prop · FY03103 · 1975-12-31 00:00:00 — Sådana poster som näringslivet pekat på och som i förekommandefall redovisats utanför resultaträkningen bör vid tillämpningen av andrastycket anses vara resultatpåverkande. Jag vill vidare framhålla, attminoriteten med stöd av andra stycket torde kunna få till stånd rättelse avavskrivningsbeslut, om den beslutade avskriv- ningenär helt opåkallad eller avsevärt större än vad god redovisningssed bjuder (jfrNJA 1965 s. 157). skall vidare vid utdelningens beräkning nettovinsten fastställasmed hänsyn tagen till verkställda obeskattade avsättningar tUl fondsom bolagsstämman kan förfoga över. Nettovinsten skall i sådanl fall ökas medminst hälften av det avsatta beloppet. De avsättningar som faller under denföreslagna regeln är investeringsfonder för konjunkturuljämning(investeringsfond för skogsbrak och investeringsfond för rörelse), särskildinvesteringsfond för förlorade inventarier och lagerlillgångar, särskildinvesteringsfond för avyttrat fartyg, särskild nyanskaffningsfond ochåleranskaffningsfond (fond för återanskaffning av fastighet). LRFullalar att minoriteten inte bör kunna framtvinga utdelning i fråga omavsättningar till investeringsfond, åleranskaffningsfond o. d. Somjag nämnt vid 11 kap. 6 § är enligt stadgad praxis avsättningar lUl investeringsfondo. d. alt anse som kostnader för bolaget. I motsats till ulredningen finner jagdet därför principieUt oriktigt alt belopp som avsatts till här ifrågavarandefonder lill någon del skall kunna behandlas som utdelningsbar vinst. Det bör isammanhanget beaktas all de avsedda avsättningarna till betydande delinnehåller latenta skatteskulder. Avsättningarna sker med hänsyn till bolagelskonsolideringsbehov och avsatta belopp kan komma endasl bolaget tUl godo.Enligt min mening bör bolagets konsoUderingsinlresse gå före minoritetens rälttill utdelning. Jag saknar anledning tro alt majoritetensavsättningsmöjligheter skulle missbrukas till förfång för minoriteten. Minaöverväganden har lett mig tUl att jag inte kan ansluta mig till utredningens förslagi nu aktuellt avseende. Liksomenligt gällande lag innebär minoritetens rätt enligt detta stycke inte en rättatt besluta ifrågavarande vinstutdelning ulan en rält alt påkalla att stämmanbeslutar sådan. Om stämman inte fattar det beslut som minoriteten påkallat, kanvarje aktieägare klandra beslutet, och i domen kan domstolen fastställa enändring av stämmans beslut, så atl beslutet ger minoriteten dess rätt, jfr vid9 kap. 17 §. Om klandertalan väcks motbeslut av bolagsstämman, varigenom minoritetens begäran om utdelning intevederbörligen tillniötesgåtts, kan det inträffa att denna utdelning uite kantas ur den enligt balansräkningen befintliga utdelningsbara vinsten. Enorimligt stor avskrivning måste t. ex. minskas. I sådant fall bör i klanderprocessenframställas yrkande om ändring i detla avseende av bolagsstämmans beslut ombalansräkningens fastställande. Näringslivetförordar alt paragrafen förses med en bestämmelse enligt vilkenminoritetsaktieägare inte kan påkalla vinstutdelning i strid mot bestämmelsernai utredningsförslaget om hänsynstagande till god affärssed vid vinstutdelning imoderbolag. Enligt 2 § andra stycket departemenlsförslaget skall ialla bolag vid vinstutdelning beaktas att med hänsyn till konsolideringsbehov,likviditet och bolagels (eller koncemens) slällning i övrigt inle utdelas såstort belopp alt utdelningen står i strid mot god affärssed. SjälvfaUet fårminoritelsrätt till vinstutdelning inle leda till alt denna regel sätts urspel. Erinran härom har intagils i stycket. I detta sammanhang vill jag också beröra frågan hurbeslämmelsema om minoritets rätt lill vinstutdelning fungerar i ettkoncernbolag. Som stycket är utformat skall beräkningen av minoritets rält tillvinstutdelning göras på gmndval av den för bolaget i fråga upprättade balansräkningenutan hänsynstagande till den vinst som kan ha uppkommit inom annatkoncernbolag. Detta kan i och för sig medföra, att majoriteten får vissamöjligheter alt sätta vinsluldelningsregeln ur spel genom att vidta ålgärdervarigenom endasl de koncembolag, där minoriteten inte är representerad, visarvinst. Majoriteten har t. ex. genom prissättningen på internleveranser inomkoncernen sett till alt vinsten kanaliseras till elt från majoritetens synpunktlämpligt koncernbolag. Det skulle i och för sig vara möjligt att konstrueravinstutdelningsregler som tar sikte på koncernen i dess helhet och som fungerarså att minoriteten i elt koncernbolag garanteras att bolaget i fråga får sindel i koncernvinsten. Sådana regler skulle emellertid bli ganska invecklade.Del kan med fog ifrågasättas om behovet av reglerna är så stort att det ärmotiverat att införa elt sådant regelsystem. Majoritetsmissbrak av den typ jaghär åsyftar kan dessuiom stävjas bl. a. med stöd av generalklausulen ochprincipen om aktieägamas lika rätt i bolaget. Departementsförslaget upptardärför inte några särskilda regler om minoritelsrätt lill vinstutdelning närdel är fråga om koncernbolag. Tredje stycket avser utdelning i avstämningsbolag ochmotsvarar bestämmelserna i 2124 §§ LFA. Utdelningen i avslämningsbolag förfaller till betalning påavstämningsdagen. Denna skall anges i bolagsstämmans utdelningsbeslut. Dettagäller dock inte om vinslen skall tillfalla andra än aktieägarna, i vUket fallavstämning inle skulle fylla någon funktion. Utbetalningen skall ske utandröjsmål. Betalningen förutsätts komma att ske på ändamålsenligt sätt medrimligt beaktande av önskemål från mottagarna. Legitimerad att mottabetalningen är den som på avstämningsdagen var införd i aktieboken eller iförteckning enligt 3 kap. 12 §. Skulle mottagaren inle vara materielltberättigad, gäller samma regler som beträffande mottagande av emissionsbevis,4 kap. 3 § tredje stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om avsättning av belopptill reservfond. Enligt första stycket punkten 1 skall av den del avaktiebolags nettovinst för året, som inle går åt för att täcka redovisadförlust, avsättas till reservfond intill dess reservfonden uppgårtill av aktiekapitalet. Motivenför denna regel om obligatorisk avsättning lill reservfond har redovisats i denallmänna motiveringen (avsnitt 13.4). Stycket motsvarar i sak bestämmelserna i71 § första stycket gäUande lag. Till reservfond skall vidare läggas överkurs somtillfallil bolaget i samband med aktieteckning. Jag delar utredningensuppfattning att det är naturligt att betrakta en sådan överkurs som enkapitalinsätlning som inte bör kunna återbetalas i form av vinstutdelning. framhållit bör detsamma även gälla belopp som enligt 4 kap. 17 §tillfaller bolaget efter försäljning av fondaktier som inte har tagits ut avden därtill berättigade. När konvertibelt skuldebrev byts ut mot aktie, kan en formav överkurs uppstå, nämligen om fordringsbeloppet överstiger aktiens nominellabelopp. Sådan överkurs bör liksom enligt gällande lag (14 § LKS) läggas lillreservfonden. Enligt 2 kap. 11 § tredje stycket kan den för vilken aktieförverkas åläggas att utge en femtedel av det tecknade beloppet till bolaget.Detsamma kan bli fallet vid nyemission och vid sådan nyteckning som avses i 5kap., se 4 kap. 11 § och 5 kap. 13 §. Som framhållit börsådana belopp läggas till reservfonden. En uttrycklig regel härom har intagitsi stycket. Departementsförslaget innebär att det är möjligt att ibolagsordningen la in bestämmelse om att avsättning till reservfond skall ske.Avsättningen kan gälla hur slor del av vinslen som helst. Det finns inte någonmaximigräns för reservfondens storlek i förhållande till aktiekapitalet.Förevarande stycke innehåller beslämmelse om avsättning till reservfond pågrund av bestämmelser därom i bolagsordningen. Stycket innehåller slutligen en regel om att bolagsstämmankan beslula all belopp skall överföras från det i balansräkningen redovisadefria egna kapitalet till reservfonden. Om en sådan avsättning beslutas avbolagsstämman ulan slöd av bolagsordningen, får den dock självfallet inteinkräkta på minoritetens rätt tUl vinstutdelning enligt 3 § andra stycket. I andra stycket upptas den med gällande lagöverensstämmande regeln alt vid beräkningen av det belopp som enligl förstastycket första punkten skall avsällas till reservfond avdrag från nettovinsteninte får göras för tantiem. Reservfonden ingår i bolagels bundna kapital. I tredjestycket finns regler om i vilka fall reservfonden får tas i anspråk. Liksom enligl gällande lag får reservfonden enligt styckettas i anspråk för täckande av sådan förlust enligt fastställd balansräkningsom inte kan täckas av fritt eget kapital. Reservfonden får vidare tas i anspråk för fondemission.Den får också användas för annat ändamål, om rätten enligt samma regler som i 6 kap. 6 § föreskrivs för nedsättning av aktiekapitaletger tUlstånd lUl nedsättning av reservfonden. Dessa bestämmelser harkommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.4). I paragrafen, som överensstämmer med utredningens förslag,upptas bestämmelser om påföljden av att utbetalning av bolagels medel tillaktieägarna sker i slrid mot 1 §. Utbetalning får ske endast vid vinstutdelning, nedsättningav aktiekapitalet eller reservfonden saml utskiftning vid bolagelslikvidation. En lagstridig utbetalning kan innebära alt viss eller vissa aktieägaresrätt kränks, t. ex. om vinstutdelning sker med större belopp till vissaaktieägare än tUl andra utan all detta beror på att deras aktier enligtbolagsordningen har olika rätt till utdelning. Den lagstridiga utbetalningenkan också stå i strid mot de aktiebolagsrätlsUga reglerna om skyddet för detbundna kapitalel. I första stycket föreskrivs till en början att påföljdenav en olaglig utbetalning är att mottagaren skall lämna tUlbaka vad hanuppburit. Utredningen föreslår att på återbäringsbeloppet skallerläggas årlig ränta. har förordat attprocentsatsen i stället bör vara vid varje tid gällande diskontojämte . Jag vill för min del erinra om alt köplagsulredningen nyligenavlämnat ett belänkande (SOU 1974: 28) med förslag till räntelag m. m. I sambandmed att detta förslag läggs till grund för lagstiftning får man närmare prövahur ränteregeln i förevarande paragraf bör utformas. Jag är f. n. inte bereddatt gå ifrån aktiebolagsutredningens förslag. Ålerbäringsskyldigheten enligt stycket gäller även om denolagliga utbetalningen inte förorsakat någon skada för borgenärema, därför attden visserligen inkräktat på bolagets bundna kapital men bolaget ändå kanfullgöra sina förpliktelser. I andra punkten av stycket upptas beslämmelse om undantagfrån återbäringsskyldigheten. Enligt utredningsförslaget krävs inte återbäring omutbetalningen skedde som vinstutdelning och mottagaren var i god tro, dvs.varken insåg eller bort inse atl utdelningen var olaglig. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak medgällande lag. Förslaget innebär dock att godtrosskyddet utvidgas i jämförelsemed gällande lag som föreskriver ovillkorlig återbäringsskyldighet för det fallatt utdelning skett utan att balansräkning fastställts eller med störte beloppän balansräkningen ulvisar såsom vinst. Bankinspektionen har framhållit att det är svårt att tänkasig atl förslag till olaglig utdelning skulle framställas i något av de börsnoteradeföretagen. I varje fall torde man kunna anta att ett sådant förslag skullevålla sådan uppmärksamhet i pressen att ytterst få utdel- ningsberättigadehade möjlighet att åberopa god tro. Inspektionen släller sig därför tveksamtill den föreslagna utvidgningen av godtrosskyddet för den som uppburitolaglig utdelning. Inspektionen anser alt ovillkorlig återbäringsskyldighet börföreligga om utdelning har skett utan alt balansräkning fastställts eller medstörre belopp än balansräkningen utvisar såsom vinst. En sådan bestämmelse kanenligt inspektionen ha visst värde som spärr mot olagliga utdelningar i mindreföretag. Jagvill först framhålla att aktieägarna alltid har möjlighet atl kontrollera ombalansräkning blivit fastställd och om den utvisar utdelningsbar vinst av tillräckUgsloriek. Något svårare blir det dock att kontrollera om den föreslagnautdelningen är förenlig med god affärssed enligl 2 § andra stycket. Manmåste enligt min mening räkna med att många aktieägare inle har förmåga attbedöma om utdelningen håller sig inom ramen för god affärssed och för vadfastställd balansräkning utvisar såsom vinst. Det skulle kunna vålla dem svåraölägenheter att behöva betala tUlbaka utdelning som de uppburit och kanskeockså konsumerat i tro att allt var i sin ordning. Jag biträder därförutredningens förslag på denna punkt. JagvUl tillägga att godlrosregeln inte får så stor räckvidd i bolag med enbegränsad aktieägarekrels. Frågan huruvida mottagaren var i god tro eller ejmåsle bedömas efter omständigheterna i varje särskUl fall. Är det fråga om enaktieägare som tar aktiv del i bolagels skötsel vUket ofta är fallet i mindrebolag finns det knappast något slörre utrymme för god tro ulan aktieägarentorde som regel i sådanl fall bli återbetalningsskyldig. Godlrosregelni första stycket omfattar alla fall då belopp utbetalats såsom vinstutdelningulan att lagens regler därom iakttagits, t. ex. om bolagsstämman beslutatstörre utdelning än styrelsen föreslagit eller godkänt eller då utdelningskett utan att bolagsstämman fattat beslut därom, eller då stämmans beslut omutdelning av formella skäl är ogUtigt eller undanröjs efter . Ävenvinstutdelning i strid mot 6 kap. 5 § får behållas av godtroende mottagare. Godlrosregelngäller bara i fråga om vinstutdelning. Om kapitalnedsättning med utbetalningtill aktieägarna skett utan att de därom givna reglerna iakttagits, skallåterbäring alltså ovillkorligen ske. Det skulle alltför mycket äventyraborgenärsskyddsreglerna, om godtroende aktieägare fick behålla sådana kapitalbelopp. Reglernaom ålerbäringsskyldighet tar i första hand sikte på kontanta lagstridigautbetalningar till aktieägare. Reglerna täcker emellertid även fall då egendomöverförs i annan form tUl aktieägare. En olaglig vinstutdelning kan exempelvisske i den formen alt en aktieägare får rätt att använda bolaget tillhörigegendom ulan att behöva betala något En sådan förtäckt vinstutdelning kan medföra altaktieägaren i fråga blir skyldig att erlägga ersättning tiU bolaget motsvarandevärdet av vad han sålunda erhållit från bolaget. Om bolaget betalar lön tillanställd aktieägare och lönen överstiger rimUgt belopp, kan aktieägaren ocksåbli återbäringsskyldig med del överskjutande beloppet. Motsvarande gäller omaktieägare säljer vara tUl överpris till bolaget eller köper för underprisfrån bolaget. I andra stycket upptas en i sak med gällande lagöverensstämmande regel om ansvarighet för brist vid återbäring. De som medverkat till beslutet om utbetalningen ellerverkställande därav eller tUl upprättande eller fastställande av orikligbalansräkning som legat till grund för beslulel blir enligt stycket ansvarigaenligl bestämmelserna i 15 kap. 14 §§ om skadeståndsskyldighet. Hänvisningenlill dessa lagrum betyder att styrelseledamöter, verkställande direktör,revisorer och aktieägare under de i paragraferna angivna fömtsättningama bliransvariga för brist vid återbäringen. Ersättningsskyldigheten för flera blirsolidarisk. Jämkning kan ske enligt 15 kap. 4 §. Däremot blir reglema i 5 och 6§§ nämnda kapitel om talan mot de ansvariga inle tillämpliga. Beviljadansvarsfrihet berör alltså inle ansvarigheten för brist vid återbäringen, ochtalan om denna ansvarighet liksom om återbäringen kan väckas inom denallmänna preskriptionstiden. De i denna paragraf upptagna bestämmelserna ombolagsstämmans och styrelsens rätt att disponera över bolagets medel för gåvatill allmännyttigt eller därmed jämförligt ändamål överensstämmer helt medutredningens förslag och gällande lag. Paragrafen innehåller beslämmelser om förbud mot lån tillaktieägare m. fl. Genom lagstiftning infördes nyabestämmelser i aktiebolagslagen rörande aktiebolags rätt alt lämna penninglåntill aktieägare m. fl. De nya reglerna innebär i huvudsak följande. Aktiebolagfår inte lämna penninglån till den som äger aktier i eller är styrelseledamoteller verkställande direktör i bolaget eller annat bolag i samma koncem.Detsamma gäller i fråga om penninglån till vissa släktingar, nämligen 1. den som är giftmed eller är syskon eller släkting i rätt upp-: eller nedstigande led tillaktieägare, styrelseledamot eller verkställande direktör, eUer 2. den som ärbesvågrad med sådan person i rätt upp- eller nedstigande led eller så atl denene är gift med den andres syskon. Låneförbudelgäller också i fråga om penninglån till juridisk person över vars verksamhetperson som nämnts har ett väsentligt inflytande. Från de nu angivnabestämmelserna gäller vissa undantag. Bestämmelserna skall sålunda intetiUämpas om 1. gäldenären är bolag i koncern i vilken detlångivande bolaget ingår, 2. gäldenären driver rörelse och lånet utgör ett led ien affärsförbindelse mellan bolaget och gäldenären samt är avsett uteslutandeför gäldenärens rörelse, eller 3. gäldenären är aktieägare som ensam ellertillsammans med honom närslående fysisk eller juridisk person som nämndesäger av bolagets aktiekapital, dock högst 500 aktier. Aktiebolag får inte hellerlämna penninglån i syfte att gäldenären eller honom närslående fysisk ellerjuridisk person som förut nämndes skall förvärva aktier i bolaget eller annalbolag i samma koncern. Bestämmelsernaom förbud mot penninglån äger motsvarande till-lämpning i fråga om ställande avsäkerhet. Angåendeden närmare innebörden av dessa bestämmelser hänvisas tiU prop. 1973: 93 s. Framställningarom ändring av låneförbudet. Sedan låneförbudet infördes har inkommit fleraframstäUningar om ändringar i reglema om låneförbud. En gemensam framställninghar gjorts av . Svenska arbetsgivareföreningen.Svenska bankföreningen, , ,och . Denna framställning benämnes ifortsättningen näringslivets framställning. Vidare har framställningar omändring gjorts av och vissa kreditaktiebolag,nämligen Intecknings Garantiaktiebolag, Sparbankernas InteckningsAktiebolag, Svensk bostadsfinansiering AB BOFAB, Svensk FastighetsKreditaktiebolag samt Svenska Intecknings Garantiaktiebolaget. I näringslivetsframställning framhålls att näringslivet vill ha en reglering som, medbibehållande av lagens grundkonstruktion och med iakttagande av borgenärers ochskattemyndigheters intresse, utgör en praktiskt fungerande lag som inte hindrarönskvärda affärsmässiga transaktioner och som inte heller hindrar en fungerandepersonalpolitik. Den s. k. släktkalalogen ilåneförbudsreglerna anses från den synpunkten vara alltför vid. Kretsen börbegränsas till att avse make eller omyndigt barn som slår under aktieägarenseller styrelseledamotens vårdnad. Det i lagtexten användabegreppet "väsentligt inflytande" anses alltför oklart. Begreppetskulle enligt näringslivet kunna tolkas så att enbart styrelseledamotskap i enjuridisk person konstituerar väsentligt inflytande, Det föreslås att ordetväsentligt byts ut mot "bestämmande". I näringslivels framställning tas också upp frågan vilkenutredning som skall anses tillräcklig då det gäller att få klarhet i om eneventuell låntagare omfattas av låneförbudet. Det framhålls att ett bolagsgäldenärer ofla inte känner till släktingars eventuella aktieinnehav eller styrelseuppdrag.Med hänsyn till den personliga integriteten bör man inte lägga press påpersoner att lämna varandra uppgifter om sina ekonomiska förhållanden.Bolagets låntagare kan därför inte anses skyldiga att eflerforska om de genomnärstående omfattas av låneförbudet. Likaså bör bolagen kunna nöja sig med attulgå från för dem kända omständigheter. Förbudet mot lån till aktieägare har enligt näringslivet ipraktiken gett upphov tUl allvarliga olägenheter när det gäller normala låntill anställda i företagen. Av betydelse har därvid varit att låneförbudet ärtillämpligt redan om den anställde har en enda aktie i det långivande bolaget,nämligen om i den "förbjudna" kretsen av närstående personer finns såmånga aktier att det sammanlagda antalet överstiger 500. Näringslivel framhålleratt det i många företag är en etablerad personalpolitik atl lämna penninglåntUl anslällda eller gå i borgen för anställdas förbindelser. I större bolag kanuppemot 5000 anställda vara bolagets lånegäldenärer. Det förekommer också attbolag generellt går i borgen för mindre belopp för kredit på samtligaanställdas checklönekonton. Låneförbudet är i dessa fall till nackdel förbolaget och dess borgenärer, eftersom bolaget och indirekt dess borgenärer oftahar starkt intresse av att kunna medverka vid denna typ av lån. Näringslivet föreslår att mindre lån generellt undantasfrån låneförbudet, i vart fall då gäldenären är anställd i bolaget eller annatbolag i samma koncern. Lån eller ansvarsförbindelse bör dock inte få lämnas dådet sammanlagda beloppet av sådana lån till och ansvarsförbindelser föranställda, som eljest skulle omfattas av låneförbudet, uppgår tUl avbolagels fria egna kapital enligt senast fastställda balansräkning. Måhändabör enligt näringslivet dessutom en maximigräns bestämmas, förslagsvis till2025 gånger basbeloppet. Näringslivet förordar också en särskildundanlagsregel från låneförbudet för att underlätta anställdas aktieförvärv.Låneförbudet skulle inte gälla, om den anställdes innehav av aktier icke genomförvärvet kommer alt överstiga av aktiekapitalet. Näringslivet tar vidare upp frågan om behandlingen avkommersiella lån och pekar därvid på att det i lagtexten förutsätts att lånetskall utgöra elt led i en affärsförbindelse. Näringslivet omnämner att det ärmycket vanligt och nödvändigt för en rationell likviditetsanvändning attföretaget lånar ut överskottslikviditet till andra. Själva lånet utgör då inteett led i en affärsförbindelse. Låneförbudet blir då särskUt besvärande förvissa branscher bl. a. för fondkommissionärer som inte är banker. Dessa harofta för egen räkning betydande aktie- innehavi olika bolag. Mellan fondkommissionärerna och bolagen är in- och utlåning avpengar vanlig och avser betydande belopp. Det anses orimligt att lagligheten avdenna helt affärsmässiga verksamhet skall kunna sättas i fråga. Näringslivet framhåller idetla sammanhang också de nackdelar låneförbudet kan medföra för s. k. oäktakoncerner, dvs. grupper av bolag vilka ägs av exempelvis en fysisk person. Försådana grupper skulle, om de ägdes av aktiebolag, undantaget förkoncernförhållanden vara tUlämpligt. är de ofta hänvisade till de merbegränsade möjligheler som undantaget för kommersiella lån medger. Även sådanaoäkta koncerner bör emellertid kunna genomföra inbördes lånetransaktioner närdetta är företagsekonomiskt motiverat. Näringslivet föreslår därför attundantagsbestämmelsen om kommersiella lån formuleras sålunda: "gäldenärendriver rörelse och lånet utgör affärsförbindelse mellan bolaget och gäldenärensamt är avsett uteslutande för gäldenärens rörelse." Iframställningen från näringslivet framhålls också vissa problem som de bankägdafastighetsfinansierande kreditakliebolagen har. Dessa har till ändamål bl. a.alt lämna långa lån mot säkerhet av pantbrev i bostadsfastigheler. slår i koncernförhållande till sina ägarbanker, skulleenligt huvudregeln i låneförbudet verkställande direktören ochstyrelseledamöterna i resp. moderbanker och i dessas dolterbolag samt med demenligt släktkatalogen besläktade eller besvågrade personer vara förbjudna attbelåna sin villafastighet i det hans bank närstående fastighetsfinansierandebolaget. Dessutom skulle varje aktieägare i vederbörande bank vara förhindradall belåna sin fastighet i det med banken i fråga i koncernförhållande förenadefastighetsfinansierande bolaget. Näringslivel framhåller att sådana heltaffärsmässigt betingade kreditförhållanden inte bör vara omfattade avaktiebolagslagens låneförbud. Näringslivetkritiserar vidare undantagsregeln att lån är tillåtet då gäldenären äraktieägare som tillsammans med nära anhöriga äger av bolagelsaktier eller högst 500 aktier. Konsekvenserna av 500-aktiegränsen ansesgodtyckliga.