prop · FY0330 · 1975-12-31 00:00:00 — 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 302 De tryckbärande systemen som är av stor betydelse försäkerheten kontrolleras enligt speciella regler med inriktning påritningsgranskning, tillverkningskontroll, montagekontroll och övervakning avvissa prov. Kärnkraftinspektionen har tillsammans med arbetarskyddsstyrelsenauktoriserat två svenska företag att göra sådana kontroller, nämligenAngpanneföreningen och Tekniska röntgencentralen. Förövriga delar av anläggningarna övervakar inspektionen den kontroll somkraftföretaget skall utföra. En viktig del av inspektionens kontrollarbete äruppföljning av resultaten av provdriften. Eftersomdet inte kan uteslutas att det blir fel på vissa aktiva komponenter sommotorer eUer pumpar ser man till att anläggningen kan tolerera sådanafelfunktioner utan fara för säkerheten. Det sker genom att aktiva komponenterdubbleras eller flerdubblas och genom att olika säkerhetssystem överlapparvarandra. Vidsin prövning av anläggningar före byggstart arbetar kärnkraftinspektionensystematiskt för att anläggningens säkerhet skall bli alltmer oberoende avenskUda komponenter. 11.8Kontroll av klyvbart material 11.8.1Internationellt handhavande av klyvbart material Enpromemoria rörande internationellt handhavande av klyvbart material (Ds UD1975: 1) har utarbetats av en arbetsgrupp bestående av tjänstemän inom utrikes-,försvars- och industridepartementen. Efter ett inledningsavsnitt görs engenomgång av möjligheterna att avleda klyvbart material för tUlverkning avkärnladdningar samt de medel som används för att förhindra sådan inteönskvärd spridning av det klyvbara material som produceras och förvaras ivärlden. Rapporten avslutas med ett avsnitt med förslag tUl åtgärder för attytterligare försvåra spridningen av klyvbart material. Rapporten harunderställts regeringen som förslag till underlag för de fortsatta insatserna. Ipromemorian erinras inledningsvis om att den svenska delegationen vidnedrustningskonferensen i i olika inlägg tog uppfrågan om de risker av olika slag som är förenade med den planerade expansionenav civUa kärnenergiprogram i ett stort antal länder. De åtgärder som dittillshade vidtagits hade visat sig otUlräckliga för att hindra spridning av detmaterial och det kunnande som är nödvändigt för att framställa enkärnladdning. Planerna för en betydande utvidgning av energiproduktionen genomkärnkraft skulle komma att innebära en snabb ökning av mängden klyvbartmaterial, främst plutonium, som skulle kunna komma tUl användning förtUlverkning av kärnladdningar. 975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 303 Ipromemorian framhålls vidare att både regeringar för att stärka sina militärapåtryckningsmedel och olika slag av kriminella eller illegalt politisktverksamma grupper, de senåre i avsikt att erhålla ett effektivtutpressningsmedel, kan tänkas vilja avleda plutonium från den civilakärnbränslecykeln. I det senare fallet måste det ske med illegala metoder.Vetenskapsmän har i den internationella debatten redovisat vilka led ibränslecykeln som är särskilt ömtåliga för avledning eller stöld av plutonium,liksom för sabotage och skilda slag av olyckshändelser. Detsägs vidare i promemorian att en granskning av nu existerande kontroll- ochsäkerhetsföreskrifter, enligt icke-spridningsavtal eller eljest, visaratt dessa i flera avseenden är otUlräckliga inför den väntade expansionen.Eftersom problemet är internationellt och innebär en risk för fortsattkärnvapenspridning liksom allmänt hot mot fred och säkerhet, framstod det somangeläget att på internationellt plan få igång en grundlig diskussion kringkärnkraftindustrin och tänkbara skyddsåtgärder, innefattande olika grader avintemationellt handhavande av klyvbart material. Grundproblemetär att kärnklyvnings- eller fissionsprocessen har såväl militära som civilatUlämpningar. Såväl den civila som den militära verksamheten baseras på deklyvbara materialen uran-235 och plutonium. Uran-235ingår i naturligt uran. För militär användning höjs halten uran-235 iallmänhet till . Detta sker genom s. k. isotopseparation i särskUdaanrikningsanläggningar. Det uran som används som bränsle i mångakraftreaktortyper, bl. a. de lättvattenreaktorer som dominerar västvärldensutbyggnadsprogram, är anrikat tiU en betydligt lägre halt av uran-235,nämligen . Plutoniumbildas i samband med reaktordrift, då naturligt eller låg-anrikat uran delvisomvandlas till plutonium-239 och efter hand även till tyngre plutoniumisotoper. Vidframställning av plutonium för vapenändamål, som bara får innehålla en ringa andeltyngre plutoniumisotoper, bestrålas uranbränslet endast under relativt kort tidi reaktorn. Plutonium med hög andel tyngre isotoper är emellertid användbartsom reaktorbränsle. Klyvbaramaterial framställdes till en början uteslutande för militära ändamål. Istormakternas kärnvapenprogram ingick dels anrikningsanläggningar för att fåfram uran med den höga halt uran-235 som krävs för kärnvapenframställning, delssärskilda reaktorer för militär plutoniumproduktion och anläggningar för attfrån det bestrålade uranet från reaktorerna avskilja det plutonium som bUdatsunder reaktordriften, s. k. upparbetningsanläggningar. Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 304 1 promsmorian görs en genomgång av de olika leden iframställning av material för kärnvapen och i den civila kärnbränslecykeln. Utvinning av uran från uranmalm är oberoende av om uranetanvänds för civila eller militära ändamål. Nästa led i kärnbränslecykeln är isotopanrikning. Deanrikningsan-läggningar som drivs har uppförts för militära ändamål ochtillgodoser fortfarande delvis mUitära behov. Anrikningsanläggningarna i och på senaretid också i används därutöver för framställning av anrikat uranför civilt bruk. Det låganrikade uran som används som bränsle i bl. a. lättvattenreaktorerkan inte användas för kärnvapenframställning. Den nuvarande anrikningskapaciteten hos käinvapenmaktcrnaräcker för att tillgodose behovet av kraftreaktorbränsle fram till början av1980-talet. Den snabba kärnkraftutbyggnaden gör att det behövs stora tillskottför tiden därefter. En första civil anläggning för låganrikat uran uppförs nu iFrankrike av franska, belgiska, italienska och spanska intressenter.Anläggningen baseras liksom tidigare anläggningar på gasdiffusionsprocessen. Av övrigaanrikningsmetoder står endast gascentrifugprocessen nära industrielltillämpning. Metodutveckling sker framförallt i , ochJapan. Ett bolag, , har bildats av nederländska, brittiska och västtyskaregeringarna för uppförande av sådana anläggningar i ochStorbritannien. Centrifugtekniken kan användas lör framställning av höganrikaturan men de aktuella anläggningarna är avsedda för produktion avkraftreaktorbränsle. Tekniken medger uppförande av anläggningar i betydligtmindre skala än dif-fusionstekniken och är behovet av elkraft per tonanrikat uran långt mindre. Efter överföring i oxidform går det anrikade uranet tillbränsleelc-mentfabriker, där det bearbetas till kutsar och kapslas i långametallrör som vanligen består av zirkoniumlcgeringen zirkaloy. Rören fogassamman i knippen bränsleelement som därefter sätts in i reaktorn. Utbränningenav bränsleelement i en lättvattenreaktor tar i allmänhet . Efter utbyteförvaras de utbrända elementen i särskilda bassänger vid kraftverket dären del av den starka radioaktiviteten får klinga av. Därefter transporteras dei skyddsbehållare till cn upparbetningsanläggning. Vid upparbetningen skiljer man genom kemiska processer sålångt möjligt ut återstående uran och nybildat plutonium från de klyvningsproduktersom har bildats vid reaktordriften. Processen beskrivs närmare i avsnitt 11.4. Tekniken för upparbetning är väl känd och flera länderutanför stormakternas krets, bl. a. , har kunnat uppföra upparbetningsanläggningar. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 305 Uranetförs från upparbetningen lämpligen tillbaka till anrikningsan-läegningen föråteranrikning. Plutonium kan användas antingen för tillverkning avplutoniumberikat bränsle till nuvarande reaktortyper eller som bränsle i snabbareaktorer, Ett omfattande forsknings- och utvecklingsarbete rörande olikatekiiiska och säkerhetsmässiga frågor i samband med återföringen pågår såvälinternationellt som i . Användning av plutonium i snabba reaktorerinnebär väsentligt bättre bränsleekonomi, men enligt gruppens bedömning kommerdet att ta för denna teknik att utvecklas till kommersiell mognad. Detsista steget i kärnbränslecykeln är hantering och förvaring av det högaktivaavfallet, vilket beskrivs i avsnitt 11.4. Eftergenomgången av den civila kärnbränslecykeln ställs i promemorian frågan vUkapunkter i denna som är särskUt intressanta med hänsyn till möjligheterna attavleda material för icke fredligt brak. Förden närmaste tioårsperioden utgör enligt promemorian plutonium det storaproblemet med hänsyn till riskerna för kärnvapenspridning och iUegalanvändning. Två sätt anges, på vilka plutonium framförallt kan komma attavledas. Detförsta sättet är att bränsleelement i en reaktor tas ut ochupparbetas, vUket ger plutonium av vapenkvalitet. I promemorian påpekas attsådan framställning av vapenplutonium är oförenlig med normal kraftproduktioneftersom endast en bråkdel av uranbränslets energivärde då kan utnyttjas.Eftersom förfarandet kräver tillgång till både kraftreaktor ochupparbetningsanläggning är det möjligt endast för nationella organ. Detandra sättet innebär att färdigt plutonium avleds under lagring eller transportefter upparbetningen. I promemorian framhålls att detta förfarande är enklareeftersom materialet inte kräver tunga strålskärmade anordningar. Även omplutonium från kraftreaktorer har ett begränsat militärt värde kan det utnyttjasi primitiva laddningar med osäker verkan, t. ex. för terrorbmk eller iutpressningssyfte. Promemorianbeskriver inte hur kärnvapenframställning går till utan hänvisar tUl rapportenRisker för kärnladdningsframställning i det fördolda (FOA 4 rapport )där en bedömning redovisas av möjligheterna för tekniskt mindre utveckladestater eller illegala organisationer att utan omvärldens kännedom framställakärnladdningar i liten skala. Deslutsatser som dras i är att en stat som är föga utvecklad frånteknisk synpunkt och som endast har ett Utet käm- kraftprogram inte har tUlgångtUl erforderlig kvalificerad personal inom landets gränser. Däremot finnsvissa fömtsättningar för en stat med eget kärnkraftprogram att få tillgång tillkljrvbart material. Genom rekrytering av personal utomlands kan staten utanomvärldens kännedom tillverka någon enstaka plutoniumladdning för terrorbruktill en 20 1975.1 saml. Prop.1975:30 Bilaga 1 Industridepartementet 306 kostnadav mindre än 10 mUj. Det bedöms som tveksamt om flera stater samtidigtskulle kunna rekrytera personal utifrån för genomförande av sådana"illegala" projekt. Fören illegal organisation bedöms avslutningsvis i möjUgheterna attbåde rekrytera personal och få tag i klyvbart material som mycket små. Somframgår av avsnitt 10.3 är mängden plutonium från civilt kärnbränsle i världenännu liten, men den kommer att öka snabbt, från omkring tillomkring . För en kärnladdning krävs mindre än 10 kgplutonium-239. Som tidigare påpekats är plutonium från utbräntkraftreaktorbränsle inte lämpat för kvalificerad mUitär användning. Idepartementspromemorian görs bedömningen att plutoniumspridningen med tidenkan bli ett allvarligt internationellt problem. I ett fullt utvecklatkärnkraftsystem kommer stora mängder plutonium att befinna sig i lager vidupparbetningsanläggningar och bränsleelementfabriker eller under transport.Det framhålls vidare att det är ett starkt intresse att hela denna verksamhetkan ske i former som innebär säkerhet mot att materialet kommer på avvägar. Detblir lättare att hantera plutoniumfrågan om den totala mängden material kanhållas låg, genom att plutoniet återanvänds som bränsle. Äteranvändningen harockså den fördelen att plutoniumbränsle är relativt lätt att hålla underkontroll i en kraftreaktor där det är ytterst svårtillgängligt. Ipromemorian understryks att även kärnvapenmaktemas militära lager i olika delarav världen kan innebära risker för spridning. Lagren får antas vara välbevakade men man kan inte utesluta möjligheten till stölder eller andraaktioner från sub-nationella grappers sida. Eftersom detta problem knappastkan angripas annat än på kämvapenmak-ternas eget initiativ faller det utomramen för den här refererade promemorian. Vissaprincipfrågor i samband med internationell kontroll Motbakgmnd av här redovisade tekniska förhållanden ges i promemorian någraallmänna synpunkter på möjligheterna att förbättra den internationellaordningen för handhavande av klyvbart material. Hittillshar man huvudsakligen förlitat sig på kontroll. Förenta statema har frånbörjan vid export av klyvbart material och nukleär utmstning för forskning ochkraftproduktion krävt att överföringen reglerades i bilaterala regeringsavtal.Mottagarlandet har i avtalet åtagit sig att använda utrustning och materialenbart för fredliga ändamål och även accepterat kontroll genom amerikanskainspektörer. Denna kontroU har utgjort förebUd för såväl andra stormakterskontroll som Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 307 förde internationella system, som har upprättats av lAEA och som i deflesta länder har avlöst de bUaterala systemen. Det har vid utformningenav kontrollsystemen varit svårt att finna en lämplig avgränsning av vad somskall kontrolleras. Kontrollen har av praktiska skäl begränsats tillmaterialflödet inom de led av bränslecykeln där det finns reella risker föravledning. Därför begränsas lAEA-kontroUen huvudsakligen till kontroll avnukleärt material. Kontroll av utmstning är svårare att tUlämpa, bl. a. av detskälet att endast ett fåtal komponenter har en exklusivt nukleär användning. Ettsvårt principiellt problem är kontroll av patent, ritningar och teknisktkunnande som kan utnyttjas för vapenframställning. De nuvarande intemationellakontrollsystemen innehåller inga föreskrifter om sådan kontroll, men enskildaländer som har lämnat ut uppgifter om t. ex. anrikningsteknik har regleratsekretessfrågorna i avtal med mottagarlandet. Ländersom förfogar över kvalificerad teknisk expertis och erforderliga mängder uranoch som är beredda att satsa betydande resurser kan skaffa sig kärnladdningarutan bistånd utifrån. Kämvapenframställ-ning kommer inom räckhåll för alltflera länder i och med att nukleära anläggningar och kännedom om kärnteknikenblir alltmer spridda. Ipromemorian hävdas att stormakterna sannolikt fömtsåg denna utveckling när debestämde sig för att exportera anrikat uran och nukleär utrastning underkontroll. förfogar ett stort antal stater över fysiska möjligheter attframställa kärnladdningar. Kontrollsystemen innebär inget direkt hinder härförmen de tjänar syftet att mera omfattande avledning av klyvbart material inteförbUr oupptäckt . Engenomgång av möjUgheterna att skapa en bättre internationell ordning förhandhavandet av klyvbart material måste utgå från den faktiska situationen. Sålänge stormakterna inte är beredda att tvinga fram en bättre ordning måsteintemationella åtgärder enligt vad som anförs i promemorian sannolikt baseraspå frivillig medverkan från berörda länder. Vid utformningen av förslag tUlåtgärder måste man väga önskan att genom att inte inkräkta på nationellaintressen, få med så många som möjligt i en överenskommelse mot önskan attreellt förbättra det internationella handhavandet av materialet. Den internationellakontrollen bör, anförs det i promemorian, utformas så att den ocksåtillgodoser krav rörande omgivningssäkerhet och effekter på miljön. Dessa kravär särskilt höga i fråga om själva reaktordriften, transport och lagring avanvänt bränsle samt upparbetning och avfallsförvaring. Hanteringen av plutoniumi alla former är också strängt övervakad. Ansvaretför att all verksamhet på kärnenergiområdet handhas på ett sätt som innebär såsmå risker som möjligt faller på de nationella sä- 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 308 kerhetsmyndigheterna.Ansvarsförhållandena på detta område måste vara klara och entydiga. Detta harockså beaktats vid utformningen av kontrollsystemen. Enligt dessa saknarkontrollorganen befogenhet att kräva sådana åtgärder som enligtanläggningsinnehavarens bedömnmg strider mot de föreskrifter som har lämnats,av den nationella säkerhetsmyndigheten. Detta måste beaktas vid bedömningen avtänkbara internationeUa åtgärder. Hittillsvidtagna åtgärder mot spridning av kärnvapen Ipromemorian redogörs härefter för nuvarande åtgärder mot spridning avkärnvapen. Fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen(icke-spridningsfördraget, NPT) godkändes av , lades fram för undertecknande i ,och den 1 juU 1968 och trädde i kraft . Ifördragets artikel II förbinder sig icke-kämvapenstaterna att inte frånnågon, vare sig direkt eller indirekt, ta emot kärnvapen eller andrakärnladdningar eller kontroll över sådana. Vidare åtar de sig att intetillverka eller på annat sätt förvärva kärnvapen eller kärnladdningar samt attinte söka eller ta emot bistånd för deras tiUverkning. Käm-vapenstateraaförbmder sig i artikel I att inte tUl någon som helst mottagare överlåtakärnvapen eller andra kärnladdningar eller den direkta eller indirektakontrollen över sådana vapen eller laddningar samt att inte heller på någotsätt bistå, uppmuntra eller förmå någon icke-kärnvapenmakt att tillverka ellerpå annat sätt förvärva kärnvapen eller andra kärnladdningar. Allatyper av kämladdningar faller under dessa artiklar. Något undantag görssåledes inte för laddningar för fredliga ändamål. Somen garanti för att en fördragspart inte skall komma i ekonomiskt eller teknisktunderläge för att den avstår från att skaffa kärnvapen fastslås i artikel IV parternasrätt att utan diskriminering bedriva forskning och utnyttja kärnenergin förfredliga ändamål. Parternaförbinder sig i artikel II att fortsätta förhandlingar bl. a. omkärnvapennedrustning och ett avtal om "allmän och fullständig avmstningunder noggrann och effektiv internationell kontroll". Ifördraget föreskrivs att en konferens skall hållas efter ikraftträdandetför att granska hur fördraget fungerar. Konferensen avses äga ram . ,som spelat en aktiv roll vid fördragets tillkomst, undertecknade detta den 19augusti 1968 och ratificerade det . 1 övrigt hade fördragetden undertecknats av 106 stater och ratificerats av 83. Sverigehar upprepade gånger understra-kit vikten av att alla länder ansluter sig tUlfördraget och påtalat riskerna med att betydelsefulla länder avstår härifrån.En svaghet är att Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 309 ,och har valt att stå utanför. Ett antal andra länder, bl.a. ,, Aigentina, BrasUien, , och som har kärntekniskkapacitet och därför i princip har möjligheter att framställa kärnvapen, harockså avstått från att ansluta sig. Bland de länder som harundertecknat men inte ratificerat fördraget märks , och Schweizsamt de ursprungliga medlemsländerna i den europeiska gemenskapen utomFrankrike. Beträffande EG-ländema och finns förhoppningar att deratificerar fördraget före granskningskonferensen . I promemorian anförs attden tekniska utvecklingen är så snabb och kombinationsmöjligheterna så mångaatt det fums anledning tUl oro för utvecklingen på när beslut attanskaffa eller inte anskaffa kämvapen inte kommer att hämmas av tekniskaproblem utan främst betingas av ekonomiska och politiska överväganden. Sverigehar beslutat att för sin del inte anskaffa kämvapen. Alltsedanår 1957 har man utfört teoretiska och praktiska undersökningar att utnyttjakärnladdningsexplosioner för fredliga syften (Peaceful Nuclear Explosions,PNE). Särskilda PNE-forskningsprogram har genomförts i Förenta statema,, och framförallt i . Fredligakämladdningsexplosioner ger emellertid upphov till allvarliga intemationellasvårigheter, genom att de väsentligen förkortar en stats väg tiU kärnvapen. Detpartiella provstoppsavtalet, som kom tUl , innehåller bestämmelser vid utförande av underjordiska kämladdningsexplosioner inte får spridaradioaktivitet utanför sitt lands gränser. Bestämmelsen gör det ytterst svårtatt med hjälp av PNE spränga t. ex. kanaler utom i det inre av de till ytanstörsta staterna såsom , , , , ,, och . I promemorian framhålls att bestämmelsernaupprepade gånger har överträtts från amerikansk och rysk sida. ochKina har inte biträtt det partiella provstoppsavtalet. Bestämmelsen i NPT:sartikel V att de NPT-anslutna kämvapensta-terna vid behov skall ställaPNE-tjänstcr tUl icke-kärnvapenstaters förfogande har kommit tUl för attmotverka spridning av kärnladdningar i PNE-form. Artikeln har emeUertid skapatsvårigheter genom att den enligt vad som sägs i promemorian ger PNE en politiskställning som överdriver deras praktiska betydelse, vUket kommit att skärpamotsättningen mellan i-länder och . Iartikel V förutsätts att en eller flera internationella överenskommelserträffas om PNE. Oklarhet om innehållet i dessa Överenskommelser har lett tUlatt olika uppfattningar råder om var de skall förankras. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 310 däriblandSovjetunionen, förordar lAEA. antog enresolution vari lAEA uppmanades att fortsätta sina studier på PNE-områdetsamtidigt som nedrastningskonferensen fick i uppdrag att studerarastningskontrollaspekter av PNE-frågan. KontroUenspelar en central roll i allt handhavande av klyvbart material. Kontrollen ärnödvändig för att förhindra spridning och ofta även från strålskyddssynpunkt. Ipromemorian behandlas kontrollfrågan främst med tanke på intresset attförhindra utnyttjande av klyvbart material för icke fredliga ändamål. NästanaUa länder med kärnenergiverksamhet har tillsynsmyndigheter för detta ändamål,i . Tillsynsmyndigheternas uppgifter är bl.a. tUlståndsgivning för anläggningar, fysisk kontroll av innehav av klyvbartmaterial, kontroll av materialbokföring och redovisade material-balanser samtsäkerhetskontroll. Ytterligarekontrollmoment tUlkommer när bUaterala atomsamarbetsavtal sluts mellan enskUdastater i den mån avtalen föratser inbördes leveranser av nukleärt material ochutrastning. ger avtalen endera parten bilaterala kontrollmöjligheter idet andra landet men förutser att kontrollen normalt skall föras över tilllAEA. I vissa avtal krävs uteslutande lAEA-kontroll. Det för tillgångtill klyvbart material viktigaste avtalet är avtalet med somträdde 1966.1 detta föreskrivs bUateral kontroll. Den bUateralaamerikanska kontrollen överfördes tUl lAEA genom ett s. k. trepartsavtalmellan , och lAEA. kontrollverksamhet grandarsig på detaljerade föreskrifter som har utarbetats och godkänts av (INFCIRC/66 rev. 2) och är i stort sett av samma slag som enligt NPT-fördraget. SkUlnadenmellan lAEA-kontroll enligt trepartsavtal och enligt NPT är att kontrollen idet förstnämnda fallet begränsas till särskilt angivet material, medanNPT-kontrollen omfattar allt klyvbart material i en NPT-parts hela nukleäraverksamhet. Sverigekommer att börja tillämpa kontroll enligt NPT-systemet, varför ävendetta kontrollsystem beskrivs i promemorian. INPT:s artikel III: 1 åläggs icke kämvapenstaterna att godta kontroll av sinfredliga nukleära verksamhet i enlighet med ett särskilt avtal med lAEA i syfteatt förhindra överföring av klyvbart material från fredlig användning tillkärnvapen eller andra kämladdningar. KontroUen skall avse atområbränsle(naturligt uran eUer torium) och särskilt klyvbart material (uran anrikat påisotopen uran-235, uran-233 och plutonium). Artikel III: 2 föreskriver attfördragsparterna inte får 1975:30 Bilagal Industridepartementet 311 tillhandahåUaklyvbart material eller viss utmstning till någon icke-kämvapenstat med mindrestaten ifråga_ underkastar sig lAEA-kontroll. Detaljerna för kontrollenhar utarbetats av en arbetsgmpp inom lAEA i vilken deltog. Resultatetav gmppens arbete är ett modellavtal (INFCIRC/153) som ligger tUl grund för des. k. safeguards-avtal som lAEA nu successivt träffar med stater anslutna tUlNPT. har 47 sådana avtal träffats varav 35 är i kraft. Sverigeparafe-rade sitt safeguardsavtal med lAEA .