prop · FZ03202 · 1975-12-31 00:00:00 — En sä hög sannolikhet förövertygande bevisning som denna siffra avspeglar kan ej rimligen begäras itelefonavlyssningsärenden. Utredningen föreslår därför att det nuvarande kravetpå skälig misstanke mol viss person behålls, Begreppelskälig misstanke har en viss spännvidd och de omständigheter som tillmäts viktskiftar mellan olika typer av brotl, 1 de fall som läcks av 1952 ärs lag lordesålunda den skäliga misslanken ofla ligga i den lägre delen av skalan, och delsynes ofrånkomligt att uinyttiandel av bedömningsskalan röner viss inverkan avgrovheten i det brolt, varom är fråga. Det synes också naturiigt om man beiräffandepersoner direkt knutna till inslilutioner, om vilka det är notoriskt att deyrkesmässigt bedriver illegal verksamhet, finner anledning till ålgärd redan iden undre delen av be-dömningsområdel medan förhållandet blir del motsatta dåden konkreia misslanken avser personer ulan sådan anknyining. Del är intemöjligt alt i en allmängiltig formulering läcka vad som bör ulgöra lägsta godtagbaranivå för skälig misslanke. Del är en bedömningsfräga som måste överlämnas åträttstillämpningen. För denna bör kunna bli av belydelse alt utredningen i delföljande kommer all föreslå delvis nya regler för förfarandet. Iavsnittet 4,2,1 har innebörden av uttrycket "synneriig vikt för uiredningen"redovisats. Där framhölls att uttrycket inte nödvändigtvis avser att avlyssningenskall ge avgörande bevisning som kan leda till fällande dom, 1 de fiesiafall har avlyssningen en indirekl verkan: den bidrar till all kartläggakontaktvägar och förehavanden, ger uppslag till vidare spaning och bildar underiagför insatser av andra spaningsmedel. En annan, främst i fall enligt 1952 ärslag förekommande verkan är alt avlyssningen kan föra en pä olika sätt uppkommenskälig misstanke lill nolläget, dvs, att rentvå den misstänkte. Denna verkankan åberopas lill stöd för antagandet all förekommande misslag snabbi bör kunnaupptäckas och rättas. Uttrycket"synneriig vikl för uiredningen" inrymmer i gällande räll ettkvalitetskrav beiräffande de upplysningar som avlyssningen kan ge. rrop.1975/76:202 144 skallha viss vikl och får sålunda inte inskränka sig till obetydliga detaljer, somman kan både ha och mista. Uttrycket innefattar emellertid därutöver ett kravpå på att utredningslägel gör telefonavlyssningen nödvändig. Vad som kan vinnasgenom avlyssningen får i princip inte vara åtkomligt med andra, mindreingripande spaningsmetoder. Telefonavlyssningen är en exceptionell åtgärd somfår lillgripas först när konventionella resurser är otillräckliga. De brottsom omfaltas av 1952 och lagar och som uiredningen föreslår allde skall medlas även i en samordnad lagstiftning har i det föregående bedömisvara typiskt setl så svårutredda att telefonavlyssning bör tillåtas även däbrotten inte uppfyller minimislraffregeln. Detta fär dock inte föranleda enslentrianmässig bedömning av utrednings-läget. Såväl när det gäller huvudregelnsom när det gäller de supplerande beslämmelserna måsle en granskning avutredningsmöjligheterna i det enskilda fallet verkställas. För alltelefonavlyssning skall tillåtas måste granskningen mynna ul i bedömningen attutredningen inle kan föras framåt med andra medel och det finns skäl att räknamed att avlyssningen - ensam eller i förening med andra åtgärder - verkligenkan få effekt, Moldenna bakgrund föreslår utredningen ett förtydligande och en precisering av kraveipä åtgärdens belydelse för utredningen. Som förutsättning för telefonavlyssningföreslås att upplysning som kan vinnas genom åtgärden är av synneriig vikt för uiredningenoch alt hinder möter mot att erhålla motsvarande upplysning pä annat sätt. Dennya formuleringen torde i huvudsak överensstämma med vad som redan nu fordras.Vid den översyn av bestämmelserna som utredningen fält som uppgift har detemellertid känts angeläget att - i överensstämmelse med fiera utländskaregleringar - införa en mera exakt bestämning i själva lagen. Detandra ledel - hinder mot att erhålla upplysning på annat sätl - innebär inteatt ett absolut hinder behöver föreligga mol all få fram informaiion på andravägar. Del krävs dock att hindret är sådant att del inte skäligen kan begärasall man skall avslå från telefonavlyssning. Kan personlig övervakning användassom alternativ bör det ändå vara tillätet med telefonavlyssning, omövervakning skulle kräva en orimligl hög personalinsats eller vara förenad medavsevärd risk alt spaningen avslöjas för . Utgångspunkten bör dockalltid vara att i försia hand pröva aliernaiiva spaningsmetoder, Nägrauttömmande exempel kan knappasl ges ulan lillämpningen får visa vägen. 9,4,7Nännare anknyttUng. lUI den missiänkles person Uiredningenhar i det föregående vidhållit kravet att de telefonapparater som tillståndetskall avse skall ha anknytning lill viss misstänkt person. Enligt utredningensuppfattning innebär de svenska reglerna - till skillnad frän vad som gäller ivissa andra länder - att avlyssningens mål primärt är den misstänktes egnatelefonsamtal. Del ligger dock i sakens natur att även andra samlal kanförekomma på ifrågavarande apparaier, är emellertid en bieffekt som imebör få åberopas som grund för lillslånd. Frågan huruvida innehållel i sådana samlal,i den mån del är av belydelse för utredningen, skall få utnyttjas iförundersökningen, blir ett spörsmål för Prop.1975/76:202 145 sig,Enligl ulredningens uppfattning är del bl, a, från praktisk synpunkt svårt all inleacceptera ell sådant utnyttjande. Till frägan om möjlighelen all utnyttiaupplysningar om brottslighet som inle ligger till grund för tillståndetåterkommer utredningen i annat sammanhang (9,8), Igällande rätt skall lillslånd till telefonavlyssning avse telefonapparat sominnehas eller eljest kan anlas begagnas av den misstänkte. Del är enligt ulredningensåsikl inte möjligt att avstå från en sådan regel. En begränsning till apparatersom innehas av den misslänkle skulle i alllför hög grad minska ivångsmedleiseffektivitet. Inriktningen på den misstänktes person, som i hög grad betingasav integriletsskyddssynpunkler och intresset av att en bred allmänhel kännersig trygg mol avlyssning, bör emellertid tydligare än nu avspeglas i förulsällningarnaför åtgärden. Det bör sålunda göras skillnad på apparaier. som innehas ellerhuvudsakligen brukas av den misslänkle, och apparaier, som har en mera löslig anknyininglill den misslänkle, Uiredningen föreslår att den nuvarande yttre gränsen förapparaturvalet bibehålls men alt särskilda förulsällningar skall gälla beiräffandetelefoner som inte innehas eller huvudsakligen brukas av den misslänkle, 1dessa fall bör - efter förebild av regeln i 28 kap, 1 tj andra slycket RB omhusrannsakan hos annan än den misstänkte - synnerlig anledning förekomma attavsedd ulredning vinnes genom avlyssningen. Delta innebär att det i tillslåndsärendeluiöver de grundläggande förutsättningarna skall visas föreligga särskilda omsländigheler,som talar för all avlyssningen av ifrågavarande apparat kommer att förautredningen framåt. Somen följd av den nu uppslällda regeln bör domstolen i tillståndsärendena i denmån del är möjligt kräva en redogörelse för om apparaten har en närmare elleren mera perifer anknytning till den misstänkte. Om förnyat tillstånd begärs börtillika fordras en redogörelse för i vilken utsträckning den misslänkle ochannan har använi telefonapparat som tillståndet avsett. Ioch för sig föreligger inget hinder i lag mot all ärenden om telefonavly.ssningavgörs av lagfaren domare och nämnd. Domförhelsreglerna för förberedandeåtgärder och beslut om tvångsmedel under förundersökning innebär emellertid allsådana beslut kan fallas av ensamdomare, och så sker också i prakliken, Dellasammanhänger bl, a, med tidsfaktorn, I telefonavlyssningsfallen kan ocksååberopas sekrelessynpunkter. Med hänsyn särskill lill den sekretess som mästeupprätthällas i ärenden med anknytning till rikets säkerhel är del nödvändiglall antalet personer som skall la befattning med ärendena blir så litet sommöjligt. Detta gäller såväl ärendenas beredning som den slutligahandläggningen. Vid domstolsavgöranden av betydelse förden enskildes integritetmåsle medverkan av nämnd tillmätas stor vikl. När del gäller frågan, om man medhänsyn lill nu anförda förhållanden bör avstå från en önskvärd breddning avrätlens sammansättning 10 1975/76. Prop.1975/76:202 146 genomföreskrift om nämnd, är att beakla betydelsen för prövningen i avlyssningsärendenaav länkbara ändringar beträffande förfarandet. Som framgår av del följande(9,5,2) anser uiredningen att en motpart lill åklagaren bör införas iförfarandet. Den förstärkning av delta som därigenom kan erhållas bedömerutredningen som väsenilig. Med den tillkommer också en reell möjlighel alt få beslul,varigenom lillslånd om avlyssning meddelais. överprövade i högre rätt. Därmedblir behovet av en ändring i domstolens sammansättning inte lika framträdande.Utredningen har därför med beaktande av förut angivna skäl samt av alt fråganom domförheien vid tvångsmedel bör bedömas i ell större sammanhang stannat föratt lämna de nuvarande, även för övriga tvångsmedel gällande domförhelsreglernaoförändrade. 9,5.2TvåpartsförhåUande inför domslolen Förundersökningenär i regel av inkvisilorisk nalur. Framför alll när del blir fråga om atttillgripa tvångsmedel färden emellertid ofta ell ackusaioriskt inslag, varvidden misstänkte ges vissa partsbefogenheler, 1 förarbetena lill gällande reglerom telefonavlyssning betonas att del ligger i sakens nalur att ett förordnandeom avlyssning inle bör komma lill den misstänktes kännedom. Den sekretess somsåledes måste upprätthållas medför att den misstänkte i praktiken saknarmöjlighet att ulöva några parlsräiiigheier i ett avlyssningsärende. Av sammaskäl saknar även annan som kan beröras av ett avlyssningsbeslut möjlighet att ingripai ärendel. Avsaknadenav ett tvåpartsförhåUande leder till att domstolens beslutsunderlag vad gällerinie bara utredningen utan också argumenteringen kommer att helt härröra frånpolisen och åklagaren. Delta framsiår som otillfredsställande närdet gällerett tvångsmedel av sä ingripande natur. Bristerna i en sädan ordning förstärksav alt det i prakliken endasl är åklagaren som kan föra ett tveksamt fall tillomprövning i högre instans. Överprövning av bifallande beslut är därmedutesluten. Underförarbetena till 1952 ärs lag (prop, 1952:22 s, 49) framfördes möjlighelen attkalla den misslänkle lill förhör inför rätten i anledning av åklagarensanmälan. Enligt utredningens uppfattning är ett sådani förfarande integenomförbart. Det skulle i fiertalet fall göra ivångsmedlel helt verkningslöst.Som motpart kan knappast heller uppställas apparaiinnehavaren eller denobestämda krets, som i övrigt kan anlas bruka telefonapparaten i fråga. Enframkomlig väg är enligl utredningens uppfaltning däremoi att mot åklagarenställa en i särskild ordning utsedd företrädare, god man. för de integritetsskyddsintressensom berörs. Även om del i del enskilda fallel blir en viss personkrels somkommer att drabbas är dessa inlressen av allmän natur. Den berördapersonkretsen är dessulom från bönan obestämd. Detta medför att denrepresentant för iniegriteisskyddet som utredningen föreslår inle formelltföreträder den misslänkle eller andra personer i den nämnda kretsen.Teoretiskt kan för övrigt den siluaiionen länkas att en misstänkt, som vet sigvara oskyldig, skulle ha accepterat tanken på telefonavlyssning i hopp om attbli rentvådd. Den gode mannen skall äga de befogenheter som tillkommer en parti förfarandet, Hans slällning blir inte den offentlige försvararens och hanskall ime la kontaki med den Prop.1975/76:202 147 misstänkteför all få underlag för sitt agerande. Han skall beredas lillfälle all yttrasig över åklagarens begäran. All han därvid med ulgångspunkl från ell allmänt iniressekommeratt särskilt beakta den misstänktes situation och framhålla svagheten ide mot denne påstådda misstankarna ligger i sakens nalur. Medden gode mannens slällning följeratt han skall ha räll all överklaga beslul sominnebär bifall till åklagarens framslällning. Denna möjlighel alt få tveksammafall överprövade på fullsulten hovrältsavdelning är ägnad all stärkarättssäkerheten kring telefonavlyssningsinstilutei och främja praxisbildningen, Uiredningenförutsätter all en förhandling som regel kommer all hållas, om del inie äruppenbart obehövligt. Detta kan länkas bli fallel exempelvis ibland vidförlängning. Påkallar den gode mannen förhandling bör den dock hållas, Samma belrakidsesälibör gälla för förfarandet efler ett överklagande. Dengode mannens slällning och de uppgifter som skall anförtros honom gör altuppdraget som god man bör ulformas som ell stadigvarande uppdrag. De särskildakrav på sekretess som i vissa fall måste gälla för förfarandet gör vidare alldel anlal personer som skall komma i fråga för uppdraget i görligaste män börbegränsas. Av samma skäl bör enligl ulredningens uppfaltning förordnande somgod man meddelas av regeringen. Mednuvarande forumregler är alla landels tingsrätter behöriga att handläggaärenden angående telefonavlyssning. Ärendena är emellertid i prakliken myckelsällan förekommande vid andra domstolar än tingsrätterna i landets största siiider.Vad ovan anförts om all antalet gode män bör i görligaste mån begränsas leder naluriigenlill möjlighelen all begränsa handliiggningen av ärenden angåendetelefonavlyssning lill vissa domstolar. Därigenom finns också möjlighel attbeakta kravet på skyndsamhei i förfarandet, som måsle tillgodoses även vid ett konlradiktorisktförfarande. En sädan begränsning kan ske på olika sätl, Möjlighelen attförlägga prövningen till en enda domstol, exempelvis , är inleutesluten, Uiredningen har emellertid stannat för att föreslå all prövningenskall förläggas lill tingsrätterna i hovrättsstäderna Siockholm, ,, , oeh , Med en sådan lösning kan ocksätillgodoses kravei på skyndsamhei i förfarandet vid ell överklagande, 9.5.4 Inlerimisliskabeslut av undersökningsledare och åklagare lag finns f n, möjlighel för undersökningsledaren eller åklagaren altinterimistiskt förordna om avlyssning. Denna befogenhet har utnyttjats ytterstsparsamt. Beslutsprocessen pä polis-och äklagarstadierna ävensom det tekniskatillvägagångssättet för avlyssningen medför all den obelydliga tidsutdräkt somdomstolsprövningen kan förorsaka i regel saknar belydelse. Frågan om denna möjligheltill avlyssning utan domstolsbeslut bör beslå kommer i ett delvis annal lägegenom utredningens förslag om god man och koncentration av beslutanderätten.Det kan nämligen - i vart fall i Prop.1975/76:202 148 förhandlingsfallen-antas att domstolshandläggningen blir nägot mera lids-krävande. Företrädare förRPS har framhållil alt den inlerimisliska beslutanderätten - trots denrestriktiva användningen -bör behållas som en yttersta utväg i särskiltkritiska lägen, Uiredningen har ocksä stannat för all en sådan undantagsregelbör bibehållas. Den bör vara begränsad till fall, där brottet gäller allmänfariigabroll, högmålsbrott och broll mol rikels säkerhel. Endast sådanaskadeverkningar som är alt tillskriva tidsutdräkien bör få beaklas. Liksom f n,skall åtgärden alllid anmälas till rätlen, som kan upphäva ålgärden. Ettupphävande bör innefatta skyldighet alt förstöra bandupptagningar ochuppteckningar som gjorts vid den interimistiskt beslutade avlyssningen. Tillståndfår f n, meddelas för enligl 27 kap, 16 § RB och för en månad enligl1952 och lagar. De fiesta tillstånden har meddelats enligl desistnämnda lagarna och tillsiåndsiiden har såvitt känt i dessa fall aldrigunderstigit en månad. Avlyssningsliden bör av naluriiga skäl göras så kort sommöjligt. Även tillståndstiden bör ansluta lill vad som är en nödig minsta lid.Den bör dock inte göras så kort att meningslösa förlängningsärenden behöverförekomma, Uiredningen har från dessa utgångspunkter stannat för den tid somnu gäller enligt 1952 och 1969 ärs lagar, dvs, en månad. Alt härigenom enlängre tid än införs i RB:s fall torde sakna praktisk betydelse.Utredningen vill emellertid understryka att rälten alllid skall utnyttjamöjligheterna att sälta tiden kortare än en månad när förutsättning härförfinns. Även en lillständsiid av en månad kan emellertid varaotillräcklig, I gällande rätt kan då nyll tillstånd meddelas. Denna ordning ärall föredra framför all man ger en längre frist redan frän böoan. Omprövningenger nämligen rätlen möjlighel all ulöva en återkommande kontroll över ivångsmedlel,som kan bidra lill all förkorta avlyssningsiiderna. Vidförnyelse av tillstånden skall en i princip fullsländig överprövning ske, Ofia lordei detta läge den tidigare misslanken ha förstärkts och prövningen i den deleninte behöva medföra svårigheler. Även i del fall alt någon förändring inteskett skall emellertid en ny fristående bedömning ske. Olika omständigheter kanuppfattas på ett annal säll än vid en föregående prövning. Redan den tid som förfiutitefter det föregående beslutet kan därvid fö betydefse liksom del förhällandetatt avlyssning förekommit utan att ge påtagligt resultat. Sistnämndaförhållande kan vara ägnal all påverka bedömningen av om avlyssningen uppfyllerkravei all vara av synneriig vikl för uiredningen. Enligt utredningensuppfattning bör understrykas all del överhuvudtagel vid framställning omförnyat lillslånd finns anledning för rällen att med särskild omsorg och med beaklandeav vad som tidigare förekommit pröva om lillslånd skall meddelas. Några närmareregler för bedömningen kan dock av naturliga skäl inle ges, Särskill arten avden brottslighet som misslanken avser kan påverka bedömningen av de omständighetersom redovisas i ärendel. Prop.1975/76:202 149 9.7 Allmän kontroll av tillämpningen 9.7.1 Pertnanenleller lidsbegränsad lagslifining Utredningenhar funnii att det finns ett - såvitt kan överblickas -beslående behov av telefonavlyssningvid förundersökning rörande de grövre brotten, vissa brott mol rikels säkerhetoch den grova narkotikabrottsligheten. Regler som motsvarar ell permanent behovbör också äga permanent giltighet. Så är fallet med 27 kap, 16 § RB men intemed 1952 och lagar, som omprövats vartannat respektive vaoe år, 9.7.2 Fortlöpandekontroll av verksamheten Föriängningspropositionernabeträffande 1952 och lagar har i dessa delar tillgodosett kravet på medborgarinsyni telefonavlyssningen. Vad gäller lag har propositionerna varitkortfattade. Däremoi har till-lämpningen av 1969 ärs lag tämligen utförligtredovisats i den årliga förlängningspropositionen. Upphör tidsbegränsningenbör med hänsyn till tvångsmedlets karaktär skapas möjligheler lill en pariamenlariskkontroll av reglernas tillämpning motsvarande den som kunnat förekomma i sambandmed tidigare föriängningar av lagstiftningen. Beträffande terroristlagstiftningen,där ett likartal kontrollbehov finns, föreslogs i promemorian Vissa ändringar iterroristiagstiftningen (Ds A 1975:2) att behovet av kontroll tillgodoses genomen redovisning av tillämpningen i en skrivelse från regeringen till ,I promemorian diskuteras dock även andra sätl att åstadkomma en kontroll.Uppgifterom lillämpningen skulle kunna tillställas ombudsmän. Dennalösning skulle emellertid inte tillgodose de politiska aspekterna på behovet avändringar i lagstiftningen. Materialet skulle kunna tillställas ett särskiltav utsett organ bestående av företrädare för olika partier. Dettaskulle då även förutsätta en reglering av organels möjligheter att få tillstånd ändring eller upphävande av bestämmelserna. En rapportering skulle slulligenkunna ske direkt till något av utskott. Vid en sädan lösning skullebli av betydelse den initiativrätt som utskotten har inom sina respektiveområden (3 kap, 7 tj RO), nämnda promemorian framhålls vidare all regeringens skrivelse enligt 4 kap,I § RO skall hänvisas till utskott för beredning och att med stöd av3 kap, 11 § RO kan föreskriva all motion får väckas med anledning avskrivelsen, varvid samma bestämmelser gäller som för motion i anslulning tillproposition. Avslutningsvis betonas att förslaget inte ulgör någol hinder motatt utskottet självt inhämtar information i olika avseenden frän exempelvis RPSoch att en fortlöpande redovisning av ingripandena förutsätts ske till RPS.s pariamentariskaledamöter. Departementspromemorianhar remissbehandlats, varvid den föreslagna ordningen för den parlamentariskakontrollen vann anslutning av remissinstanserna. Utredningenanser att även pä telefonavlyssningens område en redovisning av tillämpningengenom en äriig skrivelse från regeringen till skulle vara en lämpligväg att skapa garantier för att för insyn Prop.1975/76:202 150 Del kan förutsättas all regeringen som underiag för skrivelseninhämtar uppgifter från berörda myndigheter rörande all tillämpning avtelefonavlyssning. Den mest praktiska ordningen, som samiidigi bäsl tillgodosernödvändiga sekretesskrav, lorde vara all detta malerial införskaffas från RPS.Detta innebär i vart fall beträffande ärenden enligl nuvarande 27 kap. 16 ij RBen viss ökning av RPS:s uppföljande verksamhel. Regeringensskrivelse bör - i den män hänsynen lill rikels säkerhet inte kräver annat -ulan att röja sekretessen i de enskilda fallen ge en uppfattning ombl, a, antalei ärenden om telefonavlyssning, antalet meddelade tillsländ,vilka tillståndslider som förekommil saml i vilken mån telefonavlyssningenfyllt avsett ändamål, Uiredningenhar också övervägt all införa en föreskrift aii underrättelse i efterhand omall avlyssning har förekommil skall lämnas den misstänkte. En sådan föreskriftskulle emellertid av hänsyn lill utrednings- och sekre-tessintressen behövaförbindas med sädana förbehåll att föreskriften inte kan bli av egentlig belydelse.som konlrollinsirumeni. På grund härav har nägot förslag om en sädanföreskrift inte framlagts, Uiredningen har därvid ocksä beaktat denförstärkning av förfarandet som sammanhänger med förslaget om en god man. RPSär central förvaltningsmyndighet för polisväsendet. Bland arbetsuppgifternaingår enligt 4§ instruktionen (1965:674) för all leda densärskilda polisverksamheten för hindrande och uppdagande av brott mot riketssäkerhet m, m, RPS äger i övrigt meddela föreskrifter för och ledapolisverksamheten i fräga om efterspaning angående broll, beiräffande vilkariksomfattande spaning erfordras, bl, a, illegal narkotikahantering. Genominstruktionen har RPS sålunda tilldelats särskilda befogenheter på de områdensom täcks av 1952 och lagar. Däremot saknas bestämmelser om atttelefonavlyssning enligl 27 kap, 16 § RB skall underkastas särskilduppmärksamhet från RPS:s sida, RPSleds av en styrelse, i vilken ingår rikspolischefen som ordförande och enöverdirektör som vice ordförande samt minst fem andra ledamöler som regeringenutser, Lekmannarepresenlamer är f. n. sex riksdagsmän (11 S). Ärende som inleskall avgöras i plenum avgörs av rikspolischefen ensam (16 tj). Styrelsen är i pleniärendebeslutför när rikspolischefen och minst tre andra ledamöter är närvarande. 1ärende av större vikt bör om möjligt samtliga ledamöter närvara. Brådskande pleniärendekan avgöras genom meddelanden mellan rikspolischefen och minst fyra andraledamöter eller, om så ej lämpligen kan ske, av rikspolischefen. Någraregler om att lelefonavlyssningsärenden skall behandlas i plenum finns inte.Som jämförelse kan nämnas att utlämnande av uppgift ur polisregister förpersonalkontroll enligt 11 § skall prövas av styrelsen i särskildsammansättning och att uppgift för lämnas ut endast om alla är ense om beslutet(se vidare 9.8). Iavsnitl 5.2 och 5.3 har bl. a. redovisats hur idefonavlyssningsärendena Prop.1975/76:202 151 1 samtliga fall enligt 1952 och lag skall enligt interna föreskrifieroch rutiner ärendena anmälas till rikspolischefen. Härigenom får denne enöverblick över antalet ärenden och kan prioritera dem inbördes. Som centraltansvarig för polisverksamheten i landel har han också möjlighet att göra sådanaomfördelningar av personal och utrustning, som är ägnade att minska behovet avtelefonavlyssning, eller att begära att medel ställs till förfogande för dettaändamål.