prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Jaghar tidigare förklarat mig kunna i huvudsak godta vad beredningen föreslagit ifråga om återvinning av skedda utbetalningar av lön m.m. (se 33 §departementsförslaget). 1 anslutning härtill har jag också förklarat att enligtmin uppfattning återvinningsregeln inte i sig kan anses eliminera en rätt förden mot vilken återvinningstalan riktats att göra sin fordran gällande ikonkursen. Därför har jag förordat att regeln i 100 a §, vilken förhindrar attfordringar varom nu är fråga görs gällande i konkursen, bibehålls med vissjämkning. 1departementsförslaget har jag utformat regeln så att den som enligt 29 a §skall anses som närstående till gäldenären inte får göra gällande fordran pålön, arvode eller pension i vidare mån än som kan anses skäligt med hänsyn tillgjord arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt.Regeln ansluter i första hand till vad jag föreslagit i fråga om återvinning avvad som vid konkursbeslutet redan utbetalts i lön m.m. (33 §). För attkonkursboet skall kunna åberopa nu förevarande paragraf krävs emellertid inteatt anspråket uppenbart är oskäligt. I denna del har jag i stället anknutittill vad som gäller enligt 100 a §. Härigenom uppkommer en skillnad i frågaom behandlingen av sådana anspråk som inte tillgodosetts och andra. Dennaskillnad anser jag emellertid motiverad av den misstänkta prägel som ennärståendes obetalda lön m.m. måste sägas ha under de förhållanden som anges iparagrafen. Närlöneanspråket hänför sig till en tidsperiod mycket långt före konkursbeslutetökar naturiigen risken för att det rör sig om transaktioner i syfte attundandra övriga borgenärer gäldenärens egendom. I departementsförslaget harjag därför intagit en regel om att anspråk av nu förevarande art i intet fallfår avse tillbaka än innan konkursansökningen gjordes.Regeln ansluter nära till nuvarande bestämmelse i ämnet. Femte stycket i förevarande paragraf innehåller i frågaom kallelse ett flertal hänvisningar till nu gällande 20 § KL. Det nuvarandeinnehållet i 20 § föreslås i departementsförslaget överflyttat till entillämpningsförordning. Till följd härav bör även femte stycket i förevarandeparagraf justeras i motsvarande mån. 121§ Paragrafen innehåller huvudregeln om borgenärs rätt att kvitta under konkursoch motsvarar 121 § första stycket gällande lag och 121 § punkt 1 förstastycket beredningsförslaget. Vad beredningen i övrigt föreslagit i fråga omkvittning under konkurs upptas i departements-förslaget! 121 aoch 121 b§§. Om kvittning i konkurs finns särskilda bestämmelser i 121 § KL.Regleringen tar endast sikte på konkursborgenärs således inte konkursboets rätt att kvitta. Enligt huvudregeln i första stycket får borgenär, somförvärvat sin fordran hos gäldenären före konkursbeslutet, använda fordringentill kvittning mot skuld till gäldenären som åvilade honom vid nämnda tid. Imotsats till vad som gäller beträffande kvittning i allmänhet behövermotfordringen inte vara förfallen. Det är i princip inte heller något hindermot kvittning att fordringen är beroende av suspensivt villkor. Borgenär somvill kvitta behöver inte bevaka sin fordran i konkursen. Utsöks hans skuld tillkonkursboet, skall han för att få kvitta beediga sin fordran enligt 116 § KL,om det yrkas. Borgenärsrätt att kvitta omfattar hela beloppet av hans fordran och alltså inte barautdelningsprocenten i konkursen (dividenden). Enligt168 § tredje stycket KL har borgenär, utan hinder av att ackord i konkurskommit till stånd, samma rätt till kvittning som tillkommer honom enligt 121 §. Lagberedningenpåpekar att en förutsättning för kvittning f.n. är att borgenären förvärvat sinfordran hos gäldenären före konkursbeslutet. Detta har samband med 100 § förstastycket KL, enligt vilket endast de fordringar som uppkommit före konkursbeslutetfår göras gällande i konkursen. Enligt beredningens förslag till ändring avsistnämnda lagrum får i vissa undantagsfall även fordringar som uppkommit efterkonkurs-beslutet göras gällande i konkursen. Beredningen föreslår därför somhuvudregel, att sådan fordran hos gäldenären som enligt 100 § i förslaget fårgöras gällande i konkursen skall kunna användas av borgenären till kvittning.Kvittningsrätten gäller i princip även när borgenären förvärvat sin fordranfrån tredje man. Liksom f.n. krävs i sådant fall enligt förslaget. attborgenärens förvärv ägt rum före konkursbeslutet. Iöverensstämmelse med KL upptar förslaget som ytterligare förutsättning förkvittning, att konkursgäldenären hade sin fordran mot borgenären när konkursbeslutetmeddelades. Om borgenären har dels en fordran som är förenad med förmånsrätt,dels en annan fordran som är oprioriterad, står det honom enligt beredningenfritt att välja den oprioriterade fordringen till kvittning under konkurs. Den av beredningenföreslagna hänvisningen till 100 § klargör också att fordran som är beroende avvillkor i princip kan användas till kvittning. Fordringar med s.k. resolulivtvillkor jämställs med ovillkorliga fordringar. När icke räntebärande fordransom ännu inte förfallit till betalning begagnas till kvittning, skall avdraggöras för diskonteringsränta för tiden fram till förfallodagen. Enligtberedningens uppfattning krävs inte någon uttrycklig bestämmelse härom (jfr 138§). Beredningenanger att borgenären också bör vara berättigad att kvitta i fall dåkonkursgäldenärens iFordran mot honom är förenad med förmänsrätt t.ex. på grundav pant oavsett om hans egen fordran mot konkursgäldenären är oprioriterad.Kvittning bör enligt beredningen medges borgenären även i fall dåkonkursgäldenärens fordran mot borgenären ännu inte förfallit till betalningeller är beroende av suspensivt villkor. Beredningengör undantag från rätten att kvitta under konkurs, om kvittning utom konkursvar utesluten på grund av fordringarnas beskaffenhet. Som exempel nämns attkonkursgäldenärens fordran rör underhållsbidrag mot vilket denunderhållspliktige (borgenären) inte får kvitta vanlig fordran. Beredningenpåpekar också, att kvittning utom konkurs inte anses kunna obehindrat ske mellanfordran i varor och fordran i pengar eller mellan fordringar i olika myntslag.Om den som skall prestera i varor försätts i konkurs och leverans därföruteblir kan dock borgenären enligt beredningen begagna sin på grund av denuteblivna fullgörelsen uppkomna penningfordran till kvittning mot skuld tillgäldenären. Att borgenärens och konkursgäldenärens fordringar gäller olikamyntslag synes beredningen inte böra utgöra hinder för borgenären att användasin fordran till kvittning i konkurs. Fordranmot konkursgäldenären som är efterställd enligt 19 § förmånsrättslagen ellerpå annan grund (t.ex. enligt förlagsbevis) kan enligt beredningens mening inteanvändas till kvittning i konkurs. Beredningen påpekar att sådan fordran inteheller utom konkurs torde kunna obetingat användas till kvittning. Förslagethindrar inte banker att under konkurs kvitta fordran mot tillgodohavande somgäldenären har innestående på check- eller annan räkning, även om kvittningutom konkurs i sådant fall skulle vara utesluten enligt avtalet. Beredningenpåpekar vidare att om en borgenärs fordran betalts men betalningenåtervinns till konkursboet, borgenären givetvis inte får kvitta sinåterupplivade fordran mot sin skuld enligt återvinningsdomen. Bestämmelseni 121 § KL att borgenär är skyldig att på yrkande beediga sin fordran tordeenligt beredningen inte fylla något nämnvärt behov och har fått utgå.Beredningen påpekar att numera förhör under sanningsförsäkran med borgenärenkan äga rum i jävsprocess. Beredningenpåpekar att förslaget påkallar ändring i 20 § ackordslagen som reglerar rättentill kvittning i samband med förhandling om offentligt ackord utan konkurs. menar att det av lagtexten bör framgå att fordran motkonkursgäldenären, som är efterställd enligt 19 § förmånsrättslagen eller påannan grund, inte får användas till kvittning under konkurs. Departementschefen.De av beredningen föreslagna kvittningsreglerna (121 § beredningsförslaget) hari departementsförslaget tagits upp i 121, 121 a och 121 b §§. I nu förevarande121 § behandlas vissa allmänna frågor om kvittning. Fordranhos gäldenären som enligt 100 § får göras gällande i konkursen kan enligtberedningsförslaget, om den inte överlåtits till borgenären efter konkursbeslutet,av borgenären användas till kvittning mot fordran som gäldenären hade mot honomnär konkursbeslutet meddelades. Detta skall dock inte gälla om kvittning varutesluten utom konkurs på grund av fordringarnas beskaffenhet eller till följdav Övriga kvittningsregler i beredningsförslaget. Denföreslagna huvudregeln om borgenärs kvittningsrätt överensstämmer i stor settmed vad som redan gäller. Förslaget medför emellertid en saklig ändringmotiverad av de föreslagna nya reglerna om gäldenärens legitimation (se 21 §).Som jag tidigare nämnt innebär dessa regler att rättshandling som gäldenärenföretar efter konkursbeslutet i vissa fall skall bli gihig mot konkursboet.Till följd härav har jag föreslagit att 100 § skall ändras så att därav framgåratt en fordran på grund av sådan rättshandling också skall få göras gällande ikonkursen. Genom en hänvisning i 121 § till 100 § vill beredningen klargöra attfordringen också får användas till kvittning under konkursen. Beredningsförslagethar av remissinstanserna lämnats utan saklig erinran. menardock att det av lagtexten bör framgå, att i förmånsrättshänseende efterställdafordringar inte skall få användas till kvittning. allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.5) har jag förklarat att jag anserövervägande skäl tala för att reglerna om kvittning i konkurs utformas ihuvudsaklig överensstämmelse med vad beredningen föreslagit. I nu förevarandeparagraf har jag gjort den ändringen i förhållande till beredningsförslaget,att något krav på att 'fordringen inte får ha överlåtitis till borgenären efterkonkursbeslutet' inte tagits upp i lagtexten. meningframgår nämligen denna förutsättning av de undantagsregler beredningenföreslagit och som återfinns i 121 a § departementsförslaget. Jag har ocksågjort en ändring med anledning av vad jag föreslagit i 100 a §. som där avses får enligt gällande lag inte användas till kvittning. Dennaordning bör alltjämt bestå. För att uttrycka detta har jag låtit den avberedningen föreslagna hänvisningen till 100 § utgå. Jag har däremot inte gjortnågon ändring med anledning av vad domareföreningen anfört. Att en efterställdfordran intar en speciell ställning i kvittnings-hänseende torde nämligenframgå av den hänvisning som görs till reglerna angående kvittning utom konkurs(jfr SOU 1970:75 s. 189). 121a § Paragrafen behandlar dels vissa frågor angående borgenärs rätt att begagnasuspensivt villkorad fordran till kvittning, dels vissa undantag frånkvittningsreglerna. Paragrafen motsvarar 121 § andra till fjärde styckenagällande lag. I beredningsförslaget finns motsvarande bestämmelser i 121 §punkt 1 andra och iredje styckena samt punkt 4. Andra stycket i 121 § innehåller vissa regler angående borgenärs rätt attbegagna suspensivt villkorad fordran till kvittning, när i övrigtförutsättningar för kvittning föreligger enligt första stycket. Borgenärenskall fullgöra sin förbindelse men äger senare återfå motsvarande belopp i denmån det inte överstiger hans fordran, om han före utfärdandet av kungörelse omförslag till slututdelning visar att villkoret uppfyllts. Om villkoret inteuppfyllts skiljer reglerna mellan två slags fordringar. Till den ena kategorinhör fordringar på 'ersättning, varom i 136 § andra stycket förmäles', dvs.borgensmans eller medgäldenärs regressfordringar. Den andra gruppen utgörs avövriga suspensivt villkorade fordringar. Såvitt angår de fordringar som hörtill den första gruppen (regressfordringar) skall vid slututdelningsförslagetsupprättande medel avsättas för att utges till borgenären, om han efterkonkursens slut visar att villkoret uppfyllts, dvs. att han betalat gäldenärensskuld. Beträffande fordringar tillhörande den andra gruppen gäller som förutsättningför återbetalning, att borgenären innan kungörelse angående förslag tillslututdelning utfärda:» visar att villkoret uppfyHts. 1 detta fall avsättssålunda inte några medel i slututdelningsförslaget för att utbetalas tillborgenären, om villkoret sedermera skulle uppfyllas. Itredje stycket av 121 § föreskrivs två undantag från den rätt att kvitta som ärmedgiven enligt de föregående styckena. Enligt första punkten har borgenär, sominom före konkursansökningen eller därefter förvärvat fordran motgäldenären efter avtal med annan, inte rätt att kvitta i konkursen, om han vidtiden för avtalet stod i skuld till gäldenären och hade skälig anledning antaatt denne var på obestånd eller kännedom om konkursansökningen. Om fordringenförvärvats på annat sätt än genom överlåtelse, t.ex. genom arv, gäller inteförevarande kvittningsförbud. Bestämmelsen hindrar inte, att en genomöverlåtelse från tredje man förvärvad fordran begagnas till kvittning närgäldenären inte har någon fordranmot borgenären vid tiden för borgenärens förvärv utan först senare fick sådanfordran. Enligt andra punkten tillkommer emellertid kvittningsrätt inteborgenär som, sedan han fått sin fordran, satt sig iskuld till gäldenären och därvid hade skälig anledning anta att denne var påobestånd eller kännedom om konkursansökningen. Fjärdestycket innehåller bestämmelser för de fallen att konkurs föregåtts avgodmansförordnande enligt ackordslagen och konkurs följt på ansökan som gjortsinom från det att verkan av godmansförordnandet förföll eller, närförhandling om offentligt ackord följt, ackordsfrågan avgjordes. Borgenär är dåinte berättigad att till kvittning mot skuld till gäldenären åberopa fordran,för vilken borgenären enligt ackordslagen inte haft kvittningsrätt om ackordkommit till stånd. Bestämmelsen skall jämföras med kvittningsreglerna i 20 § inämnda lag. Där föreskrivs som huvudregel, att borgenär som förvärvat sinfordran hos gäldenären innan förhandling om offentligt ackord beslutats fårutan hinder av ackord använda fordringen till kvittning mot skuld som han dåhade till gäldenären. I denna kvittningsrätt gäller emellertid vissainskränkningar. Den som förvärvat fordran mot gäldenären genom avtal med tredjeman innan ansökan om förordnande av god man gjordes eller senarefår sålunda inte kvitta, om han vid tiden för avtalet stod i skuld hosgäldenären och hade skälig anledning anta att denne var på obestånd. Rätt tillkvittning har inte heller borgenär som, sedan han erhållit sin fordran, undernämnda tid satt sig i skuld hos gäldenären och därvid hade skälig anledninganta att denne var på obestånd. Lagberedningenanser med hänvisning till vad beredningen föreslår i fråga om 136 § att man börfrångå den uppdelning i olika slags villkorliga fordringar som föreskrivs i 121§ KL. bör gälla, att borgenär med suspensivt villkorad fordranskall fullgöra honom åvilande och förfallen förpliktelse till boet. Han bördock liksom f.n. få tillbaka motsvarande belopp, om han innan kungörelse omslututdelning utfärdas visar att villkoret uppfyllts. Finns det anledning attanta, att villkoret kommer att uppfyllas senare bör oavsett vilket slagssuspensivt villkor som är i fråga för borgenären beräknat belopp avsättas vidslututdelningsförslagets upprättande för att utges till honom, om villkoretsedermera uppfylls. Härav följer, att någon avsättning inte skall göras om detsaknas anledning räkna med att villkoret kommer att uppfyllas. Därest borgenärensvillkorade fordran utgörs av regressfordran bör avsättning alltid äga rum, omdet inte av alldeles särskilda skäl är uteslutet att villkoret uppfylls. Somangetts i avsnitt 7.1 upptar beredningsförslaget också vissa ytteriigareundantag från kvittningsreglerna. Principiellt motsvaras dessa undantag av nugällande regler i 121 § tredje stycket KL. Undantagsreglerna har emellertid iberedningsförslaget gjorts mer vidsträckta i syfte att motverka otillbörligatransaktioner. Enligtberedningsförslaget får fordran mot gäldenären som förvärvats genom överlåtelsefrån tredje man senare än före den för återvinning angivnafristdagen inte användas till kvittning mot fordran som gäldenären hade när denandre förvärvade sin fordran. Detsamma gäller enligt beredningsförslaget, omfordran mot gäldenären förvärvats tidigare genom dylikt fång och borgenären dåhade skälig anledning anta att gäldenären var insolvent. Förtillämpning av bestämmelsen förutsätts att den insolvens som borgenären haft anledningatt misstänka sedermera utlöst konkursen och att gäldenären sålunda inte varitsolvent . Om konkursboet gör invändning att borgenär vidförvärv av sin fordran hade skälig anledning till antagande att gäldenären varinsolvent, ankommer det enligt beredningen på boet att styrka påståendet. Enligtberedningsförslaget får vidare borgenär, som satt sig i skuld till gäldenärenunder sådana omständigheter att det är att jämställa med betalning med ovanligabetalningsmedel inte kvitta, i den mån dylik betalning hade kunnat bli föremålför återvinning. Beredningenanger att bakom regleringen i 121 § fjärde stycket KL, att fordran som vidackordsförhandling inte fått användas till kvittning inte heller skall fåanvändas därtill i händelse av en senare konkurs, ligger tanken att ett inlettackords.förfarande inte skall behöva störas av konkursansökan i syfte att fåfram kvittning. Beredningen menar emellertid att det inte finns tillräckligaskäl att under alla omständigheter förbjuda kvittning i konkurs vidfordringsförvärv eller skuldsättning som ägt rum sedan beslutet omackordsförhandling meddelades. Sådan kvittning bör enligt beredningen varautesluten endast när fråga är om en sådan transaktion som avses i de tidigareberörda undantagsreglerna. På grund av den direkta eller indirekta hänvisningdessa bestämmelser upptar till den av beredningen för återvinning uppställdafristdagen (se 28 § 1 beredningsförslaget) menar beredningen att den nuvaranderegleringen i 121 § fjärde stycket KL blir onödig och kan utgå. Remissinstanserna.Endast hovrätten för uttalar sig om de av beredningen föreslagnareglerna. Hovrätten påpekar bl.a. att beredningens förslag i fråga omvillkorade fordringar, att borgenären skall äga återfå ett belopp 'motsvarande' vad han eriagt om villkor uppfyllts, torde vara mer omfattande än vadberedningen avsett. Hovrätten hänvisar till den lokution som i samma syfteanvänts i 121 § andra stycket KL. Departementschefen.I fråga om suspensivt villkorade fordringar skiljer KL mellan regressfordringaroch andra. Såsom jag närmare skall beröra i det följande (se 136 §) skall iutdelningshänseende regressfordringarna alltid beaktas medan övriga suspensivtvillkorade fordringar beaktas endast om villkoret hunnit uppfyllas innankungörelse om slututdelning utfärdas. KL innehåller i 121 § en motsvarandereglering i fråga om möjligheten att åberopa fordran av nu förevarande slag förkvittningsändamål. Beredningens förslag innebär att skillnaden i behandlingenav regressfordringar och andra suspensivt villkorade fordringar försvinner.Fordringar av båda slagen skall kunna beaktas såväl när fråga är om utdelning(se 136 §) som när fråga är om kvittning (se förevarande paragraf). Förutsättningarnahärför har uttryckts något olika för utdelnings- och kvittningsfallet. 1 frågaom kvittning skall avsättning ske för kvittnings-sökandens räkning om det finnsanledning anta att villkoret kommer att uppfyllas . Beredningsförslagethar i denna del av remissinstanserna lämnats utan erinran i sak. Enligt min mening innebär beredningsförslaget i fråga omsuspensivt villkorde fordringar en väl avvägd lösning. 1 departementsförslagethar jag upptagit vad beredningen föreslagit i denna del som ett första stycke iparagrafen. I anslutning till vad som påpekats av en remissinstans har jag dockgjort en smärre ändring i förhållande till beredningsförslaget. Genom ändringenklargörs att borgenären, om villkor uppfylls, endast skall återfå ett beloppmotsvarande den fordran han har. 1 den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.5) har jagförklarat att jag i huvudsak kan godta vad beredningen föreslagit i fråga omutökade förbud mot kvittning. Dessa förbud upptas med viss redaktionell ändringi andra och tredje styckena av förevarande paragraf. 121 b § Paragrafen behandlar vissa specialfrågor angåendekvittning. I beredningsförslaget finns motsvarande bestämmelser i 121 § punkt2, 3 och 5. De saknar delvis motsvarighet i gällande lag. För tillämpning av kvittningsreglerna är ivissa fall av betydelse när överlåtelse av fordran skall anses ha ägt rum.Denna fråga får enligt gällande lag bedömas enligt allmänna civilrättsligaregler. Avgörande är när överlåtelsen blev bindande för överlåtaren, inte närförvärvaren dessutom vunnit skydd mot överlåtarens borgenärer. Det ankommer påborgenären att styrka när han förvärvat sin fordran. För rätt att kvitta krävs inte att fordringen bevakats ikonkursen. Detta framgår av 121 § första stycket KL. Om borgenärens fordranöverstiger hans skuld måste han bevaka för att få utdelning på detöverskjutande beloppet. Om en borgenär i förlitan på att kunna kvitta mot skuldtill gäldenären underlåtit att bevaka sin fordran men det visar sig altkvittning inte får ske måste han i allmänhet efterbevaka sin fordran för att fåutdelning. 1 KL harinte uppställts något uttryckligt förbud för konkursbo att avhända sigkonkursgäldenärens fordran så att borgenärens kvittningsrätt går förlorad. Avförvaltarens allmänna skyldigheter att tillgodose borgenärernas inbördes rätthar emellertid ansetts följa, att sådan överlåtelse inte får ske. Omöverlåtelse likväl skulle äga rum, är borgenären i viss utsträckning skyddadgenom sin möjlighet enligt skuldebrevslagen att kvitta hos förvärvaren avfordringen (se 18 och 28 §§ i nämnda lag). 1 saml Nr 6 Lagberedningen.Om en solidariskt ansvarig medgäldenär eller borgensman eller annan i liknandeställning fått regressfordran mot konkursgäldenären med anledning av fullgjordbetalning, bör han enligt beredningen vid tillämpning av kvittningsreglernaanses ha förvärvat sin fordran redan när hans förpliktelse grundades och inteförst när betalningen ägde rum. En regressfordran på grund av infriad borgenbör t.ex. anses ha förvärvats, rär borgensåtagandet gjordes. Det tordeöverensstämma med gällande rätt. Beredningen har emellertid ansett önskvärt attge en klar bestämmelse i ämnet. Beredningenanser det vara nödvändigt med en uttrycklig bestämmelse om att för rätt attkvitta liksom f.n. inte skall krävas att fordringen bevakas i konkursen. Om enborgenär i föriitan på att kunna kvitta mot skuld till gäldenären underlåtitatt bevaka sin fordran men det visar sig att kvittning på grund av förutberörda inskränkningar inte får ske i konkursen, menar beredningen att denprincip som kommit till uttryck beträffande återvinning (se 40 §beredningsförslaget) bör tillämpas. Borgenären bör sålunda inte vara hänvisadtill efterbevakning för att komma i åtnjutande av konkursdividenden. I ställetbör han utan bevakning få på sin skuld avräkna vad som bort tillkomma honomsåsom utdelning i konkursen, om hans fordran hade bevakats i rätt tid.Beredningsförslaget har utformats i enlighet härmed. Beredningen menar att dettill skydd för borgenären bör gälla, att om boet överlåter fordran så attIborgenären därigenom förlorar sin rätt till kvittning, boet skall gottgöraborgenären därför. Beredningsförslaget upptar en uttrycklig bestämmelse härom.För tillämpning av bestämmelsen förutsätts att borgenären varit berättigad attkvitta enligt de föregående reglerna i 121 §. Något krav på att han bevakat sinfordran i konkursen gäller ej. Boet bör enligt beredningen varaersättningsskyldigt vare sig det vid överlåtelsen kände till borgenärensfordran eller inte. Till stöd för en sådan reglering kan bl.a. anföras, attboet förutsätts ha fått valuta med anledning av överlåtelsen och alltsådärigenom skulle bli bättre ställt än förut, om inte ersättningsskyldighetåvilar boet. Remissyttrandena.Göta hovrätt uttalar att den av beredningen föreslagna regeln om frihet frånbevakning även när kvittning inte får ske bör formuleras om.