prop · FZ03181 · 1975-12-31 00:00:00 — Båda ändringama träder i kraft . Används kilometerskattepliktiglastbU, buss eller släpvagn utomlands medges återbetalning av fordonsskatt och körsträckani utlandet avräknas från den totala körsträckan vid beräkning avkilometerskatt. 1975/76:181 26 Rättentill återbetalning av fordonsskatt infördes i syfte att undanröja den dubbelbeskattning som uppkom när svenska fordon beskattades både i och i annat land. Detta var särskilt påtagligt när det gäUde , som intar en viktig position som handelspartner och transitland, och med vilket transportutbytet är mycket stort. I utgår en dagskatt som för en normal svensk fordonskombination uppgår till 55 per dag och dessutom drivmedelsskatt. I , som för nu aktuella fordon .inte har någon fordonsskatt, utgår en förhållandevis hög kilometerskatt, som är den samma för norska och utländska fordon. Däremot är motorbrännoljän inte belagd med vägtrafikskatt. Återbetalningenav fordonsskatt kan också ses som ett uttryck för kostnadsansvarighetsprincipen,vilken i detta faU skulle innebära att endast de kostnader som orsakas avfordonen här skall täckas av vägtrafikbeska Ilningen. Somen konsekvens av att återbetalningsbestämmelserna getts generell utformningbefrias svenska fordon helt från fordonsskatt när de används i länder medvilka har vägtrafikskatteavtal. Enligtmin mening bör rätten till återbetalning av fordonsskatt begränsas tUl sådanafall då ett svenskt fordon har belagts med en mot fordonsskatten svarandepålaga i utlandet. En sådan tillämpning skulle stå i god överensstämmelse medde internationella avtal som har ingått, eftersom dessa bygger påtanken att endast dubbelbeskattning skall undvikas. Återbetalningen medföravsevärd arbetsbelastning för berörda myndigheter och skapar, dessutomkontrollproblem. Jag förordar därför att rätten till återbetalning avfordonsskatt begränsas till dé fall då en mot fordonsskatten svarande pålaga erlagtsi utlandet. Bland länderna i är det f. n. endast Västtyskland.ochSpanien som tar ut fordonsskatt eller niotsvarande av svenska fordon. Jäg villi detta sammanhang framhålla att det f. n. pågår förhandlingar mellan Sverigeoch om ett avtal om ömsesidig befrielse irån fordonsskatt. Manmåste dock enUgt min mening beakta.desärskilda förhållanden, som råderbeträffande trafikutbytet med . Skattenivån i och den omständighetenatt man där inte har någon separat fordonsskatt gör att det är motiverat attäven i fortsättningen tillåta återbetalning vid körning i ; I dettasammanhang vUl jag också ta upp frågan om en jämförelse mellanskattebelastningen på fordon som är registrerade i och. fordon som ärregistrerade i . Det har från olika håll hävdats att beskattningsreglernaär så utformade att de ger en konkurrensnackdel för svenska åkeriföretag.Frågan har tagits upp i (: 8, rskr 1974: 230) och i enskrivelse till från . Påsvenskt initiativ har förhandlingar skett méd i denna fråga. Som ett led i förhandUngarna har skattebelastningen beräknats på 1975/76:181 27 fordonfrån vartdera landet. Dessa beräkningar omfatiar för svensk del ' fordonsskatt ochkilometerskatt och för norsk del tiill, trafikavgift, importavgift,investeringsavgift och kilometerskatt. Beräkningarna visar att de svenska åkeriföretägeninte kan anses ha någon konkurrensnackdel av beskattningen. Detta gäller ävenom den norska investeringsavgiften inte beaktas när det gäller norskregistreradefordon. Systemetmed återbetalning av fordonsskatt förutsätter att de svenska tullmyndigheternamedverkar vid ut- och inresa med fordonet. De uppgifter som lämnas vid gränspasseringamabearbetas genom automatisk databehandling hos ochleder tiU återbetalning i samband med uppbörden av fordonsskatt. Deändrade återbefalningsbestämmdserna bör få eh annan praktisk utformning än dennuvarande. För flertalet fordon kommer det inte att bU fråga om någondubbelbeskattning i vart fall inte om överenskommelse kan träffas medVästtyskland om ömsesidig skattebefrielse. Återbetalningen bör därför intelängre bygga på uppgifter som lämnas vid gränspassering utan'på ansökan avfordonsägaren. Ansökan skall grundas på debitering av skatt i utlandet och styrkaS'med handling som visar debiteringen. Återbetalningen skall beräknas på sammasätt som . I den mån skatt i utlandet taghs ut för dag, vilket är fallet i t.ex. , bör återbetalning medges för det antal dagar för vilka skattbetalats i utlandet. Vid debitering av kilometerskatt i anges inresedagenoch i princip skall även utresedagen noteras. Även i detta fall finns alltsåmöjlighet för fordonsägaren att visa antalet utiands-dagar. I annat fall fårtiden för vistelsen i utlandet visas på annat sätt, t. ex. genom tullhandling, körjoumaleller annan handling. Uppgiftenatt granska och pröva ansökningar om återbetalning bör läggas påbeskattningsmyndigheterna, dvs. Ansökningarna får behandlasmanuellt men utbetalningen kan självfallet ske med hjälp av bilregistret. Degrundläggande bestämmelserna om återbetalning av fordonsskatt bör tas in i 41 §VSL. Därvid bör föreskrivas att återbetalning får göras under förutsättning attför fordonet i aimat land tagits ut skatt eller avgift som åvUar trafik medeller innehav av fordon. Denna bestämning av skatteområdet är densamma som i1956 års konventioner om beskattning av motorfordon i internationell trafik (SÖ1958: 35). Bestämningen innebär att uttagandet av. bro- eller vägavgifter,konsumtionsskatter eller konsumtionsavgifter, befordringsskatter eller befordringsavgifterinte berättigar till återbetalning av svensk fordonsskatt. Ienlighet med vad som anges i nämnda konventioner bör med befordringsskattereller befordringsavgifter avses omsättningsskatter och skatterav liknande slag såsom exempelvis mervärdeskatt, avgifter för utfärdandet avtransporttillstånd och andra nödvändiga handUngar, 1975/76:181 28 skatter eller tilläggsskatter som förfaller till betalning i anledning av befordringensom sådan, utöver skatter som tas ut endast för rätten att inneha eller brukafordon. Detbör ankomma på att vid behov medverka: tiU att inhämtaupplysningar om karaktären hos debiterade skatter och avgifter. Denya bestämmelser som jag föreslår skall införas i 41. § VSL får kompletterasmed vissa tillämpningsföreskrifter, t.ex. om. ansöknmgs-och beslutsförfarandet,som det bör ankomma på regeringen att utfärda. Föratt det av mig nu förordade systemet för återbetalning av fordonsskatt skaU gestörsta möjliga praktiska fördelar bör även avräkning av körsträckan i ,när det gäller den svenska kilometerskatten, göras på annan grund än som ärfallet. Stora fördelar i praktiskt och kontroUtekniskt hänseende skulle stå attvinna om avstämpling av kilometerräknaren inte behövde göras vid passering avgränsen mellan och . I stället kunde den körsträcka för vilkenkilometer-skatt erlagts i dras från den totala körsträckan för ettsvenskt fordon. Detta avdrag skulle göras efter ett ansökningsförfarande somsamordnas med återbetalningen av fordonsskatt. Det bör ankomma på regeringenatt meddela bestämmelser härom. Det är enligt min meninglämpligt att de nya bestämmelserna träder, i kraft med fjärde etappenav omläggningen av fordonsskatten,, dvs. Det kandock,tänkas att den fördel det nuvarande systemet innebär för de svenskaåkeriföretagen försvårar överenskommelser med andra länder om skattebefrielseoch att det kan uppstå behov av att sätta bestämmelserna i kraft tidigare. Detbör därför anförtros åt regeringen att besluta om ikraftträdande av de nya bestämmelserna. Jagvill slutUgen beröra ytterUgare en fråga, som rör den internationeUa trafiken.Beskattningen av fordon som inte är registrerade här regleras i 42 § VSL och iden med stöd därav utfärdade kungörelsen (1973: 778) om vägtrafikskatt på vissafordon, som inte är registrerade i riket. Bestämmelserna innebär bl. a. attfordonsskatt och kilometer-skatt tas ut enligt särskilda, kraftigt förenklade,skattetabeller. Enligt 3 § kungörelsen är fordon, som inte används föryrkesmässig, trafik, normalt befriade från fordonsskatt. Även fordon iyrkesmässig trafik är i stor utsträckning enUgt 3 § andra stycket befriade frånfordonsskatt på grund av konventioner, bilaterala avtal eller faktiskömsesidighet. I 4§ kungörelsen finns bestämmelser om kilometerskatt. Sådan skatt utgår för brännoljedrivenlastbil, brännoljedriven buss öch för släpvagn som dras av sådant fordon ochhar en totalvikt som överstiger . Skatten beräknas för påbörjathundratal kilometer. Körsträckan beräknas schablonmässigt. 1975/76:181 29 Är körsträckan längre avräknas . EnUgt5 § erlägges skatt i princip vid fordonets införsel. får,när särskilda skäl föreligger, medge att skatten betalas . I 6§ finns bestämmelser om skyldighet att erlägga skatt för fordon som bUvitskattepliktigt och om påföljd för försummad betalning. Bestämmelserom uppbörd m.m. finns i 79§§, om straff i 10 §, om besvär i 11 § och om rättatt utfärda tillämpningsföreskrifter i 12 §. Tillledning för tullmyndigheternas beräkning av körsträckan finns avståndstabellersom upptar de vanUgaste destinationsorterna. Bestämmelserna om fastställandeav körsträckan tillämpas på följande sätt. Uppgår den sammanlagda körsträckantill högst uttas ingen skatt. Är körsträckan 51150 kilometeravräknas först varefter skatt utgår för påbörjat hundratalkilometer, dvs. Är körsträckan utgår skattför osv. Enligtvad jag erfarit är detta sätt att avrunda körsträckorna inte nödvändigt.Eftersom tullm3mdigheterna fastställer körsträckorna schablonmässigt finns detutrymme för viss avrundning inom schablonerna. Det är alltså möjligt att läggaavståndet mellan t. ex. och till grund för beskattningen ävenom fordonet är destinerat till en ort någon mil från . Medanledning härav föreslår jag att bestämmelsen i 4 § andra stycket ändras så attskatt skall beräknas för varje helt tiotal kilometer. Detta förutsätter ocksåen ändring i bilaga 2 till författningen. Medhänsyn till de nya bestämmelserna om normgivningsmakten, som började tillämpasden , bör bestämmelserna om beskattning av fordon som inte ärregistrerade här tas in i en särskild lag. Inom harupprättats förslag till sådan lag. Förslaget innebär att de bestämmelser ikungörelsen, som inte är av ren verkställighetskaraktär, med de ändringar jagnyss förordat, förs över till lagen. Denna bör träda i kraft den 1 januari1977. Jag avser att senare föreslå regeringen att i en särskild förordning gede verkstäUig-hetsföreskrifter som behövs. Iprincip skall alla fordon som används på de allmänna vägarna genomvägtrafikbeskattningen svara för de kostnader användandet orsakar samhället.Detta gäller även för fordon som används i ett aUmännyttigt syfte, t. ex.brandfordon och andra räddningsfordon. Bland dessa finns dock vissa, som medhänsyn till sin speciella utrustning har så Utet användningsområde att deårliga körsträckoma för sådana fordon bUr onormalt korta. 1975/76:181 30 Brandfordonsom är försedda med fast specialutrustning är f. n. undantagna frånskatteplikt. Före , då VSL trädde i kraft, var även ejspecialutrustade brandfordon undantagna från skattepUkt om de användesuteslutande för brandväsendet och var försedda med tydlig beteckning som visadeatt de tjänade brandväsendet. Vidare var specialutrustade ambulanser undantagnafrån skattepUkt. Genombrandlagen (1974: 80) har kommunerna ålagts att svara för även annan räddningsstjänstän brandbekämpning, t. ex. att avvärja eller begränsa skada vid oljeutflödeeller översvämning. Detutvidgade kommunala ansvaret på detta område medför att kommunerna får anskaffadelvis nya fordonstyper. DärtiU kommer att det finns en märkbar tendens att sålångt möjligt använda standardfordon för räddningstjänsten. Dessa förses då medlös utrustning ibland av flera oUka slag för alternativ användning. Fråganom skattefrihet för brandfordon avgörs f. n. i praktiken vid registreringsbesiktning.Endast om fordonet då kan klassificeras som brandfordon blir det undantagetfrån skatteplikt. Dessa bestämmelser har i vissa fall lett till att likadanaeller likvärdiga fordon bedömts olika. har hemställt att det utvidgade kommunala ansvaret förräddningstjänsten skall leda till utökad skattefrihet för räddningsfordonen.Remissinstanserna har inte haft något att invända häremot. Även jag anser detvara befogat att andra räddningsfordon än brandfordon kan undantas från skattepUkt.Det utvidgade undantaget bör i första hand gälla alla specialutrustaderäddningsfordon, eftersom de årliga körsträckoma för dessa så gott som alltidär mycket korta. Däremot anser jag inte att någon ändring är motiverad i frågaom de utryckningsfordon som används för transport av sårade och sjuka. Dessaanvänds ofta i samma utsträckning som flertalet privata bilar. Detfinns ytterligare en kategori fordon som enUgt min mening bör kunna undantasfrån skattepUkt. Det är fråga om vissa ej specialutrustade fordon som användsuteslutande eller så gott som uteslutande för räddningstjänst. Dessa kan varaav flera olika slag, t. ex. standardlastbilar eller släpvagnar som förses medlämplig lös räddningsutrust-nmg. Föratt inte orsaka praktiska svårigheter med ett utvidgat undantag bör en särskildbegränsning göras av skattefriheten. Jag anser att personbUar generellt böruteslutas från möjligheterna tUl skattefrihet. Beträffande sådana lastbilar,som är försedda med skåp-, stationsvagns- eUer personbilskarosseri och bussarframstår det som naturligt att lägga storleken på fordonet till grund för avgränsningen.De mindre fordonen belastas med en årlig skatt som är mycket låg. Så t. ex.utgör den årliga fordonsskatten för en bensindriven lastbU med skattevikten (totalvikten)endast . Jag förordar att gränsen för dessa fordon sätts vid . Däremot anser jag det inte vara nöd- 1975/76:181 31 vändigtmed någon särskild begränsning av skattefriheten när dét gäller övriga fordon.Med de förordade. begränsningarna kommer personbUar och vissa med personbilarjämförbara mindre lastbilar, ambulanser och små bussar även i fortsättningenatt vara skattepliktiga. Genomatt medge skattefrihet även när fordonen används sä gott som uteslutande förräddningstjänst undviker man tveksamhet i de fall ett fordon då och då användsför andra ändamål. En tankbil kar t. ex. användas för att spola enisbana. Denna omständighet bör aUtså inte leda tiU att skattefrihet ärutesluten. Somframgått av vad jag har anfört är det en angelägenhet attsvara för räddningstjänsten. Begreppet räddningstjänst beskrivs i brandlagen påett sådant sätt att det omfattar endast verksamhet som bedrivs av staten ochav kommunerna. Detta hindrar inte att det finns räddningsfordon även på annathåll, t. ex. hos oljesaneringsföretag och industribrandkårer. Om kommunenträffar avtal med ett sådant räddningsorgan om att detta skall lämna hjälp vidräddningstjänst, kan enligt 6 § brandlagen tUl viss del befriakommunen från skyldigheten att hålla egen brandkår och utmstning för räddningstjänst.I sådant faU anses räddningsorganet ingå i kommunens organisation förräddningstjänst (den kommunala brandstyrkan). Den verksamhet somräddningsorganet bedriver vid sidan av överenskommelsen med kommunen blirdäremot inte att anse som räddningstjänst i brandlagens mening, även omverksamheten i princip skulle vara av samma slag. Detavgörande för om ett räddningsfordon skall befrias från skatt eUer inte böremellertid vara Om fordonet är inrättat för eller används för uppgifter av detslag som i brandlagen avses med begreppet räddnings- . Däremot bör detsakna betydelse om fordonet ägs av kommunen eller av enskild huvudman. Isistnämnda fall bör det inte heller krävas att huvudmannen har träffat sådantavtal med kommunen som jag har nämnt. Ett fordon som inte används för egentiigaräddningsuppgifter utan t. ex. i samband med sanerings- elleråterställningsarbete, dvs. när det är fråga om att avvärja ellerbegränsa skada utan om att undanröja skadeverkningar som redan har inträffat,bör däremot inte undantas frän skatteplikt. Detnya utvidgade undantaget kan inte tillämpas på samma sätt som . det nuvarande.De ej specialutrustade fordon, som kan bli. skattefria kommer inte att kunnaklassificeras som brandfordon vid registreringsbesiktning. Frågan omskattefrihet för räddningsfordonen bör i stället avgöras avbeskattningsmyndigheten, dvs. När det gällerspecialutrustade fordon bör skattepliktsfrågan därvid kunna avgöras med ledningav registreringsbesiktningen. Författningsmässigtbör de nya bestämmelserna tas in som ett andra,, stycke i 40 § VSL. Samtidigtfår motsvarande undantag slopas i 6 §; 1975/76:181 32 förstastycket 1 VSL. Mot det beslut meddelar i skatte-pUktsfrågan fårtalan enligt.31 § första stycket VSL föras genom besvär hos kammarrätt. Detbör ankomma på att lämna anvisningar till beskattningsmyndigheternai denna fråga, i den mån så behövs. Saluvagnsskatterläggs av den som har, saluvagnslicens, dvs. har rätt att användaoregistrerade eUer avställda fordon för bl. a. demonstrationskörningar.Skatten betalas för det antal fordon licensinnehavaren vill kunna användasamtidigt. Särskilda saluvagnsskyltar tillhandahålls av sedanföreskriven saluvagnsskatt erlagts. för bil,. för motorcykel och ; för traktor, motorredskap eller släpvagn. Saluvagnsskattensköts f. n. manuellt av länsstyrelserna. Detta innebär att länsstyrelsema islutet av varje kalenderår sänder ut skattekrav till licensinnehavarna motpostförskott. När ny Ucens meddelas eller när licens utvidgas tiU att omfattafler fordon än tidigare sänder länsstyrelserna på samma sätt ut skattekravtill Ucensinnehavaren. har föreslagit bl. a. att saluvagnsskatten inordnas i detcentrala bilregistret, att verket skall sköta uppbörden för länsstyrelsernasräkning samt att skatten bestäms tiU samma belopp för alla fordon. Detvar från början meningen att dåvarande bikegisternämnden enligt kungörelsen(1973: 781) om saluvagnsskatt skulle sköta om uppbörden av saluvagnsskatt förlänsstyrelsens räkning. Systemet gick dock inte att genomföra tidsmässigt,varför bestämmelserna ändrades (SFS 1974: 723) innan de börjat tillämpas. Föratsättningarsynes nu föreligga för att återinföra det ursprungliga systemet. Härigenomavlastas länsstyrelsema ett manuellt arbete som med fördel kan utföras genomautomatisk behandling av uppgifter i det centrala bilregistret. Bestämmelsernaom saluvagnsskatt bör alltså ändras så att statens trafiksäkerhetsverkanförtros uppgiften att sköta uppbörden av saluvagnsskatt. Jagkan däremot inte ansluta mig till trafiksäkerhetsverkets förslag om en enhetligskattesats för alla fordon. Isamband med de ändringar som får göras i bestämmelsema om saluvagnsskatt bör debestämmelser, som inte är av ren verkstälUghets-karaktär, tas in i lag. Inuvarande 7 § första stycket finns hänvisningar till 4 § VSL och 29 § vägtrafikskattekungörelsen(1973: 776). Hänvisningama avser ställning som central förvaltningsmyndighetoch verkets rätt att utfärda föreskrifter för påföring och uppbörd av skatt.Jag förordar att bestämmelsen i stället utformas så att den direkt ger riksskatteverketställning som central förvaltningsmyndighet. 1975/76:181 33 I enUghetmed vad jag nu förordat har inom upprättats förslag tiU lagom saluvagnsskatt. Lagen bör träda i kraft . Jag avser attsenare föreslå regeringen att i en särskild förordning ge de verkstäUighetsföreskriftersom behövs. Fråganom ändringar i vägtrafikförfattningarna kommer att tas upp i annat sammanhangav chefen för . Ettskattepliktigt fordon får inte användas om till betalning förfallenfordonsskatt eller kilometerskatt är obetald. Till bevis för att skatten ärbetald utfärdas särskilt skattekvitto ett för fordonsskatt och ett förkilometerskatt som skall medföras under färd med fordonet. Åsidosättande avsistnämnda skyldighet är belagd med böter, högst . Skyldigheten att medföraskattekvitto under färd med fordonet är en kvarleva från den tid då kvittotutgjorde det enda beviset för att skatten betalats och då det i många faU varförenat med svårigheter att kontrollera skattebetalningen i bilregistret.Kontrollmärket, som med vissa undantag tillställs fordonsägaren endastom förfallen fordonsskatt för fordonet är betald, är enUgt vad jag inhämtat etttill-förUtUgt bevis för att skatten är betald. I de faU kontrollmärke tillställtsfordonsägaren utan att skatten är betald, vilket förekommer bl. a. när bevis omavställnings upphörande meddelats, finns tillräckUga möjligheter attkontrollera skattebetalningen i det centrala bilregistret. Jag anser därför attskyldigheten att medföra kvitto på fordonsskatt utan olägenhet kan slopas. När det gäller kvitto påkilometerskatt är förhåUandena delvis andra. Det har hittiUs inte varit möjUgtatt samordna kontrollmärkessystemet med uppbörden av kilometerskatt.Kontrollmärket utgör därför inte något bevis för att kilometerskatten erlagts.Så länge så är faUet anser och rikspoUsstyrelsen attskyldigheten att medföra kvitto på kilometerskatt bör behållas. Statens trafiksäkerhetsverkhar föreslagit att viss kontroll av betalning av kUometerskatt skall görasinnan kontrollmärke utfärdas. Frågan bereds f. n. i ,I avvaktan på resultatet härav är jag inte beredd att föreslå någon ändring avgällande bestämmelser om kvitto på kilometerskatt. Jagföreslår i enUghet med vad jag nu förordat en ändring av bestämmelsen i 10 §andra stycket VSL. VSL bygger i väsentUgadelar på de uppgifter om fordon och fordonsägare som finns noterade i det centralabilregistret. Jag föreslår att i VSL tas in en bestämmelse som mer direktknyter om ägare av fordon till den som enUgt bilregistretär eUer bör 1975/76:181 34 varaantecknad som ägare tUl fordonet. Bestämmelsen bör tas in som ett nytt tredjestycke i 1 § VSL. Till följd härav bör en närmast redaktionell ändring göras i7 § VSL. Somjag har berört kan polisman eUer annan som i samband med besiktning avfordon behöver provköra fordonet formeUt dömas till böter om han vet attfordonet felaktigt är obeskattat eller oförsäkrat. Jag föreslår att dettaändras i 36 § VSL och i trafikskadelagen (1975: 1410). I sistnämnda fråga harjag samrått med chefen för . Bestämmelsernai 33 § VSL och i skattebrottslagen (1971: 69) stadgar straff för oUkaförfaranden i skatteundandragande syfte. Den som manipulerat medkilometerräknare och därefter lämnat en körlängds-uppgift som visar för kort körsträckadöms enligt skattebrottslagen för skattebedrägeri eller, om brottet är ringa,för skatteförseelse. Straffet för skatteförseelse är böter. Den somvisserligen manipulerat med räknaren men ännu inte lämnat någon körlängdsuppgiftdöms enligt VSL till böter eller fängelse. Överträdelse av VSL bestraffasalltså strängare än skatteförseelse. EnUgtmin mening bör detta förhållande ändras, så att straff enligt 33 § VSL skallutdömas under förutsättning att förfarandet ej utgör ett led i gärning som ärbelagd med strängare straff enligt skattebrottslagen. SlutUgenvill jag ta upp en huvudsakUgen praktisk fråga. Vid återbetalning avvägtrafikskatt avräknas enligt 30 § VSL endast obetald sådan skatt och restavgiftpå skatten. Det förekommer att fordonsägare förutom skatt underlåtit atterlägga påförd skyltavgift, registerhållningsavgift eller avgift för bevis om avställningsupphörande enligt 63 § första stycket, 65 § första stycket resp. 69 § bilregisterkungördsen(1972: 599). Om möjligheten tUl avräkning utsträcks till att omfatta även dessaavgifter uppnås en praktisk fördel eftersom avgifterna normalt debiteras isamband med debitering av skatt. Av praktiska skäl bör bestämmelsema fågenerell utformning och omfatta de avgifter enligt bilregisterkungörelsen, som uppbäresi samband med uppbörd av vägtrafikskatt. Jag förordar att bestämmelser häromtas in i 30 § VSL. Jaghemställer att regeringen föreslår att antaga inomfinansdepartementetupprättade förslag till 1. lag om ändring ivägtrafikskattelagen (1973: 601), 2. lag om vägtrafikskatt på vissafordon, som icke är registrerade i riket, 3. lag om saluvagnsskatt, 4. lag om ändring i trafikskadelagen(1975:1410). 1975/76:181 35 Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga de förslag som föredraganden har lagtfram.