prop · FZ0379 · 1975-12-31 00:00:00 — Är bostaden belägen i villa, som förelagetäger, bör förmånen enligt beredningen sättas i relation till fastighetensta.xeringsvärde. Sådana relationstal bör enligt beredningen bestämmas av RSV. Vidremissbehandlingen har bl.a. RSV anfört alt beiedningen inte lill- 6Riksdagen 1975/76. Prop.1975/76: 79 82 räckligtpreciserat de olika fallen av ersättning för upplåtelse av lokaler.Länsstyrelsen i har kritiserat den tekniska lösningen allmedge värdeminskningsavdrag och procentavdrag i inkomstslaget tjänst. 1 övrigthar vad beredningen anfört om delägarens uthyrning av lokaler till fåmansföretag i huvudsak godtagits av remissinstanserna. Bostadsskat- tekommitlén (Fi 1972:08) har dock föreslagit att frågan om lagstiftning rö rande fåmansföretags och deras delägares lokalkostnader vilar till dess kom mitténs belänkande beträffande bostadsbeskattningen föreligger. För egen del vill jag anföra följande. Med hänsynlill del utredningsarbete som f. n. bedrivs av bostadsskallekommiltén är detenligt min mening olämpligt atl nu göra större ingrepp i sådanabeskattningsregler som berör fastigheter. De ändringar som i detta sammanhangkan komma i fråga bör vara av sådan natur att de inte föregriperbostadsskattekommitténs arbete. Jag är mot denna bakgrund inte beredd att godtaberedningens förslag atl avdrag för värdeminskning på fastigheten ochproceniavdrag skall fä åtnjutas i inkomstslaget tjänst. Enligt min mening börsåledes schablonmetoden tillämpas, även om delägare upplåter en del av sinvilla till fåmansföretaget förutsatt givetvis att ersättningen för lokalernainte överstiger 2 "(1 av fastighetenstaxeringsvärde och . För alt förhindra obehöriga skatteförmåner genom upplåtelser bör dock föreskrivas atl ersättning, som utges av fåmansföreiag lill företagsledare - eller honom närstående person - på grund av upplåtelse av del av villa, utgör skattepliktig inkomst för villaägaren. Med tanke bl.a. på att det kan förekomma atl den som äger villan inte är anställd i förelaget, bör ersättningen för upplåtelsen tas upp som intäkt av tillfällig förvärvsverksamhet. Den som äger villan bör få åt njuta avdrag med den del av kostnaden för fastigheien som skaligen kan anses belöpa på de uthyrda lokalerna. Härvid bör beaktas atl schablonme toden är anpassad så atl villaägaren i princip skall anses tillgodosedd för såväl driftkostnader som värdeminskning för hela villan. Det bör således inte komma i fråga att medge avdrag på grundval av faktiska driftkostnader eller värdeminskning på den uthyrda delen. En lämplig utgångspunkt är i stället intrånget, beräknat enligt den praxis som gäller vid avdrag för an vändning av egna lokaler i inkomstslaget tjänst. I den mån ersättningen från förelaget överstiger detla avdrag, blir ersättningen således effektivt be skattad. Är företagels behov av lokaler i villan ringa, vilket är fallet om upplåtelsen t. ex. avser endast enklare kontorsgörmål, bör emellertid avdrag över huvud taget inte medges. Hyr förelaget lokaler i fastighet, som laxerasenligt konventionell metod, uppstår inte några särskilda problem vidbeskattningen. Fastighetsägaren skall redovisa hyran som intäkt av annanfastighet. Vid inkomstberäkningen får avdrag åtnjutas på vanligt sätt förräntor, reparation och underhåll, värdeminskning m. m. Någon ändring avnuvarande regler på denna punkt behövs inte. Omförelagsledaren eller någon av honom närstående helt eller delvis Prop.1975/76:79 83 upplåteren'av honom hyrd bostad eller anna lokal lill fåmansföretag, bör - i enlighetmed vad jag har föreslagit beträffande villor - den som uppbärhyresersättningen redovisa denna som intäkt av tillfällig förvärvsverksamhet.Avser ersättningen bostad eller annan förmån, som har tillkommit företagsledareneller den honom närstående i dennes egenskap av medlem i bostadsförening e.d.,bör-dock ersättningen liksom las upp som intäkt av kapital (jfr punkt2 tredje stycket av anvisningarna till 38 § KL och punkt 3 första stycket avanvisningarna till 39 S KL). Vid beräkningen av inkomsten av tillfälligförvärvsverksamhet bör avdrag medges för den del av kostnaden för hela lokalensom kan anses belöpa pade av företaget utnyttjade utrymmena. Som företagsskatteberedningenhar anfört finns del anledning att inta en restriktiv hållning lill avdrag avdessa slag. Avdrag bör i regel medges endast om företaget har ell särskiltdriftställe i de lokaler som företagsledaren eller den honom närstående hyr uttill företaget. Beredningen har föreslagit att värdet av förmånenav fri bostad skall beräknas med ledning av fåmansföretagets kostnader förfastigheien. Denna koppling anserjag vara mindre lämplig. Regeln kan medföralillämpnings-svårigheter bl. a. vid bedömningen av hur utgifterna för störrerenoveringar skall periodiseras. Redan gällande regler ger f ö. möjlighet allbeakta företagets kostnader för fastigheien, såvida någon bestämd hyresnivåinte finns pä orten för bostäder av det aktuella slaget. Enligt min meningföreligger inte tillräckliga skäl att i denna fråga föregripabostadsskattekommitténs arbete. 4.2.7Diverse förmåner Förmåner av mindre värde 1 fråga om innehållet i nuvarandebeskattningsregler för förmåner av mindre värde hänvisar jag lill min redogörelsei avsnitt 3.7.1.1. Jag vill bara här erinra om att RSV i sina anvisningar hardelat upp förmåner av detta slag i tre olika grupper. I den första gruppeningår förmåner som över huvud taget inte anses skattepliktiga. Hit hänförs iförsta hand förmåner av obetydligt ekonomiskt värde, s. k. trivselförmåner.Till den andra gruppen räknas förmåner av något större värde och som ärskattefria endast om deras sammanlagda belopp inte överstiger . för heltår räknat. Den tredje gruppen avser förmåner som regelmässigt måste betraktassom ersäitning för utfört arbete. Dessa förmåner, t, ex. hyresfri bostad ochfri kost, är skattepliktiga oavsett det värde vartill de uppskattas. För att hindra att bestämmelserna om förmåner avmindre värde utnyttjas i obehörigt syfte föreslår beredningen att delägaren isin särskilda deklarationsbilaga skall, oav.sett förmånens värde, redovisasamtliga naturaförmåner med undanlag för irivselförmåner av obetydligtekonomiskt värde. Vid prövningen av om skattepliktsgränsen, ,överskridits skall beaktas Pirop.1975/76: 79 84 äveneventuella förmåner som lämnats av en till bolaget knuten personalstiftelse.Beredningen föreslår dessutom alt bestämmelsen i 37 S 1 mom. ,0 TL om undantagfrån skyldighet att i kontrolluppgift lämna uppgift om naturaförmåner ändras såatt bestämmelserna inte omfattar ovillkoriigt skattepliktiga förmåner. Beredningens förslag har i huvudsak lämnats utanerinran vid remissbehandlingen. Beredningensförslag alt eventuella förmåner från personalstiftelse bör las med vidprövningen av om skatlepliklsgränsen, , har överskridils, är enligt minmening välmotiverad och bör genomföras. Några ytterligare ingrepp i demateriella skaltebestämmelserna anser jag däremot inte nödvändiga. Del får härankomma på skattedomstolarna och RSV att med beaktande av bl. a.samhällsutvecklingen ta ställning till vad som kan anses som skattefri förmånav mindre värde. Enligt min mening bort. ex. fömåner som innebär en direktinbesparing av normala levnadskostnader såsom fri telefon, fria radio- ochTV-licenser, fri dagstidning anses skattepliktiga oavsett förmånens värde. Vadslutligen gäller den föreslagna utvidgningen av skyldigheten att lämnaupplysningar om förmåner av mindre värde får jag hänvisa till avsnitt 4.2.16. Beredningen föreslår alt en särskild bestämmelsetas in i 30 S TL om skyldighet för fåmansföreiag att separat redovisaaktieägares uttag (köp) av varor och tjänster från företaget. Uppgift skalllämnas på den särskilda bilagan orn det sammanlagda ultagsvärdel. Min uppfattning angående uppgiftsskyldigheten pågrund av uttag (köp) av varor m.m. redovisas i avsnitt 4.2,16. 4.2.8Köp och försäljning av egendom Beredningen framhåller atl ett fåmansföretag genomatl köpa tillgångar, som inte behövs i bolagets verksamhei, kan tillgodoföradelägarna betydande skatlevinsler. Samma effekt uppnås om tillgångar, som i ochför sig är till nytta för företaget, säljs till delägare för underpris ellerköps av honom för överpris. Beredningen konstaterar vidare all en förutsättningför att taxeringsmyndigheterna skall komma lill rätta med transaktioner avdessa slag är alt myndigheterna får kännedom om transaktionerna. Beredningen föreslårdärför atl delägare och honom närstående person i fåmansföretag skall lämnauppgift om köpeavtal m. m. mellan honom och företaget. Vad gäller företagels köp av lös egendom skiljerberedningen mellan det fallet att egendomen förvärvas från delägaren iföretaget och det fallet att förvärvet sker från utomstående. Har lös egendom,som inte är eller kan antas bli till nytta för företaget, förvärvats fråndelägare i företaget - eller av någon honom närstående - föreslås vederiagetför egendomen utgöra skatte- Prop.1975/76:79 85 pliktigrealisationsvinst för överiåtaren. Förvärvar företagel inventarier frånutomstående, och är dessa inventarier avsedda uteslutande för delägares ellernågon honom närstående privata bruk, avses delägaren eller den närståendeskola beskattas för elt belopp som motsvarar anskaffningskostnaden förinventarierna. Beloppet avses skola redovisas som intäkt av tjänst eller somintäkt av kapital. Om ell fömansföretag anskaffar inventarier, som uteslutandeeller så gott som uteslutande är avsedda för delägarens eller honom närståendesprivata bruk, föreslås förelaget böra gå miste om rätten tillvärdeminskningsavdrag på inventarierna. Denna regel skall enligt beredningendock inte gälla vid anskaffning av personbil. en personbiloch överstiger anskaffningskostnaden kostnaden för en personbil, som kan ansesanpassad för rörelsens behov, skall företaget ta upp överstigande belopp somintäkt av rörelse. Vid avyttring av fast egendom från delägare ellerhonom närstående till fåmansföretaget skall enligt beredningens förslagrealisationsvinstberäkningen ske på det sätt som gäller vid beräkning avrealisalionsföriust. Detta innebär atl den faktiska anskaffningskostnaden skallvara ingångsvärde, atl indexuppräkning inte skall ske och atl s. k. 3 000kr.-avdrag inte får åtnjutas. RSV föreslås dock kunna medge dispens, omförsäljningen sker av orga- . För att hindravinstöverföringar genom fastighetsöveriå-telser föreslår beredningen vidare attmarknadsvärdet skall anses utgöra fastighetens värde vid försäljning såväl fråndelägaren till företaget som i omvänd riktning. Någon författningsbestämmelsehärom har dock inte ansetts erforderiig. Beredningen förslag angående köp och försäljning avlös egendom har tillstyrkts av bl. a. RSV och i län.Kammarrätten i och några länsstyrelser framhåller dock alt avsaknadenav avdragsrätt för företaget i kombination med beskattning av delägarenföranleder en dubbelbeskattningseffekt som synes svårmotiverad. 1 fråga om överlåtelseav fasl egendom anser kammarrätten i Slockholm bl. a. all den föreslagnabestämmelsen om att marknadsvärdet skall ligga lill grund för bedömning om enfaslighetsöveriåtelse skall anses innefatta förtäckt utdelning e. d. bör kommatill uttryck i lagtexten. För egen del vill jag anföra följande. Eltfåmansföretag kan genom förvärv av egendom, som inte behövs i verksamheten, ochgenom felaktig prissättning vid avtal med delägaren om köp och försäljning avegendom, uppnå i stort sett samma effekt som genom atl låna pengar frånföretaget. Hithörande frågor har, såvitt gäller aktiebolag, berörts i den ivåras avlämnade propositionen med förslag till ny aktiebolaslag m. m. (prop.1975:103). Föredragande statsrådet anförde i anslutning till reglerna ominbetalning av aktiekapital (s. 207 f.) bl. a. att det förekommer att somapportegendom används föremål som inte rimligen kan ha något värde för denverksamhet som bolaget skall bedriva. Som exempel härpå nämns att arkitekter,läkare och konsulenter bildar bolag där apporten utgörs av deras personligalösöre. 7 1975/76. Prop.1975/76: 79 86 hindradelta oskick föreslogs atl endast egendom, som är eller kan antas bli tillnytta för bolagets verksamhei, skall få utgöra apportegendom. Motsvarandesynsätt föreslogs gälla i fråga om vissa transaktioner mellan bolaget och aktieägaresedan bolaget bildats. Har t. ex, avtal träffats varigenom bolaget tillöverpris köper egendom av aktieägaren, kan skadeståndsansvar ifrågakomma föraktieägaren, styrelseledamot eller verkställande direktören. Kontrollen av attotillbörliga avtal inte förekommer mellan bolag och aktieägare föreslogs börautövas av bolagets revisorer. Del finns enligt min mening anledning att räkna medatt de i nämnda proposition föreslagna reglerna kan begränsaomfattningen av transaktioner, vars syfte är atl ge aktieägare förmåner påbolagets bekostnad. De sanktioner som i propositionen föreslås mot köpeavtal o.d, mellan bolaget och dess ägare torde dock, åtminstone såvitt gäller bolag somdomineras av en eller ett fåtal personer, inte vara tillräckliga. Med hänsynlill de betydande fördelar i skattehänseende som transaktioner av detla slagkan medföra för aktieägare, synes det vara motiverat att skärpa skattereglernapå detta område. Härjämte kan nämnas atl de föreslagna reglerna gäller endastaktiebolag och således inte ekonomiska föreningar och handelsbolag. Vid beräkning av inkomsten från särskildförvärvskälla får enligt 20 S KL avdrag i princip göras endast för kostnadersom är nödvändiga för intäkternas förvärvande och bibehållande. Kostnader sominte har någon direkt anknytning till förvärvsverksamheten är alltså inteavdragsgilla. Härav torde följa bl. a, att avdragsräti inte föreligger, om ettföretag anskaffar egendom som inte är eller kan antas bli lill nytta förföretagets verksamhet. Vidbedömningen om viss egendom kan anses vara till nytta för företaget eller intekan viss tveksamhet uppkomma beträffande egendom, som inte har annat sambandmed den bedrivna verksamheten än att egendomen fär utnyttjas av förelagetsanställda privat. Ett företag kan exempelvis anskaffa personbilar och TV-apparatersom uteslutande är avsedda för de anställdas privata bruk. Vilkabeskattningskonsekvenser sådana anskaffningar medför för företaget och deanställda torde f. n. inte vara fullt klart. Starka skäl talar emellertidenligt min mening för alt av fåmansföretag anskaffade inventarier, somuteslutande eller så gott som uteslutande är avsedda för företagsledares ellernågon honom närslående persons privata bruk, inte skall ge företaget någon rätttill värde- eller utrangeringsavdrag enligt punkterna 3 eller 4 avanvisningarna till 29 S KL. Huruvida företagsledaren eller den honom närståendeär anställd i företaget eller inte bör sakna betydelse i sammanhanget. Vad jagnu har föreslagit bör komma till uttryck i en särskild regel i punkt 3 a avanvisningarna lill 29 § KL. Regeln bör gälla alla inventarier, således även t.ex. personbilar. - Ätt avdragsräti inte föreligger, om den av företagetanskaffade egendomen är avsedd för privat användning av delägare, som inteutfört arbete i företaget, följer av 20 S KL och kräver därför ingenlagändring. Fråga uppkommer härnäst om den uteblivnaavdragsrälten är en tillräckligt effektiv sanktion för atl förhindra attfämansföretag anskaffar egendom Prop.1975/76: 79 87 somär avsedd för förelagsledares eller någon honom närstående persons privatabruk. Enligt min mening är det uppenbart att så inte är fallet. Den förioradeavdragsrätten kan mer än väl kompenseras av att företagsledaren eller den honomnärslående inte behöver använda egna beskattade medel för anskaffningen ifråga. Med hänsyn härtill bör avdragsförbudel kompletteras med en regel ombeskattning av värdet av förmånen. Med hänsyn bl.a. till att anskaffningar avdetta slag står i direkt strid mot AL:s grundläggande principer, synes delrimligt alt generellt beskatta företagsledaren för ell belopp motsvarandeanskaffningkoslnaden för egendomen. Förelagsledaren bör alltså beskattas ävenom egendomen är avsedd för någon honom närstående persons privata bruk. Beskattningenbör ske i inkomstslaget tillfällig förvärvsverksamhei. Genom attföretagsledaren skall redovisa ett belopp motsvarande egendomensanskaffningskostnad som intäkt av tillfällig förvärvsverksamhet - och inte somintäkt av tjänst - markeras atl företaget inte skall få avdrag föranskaffningskostnaden såsom lönekostnad. Med hänsyn till angelägenheten av attförhindra transaktioner av detta slag, synes någon invändning inte kunna riktasmot denna dubbel-beskattningseffekt. Den nu redovisade regeln bör gälla all lösegendom men inte fastigheter. Om ett fåmansföretag, som har behov av t.ex. enpersonbil, anskaffar en betydligt dyrare bil än vad som kan anses motiverat medhänsyn till den bedrivna verksamheten, bör avdrag för värdeminskning,driftkostnader och utrangering medges med utgångspunkt i anskaffnings- ochdriftkostnaden för en lill företagets verksamhet anpassad bil. Högreanskaffningskostnad än , dvs, i stort sett motsvarande prisklass IV enligtRSV:s anvisningar bör enligt min mening godtas endast i undanlagsfall. Merkostnadenför den dyrare bilen bör inte lill någon del få belasta rörelseresultatet.Används bilen för privat bruk av delägaren eller någon anställd, bör värdet avförmånen normalt beräknas på grundval av bilens faktiska kostnadsklass. Denomständigheten att delägaren eller den anställde blir beskattad för värde avbilförmän med högre belopp än vad som skulle ha gällt för en billigare bil,synes i regel inte böra påverka storieken av företageis avdrag för bilkostnader. Det är givet alt det inte går att dra någon skarpgräns mellan egendom, .som är eller kan antas bli till nytta för elt företagsverksamhet, och annan egendom. 1 fråga om egendom som inte har direkt sambandmed förvärvsverksamheten bör - i synnerhet om egendomen normalt sett räknastill personligt lösöre - taxeringsmyndigheterna inta en restriktiv hållning. Enpersonbil bör t. ex. inte anses vara till nytta för företagets verksamhetendast av den anledningen atl viss användning förekommer i verksamheten. Vad jag nu har anfört har avsett den situationenatt ett fåmansföreiag från utomstående har förvärvat egendom, som inte är ellerkan antas bli till nytta för företaget. Det kan emellertid givelvis inträffaalt förvärvet sker från företagsledare eller någon honom närstående. Prop.1975/76:79 88 sädanaöverlåtelser är vägrad avdragsräti för företaget en tillräckligt effektivsanktion. Avser företagets förvärv lös egendom bör den vägrade avdragsrättenkompletteras med en regel om atl förelagsledaren skall beskattas för ett beloppmotsvarande köpeskillingen för egendomen. Företagsledaren bör såledesbeskattas, oavsett om egendomen har förvärvats från honom eller frän någonnärstående till honom. Köpeskillingen för den avyttrade egendomen bör, somföretagsskalieberedningen har föreslagit, beskallas som realisationsvinst förföretagsledaren. Beredningen har i fråga om fast egendom föreslagitall ingångsvärdet på fastighet, som delägare eller någon honom närslåendeavyttrar till fåmansföretag, vid realisaiionsvinslberäkningen skallfastställas enligt de regler som r n. gäller vid beräkning av realisationförlust. Förslaget innebär bl. a. alt säljaren inte får tillgodoräkna sig indexuppräkningoch avdrag med . Om del kan antas alt avyttringen skettav organisatoriska eller andra synneriiga skäl, föreslås dock RSV kunna genomdispens medge atl vinstberäkningen sker på vanligt sätt. För att förhindra obehöriga skatteförmåner vidinternförsäljningar av denna typ är del även enligt min mening nödvändigt attbeskattningen sker pä annat sätt än efter de nu gällanderealisationsvinstreglerna. Beredningens förslag att realisationsvinsten skallberäknas utan indexuppräkning och 3 000 kr.-tillägg är enligt min meningvälgrundat. I vissa fall bör del dock - såsom beredningen föreslagit - gesmöjligheter att dispensvägen få göra vinstberäkningar pä vanligt sätt. Vadjag nu sagt får inte förväxlas med det fallet att egendom säljs av delägaretill företagel för överpris. Sådana överlåtelser medför redan enligt nuvaranderegler att delägaren skall redovisa skillnaden mellan marknadsvärdet och delavtalade priset som skattepliktig inkomst. Motsvarande gäller om delägare förvärvaregendom från företaget för underpris. Delägaren skall sålunda la uppskillnadsbeloppel som intäkt av tjänst eller som inläkt av kapital. Även jag ärav den uppfattningen att detia belopp bör bli föremål för beskattning. Tillskillnad mot vad som f n. i;äller anserjag dock att delägaren bör redovisabeloppet som intäkt av liilfäiiig förvärvsverksamhet. Vad jag nu har föreslagit bör gälla även omfelaktig prissättning skulle förekomma vid överiåtelse av egendom mellanfåmansföretag och närstående lill delägare. I detla fall bör alltså dennärstående ta upp skillnadsbeloppet som intäkt av tillfälligförvärvsverksamhet. Deregler som jag har föreslagit för att förhindra skatteförmåner i samband medfelaktig prissättning bör lillämpas även vid överlåtelse av fast egendom. Föratt undanröja den valfrihet som f. n. enligt praxis ibland föreligger i frågaom vitkel värde som skall ligga till grund för bedömningen om överlåtelsen harskett till över- eller underpris, bör i lagtexten uttryckligen anges att egendomensmarknadspris skall anses utgöra egendomens verkliga värde. Prop.1975/76:79 89 4.2.9 Hyresräti, paienirätt I rättspraxis har i flera fall skatteplikt förersättning, som delägare i fåmansföretag har uppburit på grund av försäljningav hyresrätt, palenträtt e. d., bedömts enligt reglerna om realisationsvinst,även om den sålda rättigheten haft ell klart samband med fåmansföretagetsverksamhet. Företagsskatteberedningen betecknar detta som en lucka ilagstiftningen och föreslår att delägaren eller honom närstående skallbeskallas för ersättningen om intäkten, för den händelse vederbörande självskulle ha drivit företagets verksamhet, normalt hade varit att räkna med ochingått som ett led i denna verksamhet. Från intäkten skall dock avdrag fågöras för anskaffningskostnaden för rättigheten eller oavskriven del därav. Beredningens förslag har godtagits eller lämnatsutan erinran av flertalet remissinstanser. Även jag anser det befogat att stoppaden möjlighet lill skattefrihet vid försäljning av hyresräti, patenträtt ochliknande rättighet som f. n. finns. Den lämpligaste lösningen synes därvid varaalt betrakta delägare i fåmansföretag, som avyttrar hyresrätt, patenträtt e.d., som rörelseidkare, om ersättningen för den avyttrade rättigheten, för denhändelse företagets verksamhei skulle ha drivits av delägaren, hade utgjortintäkt av rörelse. Denna bestämmelse, som av systematiska skäl bör införas ianvisningarna till 27 § KL, bör gälla såväl delägare i fåmansföretag somnärstående lill sådana personer. 4.2.10Skuldreseiyeringar, tantiem m. m. Beredningen konstaterar alt avdrag för tantiem,löneskuld och jämförliga reserveringar får åtnjutas vid taxeringen för det åravsättning har gjorts. Den som uppburit tantiemet beskattas emellertid normaltför delta nästföljande år, eftersom det först då anses till sitt belopp käntoch därmed tillgängligt för lyftning. Efiersom denna möjlighet lillskattekredil saknas förbi. a. egenföretagare, föreslår beredningen att tantiemoch därmed jämföriiga förmåner avseende delägare i fåmansföretag skall ansesha varit tillgängliga för lyftning under det år för vilket avdrag har gjorts ibolagets räkenskaper. Beredningens förslag har föranlett invändningar frånnågra remissinstanser. Det påpekas bl. a. atl tantiem o. d. ofta fastställs såsent all delägaren inte kan lämna uppgift om det i sin självdeklaration och altproblem uppkommer beträffande den preliminära skatt som belöper på tantiemet. Jag delar beredningens uppfattning att det framstårsom otillfredsställande atl fämansföretag - till skillnad mot t. ex. förelagsom drivs som enskild firma - skall få skattekredit genom atl görareserveringar för tantiem och liknande skulder. Den av beredningen föreslagnalösningen är emellertid förenad med betydande praktiska svårigheter.