prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — TiUäggas bör också att de offentliganställda,utöver vad som har anförts, kan göra sitt inflytande över sinarbetssituation gällande också på andra sätt. Jag syftar bl, a, påföretagsnämnderna (jfr bl. a. kungörelsen 1968: 104 om företagsnämnder m. m.inom statsförvaltningen, ändrad : 304, samt det kommunala avtaletFÖN 68), på styrelserepresentation i större myndigheter (jfr kungörelsen 1974:224 om personalföreträdare i statlig myndighets styrelse m. m. jämteanslutande kollektivavtal, även 18 kap. 7 § lagen 1962: 381 om allmänförsäkring och kungörelsen 1974: 963 om personalföreträdare i allmän försäkringskassasstyrelse), på försöksverksamheten med närvarorätt i nämnd m. m. (jfrlagen 1972: 271 om närvarorätt vid sammanträde med ellerlandstingskommunal nämnd samt lagen 1975: 364 om närvarorätt vid sammanträdemed nämnd hos församling eller kyrklig samfällighet), på den försöksverksamhetmed fördjupad förvaltningsdemokrati som bl, a, i DEFF:s regi bedrivs vid mångamyndigheter och på samarbetet inom de orts- och organisationskommittéer som harbildats i samband med omlokaliseringen av viss statlig verksamhet. 13.2Principerna för en ny förhandUngsrättsreform Mot bakgrunden av den förut skildrade utvecklingenhar regeringen från början gjort klart att den planerade arbetsrättsreformen sålångt möjligt skulle omfatta också den offentliga (gemensamma) sektom, ÄRK:suppdrag har sålunda i princip omfattat alla arbetstagare, även deoffentliganställda. Enligt direktiven har ARK emellertid vidare haft att prövaom och i så fall i vilken utsträckning det med hänsyn till de Prop.1975/76:105 Bilaga 2 141 politiskaorganens beslutsbefogenheter och därpå grandad myndighetsutövning kanbehövas särskilda inskränkningar i medinflytandet för de offenfligt anställda, Isitt förslag betänkandet (SOU 1975: 1) Demokrati på arbetsplatsen är om att arbetstagarinflytandet skaU uppnås i första hand genomkollektivavtal, dvs, på förhandlingsrättens grand, även när det gäller denoffentliga sektorn. Men ARK framhåller också att grundsatsen om avtalsfrihetinom denna sektor inte får komma i konflikt med grundläggande demokratiskaprinciper rörande medborgarnas politiska rättigheter och om de politiskaorganens frihet att inom grundlagarnas ram handla utan obehörig inblandningfrån utomstående (s, 638), uppfattning att detmedborgerliga intresset kräver "att all utövning av offentlig verksamhetutan ovidkommande hänsyn uppfyller vad verksamhetens bästa kräver" (SOU1969: 20 s. 33) delas av ARK, Delta intresse åberopades, som har nämnts,f, ö, också under riksdagsbehandlingen av ämbetsansvarsrefor-men. Meddenna utgångspunkt bör man sålunda enligt ARK för de offentliga tjänstemännensdel sträva efter samma avtalsfrihet som på den privata arbetsmarknaden. Deregler som ARK föreslår genom FKL bör alltså i största möjliga utsträckningvinna tillämpning också för dessa tjänstemän. Därför föreslår ARK att detnuvarande avtalsförbudet begränsas genom ändringar itjänstemannalagstiftningen. Avtal som påverkar den offentligamyndighetsutövningen bör emellertid enligt förslaget inte heUer ifortsättningen kunna träffas (SOU 1975: 1 s, 639), Även andra beslut ommyndighets verksamhet, t. ex, lagregler om sättet och formerna förmyndighetsutövning och om behörigheten att utöva sådan myndighet, bör enligtARK falla utanför avtalsområdet. Över huvud taget bör sålunda varje beslut ommyndighets verksamhet falla utanför avtalsområdet. Denna grundsats bör enligtARK inte kunna kringgås genom sådana avtal i andra ämnen t, ex, rörandearbetets ledning som gör det omöjligt att verkställa fattadeverksamhetsbeslut. Ett speciellt undantag från den annars rådandeavtalsfriheten bör enligt ARK läsas in i dess lagförslag. Har' isamband med visst verksamhetsbeslut också förklarat att verksamheten skallfullgöras på vissa tider, t, ex, att postdistribution till allmänheten skallske , bör enligt ARK avtalsvillkor om arbetstidensförläggning inte få göra det omöjligt att verkställa riksdagsbeslutet, Ävbetänkandet synes vidare följa att FKL enligt förslaget skulle gälla fullt utför de offentliga arbetstagare som saknar tjänstemannaanställning, dvs, främstkommunalarbetarna. Såväl de anställdas organisationer som övrigaremissinstanser säger klart ifrån att den politiska demokratin måsterespekteras och inte får sättas ur kraft genom avtal mellan parterna påarbetsmarknaden. 1975/76:105 Bilaga 2 142 organisationemaär det bara frågor om myndighets inriktning och målsättning som bör undandrasavtalsreglering, I övrigt för remissinstanserna fram ganska skilda synpunkteroch överväganden, ÅtskUliga myndigheter pekar på den offentliga verksamhetenssärart. Många framhåller att man i sammanhanget borde utnyttja erfarenheternaav de hittUls prövade formerna för personalinflytande i statlig och kommunaltjänst, bl, a, försöken med förvaltningsdemokrati. Chefenför har (bil, 1) uttalat att handelar ARK:s mening att arbetstagarintresset av ett ökat inflytande allmäntsett främst skall tillgodoses på förhandlingsrättens grund. Den nyamedbestämmandelag som han föreslår skall gälla alla frågor som berörförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (1 §). Ideell ochopinionsbUdande verksamhet har dock tagits undan från lagenstillämpningsområde, såvitt gäller verksamhetens mål och inriktning (2 §), Dethar i lagen också förutsatts att awUsande regler för exempelvis de offentligtanställda skall kunna tas in i lag eller i författning, som meddelas med stödav lag (3 §), Deoffentliganställda och deras arbetsgivare har ett gemensamt intresse av att deanställdas inflytande över sina villkor fortlöpande utvidgas. Parterna på denoffentliga arbetsmarknadssektorn bör därför kunna avtala om arbetsvillkoren ividsträckt mening, dvs, om frågor som hänför sig till förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare. Jag anser alltså, i likhet med bl, a,löntagarorganisationerna, att de offentligt anställdas inflytande i principskall bygga på samma regler som gäller för den övriga arbetsmarknaden, men attdenna princip bör vika, när detta krävs av hänsyn till den politiskademokratin. EnligtRF utgår all offentlig makt från folket (1 kap, 1 §), Medborgarna beslutargenom sina valda representanter i om rikets angelägenheter.Regeringen, som bl, a, genom myndigheterna har att omsätta och sinaegna beslut i praktisk handling, är ansvarig endast inför . På depolitiska organen riksdag och regering ligger det yttersta ansvaret för deprioriteringar och beslut som rör den offentliga verksamhetens inriktning,omfattning och innehåll. Motsvarande gäller om kommunfullmäktige och landstingsamt övriga kommunala politiska organ, I stor utsträckning har det allmännasbeslutanderätt i dessa ämnen delegerats till olika verk, myndigheter etc, VUl man söka ange den vidaste ramen för vad somenligt grundlag kan bli föremål för kollektivavtal på det offentliga området,har man sålunda att i första hand beakta RF och grunderna för RF, Jag avserdärvid främst vad som gäller om den politiska demokratin, statsskicket("ett representativt och parlamentariskt statsskick"), den kommunalasjälvstyrelsen, fördelningen av den offentliga maktutövningen och myndigheternasallmänna uppgifter (jfr särskilt 1 kap. 1, 3 och 57 §§, 8 kap. 5 och 13 §§samt 11 kap. 6 §). Men i RF finns också andra före- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 143 skriftersom begränsar utrymmet för avtalsreglering. Sålunda föreskrivs bl. a. altgrunderna för kommunernas organisation och verksamhetsformer bestäms i lagsamt att bestämmelser om kommunernas befogenheter i övrigt och om derasåligganden också skall ges i lag (8 kap. 5 §), I RF sägs vidare attgrundläggande bestämmelser om statstjänstemännens rättsställning i andrahänseenden än som berörs i RF skall meddelas i lag (11 kap, 10 §), Jag syftarockså på föreskrifterna om tillsättning av stafliga tjänster (11 kap, 9 §) ochom ordinarie domare (11 kap, 1 och 5 §§, 12 kap. 8 §). Avtalsom strider mot lag kan naturligtvis inte slutas. Efter bemyndigande i lag kanregeringen utan hinder av 8 kap. 5 § meddela föreskrifter i vissa ämnen (8kap. 7 §). I samband med sådant bemyndigande kan medge att regeringenöverlåter åt myndighet att meddela föreskrifter i ämnet. Ändraoffentligrättsliga föreskrifter, t, ex, rörande kommunerna ochlandstingskommunerna, än sådana som avses i 8 kap, 5 § eller som annars enligtgrundlag skall meddelas av kan enligt 8 kap. 13 § meddelas avregeringen. Regeringen kan också överlåta åt underordnad myndighet att meddelasådana föreskrifter. Föreskrifter som enligt vad jag nu har sagt meddelas avregeringen eller myndighet blir bindande också för kommunerna och landstingskommunerna.Avtal som strider mot sådan föreskrift kan alltså inte träffas. Om avtal ifrågan träffas, blir det utan verkan. På det kommunala området kompletteras grundlagen avregler i bl. a. kommunallagarna och, för de statligt lönereglerade tjänsternasdel, i administrativa författningar, såsom KtjS och den förut nämnda skolförordningen.I kommunallagarna regleras bl. a. kommunemas beslutanderätt. Enligt 3 §kommunallagen t. ex. äger sålunda kommunerna själva "vårda sina angelägenheter".Av 4 § samma lag följer att kommunens beslutanderätt utövas avkommunfullmäktige samt att förvaltning och verkställighet tillkommerkommunstyrelsen och kommunens övriga nämnder. Vidare reglerar kommunallagarnabl, a, möjligheterna att delegera beslutanderätt till förtroendeman eUertjänsteman. Bestämmelser om delegering finns f, ö, också i speciallagstiftning,som reglerar viss verksamhet, t, ex, byggnadslagen. Här kan anmärkas att ARK anser att den avtalsbarhetsom f, n, föreskrivs i KtjL lika litet som den avtalsbarhet som ARK föreslårkan vinna inträde fullt ut på kommunernas och landstingskommunernas områdeulan ändring i kommunallagarna (SOU 1975: 1 s, 645), ARK vill lämna över frågandärom till utredningen (C 1970: 29) om den kommunala demokratin. Från dennautrednings sida har emellertid därtiU under remissbehandlingen anförts bl, a,alt ett omfattande arbete återstår, innan man har fått tUl stånd enöverensstämmelse mellan kommunalrätten och FKL, samt att utredningens uppdragär begränsat tiU två delfrågor i detta problemkomplex. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 144 Den politiska demokratin drar redangenom förankringen i RF och kommunallagama upp ramen för de offentligtanställdas medbestämmande. Den grundläggande förutsättningen för den fortsattautvecklingen av detta medbestämmande inom den offentliga förvaltningen måstedärför vara principen om den politiska demokratins suveränitet. De stats- ochkommunanställdas inflytande får alltså inte utvidgas i så hög grad, att deallmänna miedborgarintressena som aUa offentliga myndigheter har att beakta kommer i kläm. Detta är inte uttryck för några grundläggande motsättningarmellan den politiska demokratins princip och principen om löntagarinflytande.Båda går ut från och får sitt innehåll genom människornas vilja och förmåga attdeltaga i utformningen av de egna livsvillkoren och att solidariskt ta sin delav ansvaret för utveckUngen i samhället. Det anförda hindrar emellertid inteatt de offentliganställdas inflytande på de egna arbetsvUlkoren bör varabetydande. Den väg som är den mest naturliga och i första hand bör tas i brukockså på den offentliga sektom är förhandlingsvägen. Genom den nyaförhandlingsrättsreform som jag i det följande förordar bör sålunda skapasmöjligheter till medbestämmande för de anställda även i frågor där det allmännatidigare har ansetts inte böra bindas genom kollektivavtal. 13.3 Riktlinjer för vissa kompletterande reformer på statensområde Innan jag kommer närmare in på dennya förhandlingsrättsreformen, skall jag här redovisa hur jag ser påmöjligheterna till en del kompletterande reformer på det statiigapersonalområdet, Löntagarorganisationerna och destatliga myndigheterna har i samarbete gjort omfattande försök med andramedbestämmandeformer än den traditionella kollektivavtalsförhandlingens. Den s.k. DEFF-verk-samheten har prövats på ett tjugotal myndigheter. Enligt minmening har denna verksamhet anvisat vägar efter vilka utvecklingen bör kunnaföras vidare. När försöken skall värderas, bör bl. a. övervägas även i vad måndet kan vara lämpligt alt de anställda får ett avgörande inflytande genommajoritet i vissa beslutsorgan på särskilda frågor. En sådan utveckling börgivetvis ske under beaktande av myndighetens ställning och roll i detkonstitutionella och demokratiska systemet. Jag vill också framhålla att dennaverksamhet måste ges former som gör den meningsfull för båda parter. Det ärvidare naturligt att det är de fackliga organisationerna själva som slutgiltigtavgör om de vill ta del i de former för medbestämmande som jag här har nämnt. När den påbörjade värderingen av DEFF-verksamheten ärklar, är 1975/76:105 Bilaga 2 145 jagför min del viUig att med organisationerna diskutera de fortsatta formerna fördenna verksamhet. Beträffandedet kommunala området kan här anföras att den förat nämnda utredningen om denkommunala demokratin genom tilläggsdirektiv fick i uppdrag attöverväga bl. a. sådana författningsändringar som behövs för att kommunala ochlandstingskommunala nämnders beslutanderätt i vissa ärenden som är av uitresseför persona- , len skall kunna föras över tUl organ medarbetstagarrepresentation (riksdagsberättelsen s. 479). Utredningenväntas redovisa resultatet av sina överväganden i denna del . Av väsentlig betydelse som komplement till andrainflytandeformer är också de statsanstäUdas deltagande i styrelsearbetet. Sedanden har anställda vid större statliga myndigheter - nämligensådana med minst 100 anstäUda möjlighet till representation i myndighetensledning enligt den tidigare nämnda s. k. personalföreträdarkungörelsen (1974:224). Representation kan av regeringen medges också vid myndigheter med färreän 100 anställda, om särskUda skäl motiverar det. Vissa inskränkningar gäller ipersonalföreträdarnas rätt att deltaga i besluten. Dessa inskränkningar harmotiverats av hänsyn tUl bl. a. de politiska instansernas bestämmanderätt(prop. 1974: 1 bU. 7, InU 4, rskr 95). Slyrelserepresentation har införts statliga myndigheter. De statsanställdas intresse av att få sådanrepresentation har varit stort. Också de anstäUda vid några statligamyndigheter med betydligt mindre än 100 anställda har fört fram önskemål om attkuima få representation i myndighetens ledning. Syftet med personalföreträdarreformen är bl. a. attunderlätta de anställdas möjligheter att påverka sin arbetssituation och attengagera och intressera de anställda för myndighetens verksamhet och därmedockså för ett gott arbetsresultat. Möjligheterna att tillgodose detta syfte till vara fuUt ut. Den i allmänhet tUlämpade gränsen vid 100anställda bör därför slopas. I regel bör i fortsättningen efter regeringensförordnande personalföreträdare kunna finnas inom alla myndigheter medsjälvständiga verksfunktioner, om inte uppgifternas art föranleder annat. Jagförutsätter att de anstäUdas intressen i delta sammanhang inom andramyndigheter bör kunna tUlgodoses utan att särskUda personalföreträdare utses.Jag vill här också erinra om att har beslutat om en lag omrätt för arbetstagarorganisation att utse och entlediga företrädare för deanställda i styrelse eller annat organ vid myndighet (prop. 1975/76: 100 bil. 2p, 5, InU 34, rskr 168), 10 1975/76. 1975/76:105 Bilaga 2 146 Jag går över tUl att redovisa några av deriktlinjer som enligt mm mening staten såsom arbetsgivare bör följa, när detgäller frågor som personaladministrativ planering, rationalisering m, m. På detkommunala området ankommer det i enUghet med principerna för den kommunalasjälvstyrelsen på kommunerna och landstingskommunerna själva att inom ramenför kommunallagarna och andra bestämmelser som är bindande för dem avgöravUken linje som bör drivas i dessa frågor. Det fortsatta utvecklingsarbetet inomstatsförvaltningen på nämnda områden bör karakteriseras av ett gemensamtansvarstagande från staten-arbetsgivaren och de anställda och derasorganisationer. Detta ansvarstagande och samarbete bör i sin tur bygga på deanstäUdas medbestämmande. En annan utgångspunkt bör vara att myndighetemaskall sträva efter en så långtgående delegering och decentralisering i sittinre arbete som kan anses lämplig. Varje arbetsenhet och individerna inomenheten skall utgöra grandstenama i myndighetens samlade planering. Härigenomkan den enskilde uppnå ökad arbetstillfredsställelse somyrkesmässiga kunskaper och erfarenheter, ambitioner och engagemang hos enskUdaoch grupper av anställda kan tas tUl vara redan i samband med att myndighetensverksamhet planeras. Självfallet avgörs verksamhetens inriktning alltid avstaten. Vidare måste hänsyn tas till att restriktioner alltid finns förmyndigheternas frihet i val av resurser och metoder, främst när delta valskulle innebära bindningar för riksdag eller regering vid deras framtidabeslutsfattande eller skulle påverka samhälleliga mål. I statens, liksom kommunernas, ansvar införmedborgarna ligger att verksamheten skall bedrivas så effektivt som möjligt. Deanställdas medbestämmande måste ges sådana former att detta mål kan nås,Möjlighetema att nå avsedda effekter av rationaliseringsinsatser beror också påde enskUda myndigheternas förutsättningar och förmåga att lösapersonalfrågorna, Äv de många personaladministrativa funktioner som enmyndighet normalt måste kunna fullgöra spelar t, ex, bemanningsplaneringen enframträdande roll också i samband med planeringen av enstakarationaliseringsinsatser och vid bedömningar av och val meUan olika alternativnär det gäUer att organisera en myndighet. Ätt hushålla med resurser innefattar också att ta tUlvara möjligheterna hos de människor som arbetar i en verksamhet. De anställdasinflytande över planeringen av sin arbetssituation skapar ett ökat utrymmeför personalens kimnighet och engagemang i arbetet och på så sätt ökarförutsättningarna för en i egentlig mening god hushållning med resurserna. De anstäUdas krav på en god mUjö och möjlighetertUl utveckling i arbetet måste genomgående påverka såväl innehållet i somutform- 1975/76:105 Bilaga 2 147 ningenav personalpolitUcen inom statsförvaltningen. Jag vUl än en gång betona att detbl. a. för att personalinflytande skall få en reell innebörd är nödvändigt attrationaliseringsverksamheten inte ses isolerad från övrigt organisations- ochplaneringsarbete som rör verksamheten. Somjag anför i prop. 1975/76: 173 om kvinnor i statiig tjänst leder ett ökatinflytande för de anställda också tUl en ändring av rådande samarbetsformer påarbetsplatserna. I detta sammanhang kan erinras om de praktiska försöken inomstatsförvaltnuigen med beslutsgrupper, ökat inslag av projektarbete, längregående delegering i arbets- och beslutsprocesser, grupporienterandearbetsformer m. m. Dessa försök bör ses som inslag i demokratiseringsprocessen.De bör därför utvecklas vidare. Därvid måste självfallet tas hänsyn till attmed deltagande i beslutsfattandet följer ansvar för innehållet i besluten ochatt ett sådant ansvar inte kan begränsas till en skyldighet att svara för attde anställdas intressen beaktas. 13.3.4Den fackliga och politiska verksamheten på arbetsplatserna I denna del skall jag slutligen behandla en annanfråga, som med fog har dragit tUl sig intresse , också när detgäUer statiiga myndigheter. Jag syftar på möjligheterna att lämna fackliginformation och driva politisk verksamhet på arbetsplatserna. Denarbetsrättsliga reform som föreslås liksom hela arbetet med att föra utarbetslivets demokratisering i praktiken kommer att ställa stora krav påpersonalorganisationema. Det är därför viktigt att det fackliga arbetet ute påarbetsplatserna på olika sätt underlättas och stimuleras. En del av dessafrågor har f. ö. behandlats dels i rapporten (SOU 1975: 27) Politiskpropaganda på arbetsplatser, dels i ÄRK:s betänkande (Ds A 1975: 11)Information och utbildning kring arbetsrättsreformen Politisk verksamhet påarbetsplatserna. I fråga om information och utbildning kringarbetsrättsreformen får jag hänvisa tUl det förslag i ämnet som chefen förarbetsmarknadsdepartementet kommer att lägga fram . Redan nu stöder staten på olika sätt denföreningsverksamhet som förekommer hos statsmyndigheterna. Myndigheternarekommenderas såltmda bl. a, att upplåta lokaler för sammanträden och andraför-eningssammankomster (curkuläret 1973: 643 tUl statsmyndigheterna omföreningsverksamhet i myndighets lokaler m, m,). Vidare får anslagstavla förmeddelanden till personalen användas för kallelser och andra sedvanligaföreningsmeddelanden i mån av utrymme (cirkuläret 1972: 62 tUlstatsmyndigheterna om föreningsmeddelanden). Isammanhanget vUl jag vidare erinra om att det tidigare i detta lagstiftningsärendehar aviserats en ny utredning som bl. a, skall se över den förut nämnda lagen omfacklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen i syfte att ge de fackligaförtroendemännen tUlttäde till arbets- 1975/76:105 Bilaga 2 148 platserdär de inte har sin anställning (bU, 1). Utredningen skall också undersökafrågan om facklig information tUl de anstäUda på betald arbetstid. Man kan säkerUgen i flera avseenden komma längre änf, n,, när det gäller att ge de fackliga organisationema goda möjligheter attaktivt verka fackligt och politiskt på de statliga arbetsplatserna. Därvid börman avvakta utredningens förslag såvitt rör frågor av sådan räckvidd som fråganom facklig information till anställda på betald arbetstid, I övrigt är jagdäremot redan nu beredd att med de fackliga organisationerna diskuteraförbättringar i deras möjligheter att verka aktivt på de statligaarbetsplatserna. Med dessa uttalanden lämnar jag tUls vidare fråganom kompletterande reformer. 13.4.1Utrymmet för avtalsreglering av frågor om tjänsteorganisationens utformningoch om myndighets verksamhet De offentliga tjänstemännen och derasorganisationer har alltsedan år 1966 haft principieU rätt att träffa avtal ömsina arbets- och anställningsvUlkor, Sålunda får bl. a. frågor som rör detekonomiska mellanhavandet mellan den offentiige arbetsgivaren ochtjänstemannen regleras i avtal. Detta sker främst genom kollektivavtal. Avhänsyn till den politiska demokratin och tUl behovet av ett särskilt värn församhällsintressena och för den enskildes rättssäkerhet har emeUertid denna avtalsrättbegränsats. Vissa frågor skaU därför avgöras i offentiigrättslig ordning, trotsatt de berör också själva anställningsförhållandet. I tjänstemannalagarnafinns sådana begränsningar i tre olika hänseenden (3 § andra stycket ac StjL,2 § andra stycket ac KtjL). För det första får avtal inte träffas om"tjänsteorganisationens utformning", inräknat "inrättande eUerindragning av tjänst" (punkt a i de angivna lagrammen). Denna bestämmelsehar gällt utan ändring sedan den aktuella lagstiftningens tUlkomst. Enligtlagmotiven omfattar bestämmelsen också t. ex. frågor om tjänstetyp m. m. och ommyndigheternas stationeringsort och deras geografiska arbetsområde (prop.1965: 60 s, 142), Bestänunelsen avser sålunda även frågor som strängt tagetinte kan anses hänförUga tUl förhållandet arbetsgivare-arbetstagare. För det andra gäUer avtalsförbud i fråga om"myndighets (eller inrättnings) verksamhet" (punkt b). Deimabestämmelse har i nuvarande lydelse gäUt . Av förarbetena framgåratt avtalsförbudet i Prop.1975/76:105 Bilaga 2 149 dennadel är avsett att träffa bl. a. sådana avtalsklausuler som inte gör det möjligtatt driva den offentliga verksamheten på ett sätt som tUlgodoser de intressenverksamheten är avsedd att trygga (prop. 1973: 177 s. 32), Jag vill ianslutning till detta särskUt stryka under att avtal numera inom den offentligasektom i princip kan träffas också om ledningen och fördelningen av arbetet.Avtal skall, som det sägs i ett annat motivuttalande (prop, s. 30), kunnaträffas i aUa frågor som utan att de inverkar på tjänsteorganisationensutformning eller på verksamhetens inriktning eller omfattning får betydelseför anställningsförhållandet. I den mån en arbetsledningsfråga kan förändraresultatet av myndighetens verksamhet, måste frågan dock enligt motiven höratUl det område där avtal inte får slutas (prop. s. 33).