prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — Redan här vill Jag påpeka att även omgeneralklausulen kanske inte kommer att tillämpas av domstolarna i något störreantal fall, så torde dess blotta existens göra den starkare parten i eltavtalsförhållande mer obenägen att utnyttja ett övertag för alt skaffa sigoskäligt förmånliga villkor. När del därefter gäller andra avtal än sådana somträffas mellan näringsidkare och konsument, är det uppenbart att skälen föratt införa vidgade möjligheter till jämkning eller åsidosättande avavtalsvillkor inte är lika starka som i konsumentförhållanden. 1affärsförhållanden är parterna mänga gånger jämställda i ekonomiskt ochkunskapsmässigt avseende. De har därmed också större möjligheter att själva tatill vara sina intressen i samband med att avtal ingås, 1 affärssammanhang är det vidare särskilt viktigtatt kunna utgå från att ingångna avtal blir gällande och därmed kunnaöverblicka konsekvenserna av avtalen. Beaktas bör också atl avtal mellannäringsidkare innebär ett medvetet risklagande av endera ellerbåda parterna. Avtalen innefattar med andra ord ofla ett visst mått avspekulation, Uppenbariigen måste detta förhållande i viss utsträckningaccepteras. Även med beaktande av det anförda gör sig de skälsom talar för större möjlighet till jämkning av avtalsvillkor ikonsumentförhållanden i viss utsträckning gällande också beträffande avtalmellan näringsidkare. Även i rena affärsförhållanden intar den ena avtalspartenofta en ställning som är underlägsen den andres. För att över huvud taget fätill stånd ett avtal kan en mindre rörelseidkare vara nödsakad att accepteraoförmånliga villkor som ställs upp av motparten. 1975/76: 81 105 Avtalsvillkor kan behöva jämkas ävenav andra orsaker än atl en avtalspart har utnyttjat sin starkare ställning tillalt skaffa sig förmåner på motpartens bekostnad. Även när parterna ärjämställda kan ett avtal eller avtalsvillkor ha fått en sådan utformning attdel inte ter sig rimligt alt upprätthålla det strikt. En mångfald olikaomständigheter kan härvid spela in. Ett villkor kan ha fått en olyckligutformning av rent förbiseende. Vid användning av standardvillkor kan det lätthända att ett villkor slinker med utan att egentligen passa för det aktuellaavtalet. En avtalspart kan befinna sig i lidsnöd eller på annat sätt i enpressad situation och på grund därav komma att ingå ett avtal som intemotsvarar rimliga krav på rättvisa mellan parterna. Inte minst viktigt är attändrade förhållanden kan leda till all ett avtal får helt andra verkningar änvad som förutsattes när avtalet ingicks. Det kan således även i renaaffärsförhållanden inträffa situationer som medför att jämkning av avtal tersig motiverad. För atl man skall kunna uppnå ett godlagbart resultat anserjaginte att man kan nöja sig med Jämkningsmöjligheterna enligt de nuvarandegeneralklausulerna. 1 stället förordar jag liksom utredningen att den nyageneralklausulen om jämkning av avtal görs tillämplig även på avtal mellan näringsidkare. Även om man i enlighet med detsagda inför en generalklausul som skall gälla såväl i konsumentförhållanden somi förhållandet mellan näringsidkare är del klart alt den måsle tillämpas medbetydligt större försiktighet på rena affärsförhållanden än på avtal mellannäringsidkare och konsumenter. Det kan övervägas alt låta skillnaden ibedömningsgrunder mellan olika kategorier komma till uttryck i lagtexten. Jagåterkommer till denna fråga i det följande. Vad därefter beträffar avtal mellanprivatpersoner finns enligt min mening inte någon anledning atl lämna sådanaavtal utanför de vidgade Jäm-ningsmöjligheterna. När privatpersoner ingår avtalmed varandra finns det alltid särskilda risker för atl avtalet skall fö en inteavsedd utformning eller leda till andra verkningar än parterna har förutsatt.Del kan vidare också i denna situation inträffa att den ena parten ärförhandlingsmässigt överlägsen den andra och i kraft därav kan tvinga genomavtalsbestämmelser som ensidigt gynnar honom själv, Ock.så andra fall kantänkas där ett avtal mellan privatpersoner inte rimligen bör lämnas orubbat mendär man inte kan rätta till det med stöd av nuvarande generalklausuler. Den nyageneralklausulen bör därför gälla också när privatpersoner ingår avtal. Sammanfattningsvis anserjag alltsåatt generalklausulen bör gälla såväl i konsumentförhållanden som dånäringsidkare eller privatpersoner ingår avtal med varandra. Även andra typerav avtal inom förmögenhetsrättens område bör omfattas av generalklausulen. Jagåterkommer till bestämmelsens tillämpningsområde i det följande. Prop.1975/76:81 106 5.2Generalklausulens utformning m. m. 5,2,1Rekvisit Vid utformningen av generalklausulen inställer sigförst frågan om domstolarna direkt bör pröva ett avtal i dess helhet eller omprövningen i första hand bör inriktas på ett visst avtalsvillkor, som i så fallskulle Jämkas eller lämnas utan avseende. Till förmån för det förstnämndaaliernativet kan anföras att ett avtalsvillkor inte kan ses isolerat utan alltid måsle la hänsyn även lill andra delar av avlalet. Del kan dåförefalla naturiigt att direkt låta domstolarna pröva om ett avtal i sin helhetär av sådan beskaffenhet att det helt eller delvis bör jämkas eller åsidosättas.Denna lösning har också valts i den nya danska generalklausulen. Utredningenhar emellertid stannat för del andra av de båda alternativen. Enligt utredningsförslaget,som anknyter till utformningen av fierlatel av de nuvarande generalklausulerna,skall domslolarnas prövning inriktas på om ett visst villkor - med hänsyn tillalla föreliggande omständigheter - är av sådan art atl del bör jämkas elleråsidosättas. För egen del anser jag att det alternativ som harvalts av utredningen är all föredra. Del är ägnat atl skapa större stadga irättstillämpningen om domstolarna i första hand prövar skälighelen av ett visslvillkor. Som nämnts innebär också flertalet av de nuvarandegeneralklausulerna att prövningen skall ha en sådan inriktning. Ävenprövningen enligt avlalsvillkorslagen avser enskilda villkor. Jag förordar alltså att den nya generalklausulenutformas så, att domstolarna i första hand skall överväga innehållet osv, avell visst villkor. Jag vill emellertid betona atl delta inte utesluter alldomstolarna tar hänsyn lill även andra delar av avtalet. Det är tvärtom myckelviktigt atl prövningen av om ett visst villkor skall jämkas eller åsidosättasgrundas på en helhetsbedömning. Det är också tänkbart alt, om domstolarnastannar för atl Jämka eller åsidosätta ett visst villkor, detla måste föranledaändring av avtalet i övrigt. Jag återkommer lill denna fråga i del följande. När det därefter gäller att ange förutsättningarnaför att ett avtalsvillkor skall få omprövas är det, som utredningen harframhållit, naturligt att å ena sidan begagna något av de uttryck som hittillshar använts i lagstiftning av detta slag och att å andra sidan markera altdomstolarna skall ha större frihet än . Det kan då erinras om attflertalet av de nuvarande generalklausulerna använder uttrycket"uppenbart otillböriig" men alt det i något fall talas om uppenbarobillighet. Avtalsvillkorslagen å sin sida anger soiTi förutsättning föringripande att ett villkor skall vara "oskäligt". För min del anserjag för det första liksomutredningen att ordet "obillig" är mindre lämpligt för att ange dengrundläggande för prövningen. Valet står i stället mellan orden"otillbörlig" och "oskälig". 1975/76:81 107 Utredningen framhåller att ordet"oskälig" skulle vara att föredra om man vill ge uttryck åtparallelliteten mellan de allmänna domstolarnas och marknadsdomstolensbedömning. Trots detta anser utredningen att ordet "otillbörlig" ärbättre, eftersom det bl, a. har vunnit hävd i den gällandecivilrättsliga lagstiftningen. Utredningen pekar också på att det föreligger enviss skillnad mellan prövningen enligt avtalsvillkorslagen och de allmännadomstolarnas bedömning. Utredningens ståndpunkt har kritiserats av ettflertal remissinstanser, som menar alt ordet "oskälig" är atlföredra. Jag är för min del av samma uppfattning. har Jagframhållit att ett viktigt syfte med den aktuella lagstiftningen är att skapaett komplement till avtalsvillkorslagen, så att villkor som har träffals avförbud enligt den lagen kan angripas i behövlig utsträckning även påcivilrättslig väg. Som Jag senare skall återkomma till måste det visseriigenföreligga en skillnad mellan prövning enligtavtalsvillkorslagen och den bedömning som de allmänna domstolarna skall göravid tillämpningen av generalklausulen. Självfallet är de olika myndigheternaheller inte bundna av varandras avgöranden. Trots detla får del ansesföreligga ett sådant samband mellan avlalsvillkorslagen och den nu aktuellalagstiftningen alt det är lämpligt alt ange förutsättningen för ingripande påsamma sätt. När det gäller affärsförhållanden, där Juavtalsvillkorslagen inte är tilllämplig, föreligger inte samma skäl alt väljaordet "oskälig". Somjag har berört är dock förhållandena närtvå näringsidkare träffar avtal likartade dem som föreligger nären näringsidkare ingår avtal med en konsument. Även bortsett härifrån anser jagatt det saknas anledning att använda olika uttryck inom konsumentområdet ochövriga områden. Jag förordar alltså att man generellt använder ordet"oskälig" för att ange grunden för domstolarnas ingripande, Atl man inte bör använda ordet"uppenbart" e. d. som komplement till grundrekvisitet har utredningenansett närmast självklart. Denna uppfattning delas av flertaletremissinstanser såvitt angår avtal på konsumentområdel. Däremot har en delremissinstanser uttalat sig för alt man har ett uppenbarhetskrav beträffandeavtal mellan näringsidkare eller att det på annat sätt markeras attgeneralklausulen bör tillämpas restriktivt när det gäller affiirsförhållanden. Enligt min mening är det helt klart alt det intebör krävas alt oskäligheten är uppenbar för att ett villkor skall få jämkaseller åsidosättas. Som har framgått av den redogörelsen innehålleravtalsvillkorslagen inte något krav på "uppenbar" oskälighel ellerliknande. Den aktuella lagstiftningens syfte att vidga domstolarnas möjligheteratl jämka eller åsidosätta avtalsvillkor gör det ocksä uteslutet att användaordet "uppenbart". Vad Jag nu har sagt gäller inte bara avtal mellannäringsidkare och konsument utan också avtal utanför konsumentområdet.Visserligen finns det, som jag ti- Prop.1975/76:81 108 digarehar framhållit, skäl att tillämpa generalklausulen med viss restriktivitet irena affärsförhållanden. Detta önskemål kan emellertid tillgodoses ulan attlagens grundrekvisit utformas annoriunda. Jag återkommer strax till dennafråga. Några remissinstanser har föreslagit allmöjligheten till jämkning i affärsförhållanden skall anknytas till om ettavtalsvillkor strider mot gott affärsskick, ett uttryck som används i flera avde nuvarande generalklausulerna. En annan remissinstans har häremot framhållitall del affärsskick som föreligger inom en viss bransch i stor utsträckningtorde återspegla de inom branschen tongivande afförsmännens åskådningar. Omsyftet med generalklausulen är att bereda ett ökat skydd för svagareavtalsparter, är det enligt denna remissinstans inte meningsfullt att hänvisatill vad som ofta kan antas vara elt uttryck närmast för den generellt settstarkare partens uppfattning. För egen del vill jag inte bestrida att enJämförelse med vad som anses vara gott affärsskick kan tjäna till viss ledningför bedömningen av ett villkors skälighet. Med hänsyn bl, a, till de synpunktersom har framförts av den refererade remissinstansen anser jag emellertidatt uttryckei "stridande mot gott affärsskick" e, d, är olämpligt föratt ange den huvudsakliga grunden för bedömningen av om ell avtalsvillkor äroskäligt eller inte, Moi bakgrund av del anförda föreslår jag attuttrycket "oskälig" används som norm tor bedömningen av om Jämkninge. d. börske beträffandealla typer av avtal. Vidare förordarjag all del avutredningen använda uttrycket "bestämmelse i avtal" ersätts med"avtalsvillkor",som passar bättre också för muntliga avtal. Användningen av en enhetlig bedömningsnorm förkonsument-och affärsförhållanden hindrar givetvis inte att det i enlighet medutredningens förslag införs en kompletterande föreskrift om att särskild hänsynskall tas till om part är konsument eller intar annan liknande ställninggentemot andra parten. Några remissinstanser har emellertid framfört kritik motutredningens förslag på denna punkt. Kritiken går ut på att föreskriften äroklar och missvisande. Någon remissinstans menar dessutom all den är onödig. Enligt min mening kan betydelsen avkonsumentskyddet sägas ha kommit till så tydligt uttryck i annan lagstiftningatt det kan förutsättas att erforderiig hänsyn kommer alt tas till att part ärkonsument även utan en uttrycklig bestämmelse härom. Jag anser dock att det kanvara av ett visst värde från pedagogisk synpunkt att i lagtexten införa enuttrycklig föreskrift av det slag utredningen har föreslagit och inte bara nöjasig med att understryka konsumentskyddsaspekterna i motiven. Bestämmelsen fåremellertid sitt största värde genom att den anger att generalklausulen börtillämpas med 1975/76:81 109 större restriktivitet i rena aflarsförhållanden än i konsumentförhållanden. Att såbör ske har understrukits i det föregående. Enligt min mening har den föreslagna bestämmelsenemellertid fått en mindre lämplig utformning. Till en början kan svårigheteruppstå när det gäller atl avgöra vilka näringsidkaree, d, som skall anses ha en konsumentliknande ställning. Vidare kan mot utredningens uttryckssätt anförasatt det inte i alla situationer ärkonsumenten som är den svagare parten i ett avialsförhållande. Vad som kan motivera att särskild hänsynlas till en viss avtalspart är givetvisinte att han i och för sig tillhör en viss kategori ulan att han intar en underlägsen ställningi förhållande lill sin motpart. Detta torde också ha varit utredningens mening, Föratt detta skall komma till tydligare uttryck ilagtexten förordar Jag liksom fleraremissinstanser en formulering som innebäratt särskild hänsyn skall tas till om part i egenskap av konsumenteller eljest intar en underlägsen ställning i förhållande lill motparten. På det sättettillgodoses också önskemålen från de remissinstanser som har framhållit de särskildaskyddsbehoven för upphovsmän och arbetstagare, 5,2,2 Räitsyerkningar När det gäller rättsverkningarna av att ett avtalsvillkor bedöms som oskäligtvill Jag till en början erinra om vissa påpekanden som utredningen har gjort om skillnadernamellan de ogiltighets- och jämkningsreglersom gäller f n. Bestämmelser som ärinriktade på omständigheterna vid ett avtals tillkomst, t. ex. 33 S avtalslagen, föreskriver uteslutande ogiltighet som rättsföljd, medanbestämmelser som ger möjlighet till Jämkning,t, ex, 8 S skuldebrevslagen, tar sikte påavtalets innehåll och ifrågasatta tillämpningmen inte på omständigheterna vid tillkomsten. Det är uppenbart att den nuvarande stelheten i systemet medför nackdelar. Bl, a. är möjligheterna att Jämka avtal pågrund av omständigheterna vid dess tillkomstotillräckliga. Liksom utredningen och detstora flertalet remissinstanser anser jag därför att jämkningoch åsidosättande bör ställas upp som alternativa påföljder närett avtalsvillkor bedöms som oskäligt, oavsett om oskäligheten hänför sig till villkoret i sig, till omständigheterna vid avtalets tillkomst eller till något annat förhållande. Utredningen diskuterar också frågan vilken påföljd som är att föredrai olika situationer. Utredningen understryker härvid alt valet av påföljd beror påen mångfald olika faktorer och attdomstolarna bör ha full frihet att välja de lösningarsom är mest praktiska och bäst tillgodoser parts yrkanden. För min del är Jag av samma uppfattning. vill Jag emellertid framhållaatt det vid undanröjande av ett visst villkor kanuppstå den komplikationen alt någon annan bestämmelsemåste träda i villkorets 1975/76:81 110 ställe.Många gånger blir en dispositiv lagregel tillämplig, något som naturligtvisinte alltid är en lämplig lösning. Det kan därför vara naturligt fördomstolarna att i första hand söka jämka avtalsvillkor. Som exempel på fall dådet kan vara en lämplig utväg att helt bortse från ett villkor kan emellertidnämnas den av utredningen angivna situationen att ett avtal föreskriver enpåföljd för kontraktsbrott som måste betraktas som alltför betungande därföratt den förekommer vid sidan av andra påföljder som kan räknas somtillräckliga. Jämkning å andra sidan torde ofta vara att föredra i fall dä enoväntad eller oförutsedd situation inträder. Exempel på Jämkning är, somutredningen har angett, nedsättning av viten och skadeståndsbelopp,föriängning av frister eller tider för avtals giltighet samt uppställande avytteriigare förutsättningar för inträdet av rättsföljder, t, ex, väsentlighetvid kontraktsbrott. För att tillgodose behovet för domstolarna attkunna välja den påföljd som är mest lämplig i det särskilda fallet föreslårutredningen, som har nämnts, en kompletterande regel om att avtal dären otillbörlig bestämmelse ingår skall kunna Jämkas eller lämnas utan avseendeäven i annat hänseende. Denna regel har godtagits av de flestaremissinstanserna. Från något håll avstyrks emellertid regeln med denmotiveringen att den ger domstolarna alltför stor frihet, vilket skulle kunnavara till skada för rättssäkerheten. Förmin del anserjag det närmast ofrånkomligt att ställa upp en regel av detinnehåll som utredningen har föreslagit. Jag har redan tidigare framhållit attett visst avtalsvillkor inte kan ses isolerat utan att det måste bedömas medhänsyn tagen till avtalet i dess helhet. Det kan då också vara nödvändigt att, omett avtalsvillkor Jämkas eller åsidosätts, låta detta inverka även på avlalet iövrigt, så att ocksä andra villkor ändras. Möjlighet bör vidare finnas attogiltigförklara ett avtal i dess helhet. Utan en sådan utväg skulle orimligakonsekvenser kunna uppstå, om ett visst villkor bedöms som oskäligt och detinte finns något godtagbart sätt att ge avtalet ändrat innehåll. Jag anslutermig emellertid till utredningens uppfattning att ogiltighet i regel bör komma ifråga endast om det yrkas av den part som har gjort gällande att ettvisst,villkor är oskäligt. Det bör dock inte vara uteslutet att förklara ettavtal ogiltigt även på yrkande av motparten, trots att den som hävdaroskälighet föredraratt endast det särskilda villkoret åsidosätts. Det ligger i sakens natur att en så vittgåendehandlingsfrihet som domstolarna får genom den nu behandlade bestämmelsen ärförbunden med vissa nackdelar. Parternas möjligheter att förutse konsekvensernaav ett avtal minskar, om domstolarna i mer betydande utsträckning företar ändringari avtalet. Jag vill därför understryka att möjligheterna att. när ett visstvillkor bedöms som oskäligt. Jämka avtalet i annat hänseende ellerogiltigförklara avtalet i dess helhet bör utnyttjas med viss försiktighet, I sitt lagförslag har utredningen föreskrivit attJämkning e, d, skall kunna ske antingen om en bestämmelse i avtal ärotillbörlig eller om tillämpningen Prop.1975/76:81 111 aven bestämmelse i visst fall är otillbörlig. Enligt min mening ärdet onödigt attgöra en sådan distinktion för att markera att prövningen skall kunna avse såvälett villkors karaktär i och för sig som tillämpningen i det ,särskilda fallet.Det bör räcka att i lagtexten föreskriva att avtalsvillkor färjämkas elleråsidosättas om det är oskäligt, 5,2,3Möjligheten an anse villkor oskäligt i och för sig Enligt utredningens mening ärdet önskvärt attdomstolarna vid tillämpningen av generalklausulen sä långt möjligt ger sinaavgöranden en principiell prägel och alltså inte endast gör en kasuistiskbedömning av särskilda fall. Härigenom kan praxis bidra till en typbildning ochtill uppdragande av riktlinjer för framtiden. Utredningen framhålleremellertid att det inte är möjligt att göra en generell bedömning.Det kan t.ex. inträffa att omständigheterna i det enskilda fallet rättfärdigarett villkor som kanske i flertalet situationer skulle anses otillbörligt. För min del vill Jag till en början understryka attett syfte med den aktuella generalklausulen visseriigen är att kompletteraavtalsvillkorslagen men att generalklausulen skall möjliggöra enbedömning av enskilda fall som är mer nyanserad än den som kan ske vidtillämpningen av avtalsvillkorslagen. Som redan har framhållitsmåste tillämpningen av generalklausulen grundas på en helhetsbedömning, därhänsyn tas till alla omständigheter som föreligger i det enskilda fallet.Samtidigt bör tilläggas att domstolarnas handlingsfrihet så till vida ärbegränsad som prövningen enligt 17 kap, 3S inte får avse andraomständigheter än sådana som part har åberopat som grund för sin talan. Det nu sagda hindrar inte att domstolarna bör hamöjlighet att stämpla ett visst avtalsvillkor som oskäligt i och för sig. Jagdelar också utredningens uppfattning om det önskvärda i att domstolarna sålångt möjligt ger sina avgöranden en principiell prägel, så att stadgan ipraxis ökas och de enskilda får större möjligheter att förutse hur ett visstvillkor kommer att bedömas. Det kan naturligtvis också ibland inträffa att ettvillkor på ett så eklatant sätt avviker från vad som kan anses godtagbart attdet bör anses oskäligt oavsett vilka omständigheter som föreligger i övrigt.Exempel härpå är i första hand villkor som strider mot lag eller goda seder, t,ex. villkor som har till syfte att vilseleda skattemyndighet. Även om det alltså är önskvärt att domstolarna avgöranden en principiell karaktär vill Jag liksom flera remissinstanserunderstryka att domstolarnas möjligheter på denna punkt är begränsade. Mångatyper av avtalsvillkor är sådana att bedömningen av deras skälighet utfallerolika, beroende på omständigheterna i del särskilda fallet, .Man kan inteheller bortse från atl domstolarna traditionellt är obenägna att uttala sig omannat än som är nödvändigt för utgången i målet och att detta naturligtvisminskar antalet vägledande avgöranden. Ytterligare kan påpekas att värdet avsådana Prop.1975/76:81 112 principiellauttalanden som utredningen har förordat påverkas av vilken instans som hargjort uttalandet. Detta hindrar emellertid inte att även underrättsavgörandenibland kan ha en viss vägledande effekt. Jag återkommer senare till dennafråga. Utredningen föreslåratt den nya general klausulenskall vara tillämplig inom. Vidare anser utredningenatt generalklausulen i viss ulsiräckning bör kunna tillämpas analogi påfamiljerättsliga avtal. Vad utredningen sålunda föreslagit har i allmänhetgodtagits under remissbehandlingen. Några remissinstanser anser dock altförslaget går för långt, framför allt när det gäller möjligheterna att tillämpageneralklausulen inom associationsrätten. För egen del ansluter jag mig till utredningensåsikt att generalklausulen i princip bör vara tillämplig inom helaförmögenhetsrätten. Den bör alltså kunna tillämpas på alla rättshandlingar avförmögenheisrättslig art, oavsett om de rör fast eller lös egendom, fordringareller tjänster. Generalklausulen bör gälla även på sådana områden somassociationsrätt, immaterialräit och arbetsrätt. Även om generalklausulen får elt så vidsträckttillämpningsområde som har angetts är det självklart att dess betydelsevarierar i fråga om olika typer av rättshandlingar. På vissa områden finnssärskilda lagbestämmelser till skydd för svagare avtalsparter o. d. Hit hörbestämmelserna om hyra, arrende och avbetalningsköp. Otvivelaktigt kanförekomsten av uttryckliga lagregler av det slaget medföra att behovet av atttillämpa en generalklausul blir mindre. Men den kan ändå ha en viktig uppgiftatt fylla som en kompletterande skyddsregel, både för speciella situationersom inte har kunnat regleras i den särskilda lagen och för att stävja försökatt kringgå tvingande lagbestämmelser. Vad särskilt gäller associationsrätten finns i dennu gällande aktiebolagslagen ett flertal bestämmelser som har till syfte attbereda en aktieägar-minoritet skydd mot missbruk från majoritetens sida.