (jfr 13 kap. 15 § GB). Enligt beredningsförslaget skall i sådana fallåtervinningstalan även kunna väckas från den aktuellapublicitetsåtgärden, dvs. lagfartsansökningen resp. ingivandet avbodelningshandlingen. Bestämmelsen har emellertid i förslaget vidgats att gällaäven förvärv av annan än fast egendom, om förvärvet är underkastatregistreringsplikt. Fatalietiden beräknas alltså i dessa fall i princip efterden för konkursboet Har lagfart eller annan registrering av skett förvärv sökts ellerbodelningshandling ingetts till rätten, utgör detta dock enligt beredningen ensärskild anledning för konkursförvaltaren att undersöka omständigheterna.Beredningen tillägger att den ifrågavarande särbestämmelsen i förslaget rörandetiden för väckande av återvinnings-talan, med hänsyn till vad beredningen iövrigt föreslagit (se 28 § 3 beredningsförslaget och den berördatremånadersfristen) inte är lika behövlig som motsvarande bestämmelse igällande lag, men beredningen har ansett att den ändå har sitt värde. framhåller att genom den ordning, som gäller för taxeringoch debitering av skatt, det hinner förflyta avsevärd tid från fordringensuppkomst till dess att denna kan indrivas. Enligt föreningen sitter genom sittarbete kronofogdemyndigheten i allmänhet inne med informationer av sådankaraktär och omfattning att man snabbare än konkursförvaltaren bör kunna taställning till frågan om talan om återvinning skall föras. Föreningen anserdärför, att statsverket inte skall behöva avvakta konkursförvaltarens prövningav frågan om återvinning utan att befogenhet att verkställa denna prövning börtilläggas kronofogdemyndigheten. Domareföreningenanser att lagtexten skall förtydligas så att det klarare framgår atttremånadersfristen gäller om återvinningsanledningen inte blivit känd inomettårsfristen. Götahovrätt är tveksam beträffande den föreslagna tremånadersfristen och anförhärom följande. Konstruktionen(med tremånadersfristen) är i sig ägnad att leda tilt bevissvårigheter,eftersom en återvinningssvarande ofta torde kunna göra gällande att förvaltarenhaft anledning igångsätta undersökning i saken tidigare än som skett. Vidarekan återvinningsmöjligheten komma att hållas öppen , endastbegränsad av konkursförfarandets avslutande. Det kan visserligen sägas att densom känner sig hotad av återvinning kan bringa saken till konkursboets kännedomför att därigenom få tremånadersfristen att börja löpa. I många fall kommeremellertid medkontrahenten över huvud icke att reflektera över att enåtervinningssituation kan föreligga. Detta beror, som beredningen påpekat iannat sammanhang, på att affärskontrahenter numera mera sällan har närmarekunskap om motpartens förhållanden. Detsynes därför angeläget att en absolut tidsfrist införes. Fall kan emellertidutan tvekan förekomma, där även en lång absolut tidsfrist är otillräcklig,särskilt vid omfattande och svårutredda konkurser. En möjlighet att kommatillrätta med dylika fall vore att låta rätten efter framställning avförvaltaren i den särskilda konkursen medge förlängd frist. Avslutningsvisuttalar hovrätten att om behov oundgängligen anses föreligga för en regel avföreslaget innehåll, denna bör begränsas till att gälla de två fall som anförtsav beredningen som motiv för bestämmelsen, nämligen dels att utomstående göranspråk på viss egendom som finns i boet och som förvaltaren trott tillhöra detta varvid anledning tilt återvinningstalan yppas och dels att sådana otillbörligatransaktioner som avses i 36 § i beredningsförslageit uppdagas. Departementschefen.KL bygger på att det i allmänhet är förvaltaren som företräder konkursboet.F'rån denna huvudregel görs i gällande rätt det undantaget att enskild borgenärsom bevakat fordran i konkursen kan få föra återvinningstalan för boets räkningmot att han svarar för rättegångskostnaderna. Beredningen har ifrågasatt omdet finns anledning att behålla detta undantag. Som skäl mot nu gällandeordning har beredningen angett att förmånliga förlikningar kan gå om intet ochatt förvaltarens arbete kan försvåras. Beredningen har dock med hänsyn till atttalerätten kan fylla en funktion när utsikterna till framgång är små valt attföreslå att enskild borgenär får föra talan om förvaltaren inte önskar göra detoch inte heller vill ingå förlikning. Beredningensförslag har i denna del kritiserats endast av kronofogdeföreningen som menaratt kronofogdemyndigheterna bör få föra talan i samma utsträckning somhittills. Föreningens inställning är grundad på att kronofogdemyndigheternasitter inne med sådana särskilda informationer att de snabbare änkonkursförvaltaren kan ta ställning till återvinningsfrågan. Föregen del finner jag övervägande skäl tala för den av beredningen föreslagnalösningen. Den omständigheten att viss borgenär kan ha särskilda kunskaperangående förhållanden som påverkar återvinningsfrågan är enligt min meninginte något avgörande skäl för att bibehålla de enskilda borgenärernas talerätti samma utsträckning som . Det torde nämligen i normalfallet inte varaförenat med några större svårigheter att informera konkursförvaltaren i sådangrad att denne kan ta ställning till återvinningsfrågan. Det bör även beaktasatt enskild borgenär har möjlighet att uppträda vid sidan av konkursförvaltareni en återvinningsrättegång som föranstaltats av konkursförvaltaren. Jag har motdenna bakgrund i departementsförslaget tagit upp beredningsförslaget i dennadel med viss redaktionell bearbetning. Jag delar beredningens uppfattning att det inte tordefinnas tillräckliga skäl att ge konkursdomstolen exklusiv behörighet i fråga omåtervinningstalan. Beredningsförslaget innebär i fråga om den tid inom vilkenåtervinningstalan skall väckas avsevärda utvidgningar i förhållande till vadsom nu gäller. Den fasta tid från första borgenärssammanträdetsom nu gäller e:rsätts i beredningsförslaget av dels en frist frånfristdagen (se 29 §), dels en frist från det att anledningentill återvinningstalan blev känd för konkursboet. Beredningsförslagetinnehåller också en specialregel beträffande tidsfristen för återvinningstalansom rör avhändelse av fast egendom m.m. I sak har beredningsförslaget i nuangivna delar godtagits av alla remissinstanser utom , som menaratt tillämpningsområdet för tremånaders- fristenbör begränsas till vissa särskilt angivna fall eller till de fall där rättengett sitt särskilda tillstånd. Enligtmin mening kan ett behov av den föreslagna tremånadersfristen yppas även iandra fall än dem som hovrätten syftar på. Behovet av den nämnda fristen kaninte heller förutses på sådant sätt att rättens tillstånd kan utverkas i denordning hovrätten synes ha avsett. Jag förordar därför att beredningens förslaggenomförs också i denna del. Enligt min uppfattning torde förhållandet mellande två olika tidsfristerna inte behöva vålla några praktiskatillämpningsproblem. Den av mig förordade lydelsen av 29 b § har föranlett enföljdändring i förevarande bestämmelser. Härutöver har viss redaktionelljustering av lagtexten synts lämplig. Vadberedningen anfört rörande den närmare innebörden av de nu berörda reglerna kanjag i allt väsentligt ansluta mig till. 40c § Paragrafens första stycke, som öppnar möjlighet att göra återvinninggällande på annat sätt än genom stämning, saknar motsvarighet i gällande lag. Iberedningsförslaget återfinns bestämmelsen i 39 § punkt 2 sista meningen. Iparagrafens andra stycke anges hur det skall förfaras när återvinning avförmånsrätt på grund av utmätning aktualiseras. Bestämmelsen häromöverensstämmer i sak med 31 § sista punkten gällande lag och 39 § punkt 3beredningsförslaget. Enligt 39 § KL krävs, att talan om återvinning väcks genom stämning.Detta torde även gälla när fråga är om återvinning enligt 34 § KL. Fråga omåtervinning kan inte prövas i annan ordning. Härav följer bl.a. att, näråtervinningsbar fordran bevakas, måste dels anmärkning mot bevakningen görasoch vid behov närmare utföras, dels särskild återvinningstalan föras enligt vadsom gäller därom. Enligt 31 § sista punkten KL behöver särskildåtervinningstalan inte väckas när den rätt som vunnits genom utmätning skall gååter och borgenären inte fått betalning. Lagberedningenmenar att det inte kan anses ändamålsenligt, att återvinning alltid skall krävastämning. Beredningen föreslår därför att rätt till återvinning även skallkunna göras gällande genom anmärkning mot bevakning eller genom invändning motannat yrkande som framställs mot boet. Någon skyldighet att välja en sådan vägnär möjlighet därtill finns skall dock inte föreligga enligt beredningensförslag, utan talan om återvinning skall alltid kunna väckas genom stämning.Enligt beredningen skall samma tidsfrister för återvinningsanspråketsframställande gälla vare sig anspråket görs gällande genom stämning eller på annatsätt. Enligt beredningen skall vidare de av beredningen föreslagna reglerna omvem som skall föra konkursboets talan och om rättegångskostnadsansvar förborgenär vara tillämpliga när återvinningen görs gällande genom anmärkning motbevakning eller genom invändning. Självständig interventionsrätt skall såledesinte tillkomma borgenär annat än om förvaltaren vid förfrågan meddelar, att hanöver huvud inte avser att göra rätttill återvinning gällande. Vill borgenär föra talan genom anmärkning motbevakning måste han enligt beredningens mening efterhöra förvaltarensståndpunkt. Beredningen påpekar att om återvinning gjorts gällande genomanmärkning eftergift av anmärkningen endast kan ske enligt 110 § KL.Beredningen anger att återvinningstalan självfallet inte skall få föras genomanmärkning mot bevakning eller på annat sätt, om saken redan prövats i annanordning. Iöverensstämmelse med vad som gäller enligt 31 § KL föreslår beredningen, attnär den rätt som vunnits genom utmätning skall gå åter och borgenären inte fåttbetalning, särskild talan inte behöver väckas. Departementschefen.Enligt nu gällande regler måste återvinningsanspråk, när frivillig uppgörelseinte kan komma tilt stånd, göras gällande genom ansökan om stämning. Somberedningen angett torde detta i många fall innebära en onödig omgång.Nackdelarna med den nuvarande ordningen framkommer särskilt tydligt när den motvilken återvinnings-anspråket skatt riktas har bevakat en fordran i konkursenoch denna fordran uppkommit med anledning av den återvinningsgrundandetransaktionen. I detta fall måste boet dels väcka talan, dels i vederbörligordning göra anmärkning mot den bevakade fordran. Jag delar därför beredningensuppfattning att nu gällande ordning bör kompletteras med möjligheter att göraåtervinningsanspråket gällande genom anmärkning mot bevakning. Det torde somberedningen angett även vara skäl att inbegripa möjlighet att framställaanspråket genom invändning mot yrkande som framställs mot boet. Enligtberedningen skall de för talan vid domstol föreslagna reglerna om talerätt ochom tidsfristen för talan gälla också när återvinningsanspråket görs gällande pånu ifrågavarande sätt. Enligt min mening skulle det på ett onödigt sätt krånglatill systemet om enskild borgenär gavs möjlighet att framställaåtervinningsanspråk genom anmärkning eller invändning. Gällande regler tordeleda till att anmärkning eller invändning av förevarande slag nästan alltidmåste framställas senast från det att anledning till återvinningstalanblev känd för konkursboet och jag anser därför en hänvisning till de förstämningsfallen avsedda tidsfristerna vara utan praktisk betydelse. 1 övrigtkan jag godta vad beredningen angett i fråga om förslagets innebörd. I förstastycket har jag upptagit den av beredningen föreslagna regeln med de ändringarsom föranleds av det jag nu anfört. Paragrafensandra stycke överensstämmer i sak med vad som gäller enligt 31 § förstastycket sista punkten KL. 40d § Paragrafen handlar om den rätt som tillkommer den vilken i, anledning avåtervinning får fordran i konkursen. Den motsvaras av 40 § i gällande lag och iberedningsförslaget. En förutsättning för att borgenär skall få utdelning i konkurs är i regelatt han bevakat sin fordran. Den tid inom vilken bevakningskall ske bestäms av konkursdomaren i samband med konkursbeslutet (se 19 § KL).Borgenär kan enligt 111 § KL även bevaka fordran efter utgången av den bestämdabevakningstiden. Föreskrifter om tidpunkten för utdelning till borgenärernafinns i 125-127 §§ KL. Enligt 132 § KL gäller vidare, att om borgenär bevakatfordran efter bevakningstidens utgång, utdelning för fordringen skall beräknasi utdelningsförslag om vars framläggande kungörelse utfärdas sedanbevakningsinlagan genom konkursdomarens försorg kommit rättens ombudsmantillhanda eller borgenären hos denne visat att bevakning skett. Av medel sominte är upptagna i äldre utdelningsförslag skall borgenären därvid, såvitt deförslår, tilldelas så mycket som skulle ha tillagts honom om han bevakatfordringen i rätt tid. Därefter tar han tillsammans med övriga borgenärer del ivad som återstår. Av bestämmelserna kan följa, att den som får en fordranåterupplivad genom.återvinning på grund av att återvinningstalan väcks i ettsent skede inte hinner bevaka fordringen i sådan tid att han kan få lika storutdelning som om bevakning skett inom bevakningstiden. För att förebygga dettafinns i 40 § KL föreskrift, att om återvinningssvarande till följd av talan enligt39 § KL bevakar fordran i konkursen men sagda talan inte väckts så tidigt attbevakning kunnat företas inom den därför utsatta tiden, han har rätt attavräkna så mycket på vad han skall återbära till konkursboet som bort belöpa påfordringen om den bevakats inom bevakningsfristen. Lagberedningenmenar att det är onödigt omständligt att den som får en fordran återupplivadgenom återvinning skall behöva bevaka sin fordran för att få utdelning ikonkursen. Enligt beredningens förslag skall i stället den som i anledning avåtervinning får fordran i konkursen ha rätt att, även om han inte bevakat sinfordran, vid återbäring till boet avräkna vad som redan bort tillkomma honomsåsom utdelning, om bevakning skett i rätt tid. Han skall enligt lagrummet vidareha rätt att vid senare utdelning utfå vad som därvid skolat belöpa påfordringen, om den hade bevakats (jfr 121 § 3 beredningsförslaget). Beredningsförslagetgäller såväl betalnings- som förmånsrätt. Om den återbäringsskyldige önskarbevaka sin fordran t.ex. för att få eventuell tvist om fordringen löst, möterdet enligt beredningen inte hinder. Departementschefen.Beredningsförslaget innebär att den som med anledning av återvinning fårfordran i konkursen ges en med övriga borgenärer mer likvärdig ställning änenligt gällande lag. Förslaget har lämnats utan erinran av remissinstanserna.Även jag biträder vad beredningen föreslagit. Det finns i förevarandesammanhang anledning att något uppehålla sig vid frågan i vilken omfattningåtervinning skall anses återuppliva en fordran som kan få göras gällande ikonkursen. Ett sådant återupplivande kan enligt min uppfattning komma i frågabl.a. beträffande återvinning enligt 30 §. Såvitt gäller 32 § bör anmärkas attåterupplivandet endast kan avse det fallet att återvinningstalan stöder sig påatt gäldenären låtit egendomfrångå sig mot att fordran på honom utlagts på hans lott. Betalningav lön, arvode eller pension kan återvinnas enligt 33 § endast i den månbetalningen uppenbart översteg vad som kan anses skäligt med hänsyn till gjordarbetsinsats, verksamhetens art och omständigheterna i övrigt. I den delen fårpå grund av bestämmelsen i 100 a § fordran inte göras gällande i konkursen.Förevarande stadgande i 40 d § torde sålunda sakna betydelse vid återvinningenligt 33 §. Avsättningtill pensions- eller personalstiftelse kan återvinnas enligt 34 §. I den månavsättningen skett för att täcka en arbetsgivares skuld till stiftelsenkvarstår givetvis denna skuld efter återvinningen och får göras gällande enligtförevarande paragraf. I fråga om de problem som i övrigt är förknippade medstiftelses rätt till bevakning i konkursen får jag hänvisa till förarbetenatill tryggandelagen (prop. 1967:83 s. 192, 279 och 288). Ifråga om återvinning av betalning enligt 35 och 38 §§ är det klart att ettfordringsanspråk av den art att det kan göras gällande i konkursen alltiduppstår. 54och 55 §§ Ändringarna i dessa paragrafer är föranledda av att begreppenegendomsavträde och enligt min mening bör utmönstras ur KL. Ifråga om begreppet får jag hänvisa till vad jag anfört i fråga om 4 §.Det bör erinras om att uttrycket 'gäldenär som är eller under det senaste åretföre konkursansökningen varit bokföringsskyldig' omfattar även den som varitbokföringsskyldig endast under en del av före ansökningen. Beträffandebegreppet egendomsavträde får jag hänvisa till vad jag anfört i inledningentill specialmotiveringen. 97§ I förevarande paragraf behandlas gäldenärens rätt att få ut egendom somenligt 65 § UL undantas från utmätning. Hänvisningen i andra stycket till 65 §1 mom. 6 bör numera på grund av lagen (1971:481) om ändring i UL i stället avse65 § 1 mom. 7. Härutöver bör ordet egendomsavträde ändras till konkurs. 100§ Enligt den nuvarande lydelsen av första stycket i paragrafen får endastfordringar som uppkommit före konkursbeslutet göras gällande i konkurs. Dettabör fortfarande gälla som princip. Som en följd av reglerna i 21 § förstastycket departementsförslaget bör emellertid även fordringar, vilka uppkommitefter beslutet men under förhållanden som där anges, få göras gällande ikonkurs. Detsamma gäller beträffande sådan efter konkursbeslutet uppkommenfordran som på grund av annan särskild bestämmelse skall kunna åberopas i konkurs(jfr 47 § förslaget till ändring i kommissionslagen). 100a § Paragrafen behandlar närståendes möjlighet att i konkursen göra gällandefordran på lön, arvode eller pension. Den föreslås i beredningsförslagetupphöra att gälla. Av 100 § KL följer, att fordringar som uppkommit före konkursbeslutet iprincip är utdelningsberättigade. Undantag gäller emellertid enligt 100 a § KLi fråga om fordringar på lön och arvode i aktiebolags konkurs, vilka görsgällande av aktieägare som på grund av sitt aktieinnehav har eller hade ettbestämmande inflytande över bolaget eller av sådan aktieägares make eller densom är hans avkomling eller gift med hans avkomling. Sådana fordringarberättigar över huvud inte till utdelning för tid efter konkursbeslutet ochinte heller tillbaka än etl år innan konkursansökningen gjordes.För tiden före konkursbeslutet skall dessutom prövas, att borgenärens arbetekan anses ha varit till nytta för bolaget. Mot 100 a § KL svarar återvinningsbestämmelseni 32 a § vilken också är begränsad till aktiebolags konkurs (se ovan under 33 §i förslaget). Lagberedningen.Beredningen erinrar om att beredningsförslaget i 31 § upptar bestämmelser omåtervinning av lön m.m. som gäller även när konkursgäldenären inte äraktiebolag. Om gäldenären i lön, arvode eller pension till närstående som avsesi 28 § 2 har betalat belopp som uppenbart översteg vad som kunde anses skäligtmed hänsyn till omständigheterna, skall återvinning av det överskjutande beloppetäga rum, om betalningen skett senare än före fristdagen. Har denskett tidigare men senare än före denna dag, skall återvinning också ägarum, om det inte visas att gäldenären varken var eller genom betalningen blevinsolvent. Beredningenhar inte ansett det behövligt att vid sidan av nämnda reglering behålla någrasärskilda bestämmelser om att fordran på lön o.d. inte får göras gällande ikonkurs när fordringen tillkommer närstående. Sålunda är det enligt beredningenklart, att återvinningsbestämmelsen i 31 § i förslaget kan åberopas inte baranär lön m.m. redan har utbetalts utan även när fordran på obetald lön m.m. görsgällande i konkursen, oavsett den belöper. Det kunde visserligenenligt beredningens mening synas vara en fördel att lön o.d. till närstående,såsom nu är fallet enligt 100 a § KL, över huvud inte kan göras gällande, omden stått inne före konkursen. Beredningen tror dock inte försin del, att del i praktiken har någon betydelse. Beredningen erinrar om attlön o.d. till särskilt närstående andelsägare i regel inte skall vara förenadmed förmånsrätt. Den nuvarande regleringen är också ganska godtycklig enligtberedningens uppfattning. Medan närstående som lånat gäldenären pengar får utdelningi vanlig ordning får en närstående, som är anställd hos gäldenären och somlåtit i och för sig befogad lön stå inne hos företaget, enligt 100 a § integöra lönefordringen gällande i företagets konkurs. Inte heller anserberedningen det välgrundat att beröva en anställd rätt till i och för sigrimlig lön under skälig uppsägningstid enbart därför att han är närstående.Beredningen framhåller, att en anställd inte torde kunna göra lönefordrangällande i konkursen för tid efter utgången av skälig uppsägningstid, även omanställningsavtalet är ingånget . Inte heller bör ifrågavarandeanställda och deras anhöriga berövas pension som i och för sig är rimlig. erinrar om beredningens uttalande att det är klart attbestämmelsen kan åberopas inte bara när lön m.m. redan har utbetalats utan ävennär fordran på obetald lön m.m. görs gällande i konkursen, oavsett på vilkentid den belöper. Föreningen anser inte att lagtexten ger tydligt uttryck härföroch finner önskvärt att den förtydligas. Departementschefen.Regeln i 100 a § KL om närståendes möjlighet att göra gällande vissalöneanspråk m.m. i aktiebolags konkurs korresponderar mot deåtervinningsregler som gäller i fråga om redan utbetalda löner o.d. till sådanperson (32 a §). Beredningen har anfört att återvinningsregeln i 31 §beredningsförslaget avser även icke utbetalda löner o.d. Beredningen anserfrågan om bibehållande av 100 a § vara en i huvudsak praktisk fråga.Beredningen kritiserar vidare att löneanspråk över huvud taget ges ensärställning i nu förevarande sammanhang samt påpekar bl.a. att den nuvaranderegleringen gör en omotiverad skillnad mellan löneborgenärer och andraborgenärer och att det inte är motiverat att beröva en anställd eller annanrätt till lön och dylikt för tiden efter konkursbeslutet i så hög grad somgällande lag gör. Beredningsförslaget har lämnats väsentligen utan erinran vidremissbehandlingen.