prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Sociallagstiflningen och socialförsäkringarna reformeras nu isyfte att uppnå större jämställdhet mellan män och kvinnor. Olika åtgärder inomfamiljepolitiken och arbetsmarknadspo- 1975/76:211 45 litikenmåste enligt utredningen stödja varandra för att man skall närma sig detövergripande mälet: jämställdhet mellan könen. Storagrupper med arbeishandikapp - fysiska, psykiska eller sociala - har mycketsvårt att få ett arbete pä den öppna marknaden. Man bör i så liten utsträckningsom möjligt skilja ut och särbehandla dessa grupper. I stället skall man strävaefter att om möjligt använda de normala arbetsmarknadspolitiska instrumentenocksä för dessa. Personer som på grund av arbeishandikapp inte kan få arbete päden öppna arbetsmarknaden på vanliga villkor får man fortfarande söka finnaarbete för genom att samhället tar över de merkostnader som uppstår genom derasbegränsade arbetsförmåga. Det är enligt utredningens mening från allasynpunkter bättre att via budgeten fördela dessa kostnader jämnt på helaproduktionen än att ordna särskilda arbeten. Om det ändå inte är möjligt attfinna en anställning återstår utvägen att ordna skyddad sysselsättning t, ex. ispeciella verkstäder, i beredskapsarbeten och i arkivarbeten. En utbyggnad avsysselsättningspolitiken, med tyngdpunkten pä selektiva insatser - dvs.arbetsmarknadspolitiska åigärder riktade till individer och speciella grupper,regionalpolitiska insatser till vissa orter och områden och näringspolitiskaåtgärder riktade till vissa företag eller branscher - innebär självfallet inteatt den del av den ekonomiska politiken som reglerar den allmänna efterfråganpå varor och tjänster i samhället får minskad betydelse.Sysselsättningsstimulerande selektiva insatser kan aldrig bli effektiva om inteden ökade produktionen finner avsättning. De sysselsältningspoliliskaåtgärderna måste därför samordnas med den ekonomiska politiken i övrigt. Utredningensarbete rör främst utvecklingen av sysselsättningen pä . Menkortsiktiga fluktuationer och långsiktiga tillväxtföriopp är ömsesidigtberoende. Konjunkturavmattningarna bör i betydligt ökad utsträckning kunnauinyttjas för utbyggnaden av den offentliga sektorn -det gäller inte enbartinvesteringar utan också personaltätheishöjningar. En sädan stegvis utbyggnadav den offentliga sektorn skall knytas till en långsiktig plan församhällsservicens utbyggnad. Enmer ambitiös sysselsättningspolitik ställer krav på en utökad och bättresamordnad planering, som bedrivs pä alla nivåer i samhället. Kommuner,landsting och näringsliv bör mer än tidigare kunna medverka i sysselsättningsplaneringen.Liksom måste del dock vara en central statlig uppgift att ledasysselsättningspolitiken och att utforma de instrument som krävs för denna. Ävenom tjänstesektorn och då främst de offentliga delama av denna blivit en viktigdel kvarstår att det privata näringslivet och tillverkningsindustrin spelar roll för sysselsättningsutvecklingen. Även näringslivet mäste därförmedverka i sysselsättningsplaneringen. Enligt utredningens uppfattning bördetta ske genom alt konkreta sysselsättningsplaner las fram inom företagen.Planema bör utarbetas i samverkan med de fackliga organisationerna.Företagsnämnder och anpassningsgrupper bör spela en aktiv roll. Flertaletremissinstanser instämmer i utredningens uppfattning att arbetets värde förindivid och samhälle är den självklara utgångspunkten försysselsättningspolitiken. Målsättningen för samhällets sysselsättningspolitikpå lång sikt skall vara att möjliggöra för alla som kan och vill förvärvsarbetaatt få ett arbete, som i möjligaste mån är anpassat till den enskilde och lilldennes skiftande förutsättningar, Skaraborgslans landsting anför att tillgängen till arbete bör sättas i relation tillandra värden t. ex, social och fysisk miljö. anser även att tvångetatt arbeta bör kunna minska med hänsyn till produktionsteknikens ulveckling.Konsumtionsförmågan bör kunna upprätthållas genom samhällets försorg samtidigtsom arbetsinsatsen minskar. Enligt TCÖ börmålsättningen ses som riktlinjer för sysselsättningsambitionerna somtar sig uttryck i en successivt stigande sysselsättningsgrad. TCO framhållervidare alt det framtida behovet av arbetskraft måste tillgodoses genom enaktivering av den inhemska befolkningen och att ett ökat behov av arbetskraftinte skall mötas med invandring. Frågan bör emellertid enligt TCO behandlasvidare i utredningens fortsatta arbete. TCO anser vidare att utredningen på ettövertygande sätt har visat att den framtida sysselsättningspolitiken måste fåen starkt selektiv inriktning. Betoningen av en selektivt inriktadsysselsättningspolitik utesluter inte att TCO under vissa omständigheter kananse det befogat med generellt stimulerande eller äslramande åtgärder även ursysselsättningspolitisk synvinkel. Liknande synpunkter framförs frän LO.Arvika kommun framhåller att arbete åt alla även skall gälla ungdomar som justavslutat skolgången. RR Vmenaratt det hade varit värdefullt om utredningen med utgångspunkt i detangivna målet försysselsättningspolitiken diskuterat vilka medel som kananvändas i denna med hänsyn till de restriktioner som målen för t, ex, denekonomiska politiken utgör. Enligt RRV skulle en sådan analys kunna utgöra enlämplig grund för en fortsatt diskussion om mål-medel i sysselsättningspolitiken. EnligtSocir'styrelsen saknas en analys av utredningen av målkonflikten rnellan å enasidan det uppsatta sysselsältningspoliliska målet och ä andra sidan andradominanta ekonomisk-politiska mäl. Utan en analys av dessa målkonflikter,saknas enligt mening, grunden för en realistisk bedömning omde i utredningen diskuterade medlen är adekvata. Fleraremissinstanser instämmer i utredningens bedömning att både förulsättningaroch motiv föreligger för en fortsatt sysselsättningsökning inom den offentligasektorn. Några kommuner däribland , Åö/7/ng och Aorz-Me/coOTWwweAframför liknande synpunkter, under förutsättning att finansieringsfrågorna kanlösas påett för kommuneroch landsting tillfredsställande sätt. Öö påpekarailutredningen inte haranalyserat möjligheter- Prop.1975/76:211 47 natill ökad sysselsättning inom försvarsmakten både vad avser anställda ochvärnpliktiga. Möjligheterna ärdockberoendeav försvarsanslagen. Dessa mästeenligt ÖB emellertid väsentligen baseras på försvarets målsättning och ej användassom arbetsmarknadspolitisk regulator. finner utredningens föreslagna utvecklingstakthelt orimlig med hänsyn till att utredningen ej studerat vare sigrationaliserings- eller besparingsåtgärder m.m. Åtskilligaremissinstanser instämmer i utredningens uppfattning att samhället har ettstarkt ansvar för att undanröja de hinder som utestänger stora grupper frånarbetslivet. En av sysselsättningsutredningens viktigaste arbetsuppgifter måsteenligt RRV:s bedömning vara att kartlägga de olika förvärvshindren samt attlämna förslag till hur dessa skall undanröjas. SSt/framför liknandesynpunkter. Utredningensuppfattning att rätten till arbete måste gälla alla oavsett ålder, utbildning,kön eller förmåga betonas av flera remissinstanser bl. a. iKopparbergs län och . Möjligheterna att förbättra jämstälId het mellan män och kvinnor skulle enligl i länväsentligt förbättras genom den utbyggnad av den offentliga sektorn somskisseras i utredningen då valmöjligheterna skulle öka för båda könen.Länsstyrelsen i päpekar dock svårigheten som kan uppstå attuppfylla detta mäl vid en kraftig utbyggnad av de föreslagna kvinnligtdominerande offentliga sektorerna. Förbättringarav arbetsmiljön i olika avseenden för att förebygga uppkomsten avarbeishandikapp m. m. enligt utredningens förslag framhålls som mycketväsentligt av flera remissinstanser bl. a. Arbetarskydds-styrelsen. Förkortningav arbetstiden i syfte att åstadkomma fler arbetstillfällen avvisas bestämt avLO. Flertaletremissinstanser stöder kravet på en utökad och bättre samordnad sysselsättningsplanering.Samtidigt påpekas av flera remissinstanser bl. a. kommun, SSU,länsstyrelserna i , och att detl ställerökade krav på samordning mellan central, regional och lokal nivå.Länsslyrelsen i Väsimantands /ö/; päpekar emellertid att de organ som haruppgifter som direkt eller indirekt berör sysselsättningspolitiken redanarbetar efter de riktlinjer utredningen förordar. En större medvetenhet omsysselsättningsfrågornas betydelse pä olika plan kan få en viss eftekt, mendessutom behövs en översyn av tillgängliga planeringsresurser och avansvarsfördelningen inom det sysselsättningspolitiska området. Utredningen bördärför enligl i i nästa etapp närmare klargöravilka insatser som bör ha förtur och mer i detalj visa vad som krävs av resp.samhällsorgan. är det angeläget att kommunerna spelar en betydelsefull rolli den framtida sysselsättningspolitiken. Med hänsyn till vikten och omfattningenav dessa frågor kan det ifrågasättas om inte ett Prop.1975/76:211 48 särskiltkommunalt organ - en sysselsättningsnämnd - borde inrättas och ersätta dennuvarande artietslöshetsnämnden. päpekar vikten av att i planeringen hänsyn tas till invandrarnaoch deras behov av introduktion, språkutbildning, tolkar etc. pä arbetsplatsen. Fleraremissinstanser, bl. a. i /,framhäller vikten avatt det generella sysselsättningsmälet kompletteras med ett regionalpolitisktsynsätt. finns stora skillnader i sysselsättningsgrad mellan olikaregioner. Det är enligt mening ytterst angeläget attsysselsättningspolitiken utformas på ett sätt som underiättar genomförandet avde regionalpolitiska målen varav ett är att höja och utjämnasysselsättningsgraden i olika delar av landet. LänsstyrelsenI framför liknande synpunkter och framhäller att enförutsättning för att nä såväl kvantitativa som kvalitativa mål för arbetsmarknadenär att det i samtliga län utvecklas robusta och differentieradearbetsmarknader. 3.3Individens krav på arbete (SOU 1975:91 kap. 4) 1972:111, bil. I utvecklas avvägningen mellan den ekonomiska politikensolika mäl mot en regionalpolitisk bakgrund. Där betonas att det är ökningen avvåra ekonomiska resurser som har möjliggjort de materiella framstegen och denökade sociala välfärden. kan den ekonomiska utvecklingen innebärarisker för den regionala balansen. Ekonomisk tillväxt förutsätter, speciellt iett land med stora utlandsberoende, en fortsatt omvandling avsamhället. Specialiseringoch utveckling mot större anläggningar medför att företag eller branscher utvecklasi vissa delar av landet medan andra branscher och företag med sämreförutsättningar går tillbaka eller försvinner, 1 propositionen markeras attdet är ett av regionalpolitikens mäl alt söria för att de enskilda människornastrygghet värnas i denna omvandlingsprocess. Propositionenavslutar sin genomgång av regionalpolitikens förutsättningar med ytteriigarenägra faktorer som bedömes vara betydelsefulla. Därvid erinras om denregionala utvecklingens beroende av det existerande samhället med dess fördelningav arbetsplatser, bostadsområden, skolor, kommunikationsleder m. m. Någraradikala ändringar av den regionala strukturen är därför ej möjliga. Enannan grundläggande utgångspunkt för regionalpolitiken är landets ringabefolkningstäthet. Denna orealistiskt alt eftersträva ett samhälle däralla lokala arbetsmarknader är så stora och differentierade att det alltid ärmöjligt att övergå till önskat arbete utan att behöva flytta till annan ort. 1975/76:211 49 Dessagrundläggande utgångspunkter ligger allljämt fast. Tilldelta skall läggas att under de är som gäll har den svenska ekonominsinternationella beroende successivt förstärkts. Det svenska näringslivets konkurrenskraftmäste successivt stärkas redan för att upprätthålla den svenska exportensnuvarande relativa ställning pä de internationella marknaderna. Föratt detta skall bli möjligt krävs fortsatta insatser för att öka effektiviteteni produktionen av varor och tjänster. Därvid måste man utnyttja de fördelar somtekniska framsteg, specialisering och stordrift kan ge. Detta förutsätterröriighet hos kapitalet mellan och inom sektorerna, dvs. Det är en uppgift för näringspolitiken att påverka dennautveckling sä att landets produktionsmöjligheter väl tillvaratas. För att strukturomvandlingendärvid inte skall ge upphov till oacceptabla regionala obalanser måstefortsatta regionalpolitiska insatser göras. I en sådan ekonomi kommer mängamänniskor att byta yrke, anställning och bostadsort för att uppfylla sina kravpå arbete. Hindren för denna röriighet skall avhjälpas inom ramen förarbetsmarknadspolitiken. Denregionala sysselsättningsutvecklingen betingas ytterst av de successiva beslutsom fattas pä samhällspolitikens skilda områden. Den regionalpolitiskaplaneringen mäste därför ses som ett medel att informera om de regionalakonsekvenserna av skilda handlingsalternativ. Därigenom blir ett bättreunderiag tillgängligt för den löpande politiska beslutsprocessen. 3.3.2Balans och rörlighet på arbetsmarknaden ekonomiska debatten har begreppel arbetsmarknad från början använts sombeskrivning på tillgång och efterfrågan pä arbetskraft i landet som helhet.Begreppet balans har i detta sammanhang kunnat rymma en avsevärd doldundersysselsättning inom vissa regioner. Närdet har gällt att häva arbetslösheten på delarbetsmarknaderna kan man,förenklat uttryckt, tänka sig två vägar. Den ena vägen innebär att man ökar denallmänna efterfrågan i ekonomin, till dess alla har erbjudits eller fått arbete.Det krävs emellertid kraftiga stimulanser av den allmänna efterfrågan för den vägen skall kunna häva arbetslösheten pä de mest svårtillgängligadelarbetsmarknaderna. Konsekvenserna av sädana insatser blir därför inflationoch ökad import. Denandra vägen innebär att man häller den allmänna aktiviteten i ekonomin på ensådan nivä att det inte skapas ett allmänt inflationstryck. sättsriktade åtgärder in mot de delarbetsmarknader där arbetskraften inte fulltutnyttjas. Härvid utgär man från att produktionsresursernas trög-rörlighetmåste övervinnas med aktiva insatser. Densenare uppläggningen har legat till grund för ulvecklingen av den aktivaarbetsmarknadspolitiken och regionalpolitiken. Det finns dock påtagligaskillnader dem emellan vad beträffar det obalansbegrepp som används. Förarbetsmarknadspolitiken har det varit naturiigt att anpassa åt- Prop.1975/76:211 50 gärdernaefter hur den aktuella balansen ser ut mellan tillgäng och efterfrågan förolika utbildnings- och yrkesgrupper. Denna inriktning på individens problemleder till ett uppmärksammande av att det inom en och samma region samtidigtkan finnas obalanser som gär ät skilda håll. För regionalpolitiken hartidshorisonten bäde vad beträffar målen och medlen varit längre somden balans man eftersträvat inte primärt kunnat gälla yrkesmässigt avgränsadedelarbetsmarknader. 3.3.3 Delregionala balansbegreppets ulveckling Setti någol längre perspektiv har del främst varit nettoflyttningen mellan regionersom uppmärksammats i den regionalpolitiska debatten. Del var skogslänensföriust av mellan 10 000-15 000 flyttande netto per är och storstädernassnabba tillväxt som utgjorde de mest vägande motiven vid dellokaliseringspolitiska beslutet , 1den regionalpolitiska proposition (prop, 1970:75, SU 1970:10, BaU 1970:40, rskr1970:270 och 304) som antogs av 1970 ärs riksdag betonades starkare än tidigarebehovet av mera rikiade insatser för alt komma till rätta med regionala obalanser.Storstädernas tillväxt ansågs till stor del förorsakad av inflyttning avyngre, välutbildad arbetskraft och denna flyttning skapade obalansproblem iandra delarav landet. Om denna flyttning skulle kunna dämpas bedömdes det somnödvändigt att åstadkomma alternativ till storstäderna som kunde erbjuda dennödvändiga, differentierade arbetsmarknaden. Ambitionen 1970 antagnaregionala strukturplanen var att i varie län bygga upp minsl en väldifferentierad lokal arbetsmarknad, 11972 ärs regionalpolitiska beslut karakteriserades en god lokal arbetsmarknadsä, att den bor kunna erbjuda människorna goda sysselsättningsmöjligheter ochdärvid ge utrymme för val med hänsyn till yrkesinriktning och utbildning. Möjlighelernatill längre arbetsresor varierar mellan individer och regioner. Personer medtillgäng till bil kan mestadels utnyttja arbetstillfällen på den lokalaarbetsmarknader inom avstånd medan personer utan biloftast har tillgäng lill en mycket begränsad del av denna arbetsmarknad. Utvecklingeninom produktionen har gäll mol en allt längre specialisering. Dettahar lett till tendenser mot en ökad ensidighet i efterfrågan pä arbetskraft påfrämst de mindre lokala arbetsmarknaderna. Även utbildningen uppvisar en långtgående specialisering. Möjlighetema att para ihop arbete med arbetssökande ärav central belydelse för människornas välfärd. Möjligheterna att utan flyttningfinna arbete inom det egna yrket är störst pä de stora lokala arbetsmarknaderna och minst pä Prop.1975/76:211 51 desmå och ensidiga arbetsmarknaderna. Svårigheterna att få rätt sorts arbete vidrätt tidpunkt avspeglar sig i omfattande bruttoflyttningar. Mellan lokalaarbetsmarknaden flyttar mellan 200 000-300 000 personer. Endast en delav dessa flyttningarhardirekt samband med förhållandena päarbetsmark-naden. Flyttningleder till både positiva och negativa välfardseffekter för de flyttande. Så ärt, ex, inkomsiulvecklingen bland de flyttande i genomsnitt positiv. tilltrots kan en flyttning upplevas som en uppoffring. När vänskaps- och släktbandbryts kan detta vara negativt för både den flyttande och de som stannar kvar. 3.3.5 Deinomregionala frågornas ökade vikt Denmängd arbetstillfällen en person kan nå med en rimlig tidsåtgång är bestämmandeför de valmöjligheter och den trygghet som en lokal arbetsmarknad kan ge. Avbetydelse är då inte bara det antal arbetstillfällen som teoretiskt kan nåsinom olika avstind utan naturiigtvis också människornas faktiska möjlighetertill pendling? Enavgränsning av arbetsmarknader efter individernas möjligheter till pendlingsammanfaller sällan med indelningen i kommuner. Vissa grupper päarbetsmarknaden kan nå långt utanför den egna kommunen, åter andra grupper kanendast nä en del av kommunen. Möjligheterna lill arbete är avgörande förbefolkningsutvecklingen i kommunerna. Sambandet med arbetsmöjligheterna iangränsande kommuner spelar därför en central roll för invånarnas sysselsättning.Det sätt på vilket den lokala arbetsmarknaden kan fås att fungera haralltsåenavgörande betydelse förkommunernas utveckling. Detövergripande ansvaret för människomas sysselsättning och planeringen för dennasysselsättning vilar i första rummet på statliga organ. Om det därvid skallvara möjligt att ge de skilda kommunernas invånare lillräckligasysselsättningsmöjligheter - och därmed kunna stabilisera befolkningsutvecklingen- måste planeringen av de lokala arbetsmarknaderna göras sä att arbetstillfällenablir tillgängliga för alla. Begränsningarnai den lokala arbetsmarknadens omfattning gäller främst för personer ulanlillgång lill bil och detta innebär enligl nuvarande mönster främsl kvinnorsamt de äldsta och yngsta generationerna. Eftersom dessa grupper oftahar speciella krav på arbetsmarknadens kvalitet utgör dessa begränsadevalmöjligheter ett allvariigt förvärvshinder. I många fall skulle en kvinnligförvärvsverksamhet förutsätta ett ivåbilssyslem, vilket f n. inte ärrealistiskt att tänka sig i allmänt bruk. När det gäller att ge dem som f n.inte har förvärvsarbete möjlighet till sysselsättning och för att ökavalmöjligheterna för mänga som redan arbetar. Prop.1975/76:211 52 mästeman därför utgå ifrån alt de kollekliva trafikmedlen i de mera tätbefolkadedelarna av landet kommer att spela en förhållandevis större roll . 3.3.7Flynningen mellan lokala arbetsmarknader Brultoflyttningenöver kommungräns utgör ca 400 000 personer per är och överlänsgräns utgör dettotala antalet flyttningar ca 200 000 personer per är. Endasten del av denna flyttning är direkt arbetsmarknadsbetingad. Det är f n. intemöjligt att precisera den arbetsmarknadsbetingade flyttningens omfattning. Eftersom bruttorörelsernamellan regioner är mycket större än nettoeffekterna av flyttningsrörelserna,finns del anledning tro att både vinster och föriusler i välfärden i sambandmed flyttningar är större än vad de rena befolkningsförskjutningarna medför. ECO ställer idetta sammanhang krav pä en ökad tonvikt i planeringen vid de problem somsammanhänger med den totala röriigheten på arbetsmarknaden. Detta förutsätteratt man i den regionalpoUtiska planeringen eftersträvar en exaktare belysningän f n. av obalansproblemen för skilda grupper på arbetsmarknaden. Det finnsvidare anledning att i de regionalpolitiska ställningstagandena i ökadutsträckning beakta den totala röriigheten mellan regioner och att därvid se deregionala obalansproblemen som en del av den mera allmänna frågan omanpassningsmekanismerna på arbetsmarknaden. 3.3.8Regionala aspekler på rörligheten - analys och åtgärder del av de mycket omfattande rörelserna pä arbetsmarknaden leder tillflyttningar mellan lokala arbetsmarknader. Valet mellan att flytta för attkunna förverkliga ett önskat arbetsplats- eller yrkesbyte - eller för att överhuvud taget komma in på arbetsmarknaden - och önskan all bo kvar kan innebäraen svär avvägning för många människor. Även regioner, där utbud och efterfråganpå arbetskraft totalt sett befinner sig i balans, kan ha obalans på delar avarbetsmarknaden. Mängdenlokaliserbar verksamhet är ganska liten i förhållande till den omfattningåtgärderna skulle behöva ha om man effektivt skall kunna motverka ensidighetpä arbetsmarknaden. De långsikliga åtgärderna måste därför i störreutsträckning än f. n. inriktas pä de befintliga arbetsplatserna och derasrekryteringsmönster. Samtidigtsom det finns olika regionalpolitiskt väsentliga anpassningssätt måste del uppmärksammasalt också övriga anpassningsvägar påverkar välfärden i regioner. Sä blirbehovet av regionalaanpassningar i form av t, ex, flyttning mindre ju störremöjligheterna är lill anpassningar inom en region. Prop.1975/76:211 53 Detär naturiigtvis inte endasl individen som genom anpassningar kan åstadkommabalans på skilda delarbelsmarknader, Ocksä arbetsställena kan genom t. ex.investeringar i produktionsapparaten, organisatoriska förändringar och genomproduktionens inriktning anpassas till den befintliga arbetskraftens krav. Ävenom långsiktiga kompletteringar av existerande sysselsättningsmönster oftastinle får merän begränsade effekter, borde kompletteringaravsyssel-sättningsstmkturen som faktiskt sker efter hand, på ett målmedvetet sättanpassas till kraven pä balans inom de skilda delarbetsmarknaderna. Samhälletslokaliseringspåverkan bör därför arbeta med dubbla syften dels den utjämning avnettobalanser, mellan kommuner och lokala arbetsmarknader som för närvarandeeftersträvas, dels mera ambitiösa försök att utjämna obalanserpå yrkesmässigtavgränsade delarbetsmarknader. Formerna för en sådan anpassning av deregionalpolitiska medlen bör diskuteras av sysselsättningsutredningen i dessandra etapp. 3.3.9Arbetsmöjligheter Jör skilda grupper De äldre på arbetsmarknaden Deäldres deltagande i arbetskraften uppvisar avsevärda regionala skillnader.Riksområdena övre och mellersta (och resp,Västernorriands och ) har mycket låga arbetskraftstal för män är och dessa tal har sjunkitstarkare i övre än i övriga delarav landet. Förkvinnor i ökar deltagandet i arbetskraften. Den skillnadsom finns mellan främst och övriga delar av landet synes därförinte ha minskat . Förtidspensioneringenhar ökat från 170 1968 till 280 1975.1Norrbottens län motsvarar förtidspensionerade av totalantaletsysselsatta i medan denna andel i t. ex. länuppgår till endast ca 5 96. Enutveckling mot ökade möjligheter till deltidspensionering bör kunna underiättaanpassningen av arbetsuppgifterna till individens förmåga inom ramen fördenursprungliga arbetsplatsen. Den mängd lättare arbetsuppgifter som finnstillgängliga skulle härigenom kunna delas av flera personer. Behovetav speciella insatser för äldre eller handikappade varierar beroende pä bl, a.näringslivets sammansättning och utveckling.