prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — Denna verkan får dock ses i belysning av att målen mottryckfrihelsrättslig meddelare lorde ha varil mycket få och även förframtiden - trots utvidgningen av TF:s tillämpningsområde till vissa andraskrifter än tryckta - kan väntas bli sällsynt förekommande. Avvad jag har yttrat tidigare framgår att jag anser att starka skäl talar för attmål om ansvar för den som har lämnal meddelande för offentliggörande i trycktskrift och den som är jämställd med meddelare handläggs Prop.1975/76:204 117 isamma processuella ordning som mål om tryckfrihetsbrott. Mål av sistnämndaslag bör tills vidare behandlas i juryrättegäng. Även om juryprövningen inteskulle i allo vara idealisk med tanke på åtalen mot meddelare, kan jag inte senägra avgörande hinder mot att tillämpa den ocksä på dessa ätal. Min slutsatsblir alltså, alt mäl som gäller meddelare bör handläggas såsom tryckfrihetsmåloch prövas av jury, om inte parterna enas om att avstå frän juryns medverkan. Konsekvensenkan lyckas bjuda att den ordning för åtalsprövning och rättegång som jag i detföregående har förordat för meddelare tillämpas ocksä i fräga om den som kanåtalas för att ha anskaffat uppgifter för publicering. Någon tvekan kanknappast heller råda om att denna lösning bör väljas för de fall då uppgifternahar föris vidare såsom meddelande eller ocksä publicerats, vare siguppgiftsinhämtaren eller annan är formellt ansvarig för publiceringen.Förslaget innebär, att den som undereget tryckfrihetsansvar har publicerat enuppgift i tryckt skrift inte behöver räkna med att frägan om ansvar föranskaffandet, i de fä fall dä denna kan aktualiseras, bryts ut till särskildhandläggning vid sidan av åtal för tryckfrihetsbrott eller ersätter sådantåtal; åtalsbesluten fattas ju i båda fallen av samma myndighet och skallhandläggas i samma processuella former. Den sammanhållna handläggningen lederockså till att den tilltalade, om han befinns skyldig, ådöms en för helabrottsligheten gemensam påföljd. Däremotkan tvekan råda om vad som skall gälla beträffande den som genom brott haranskaffat uppgift, utan att denna har publicerats eller lett till ettmeddelande till författare, redaktion eller jämställd. De processuella reglernabör självfallet inte fä ett innehåll som kan leda till missbruk för syften sominte har att göra med ytirande- eller informationsfriheten. Med hänsyn härtillanser jag det knappast godtagbart alt redan ett påstående, som inte saklöst kanavfärdas, om publiceringssyfte skulle skänka en gärningsman förmånen av enprivUigierad procesställning. Där anknytningen till lämnat meddelande ellertill offentliggörande i skrift saknas, bör enligt min mening krävas att det äruppenbart att publiceringssyfte föreligger för alt handläggningen skall följaden ordning som är föreskriven för tryckfrihetsmål. På sä sätl gör man ocksåden vinslen att frågan om vem -JK eller allmän åklagare - som ärförundersökningsledare i mål mot den som är misstänkt för allvariiga brotl motrikets säkerhet knappast behöver bli beroende enbart av tilltron till denmisstänktes förklaringar om sin avsikt. Till undvikande av missförstånd villjag framhålla att den bevisregel som jag har förordat endast har processuellbetydelse. Den påverkar inte omfattningen av anskaffares straffansvar. Den somåtalas för att ha anskaffat uppgift genom annat brott än något av de grövre brottenmot rikets säkerhet skall enligt vanliga principer frikännas, redan om hansinvändning om pu-bliceringsavsikt inte framstår som helt osannolik, 1föregående avsnitl har jag förordai att förfaranden som kan komma tillanvändning när uppgifter inhämtas men som är särskilt strafföelagda skallbeivras i vanlig omfattning, oavsett syftet med gärningen. Liksom MMU anserjagatt dessa förfaranden inle heller processuellt skall omfattas Prop.1975/76:204 118 avgrundlagens särskilda bestämmelser. Åtal för t, ex, hemfridsbrott elleregenmäktigt förfarande bör alltså i princip alltid handläggas i ordinärprocess. Detta hindrar dock inle att man söker förebygga en konstladprocessuell uppdelning av en sammanhängande brottslighet. Jag återkommer straxtill denna fräga. Vadjag har föreslagit kan sammanfallas på föjande sätt. Åtal mot den somkan ställas till straffansvar för meddelande för offentliggörande i trycktskrift väcks av JK vid tryckfrihetsdomslol och prövas i princip av jury, Sammahandläggningsordning tillämpas när någon kan åtalas för att genom brott haanskaffat uppgift för publicering, såvida inte brottet hänför sig lill metodenatt inhämta uppgifter. Har uppgiften inte vidarebefordrats såsom meddelandeoch inte heller publicerats, skall dock för den särskilda processordningenkrävas att det är uppenbart att uppgiften har anskaffats i publiceringssyfte. Denförordade lösningen behöver inte leda till nägra omfattande ändringar i TF,Rättegängen i tryckfrihetsmål regleras f n,, förutom i TF, i lagen (1949:164)med vissa bestämmelserom rättegängen i tryckfrihetsmål. Denna lag torde i fieraavseenden fä ändras och kompletteras med anledning av vad jag har föreslagit.Hithörande frågor kommer jag att anmäla vid senare tillfälle. Jag vill emellertidredan i detta sammanhang ta upp vissa spörsmål om behörig domstol. Avgörandeför vilken tryckfrihetsdomslol som skall handlägga tryckfrihetsmål är f n,tryckningsorten. Finns för periodisk skrift särskild utgivningsort, skall ifräga om rättens behörighet även den orten anses som tryckningsort. nämndahuvudregler, som återfinns i 1 S lagen med vissa bestämmelser om rättegången itryckfrihetsmål, kompletteras av föreskrifter för bl, a, det fallel alt skriftär tryckt utomlands. Underremissbehandlingen av MMU:s förslag har några remissinstanser uttalat sig ifrågan om vilken av flera domstolar i första instans som skall vara behörig attta upp yttrandefrihetsmäl. Bland dessa instanser synes enighet föreligga omatt svarandens hemvist i princip bör besiämma valet av domstol. Dock anses iallmänhet ulgivningsorten böra vara utslagsgivande i fråga om yttranden iperiodisk skrift. Attbestämma laga domstol i mål om tryckfrihetsbroti efter tryckningsorten har bl,a, den fördelen att samma domstol fär handlägga ålal för tryckfrihetsbrottoavsett vem i den tryckfrihetsrättsliga ansvarskedjan som är tilltalad i mälet.Tryckningsorten saknar emellertid numera inte sällan varje anknytning tillskriftens innehåll eller till dess upphovsman. Nuvarande regler kan därför ledalill mindre tillfredsställande resultat. En naturiigare anknytningspunkt synesvara den tilltalades hemvist. Detta kan bli bestämmande för forum också i målmol den som har anskaffat eller meddelat uppgift för publicering. Jagförordaratt tryckfrihetsmål som huvudregel upptas av tryckfrihetsdomstol i detlän där den tilltalade har sitt hemvist. Huvudregeln kräver emellertid vissaundantag. Prop.1975/76:204 119 Fördet första bör, som framhållits under remissbehandlingen av bl, a, pressensorganisationer, mål om tryckfrihetsbroti i periodisk skrift alltid upptas avtingsrätt i det län där skriftens uigivningsort är belägen. Som utgivningsortbör anses ort där tidningen eller tidskriften har sin huvudredaktion. Fördet andra måste givetvis tillses att mål mot den som är ansvarig förpubliceringen av en viss uppgift och mol den som har meddelal uppgifien lillpublicisten handläggs infor samma domstol. Lämpligen bör för sådana fallföreskrivas att målen skall anhängiggöras vid den domstol som enligthuvudregeln är rätt domstol i fråga om iryckfrihetsbrottel. Detaljernai den reglering vars huvuddrag jag nu skisserat får övervägas i samband medföljdlagstiftningen. Därvid torde del visa sig nödvändigt att för särskildafall meddela kompletterande regler, t, ex, med tanke på ansökan om konfiskationav skrift, för vilken inle finns någon enligt 8 kap, TF ansvarig. Hittillsharjag uppehållil mig vid mål som alla skall handläggas i samma processuellaordning, dvs, under medverkan av juryn, om inte parterna enas om annat. Det kanemellertid inträffa att den tilltalade har begått brott som inte skall lagförasi tryckfrihetsmål men som likväl har ett nära samband med brott som handläggs isådant mål. Under remissbehandlingen har särskilt uppmärksammats det fallet atten uppgift anskaffas för publicering genom gärning som utgör grovt brott motrikets säkerhet men som innefattar sädant förfarande, t, ex, inbrott,som är särskilt kriminaliserat. Ett separat åtal vid allmän domstol för delsätt varpå uppgiften har anskaffats kan ställa domstolen inför storasvårigheter. Så kan rätten t, ex, finna att det brolt som har förövats genomförfarandet lar anses ingå som ett led i del grövre brottet, över vilkettryckfrihetsdomstolen har att döma. Med tanke på sådana fall skulle det varatill fördel, om möjlighet kunde öppnas att i den rättegång där tryckfrihetsmålhandläggs behandla ocksä ätal för andra brott än dem som påkallar den särskildaprocessordningen. Åtalför inbrott, olovlig avlyssning eller annat brolt varom nu är fråga bör, somjag förut har framhållit, inte prövas av jury. Åtalen bör alltså, även om dehandläggs tillsammans med tryckfrihetsmål, bedömas enbart av rällen. Dennabestår nu vid huvudförhandling inför jury av tre eller fyra lagfarna domare.Jag är inle f n, beredd alt - med föregripande av den kommande utredningen -föreslå all rätten i tryckfrihetsmål alltid sammansätts med nämnd. Dettaförhällande bör inte utgöra absolut hinder mot tanken alt med iryckfrihelsmålförena vissa andra mål. Då emdlertid minsta möjliga avsteg bör göras frångrundsatsen att lekmän skall medverka vid prövningen av ätal, bör en möjlighetatt tillsammans med tryckfrihetsmål handlägga ålal som inte avser brotl somskall prövas av jury begränsas till fall där ett särskiljande av målen skulleinnebära att samma gärning blir föremål för två rättegångar eller att annarsbelydande processuella olä- Prop.1975/76:204 120 Är brottet i fräga av allvariigare natur, bör det handläggas i vanligrättegång inför nämnd. Det bör få ankomma på tryckfrihetsdomstolen att päframställning av den åklagare som för talan i det egentliga tryckfrihetsmålet,dvs, JK, bedöma om omständigheterna är sådana att gemensam handläggning ärpåkallad. Jag avser alt senare lägga fram förslag som innebär att sådanmöjlighet öppnas till gemensam handläggning som jag nu har angivit. Sisti detta avsnitt skall jag ta upp ett par frågor om disciplinärt ansvar föradvokat för yttrande i tryckt skrift eller meddelande för offentliggörande isådan skrift. Frågorna har aktualiserats genom en framställning den 7 november1975 frän styrelse. Bestämmerom advokater finns i 8 kap. . I dessa föreskrivs att det förriket skall finnas ett advokatsamfund. Stadgar för samfundet fastställs avregeringen. Advokat är den som är ledamot av samfundet. Vid utövandet av sinverksamhet skall advokat i allt iaktta god advokatsed. Tillsyn överadvokatväsendet utövas av samfundets styrelse, JK kan hos styrelsen eller annatsamfundsorgan påkalla åtgärd mot advokat som åsidosätter de plikter som åvilarhonom som advokat. Åsidosätter advokat sina plikter, kan varning eller erinranmeddelas honom. Är omständigheterna synnerligen försvårande, kan han uteslutasur samfundet. Fråga om uteslutning, varning eller erinran prövas av samfundelsstyrelse eller, om sä har bestämls i stadgarna, av annat samfundets organ.Beslut i fråga som har sagts nu kan överklagas av JK, Beslut om uteslutning kanöverklagas av den advokat som har blivit utesluten. Talan förs i högstadomstolen, Enligl34 S andra stycket i stadgarna för är ledamot skyldigatt, där god advokatsed sä fordrar, förtiga vad han har erfarit i sinyrkesutövning. Beslut om uteslutning, varning och erinran fattas enligt 14 S istadgarna av samfundels disciplinnämnd, tidigare nämnda framställningen konstaterar att TFutesluter disciplinärt ingripande mot advokat som i strid med god advokatsedgenom uttalande i tryckt skrift ärekränker annan eller åsidosätter denlojalitet, som han har alt iaktta mot klient, eller som genom meddelande föroffentliggörande i tryckt skrift bryter den tystnadsplikt, som åvilar honomenligt stadgarna. Styrelsen hemställer om omedelbara lagstiftningsåtgärder isyfte alt göra det möjligt för styrelsen att disciplinärt ingripa mot advokatsom genom uttalanden i tryckt skrift har handlat i strid med god advokatsed. Framställningenhar överiämnals lill TK att beaktas under dess utredningsarbete, TK ansluter sigi sitt betänkande till samfundets uppfattning om innebörden av gällandetryckfrihelsrällsliga bestämmelser. Bl, a, yttrar kommittén all den i 1 kap, 3S tredje slyckel TF angivna principen om ansvarsfrihet för meddelare uppfattasså att den hindrar inte bara straff utan också disciplinära åtgärder. Det synesenligt TK fullt motiverat alt härvidlag jämställa disciplinansvar för stats-eller kommunaltjänstemän ä ena sidan och advokaternas disciplinära ansvar å denandra. Prop.1975/76:204 121 har,förklarar TK, en offeniligrätlslig grund, därför att det är baserat på stadgarsom har fastställts av regeringen. Föregen del föreslår TK att, enligt bestämmelse i den särskilda lagen omtystnadsplikter som bryter genom meddelarfriheten, advokat som lämnarmeddelande för offentliggörande i massmedier skall kunna fällas till ansvar, omhan därigenom åsidosätter sin skyldighel att iaktta tystnad i fräga omförtrolig hänvändelse från enskild, TK förklarar alt om man i enlighet härmedavlägsnar hindret mot alt ingripa pä straffrätlslig väg mol advokat för brottmot tystnadsplikt av visst slag, blir det därmed också möjligt att besiämmadisciplinpåföljd för broll av samma slag. Därmed anser TK syftet medadvokatsamfundets framställning tillgodosett, såvitt det faller inom kommitténsuppdrag, TK:sförslag har kritiserats under remissbehandlingen av JK och ,JK uttalar alt TK enligt hans mening inte har löst den av advokatsamfundetväckta frågan ens till den del den har ankommil på kommittén. Advokatsamfundetanser att den lystnadsplikt för advokat som har angetts i den särskildatystnadspliktslagen har fätl en alltför snäv avfattning. att god advokalsed innefattar långt mer än alt iaktta tystnadsplikt.Samfundet hemställer därför att en lagregel skall ha det innehållet attmeddelarskyddet inte skall utgöra hinder för att ingripa motledamots brott mot god advokatsed, även när detta sker i tryckt skrift ellergenom meddelande för offentliggörande i tryckt skrift. Samfundet äger sig utgäfrån att det skall ha möjlighet att ingripa disciplinärt mol advokai som görsig skyldig lill brolt mot tystnadsplikt genom att lämna uppgift i trycktskrift för vars offentliggörande han är ansvarig. Föregen del delar jag TK:s och uppfattning att advokat inteutan påföljd skall kunna åsidosätta tystnadsplikt, som åligger honom i hansyrkesutövning, genom ytirande i tryckt skrift eller meddelande föroffentliggörande i sådan skrift, Däremoiärjag inle f n, beredd alt biträda förslag alt därutöveröppna en möjlighet till ingripande mol advokat för det att han genom uttalandei irycki skrift eller meddelande för offentliggörande i tryckt skrift haråsidosatt god advokatsed. En sådan ingreppsmöjlighet kan visseriigen länkas haett berättigande t, ex, närdet gäller uttalanden om klienters förhållanden, Åandra sidan rör del sig här om en begränsning av tryckfriheten av en typ sominte bör få införas utan starka skäl och ingående överväganden. Jag föreslårdärför att frågan hänskjuts till den kommande uiredningen om yttrandefriheten imassmedier. Enligtvad jag har föreslagit i del föregående skall för framtiden brott mottystnadsplikt genom ultalande i tryckt skrift, för vilken den tystnadspliktigesjälv svarar, utgöra tryckfrihetsbrott, i den mån offentliggörande av uppgiftenöver huvud taget skall kunna beivras. Mål om ansvar för sådant brott skall somframgått av det föregående handläggas säsom tryckfrihetsmål. Prop.1975/76:204 122 Departementsförslagetinnebär vidare att också ålal mot den som genom meddelande för offentliggörandei tryckt skrift har brutit mot en tystnadsplikt av kvalificerad art skalllagföras i tryckfrihetsmål. Av 1 kap, 3 S TF följer att denna procedur ärexklusivt tillämplig. Utan särskild föreskrift i TF kan alltså i de angivnafallen av överträdelse av tystnadsplikt ingripande i disciplinär ordning frånmyndighet eller från organ som utövar myndighet inte komma i fråga. Inteheller när det gäller handläggningsordningen är jag övertygad om att särskildaregler skall gälla för advokater som har överträtt de gränser för tryckfrihetensom åligger dem som yrkesutövare. De skäl som kan åberopas för disciplinärtingripande mot advokat som har brutit mot en kvalificerad lystnadsplikt genomuttalande i irycki skrift eller genom publiceringsmeddelande skulle sannoliktmed liknande fog kunna göras gällande i fräga om personer som hör till andrayrkeskategorier och som har åsidosatt sin tystnadsplikt. En huvuduppgift förden nämnda utredningen blir alt överväga frågan om rättegångsordningen imål som gäller missbruk av yttrandefriheten i olika medier. Inom ramen fördenna utredningsuppgift bör prövas också spörsmålel, huruvida för speciellafall ingripande i disciplinär ordning bör tillåtas. Tills vidare bör emellertidgälla att advokat som överträder tystnadsplikt genom meddelande i eller förtryckt skift skall kunna svara härför endast inför tryckfrihetsdomslol ienlighet med allmänna regler, Möjlighelatt beivra advokats överträdelse av tystnadsplikt kan införas utan att någonsärskild bestämmelse i TF härom behövs. Den närmare avgränsningen av denlyslnadsplikt som skall ha försteg framför friheten att yttra sig i trycktskrift och att lämna meddelande får - på grundval av - övervägasunder det fortsatta lagstiftningsarbetet. Därvid bör också utarbetas förslag omatt föra över den grundläggande bestämmelsen om tystnadsplikt för advokaterfrän samfundets stadgar till lag, lämpligen rättegångsbalken.Offentligrättsliga föreskrifter som ålägger advokat tystnadsplikt krävernämligen enligl nya RF lagform, lät vara all äldre föreskrifter härom iförfattning av lägre dignitet behåller sin giltighet med stöd avövergångsbestämmelserna lill RF, Min ståndpunkt att, åtminstone tills vidare,ingripande i disciplinär ordning mol advokat för överträdelse av tystnadspliktsåsom en form av missbruk av tryckfriheten inte bör förekomma leder till attadvokats åsidosättande av tystnadsplikt - till skillnad frän vad som ärfallet - bör vara slrafföelagt. En sådan ordning hindrar naturiigtvis inte altöverträdelse som inle har samband med tryckfriheten normall beivras endastgenom disciplinärt ingripande av . Prop.1975/76:204 123 7.4Tillsyn och åtal m. m. GällandeTF innehåller särskilda regler om tillsyn över dess efterlevnad och om åtal föriryckfrihetsbrott, 1 princip innebär alt polisen och vanligaåklagarmyndigheter inte far ingripa mol pä eget initiativ, 1stället ligger denna befogenhet pä chefen för och JK, Denförre skall kontrollera att tryckfrihetens gränser inle överskrids. Till sinhjälp har han lokala tryckfrihelsombud. Till justitieministern ochtryckfrihetsombuden skall boktryckerier lämna de s, k, granskningsexemplarenav tryckta skrifter för att tillsynen skall kunna fullgöras. Finner justitieministernalt allmänt åtal bör anställas, skall han anmäla detta för JK, Det åliggerdärefter JK att väcka åtal mol den för skriften ansvarige, om han finner åtallagligen kunna ske, JK har även befogenhet all på eget initiativ väcka åtal föriryckfrihetsbrott. Att justitieministern har ställningen som den som övervakarTF:s efterievnad kommer lill utiryck också därigenom att det är han somutfärdar och återkallar ulgivningsbevis för periodisk skrift. Utan sådantbevis lår tidningar, tidskrifter och andra sådana tryckta skrifter, som skallkomma ul minsl fyra gånger , inte ges ut, MMUföreslår en omläggning av den särskilda övervakningsorganisation som alltsåfinns enligt TF, Justitieministern skall inte längre ha som särskild uppgiftatt vaka över alt TF efterievs. Den särskilda organisationen medtryckfrihelsombud föreslås bli avskaffad, liksom skyldigheten alt avlämnagranskningsexemplar av tryckt skrift, 1 stället skall JK ha tillsyn över atttryckfrihetens gränser inte överskrids. För att skapa möjlighel för regeringenatt göra politiska lämplighetsöverväganden, föreslär MMU vidare alt vanlig lagskall kunna föreskriva att JK får väcka åtal för visst slag aviryckfrihetsbrott bara om han har regeringens medgivande härtill. Ävenjustitieministerns befattning med utgivningsbevis för periodisk skrift skallupphöra enligt förslagel. Vilken myndighet som skall ha denna uppgift skallregleras i vanlig lag, MMU tänker sig närmast alt patent- och registreringsverketkan komma i fråga. Denföreslagna omläggningen av lillsynssystemet har vunnil bred anslulning vidremissbehandlingen, par remissinsianser anmärker emellertid att tryckfrihetsombudensavskaffande kan leda lill vissa problem, medan TCO förordar att tillsynen avTF:s efterievnad anförtros RÅ i stället förJK, RÅ förordarati tillsynen utövasav JK och att åtalsbefogenheten flyttas till RÅ, Föregen del vill jag försl slå fast att nuvarande ordning för tillsynen övertryckta skrifter har vissa grunddrag som är av stort värde för tryckfriheten ivårt land. Jag länker här på systemet med ett centralt lillsynsorgan och endiskretionär prövningsrätt i fråga om ingripanden mot tryckfrihets-brott istället för övervakning genom den vanliga polis- och åklagarorganisationen.Värdet av della syslem har inte heller satts i fråga. 1975/76:204 124 avtillsynssystemet fär alltså inte medföra alt dessa grunddrag gär föriorade. Frågan,om tillsynen över TF:s efterievnad bör ligga pä chefen för justitiedepartementeteller pä något annal centralt organ, i försia hand JK, har varit föremål föröverväganden vid skilda tillfällen. Någon ändring av nuvarande ordning, som hargällt , har emellertid inte genomförts. Enligt min mening bör enomläggning av tillsynen nu komma lill stånd, Dds lalar principiella skäl motatt justitieministern utövar denna tillsyn och dels är det nuvarande systemetbehäftat med åtskilliga brister. Vidomläggningen bör som jag redan har framhållit systemet med en centralmyndighet, som utövar tillsynen, och en diskretionär prövningsrätt i fråga omingripanden mot iryckfrihetsbrott behållas. Omläggningen bör vidare i enlighelmed MMU:s förslag innebära alt systemet med tryckfrihelsombud avskaffas ochatt skyldigheten alt avlämna granskningsexemplar av irycki skrift upphör, MMU:sförslag att tillsynen skall anförtros JK har godtagits av det stora flertaletremissinstanser, 1 ett par yttranden förordas dock all ålalsbefogen-heternaenligt TF överflyttas till RÅ, Enligl min mening lalar övervägande skäl förMMU:s förslag. Att anförtro ätalsbefogenheien ål annan myndighei än den somutövar tillsynen bör inte komma i fråga. Jag föreslår sälunda all JK skall vakaöver att de gränser för tryckfriheten, som anges i TF, inte överskrids och atthan därvid skall vara åklagare i tryckfrihetsmål och andra mål som avser broltmot TF, Den diskretionäraprövningsrätten bör i första hand ankomma på regeringen och utövas av denna idess helhet och inle av nägot visst statsråd. När justitieministerns ställningsom tillsynsmyndighet enligl TF upphör, saknas det enligt min mening skäl attgöra något undantag frän principen i RF att regeringens ledamöler fattar beslulkollektivt. Regeringens prövningsrätt bör komma lill uttryck i TF och som MMUhar föreslagit bör det finnas möjlighel all i vanlig lag föreskriva alt allmäntåtal för visst iryckfrihetsbrott fär väckas endasl efter regeringensmedgivande, Å andra sidan bör del ocksä vara möjligt för regeringen alt anmälairyckfrihelsbroil lill allmänt ålal, vare sig sådant medgivande krävs ellerinle. Jag delar sålunda den uppfattning som har fört fram.Härigenom kan nuvarande praxis beträffande lorhållandet mellanjustitieministern och JK till-läm.pas i viss utsträckning. skapasförutsättningar för en konstitutionell kontroll av tillsynen över TF:sefterievnad. Jag anser därför att i TF bör tas upp en bestämmelse om altregeringen får hos JK anmäla skrift till åtal för tryckfriheisbrott.