prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — , domänverket, Svenska kommunförbundetoch SAF anser alt innebörden av uttrycket "skäligen kan krävas" i 12§ FKL bör preciseras. Enligt SAF:s mening ger den föreslagna lagtexten intetillräcklig vägledning för bedömningarna i de enskilda fall som kan uppkomma.Svea hovrätt anser att uttrycket kan ge arbetsgivaren en felaktig förestäUningom rätten att motsätta sig uppskov. Enligt motiven framgår att detta får skeendast i rena undantagsfall. Lagen kan emellertid enligt hovrätten tolkas såatt en intresseavvägning från mera allmänna utgångspunkter skall göras. anser att dentidpunkt intill vilken arbetsgivaren har att låta anstå med beslut ärotillfredsställande definierad. 1 lagförslaget anges tidpunkten varaförhandlingarnas slutförande. Det finns emellertid ingen antydan om närslutförandet skall anses ha skett, mer än vad som ligger i ett fullgörande avförhandlingsskyldigheten från arbetsgivarens sida. Enligt förbundet förefallerdet klart att arbetsgivaren kan avbryta förhandlingarna på ett relativt tidigtstadium. Möjligen kan del antas att förhandlingarna inte skall anses avslutadeså länge som arbetsta- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 56 garsidan begär ytterligare information. Det kan emellertidförmodas att denna möjlighet inte är tänkt att utnyttjas som sanktion ocharbetstagarsidan kan således inte dra ut på förhandlingarna särskUt . Från flera håll pekas särskilt påde problem som den föreslagna lagstiftningen kan medföra för småföretagen.Statens industriverk anser att det med hänsyn till de små och medelstoraföretagens speciella problem är värdefullt att lagen inte ges en detaljeradutformning och framhåller att det är väsentligt att dessa företag beredstillfäUe till flexibla inflytandeformer. framhåUeratt det är viktigt att de små företagen kommer med och fångas in avlagstiftningen. Det kan bli nödvändigt att vederbörande avdelning får träda inoch bli något slags ställföreträdan-. de verkstadsklubb för småföretagen. Så länge förhandlingsskyldighetenkan fullgöras gentemot de fackliga representanterna inom förelaget synes enligtSAF:s uppfattning ifrågavarande bestämmelser i och för sig vara möjliga atttillämpa även för småföretag. SAF framhåUer dock att det i småföretagen är detvanliga att ägarens personliga ekonomi och personliga förhållanden är integreradei företaget. Ägaren deltar i stor utsträckning i företagets verksamhet påsamma sätt som de anställda. Det råder ett nära och personligt förhållandemellan honom och de anställda. För ägaren måste det framstå såsom någontingnärmast absurt att han skuUe vara underkastad primär förhandlingsskyldighet isina företagsledningsfrågor gentemot någon storavdelning. Det kan med visshetsägas, tillägger SAF, att en sådan ordning inte heller skulle fungera ipraktiken. Enligt föreningens uppfattning är det nödvändigt att i lagens reglerom primär förhandlingsskyldighet gör undantag för de typiska småföretagen.SHIO framför liknande synpunkter och framhåller dessutom att de små ochmedelstora företagen vanligen saknar personal med utbildning och erfarenhet avden typ av överläggningar som ryms inom den utvidgade förhandlingsrätten. Enlagstiftning enligt förslaget kan därför förväntas medföra stora praktiskaproblem. anser att direktkontakten mellan anstäUda ochföretagsledning kommer att försvinna om förslaget genomförs. För de fackligaombudsmännen kan det uppstå besvärliga situationer, eftersom dessa får inblicki åtskilliga konkurrerande företags hemligheter. Samarbetet kan komma att ihög grad försvåras. En tänkbar lösning på detta problem vore enligt föreningenatt i första hand låta de anstäUdas rätt tUl inflytande realiseras genomrepresentation även i de små företagens styrelser. Därigenom skulle deanställda få ett bättre medinflytande och problemen med olika organs kompetensoch sammansättning elimineras. I de fall företaget inte drivs i aktiebolagsformoch styrelse följaktligen saknas kunde någon form av förtroenderåd ellersamrådsgmpp, vari ett visst antal anstäUda skulle ingå, anförtros motsvarandeuppgifter. anser att en överföring avförhandlingar och medinflytande till fackföreningsfunktionärer utanför detenskilda företaget måste verka negativt på såväl företagarens som hans Prop.1975/76:105 Bilaga 1 57 medarbetareskänsla av självständighet och möjlighet att påverka företagets skötsel.Sveriges köpmannaförbund säger sig föratsätta att kontaktmän eller motsvarandevid små företag kommer att Jämställas med lokal sammanslutning av arbetsgivare. SAV ifrågasätter med tanke på den offentligasektorns förhållanden om inte möjlighet bör öppnas för avtalsparterna attöverenskomma att förhandling på arbetstagarsidan skall föras inte av lokalsammanslutning utan i stället av huvudorganisation. Även en rad frågor av mindre allmän betydelse isamband med förslaget till 12 och 13 §§ FKL har tilldragit sigremissinstansernas intresse. Flera remissinstanser framför erinringar mot attuttrycket förhandlingar används i 12 och 13 §§ och menar att det vore bättreatt tala om samråd eller överläggningar. Bland dem som berör denna fråga kannämnas poststyrelsen, försvarets civilförvaltning. Med tanke på den snabba strakturomvandlingen inomsvenskt näringsliv, som bl. a. innebär att allt fler företag kommer att ingå iolika typer av koncernförhållanden, menar PF att det är viktigt attförhåUandena i dessa avseenden blir föremål för en fördjupad utredning. ÄvenSFO tar upp denna fråga och frågar sig hur stora möjligheter som skall ges deanstäUda i moderbolag att påverka dotterbolag. LO och TCO anser att bestämmelserna i 12 och 13 §§bör vara dispositiva, så att parterna på ett smidigt sätt kan lösa de praktiskaproblem som kan uppstå vid tillämpningen. anför att landstingen iaUmänhet står i koUektivav-talsförhållande till ett tjugofemtalarbetstagarorganisationer och att flera av dessa representerar endast några fåanstäUda. Förbundet framhåller att obegränsad skyldighet att förhandla med enmångfald minoritetsorganisationer skuUe innebära en avsevärd belastning påförhandlingsorganisationen. LO påpekar att tvekan kan uppstå om vad som skallgälla när flera arbetstagarorganisationer på en arbetsplats intar olikaståndpunkter i förhandlingar med arbetsgivaren. 1 frågor som berör fleraorganisationer bör enligt LO den uppfattning gäUa som företräds av denorganisation eller de organisationer som har flest medlemmar pä arbetsplatsen. Ifrågor som berör enbart en arbetstagarkategori bör den koUektivavtalsbundnaorganisationens mening gäUa. För varje koUektivavtalsområde bör arbetsplatsbegreppetstillämpning i detta sammanhang närmare preciseras av de avtalsslutandeorganisationerna. ifrågasätter omkommittén i sitt förslag beaktat tryckfrihetsförordningens regler beträffanderätten att utge tryckt skrift, rätten att utse ansvarig utgivare och reglernabeträffande dennes ställning. SPF framhåller vikten av att den personligaintegriteten skyddas. Uppgifter av personlig natur om en enskild anställd kannå en vidare krets än Prop.1975/76:105 Bilaga 1 58 den anstäUde själv önskar. Det bör därför ges möjlighetför den anställde alt först ta stäUning till om viss information får delges denfackliga organisationen. Detsamma kan enligt SPF i vissa fall komma att gäUaför en facklig organisation gentemot en annan och även i sådana fall börmöjlighet ges för den fackliga organisationen att skydda sin integritet. LO och TCO påpekar att den primäraförhandlingsskyldigheten bör gälla i förhållande till den eller dearbetstagarorganisationer som är eller bmkar vara bundna av kollektivavtal ochsåledes gälla även under avtalslösl tillstånd. Svenska transportarbetareförbundetframhåller att kommittén baserar sin uppfattning om innebörden av 12 och 13 §§FKL på tanken att bestämmanderätten är förbehållen arbetsgivaren så länge sominte koUektivavtal har träffats om medinflytande. Förbundet menar att kommitténdärmed bygger på doktrinen om s. k. dolda klausuler. Den doktrinen bör enligtförbundet utmönstras. Även arbetsgruppen inom juridiskafakulteten vid konstaterar att kommitténs förslagbygger på att det är arbetsgivaren ensam som fattar del formella beslutet.Arbetsgruppen anför att målet likväl är att nå något slag av överenskommelse,eller vad man skuUe kunna kalla ett sambeslut. Enligt arbetsgruppen kan manställa sig frågan vad som kan vara den rättsliga effekten t. ex. av ettmedgivande av arbetsgivaren att inte som avsett lägga ned en avdelning ochflytta produktionen till annan ort. Det är inte säkert att sambeslutetuppfyller de krav som ställs på ett koUektivavtal. Lagen borde enligtarbetsgmppen ange att arbetsgivaren är bunden. Till lagtexten kunde måhändafogas en föreskrift att arbetsgivaren är skyldig alt verka för beslutetsgenomförande om ett sambeslut fattas. påpekar att arbetsgivarenenligt kommitténs förslag skall inleda förhandlingar med arbetstagarparteninnan varsel lämnas enligt gällande bestämmelser. AMS anser det angeläget attberörd länsarbetsnämnd informeras i anslutning till attförhandlingar inleds mellan arbetsgivar- och arbetstagarparterna rörandeförändringar som får konsekvenser för arbetsmarknaden. Från några håll framförs synpunkter av lagtekniskkaraktär. Ett par remissinstanser anser att det är osäkert hur omfattandeförhandlingsskyldigheten enligt 13 § i kommitténs förslag är avsedd att vara.Kammarrätten i påpekar att avfattningen av 13 § är mycket allmänthåUen och att del ligger en rättssäkerhetsrisk i att låta ett så allmänt hålletstadgande bilda utgångspunkt för rättsliga sanktioner. Enligt kammartätten kandet vara svårt för en arbetsgivare att veta var gränsen går för den primäraför-handUngsskyldigheten. Vad kommittéen i anslutning till 13 § anför därom attde i lagtexten angivna fallen endast är avsedda att ge en viss ledning förtolkningen av den allmänna beskrivningen men inte i och för sig bör få åberopastill stöd för inskränkning av paragrafens tillämpningsområde synes å Prop.1975/76:105 Bilaga 1 59 andrasidan, enligt SJ:s uppfattning, ägnat att betaga lagtexten det mätt avprecision som den eljest förefaUer att erbjuda. ADanser att betänkandet ger en oklar bild av del ämnesområde som 11, 12 och 13 §§behandlar. AD kommer dock fram till att avsikten kan antagas vara att 11 §skall omfatta varje fråga som rör förhåUandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare, att 12 § avser en begränsad sektor av 11 §, nämligen sådanafrågor i vilka arbetsgivaren enligt kollektivavtal har tillerkänts bestämmanderätt,och att ämnesområdet i 13 § är detsamma som i 12 § med den ytterligarebegränsningen att fråga skall vara om viktigare förändringar av drifts- ellerarbetsförhåUandena. Även med detta antagande kvarstår enligt AD en vissoklarhet rörande tillämpningsområdet för 12 §, nämligen i fråga om vad somligger i att arbetsgivaren enligt kollektivavtal har bestämmanderätt. AD menaratt två betydelsefulla iakttagelser kan göras. Det ena är att arbetsgivarensbestämmanderätt kan vara mer eller mindre obunden inom vida gränser, men säUanhelt fri. Den andra iakttagelsen är att det är arbetstagarsidans instäUning somavgör om en förhandlingsfråga utgör en tolkningstvist eller om den endast rördet lämpliga i att fatta visst beslut. Enligt AD:s uppfattning tordetillämpningsområdet för 12 § inte kunna uppfattas på annat sätt än allparagrafen blir tillämplig så snart arbetstagarparten inte till stöd för sinståndpunkt åberopar avtalsbestämmelse utan endast sätter i fråga visst beslutslämplighet. Den enda skillnaden mellan 11, 12 och 13 §§ synes då vara att med12 och 13 §§ följer en skyldighet att avvakta med beslut eller beslutsverksläUande tills lokal förhandling har slutförts. När det gäUer betydelsen avuppskovsregeln erinrar AD om kommitténs uttalande, att det vid rättstvisterfinns en faktisk uppskovsregel i det skadeståndsansvar som åvilararbetsgivaren för en felaktig avtalstillämpning och att därmed gränsdragningenmellan sådana tvister, som enligt förslaget hör till 11 §, och de frågor somavses med 12 och 13 §§ torde sakna egentlig betydelse från uppskovssynpunkl.Delta uttalande är enligt AD inte realistiskt, eftersom skadeståndsregelnuppenbarligen inte fungerar som en uppskovsregel om arbetsgivaren är säker påsin ståndpunkt. AD anser att den frågan bör ställas, om det är nödvändigt ochlämpligt alt begränsa tillämpningsområdet för 12 § till endast vissa typer avförhandlingsfrågor, och alt del bör undersökas om det är möjligt att ge 12 §samma vida tillämpningsområde som 11 §. Det kan enligt AD ligga nära till handsatt också undersöka i vad män uppskovsregeln kan avse även den centralaförhandlingsomgången. Arbetsgivaren skulle då vara hänvisad till att ibrådskande fall tillämpa den särskilda regeln att uppskovsskyldighet endast gällerom uppskov skäligen kan krävas. AD sätter även i fråga ett uttalande avkommittén, enligt vilket arbetstagarna i ett företag inte kan med stöd avförhandlingsrätten enligt 13 § inverka på om företaget överiåts genom attaktieägare säljer aktier. AD finner det svårt att se varför arbetsgivaren i ensituation, där en förändring av ett aktiebolags ägarförhållanden är avsedd atti större utsträckning påverka drifts- eller arbetsförhållande- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 60 na,inte skulle vara skyldig att genom förhandling med arbetstagarparten förainformation om förändringen vidare och bereda den parten tillfäUe att framförasina synpunkter. Det förhållandet att arbetsgivaren i vissa situationer, menlångt ifrån alltid, inte själv har något bestämmande inflytande över dentilltänkta aktietransaktionen, synes inte böra tillmätas någon avgörandebetydelse. vid universitetkonstaterar att skyldighet för arbetsgivaren enligt 12 § att avvakta med besluteller åtgärd föreligger endast i fall då vederbörande arbetstagarföreningpåkallat förhandling innan åtgärden har vidtagits. Enligt ett av kommitténgjort motivultalande skulle det stå i strid med lagen att arbetsgivaren i ettenskilt fall, då han måste antaga att arbetstagarsidan vill ha förhandling ochgöra gäUande uppskovsrätt, snabbt genomför sin åtgärd innan arbetstagarsidanhar fått kännedom om frågan. Att detta är meningen framgår enligt fakultetenemellertid inte av lagtexten, som därför bör ändras. Fakulteten anser fleratekniska lösningar tänkbara. En möjlighet är att reglema i lagen om arbetsgivarensskyldighet att lämna information till vederbörande arbetstagarföreningtillförs en bestämmelse om att arbetsgivaren har att underrätta föreningen omvissa mer betydelsefulla tilltänkta förändringar i arbetsvillkoren för enskildarbetstagare, främst förflyttning som inte är tillfällig eller mtinmässig. Enannan möjlighet är att utsträcka tillämpningsområdet för reglerna om primärförhandlingsskyldighet till att omfatta här avsedda fall. RRV noterar att enligt lagtexten förhandling medrättsverkan enligt 12 § skall kunna påkallas i varje fråga som rör förhållandetmellan arbetsgivaren och hos honom anställd arbetstagare medan ispecialmotiveringen uttalas att 12 §, liksom också 13 §, gällerförhandlingsskyldighet för arbetsgivaren i frågor beträffande vilka han enligtkoUektivavtalet har befogenhet att slutligt besluta. Lagtexten bör enligt RRV görassamstämmig med motiven. SAV, slutligen, påpekar att 12 § bör ändras så att dettydligare framgår att den bara gäUer frågor som arbetsgivaren äger avgöra. 4.3.3.Reglerna otn förhandlingsrätt i 14-16 §§ FKL Kommittén föreslår vissa nya regler om tid inomvilken förhandling efter framställning skall påbörjas. KFO är positivt inställdtill vad kommittén har föreslagit i ifrågavarande hänseende. Enligt SAF:s uppfattning är det orimligt att enarbetstagarparl skall äga begära förhandling med uppskovsrätt i enarbetsledningsfråga utan att ha en uttrycklig skyldighet att ställaupp till förhandling. Vägrar arbetstagarparten att medverka måste under allaförhållanden den praktiska huvudregeln vara att det inte är skäligt attarbetsgivaren skall uppehållas med sitt beslut eller sin åtgärd. Även Sveahovrätt anser att uppskovsskyldigheten utgör ett skäl att söka åstadkomma enregel om tid inom vUken arbetstagarorganisation är skyldig att ställa upp tillförhandling, om partema inte kommer överens på denna punkt. 1975/76:105 Bilaga 1 61 Kommittén föreslår vidare regler omledighet och betalning i samband med förhandlingar. FFO påpekar att förslaget idenna del innebär att den lokala arbetstagarorganisationen äger utse tvårepresentanter, vilket enligt ordalagen skulle innebära detta antal även påtvåmansarbetsplalser. FFO menar att ordet högst bör inskjutas före tvåarbetstagare. KFO framför liknande synpunkter. LO delar uppfattningen attledighet, liksom , skall medges vid förhandlingar. Däremot bör enligtLO inte i lag föreskrivas med vilket antal företrädare, som den lokalaarbetstagarorganisationen äger att deltaga vid förhandlingar. Det bör organisationensjälv få bestämma på samma sätt som i lagen om facklig förtroendemans stäUningpå arbetsplatsen. Vidare anser LO att frågan om ersättning vid förhandlingarbör lösas inom ramen för den lagen. Denna åsikt delas av TCO. fömtsätteratt rätten att utse två representanter, som med bibehåUna anställningsförmånerkan delta i förhandlingar, tillkommer varje förening som har anställda vidföretag där kollektivavtal saknas. konstaterar att deti fråga om arbetstagare som avses i förtroendemannalagen hänvisas till denlagen. För annan arbetstagare ges särskilda bestämmelser. Arbetstagare somrepresenterar organisation som inte har koUektivavtal åtnjuter exempelvis interätt till ersättning för förhandling som förs på fritid.Ärbetsmiljöutred-ningen noterar vidare att i fråga om skyddet mot försämradeanstäUningsvUlkor för sådana arbetstagare hänvisas i betänkandet till skyddetför föreningsrätten. Utredningen erinrar om alt en liknande situation föreliggerbeträffande skyddsombuden. I enlighet med uttalanden i prop. 1974:88 medförslag till lag om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen övervägerarbetsmiljöutredningen möjligheten att samordna reglerna om rätt till ledighetför skyddsombud och motsvarande regler för de fackliga förtroendemännen. /SR anför att åtskilligafrågor, som kan komma att aktualiseras i förhandlingar enligt bestämmelserna i12 § FKL kan vara av den naturen att den lokala arbetstagarföreningen kan habehov av samråd med sitt förbund. Föreningen kan vidare önska biträde avförbundsombudsman i förhandlingarna. /SR fömtsätter, att bestämmelsen ommöjlighet för förhandlingspart att inställa sig genom ombud också medger partatt vid förhandlingen åtföljas av biträde. Rätt till information. Flertalet remissinstanser anslutersig till eller lämnar utan erinran grandtanken bakom kommitténs förslag attparter i förhandlingar skall vara skyldiga att till motparten lämna ut sådantbefintligt material som är av betydelse för förhandlingen. Åtskilligaremissinstanser, i synnerhet löntagarorganisationerna, begär dockutvidgningar. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 62 skyldigheten, den s. k. edilionsplikten, inte skall varabegränsad till att gälla enbart vid förhandlingar. Å andra sidan förekommeråtskilliga krav på begränsning av den regel som kommittén har föreslagit (17 §FKL). Det är här särskilt hänsynen till förelagens kontakter med utomståendeoch till enskildas personliga integritet som åberopas. SHIO, som i princip godtarkommitténs förslag till 17 §, framhåller att förslaget medför att parterna viden förhandling har tillgång till likalydande objektivt material, vilket kanvara väl ägnat alt undanröja onödiga missförstånd. och förslaget men anför reservationer. har intenågra invändningar i princip mot regler som ger båda parter tillgång tilllikvärdigt och objektivt informationsmaterial. Förbundet understrykeremellertid alt del förutsätts att kommitténs förslag om tystnadspliktförverkligas. Förbundet anser vidare alt den dokumentation som avses ibestämmelsen om editionsplikl bör begränsas till att gälla de uppgifter ochfakta som finns inom företaget för dess normala administration och planering. Grundtanken att samma faktamaterialskall stå till förfogande för båda sidor i en förhandlingssituation är ävenenligt SFO:s mening i princip riktig. Parternas ställningstagande bör iprincip kunna gmndas på likvärdigt underlag. SFO betonar dock att bakomfaktamaterial kan dölja sig förhållanden, varom part kan ha kännedom i egenskapav arbetsgivare men vilkas yppande kan innebära kränkning av någonsintegritet. SFO konstaterar att organisationernas informationskrav kan medföraalt insyn måste ges beträffande enskilda medlemmars personliga förhållandeninom andra organisationer, så snart det påstås att en uppgift av ifrågavarandeslag kan ha betydelse vid bedömningen av en förhandlingsfråga. SFO säger siginte kunna acceptera sådana konsekvenser av ett informationsbehov. Enligt SAF är en sådan skyldighetatt lämna ut uppgifter som den av kommittén föreslagna inte godtagbar.Föreningen menar alt det inte kan vara acceptabelt alt en arbetsgivare isamband med löneförhandlingar är underkastad en editionsplikt som öppetavslöjar hela hans ekonomiska situation för motparten. Antingen börbestämmelsen helt utgå, och frågan hänvisas till arbetsmarknadens parter föravtalsmässig reglering, eller bör regeln väsentligt modifieras. En allvarligbrist är, anför SAF vidare, att någon allmän förbehållsregel avseendeutomstående inte finns i den föreslagna bestämmelsen. Reglerna omtystnadsplikt är inte tillräckliga. Föreningen anser att en kompletteranderegel bör ange att part inte får lämna ut skriftlig handling som parlenmottagit enligt 17 § till utomstående, exempelvis massmedia och konkurrenter,annat än efter att ha inhämtat uttryckligt samtycke från motparten. Enligt SAFbör editionsplikten dessutom begränsas på grand av parts, främstarbetsgivares, förpliktelser mot utomstående, exempelvis kunder, leverantörer,affärskontakter, offentliga myn- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 63 Även utländsk lagstiftning kan föreskriva sekretess. Företaget riskerartill följd av förslaget skadestånd antingen för brott mot edilionsplikteneller för avtals- eller lagbrott i förhållande till utomstående. För altundvika sådan konkurrens efterlyser SAF en regel som anger att editionspliklinte föreligger om part på grand av lag, avtal eller annan förpliktelse iförhåUande till annan inte äger lämna ut uppgiften eller handlingen. uttrycker tveksamhet beträffande denuppgiftsskyldighet som föreskrivs i bestämmelsen om editionsplikt. Medparagrafens avfattning kan, enligt hovrätten, denna skyldighet uppfattas somutomordentligt långtgående. Den omfattar intressefrågor utan urskillning ochgäller även gentemot förhandlingsmotpart i förhållande till vilkenkoUektivavlalsbun-denhet inte ens bmkar föreligga. I sistnämnda fall kanuppgiftsskyldigheten inte ses som en förpliktelse med anledning avkoUektivavtal. För fall där stadgandet om editionsplikl inte utgör en lämpligintresseavvägning erbjuder enligt hovrättens mening reglerna om rätt för partatt vid påtaglig risk för skada vägra att fullgöra sin skyldighet mycket småmöjligheter att nå en rättvisande lösning. I likhet med sina representanter i kommittén kräverLO och TCO att de fackliga organisationerna skall ha en obegränsad rätt att fåta del av handlingar och dokument, som arbetsgivaren innehar, oavsett omförhandling pågår eller ej. Samma åsikt framförs av i vadgäller dess verksamhetsområde. LO, TCO och delar ävenlöntagartesei-vanternas uppfattning att arbetsgivare skall vara skyldig attmedverka till att fråga gemensamt utreds när befintligt utredningsmaterialinte är tillfyUest. LO anser vidare att arbetsgivaren också skall vara skyldigatt bereda arbetstagarsidan möjlighet att medverka i utredningar, som hansjälv inleder. Alla utredningar på arbetsplatsen som berör intresset mellanarbetsgivare och arbetstagare skall enligt LO bekostas av produktionen. SHIO motsätter sig en sådan utökning avinformationsplikten, eftersom en bestämmelse i enlighet med reservanternasförslag skulle kunna tvinga företaget att la fram uppgifter som i och för sigär helt ointressanta för dess löpande verksamhet och egen planering.