prop · FZ03198 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag förordar att denna inskränkning kommer till uttryck iförfattningstexten. Nuvaranderegler om beräkning av låneunderlag för statligt bostadslån innebär möjlighetalt beakta bl, a. kostnader för hiss och andra krav på bostadenshandikappanpassning som en ändring av 42 a S BS kan medföra. Liksom hittillskommer således kostnader för hiss och andra åtgärder som behövs för att görabostaden tillgänglig för personer med handikapp att beaktas i samband medstatlig bostadsfinansiering. Prop.1975/76:198 20 Jaggår nu över till all behandla planverkels förslag att avskaffa den skälighetsprövningsom nuvarande lydelse av 42 a S BS möjliggör. Frånfiera håll har framhållits att skälighetsbedömningen av lillgänglighetskravenhar lett till olika tolkningar och olika former av avvikelser, har i sintur medfört all avsedd lillgänglighet inle alllid har uppnåtts. För allåstadkomma den tillgänglighet som eftersträvas anser man all kraven i 42 a Sbör vara bindande och all avsteg från kraven får göras endast efter särskilddispensprövning. Jaganser att det finns fog för de anmärkningar som sålunda har framförts ochtillstyrker därför att 42 a S utformas så alt kraven på lillgänglighet blir obligatoriska.Det är dock enligt min mening knappast möjligt att hell avstå från vatiedispensmöjlighet. Flertalet av de remissinstanser som yttrar sig i de avseendensom det nu är fråga om hänvisar lill den dispensprövning som kan ske med stödav andra bestämmelser i , De bestämmelser som åsyftas synes vara beslämmelsernai 67 S BS, där del bl, a, föreskrivs alt med avseende på visst byggnadsförelagmindre avvikelse kan medges från de i BS givna beslämmelserna om byggnadersyttre och inre anordnande saml från sådana föreskrifter som med stöd av 76 S BShar utfärdats i dessa ämnen. Emellertidär del ganska svårt alt avgöra vad som kan anses vara mindre avvikelse.Undanlag från kravei på hiss eller från kravet på tillgänglighet till byggnaddär så påkallas med hänsyn till terrängförhållandena bör exempelvis interäknas som mindre avvikelse. Något undantag från nu nämnda krav kan därför integöras med stöd av 67 S, Som jag ser det förefaller del vara mest naturiigt allinföra särskilda dispensbestämmelser i 42 a S, vilket också överensstämmer medden lagtekniska lösning som har valts i fråga om andra liknande paragrafer i ,Jag förordar därför att paragrafen kompletteras med bestämmelserom dispens.Dessa beslämmelser börenligt min mening inte ges en generell utformning,eftersom risken då finns all undantagen blir fler än vad som är både rimligtoch önskvärt. Jag anser därför att det i 42 a S bör klart anges vilka avstegfrån kraven som kan medges. Härigenom undviks både en generell och enindividuell, restriktiv tillämpning av bestämmelserna om lillgänglighet. Ettpar remissinsianser framhåller att bindande krav på lillgänglighei kan försvåraoch i vissa fall förhindra bebyggelse på tomter som på grund av lerrängförhållandenaär svårtillgängliga för handikappade. Jag är medveten om alt de föreslagnakraven i vissa fall kan leda till oacceptabla konsekvenser av det slag somremissinstanserna har gjort gällande. Det är i första hand vid uppförande avsmåhus som ifrågavarande problem kan uppkomma, Enligl min mening bör manundvika all kravei på tillgänglighet försvårar eller omintetgör möjligheternaatt placera bostadshuset på tomten. bör därför ges möjlighet allefterge kravet på tillgänglighet till bostadsbyggnad i högst två våningar ochbostadsbyggnad med högst två bostadslägenheter, där så påkallas med hänsyn lillterrängförhållandena. 1975/76:198 21 Jagförordar att denna möjlighet kommer till uttryck i författningstexten. Dennadispensbefogenhet avser endast tillgängligheten till bostadsbyggnad och kandärför inte utnyttjas för att medge undantag från kraven på tillgänglighet ibyggnaden. Förslagetatt 42 a S inte skall innehålla någon bestämmelse om skälighetsprövning har,när det gäller arbetslokaler, tillstyrkts eller lämnats utan erinran avflertalet remissinstanser. Jag håller för troligt att den föreslagna utformningenav författningsrummet kommer att i större omfattning än påverkautformningen av arbetslokaler i en för handikappade positiv riktning. Jagansluter mig därför till förslaget även i denna del. Självfallet kan kravet påtillgänglighet inte tillgodoses i sådana arbetslokaler som på grund avverksamhetens art inte kan nyttias av arbetstagare med handikapp. Som arbeiarskyddssiyrelsenhar anfört finns det, särskilt inom tillverknings-och processindustrin,utrymmen som på grund av arbetets natur endast med svårighet eller inte allskan anpassas till t. ex. allvariigt rörelsehindrade arbetstagare. Det finnsockså arbetsuppgifter som kräver rörlighet och som därför oberoende avarbetslokalens uiformning inte kommer att kunna utföras av vissa grupperhandikappade. Motbakgrund av vad som har sagts bör byggnadsnämnd kunna medge undantag, där såpåkallas med hänsyn till arten av den verksamhet, för vilken arbetslokalen äravsedd. Jag föreslår därför att denna dispensbefogenhet kommer till uttryck i42 a S- Förtillämpningen av 42 a § i dess nuvarande lydelse har planverket gett vissaanvisningar för hur arbetslokaler skall kunna göras tillgängliga för handikappade.1 vilka fall undanlag kan medges med hänsyn till verksamhetens art har inte klariagtsi anvisningar eller praxis. För att dispensprövning skallunderlättas och bli enhetlig bör det finnas föreskrifter och anvisningar, somanger de arbetslokaler för vilka kravet på handikappanpassning helt ellerdelvis kan efterges. 1 likhet med ftera remissinstanser anser jag attplanverket bör meddela de närmare föreskrifter och anvisningar som erfordras. Någonerinran mol förslagel att avskaffa skälighetsprövningen såvitt den hänför sig tilluppförande av offentliga lokaler har inte framförts vid remissbehandlingen.Skäl att för dessa lokaler medge undantag från kraven på handikappanpassning föreUggerinte. Även jag tillstyrker förslaget. Kravpå tillgänglighet medför bl. a. att det måste finnas hiss i större utsträckningän f n. Som framgår av vad jag har anfört i det föregående har planverket ochbostadsstyrelsen i förslaget till tillämpningsföreskrifter emellertidrekommenderat att undantag från kravet på hiss bör gälla för bostadshus i tvåvåningar. Förslaget biträds eller lämnas utan erinran av flertaletremissinstanser. Ävenjag ansluter mig till förslaget. Somjag harframhållit torde det nämligen från i första hand kostnadssynpunkt inte varamöjligt att införa en allmän skyldighet att installera hiss i alla bostadshus,som skall uppföras i högsl två våningar. Prop.1975/76:198 22 Föratt av hänsyn lill den befintliga stadsmiljön underiätta uppförande avbostadshus i tre våningar föreslår några remissinstanser att undantag från hisskravetbör medges även beträffande sådana bostadshus. En dispensmöjlighet av angivetslag skulle ställa inför svåra avvägningsproblem. Det finnsrisk för att antalet dispenser skulle bli fler än vad som är förenligt med deföreslagna bestämmelsernas syfte. Jag är därför inte beredd att tillmötesgåremissinstansernas önskemål om ytteriigare undantag från kravet på hiss. Om detemellertid skulle visa sig att hisskravet kommer att i stor utsträckningförsvåra eller omintetgöra uppförande av från stadsmiljösynpunkt lämpligbostadsbebyggelse i tre våningar kan det finnas skäl att ta upp frågan om ytteriigareundantag från hisskravet till förnyat övervägande. Somflera remissinsianser har anfört kommer ökade krav på anordnande av hisssannolikt att ha inflytande på bostadsproduktionens inriktning. Hur valet avhustyper kommer att påverkas av förslaget är emellertid svårt att förutse.Bostadshus i tre våningar kommer förmodligen att uppföras endastdå det är nödvändigt med hänsyn till miljön och befintlig stadsbild. En tänkbarutveckling är att ett större antal flerfamiljshus av ekonomiska skäl byggs medfyra eller fler våningar. Mer sannolikt är kanske att byggandet av bostäder itvåvåningshus ökar. Eftersomden föreslagna lydelsen av 42 a S första stycket kan sägas innefatta krav påhiss i alla byggnader i två våningar bör enligt min mening undantag från ettsådant krav anges i BS och inte i tillämpningsföreskrifter i SBN. Även om jag itidigare sammanhang har förordai (prop. 1975:83 s. 11) att bestämmelser ominskränkningar i hisskravet bör ges i SBN, bör med hänsyn till den föreslagnagenerella lydelsen av 42 a S första stycket undantag från kravet preciseras ien särskild bestämmelse i 42 a S. Jag föreslår därför att paragrafenkompletteras med en bestämmelse, som undantar bostadsbyggnad i två våningarfrån kravet på hiss. På grund av utformningen av det föreslagna undantagetkommer småhus i allmänhet inte att omfattas av kravei på hiss. Det äremellertid inte uteslutet att småhus byggs i tre våningar. 1 klarhetensintresse bör därför i 42 a S anges att undantag från hisskravet alltid gällerbyggnad med högst två bostadslägenheter. Jag förordar att även dennainskränkning i hisskravet kommer till uttryck i författningstexten. Deföreslagna beslämmelserna kommer i regel att medföra att hiss krävs ibostadsbyggnad med fler än två våningar. 1 byggnader till vilka allmänhetenäger tillträde eller som utgör arbetslokal torde i allmänhet hiss krävas ävenom byggnaden endast har två våningar. Emellertid kan det finnas fall då mangenom att anordna en förflyttningsväg från markplanet till exempelvis den iredjevåningen i ett bostadshus kan åstadkomma att våningen blir tillgängUg förrullstolsbundna eller andra handikappade med förflyttningssvårigheter itrappor. Självfallel krävs inte hiss i nu nämnda fall. På grund av vad jag nuhar anfört och då undanlag från kravet på Prop.1975/76:198 23 hissi byggnad enligt vad jag anförde bör preciseras i 42 a S behövs den i 46 stycket 12 intagna föreskriften om att i byggnad skall där så erfordrashiss inte längre finnas. Jag förordardärföratt bestämmelsen upphöratt gälla. Somhar framhållits av några remissinstanser bör man sträva efter att göra helabostadsbeståndet så tillgängligt som möjligt. Om kravet på tillgänglighetbegränsas till nybyggnader kommer med slor sannolikhet de föreslagnaändringarna inte att få avsedd genomslagskraft . Det ärdärför enligt min mening väsentligt att ökad tillgänglighet kan uppnås även vidombyggnader. Med den utformning 49 S BS har kommer den föreslagna ändringen av42 a § att omfatta även sådan ändring av byggnad som inte är att hänföra tillnybyggnad. Av 48 a § BS följer att vid sådan ändring av byggnad, som enligt 75 Sb)-0 är all hänföra lill nybyggnad, bestämmelserna i bl. 428 S§ skalltillämpas endast beträffande de delar av byggnaden som berörs av ändringen ochendast i den omfattning som erfordras för att dessa delar av byggnaden skalluppfylla skäliga anspråk på säkerhet, god värmehushållning, god hygien ochtrevnad. För att säkerställa att bestämmelserna i 42 a S även äger tillämpningi den omfattning som framgår av 48 a S bör sistnämnda paragraf ändras. Jagförordar därför att bestämmelsen utöver egenskapskraven säkerhet, godvärmehushållning, god hygien och trevnad kompletteras med egenskapskravet handikappanpassning. Föratt 48 a § i dess nya lydelse skall kunna tillämpas på ett meningsfullt sättkrävs att bestämmelsen kompletteras med föreskrifter och anvisningar frånplanverket. Hur dessa skall utformas ärjag inte beredd att ta ställning till idetta sammanhang. Jag föreställer mig dock att åtgärder som kan komma i frågaför sådana föreskrifter eller anvisningar måste syfta till att åstadkomma enrimlig och ändamålsenlig handikappanpassning beträffande de delar av byggnadensom berörs av ombyggnadsåtgärden. Därvid kan höga kostnader, byggnadstekniskahinder, kulturhistoriska eller miljömässiga värden föranleda att skäligaanspråk på handikappanpassning inte kan uppfyllas. Ettpar remissinstanser föreslår att uttrycket invaliditet i 42aS ersätts medhandikapp. Jag biträder förslaget. Tidenför ikraftträdande av de föreslagna ändringarna i BS bör som bl. a. planverkethar anfört bestämmas så att fastställda stadsplaner och pågåendebyggnadsprojekt i möjlig mån kan fullföljas oberoende av de nya tillgänglighetskraven.Planering och projektering för att uppfylla flertalet av ifrågavarande kravsynes inte kräva någon längre övergångstid. Erfarenheten visar emellertid atten viss skälig tid alltid behövs för att bostadsproduktionen skall kunna anpassasefter nya krav beträffande utformning. Det är dessutom önskvärt atttillämpningsföreskrifter och rekommendationer i SBN rörande tillgänglighet tillarbetslokaler och vid ombyggnad kan utfärdas i så nära anslutning som möjligttill ändringarna i 1975/76:198 24 42a § och 48 a § BS. För att utarbeta dessa tillämpningsbestämmelser bör planverketinte ges en alltför . Planverkethar föreslagit att kravei på hiss förenas med en viss längre övergångstid förbostadsbyggnad i tre våningar, som innehåller högst sex bostadslägenheter pertrapphus utöver dem som är belägna på entréplanet. Verkets förslag harmottagits positivt av flertalet remissinstanser. Medhänsyn till vad jag nu har anfört förordar jag att ändringarna i BS träder ikraft . Bostadsbyggnad i tre våningar, som innehåller högst sexbostadslägenheter per trapphus utöver dem som är belägna på entréplanet, bördock få uppföras utan hiss, om byggnadslov för byggnaden söks före den 1januari 1981. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hernställer jag att regeringen föreslårriksdagen attantaga inom upprättat förslag till lag om ändring ibyggnadsstadgan (1959:612). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga det förslag som föredraganden harlagt fram. Gotab, 1976 50,344