prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Föreningen anföratt förslaget annars skuUe kunna få icke fömtsedda konsekvenser. Den lösning av frågan om fackliga sympatiåtgärdertill stöd för utländska arbetskonflikter, som kommittén föreslår, synes SFOgodtagbar, även om man kan förutse vissa svårigheter vid tillämpningen. ADanser att det bör övervägas om inte frågan bör lämnas utan särskild reglering ilagen. Detta skuUe innebära att man liksom får använda huvudregeln omsympatiåtgärds tillåtlighet. I den mån det främmande landet har enlagstiftning och arbetsmarknadsförhåUanden i övrigt som skiljer sig frånsituationen här i landet, kan visseriigen rättstillämpniBgen ställas införsvåriösta problem. AD menar dock alt lagstiftningsfrågan med fördel kan vilatill dess sädana problem på allvar har gjort sig gäUande. Beträffande innehåUet i övrigt i remissyttrandenapå fredspliktsområdet kan nämnas följande. SAFfinner att kommittén i överensstämmelse med de uttalanden som gjorts idirektiven slagit vakt om principen att koUektivavtal liksom andra avtal ärtill för att håUas och alt fredsplikf skall råda under koUektivavtalets giltighetstid.Föreningen framhåUer vidare att kommittén har på ett 1975/76:105 Bilagal '20 realistisktsätt bedömt frågan, vad som i normalfallet innefattas i ett koUektivavtalsreglering. SAF konstaterar dock att kommittén likväl har avstått från attföreslå någon särskild regel som inskränker möjligheten av strids-åtgärder motredan kollektivavtalsreglerade områden. SAF anser att kommittén inte haranfört några övertygande skäl för denna ståndpunkt och föreningen instämmerhelt i den reservation som har avgivits av föreningens representanter ikommittén. Motiveringen till reservationen visar enligt SAF att det är fulltmöjligt att åstadkomma en entydig rättsregel som förhindrar sådana nu åsyftadestridsålgärder, som inte uppbärs av något beaklansvärl fackligt syfte. SAFmenar också alt företag, som drabbas av en olovlig konflikt, bör på ett enklareoch snabbare sätt än vad den nuvarande lagen medger kunna befrias från sinfredsplikt (se 7§ ; jfr 30 § FKL). SAF framhåUer i detta sammanhang atttillämpningen av permitle-ringslönereglerna i lagen om anstäUningsskydd är enomöjlig börda för det enskilda företaget. Föreningen menar att detta gäUer ialldeles särskild grad då en olovlig strejk som en nyckelgrapp i företagetvidtagit leder till att övriga anställda inte kan beredas arbete. AD anser att det principiellt är av betydandeintresse alt det för arbetsmarknaden i dess helhet blir klarlagt attstridsåtgärder från kollektivavtalsrättslig synpunkt är ett medel som ärförbehållet den avtalsslulande fackliga organisationen. Detta synsätt tordeenligt AD slå i överensstämmelse med stadgad uppfattning på arbetsmarknaden. ADhävdar att det i princip torde fä antas att stridsåtgärd som inte ärsanktionerad av behörig facklig organisation i fortsättningen inte kommer attanses vara förenlig med anställningsavtalet. AD framhåller vidare att den nunämnda regeln har nära samband med den föreslagna bestämmelsen om förbud förden som slår utanför avtalsslulande fackförening att delta i stridsåtgärd somär otillåten för koUektivavtalsslutande part. Om de nu nämnda reglema genomförskommer detta enligt ÄD:s mening med all sannolikhet att stabilisera rättslägetäven i situationer då kollektivavtal inte alls gäUer. Kommitténs förslag, att den som står utanför denavtalsslutande fackföreningen skall vara förhindrad att delta i stridsålgärdsom är otillåten för medlem i föreningen, lämnas utan erinran av så gott somsamtliga remissinstanser. SFO och AD finner det tillfredsstäUande att dennafråga nu blir löst. SFO menar att det synes rättvist att alla som deltar i enolovlig stridsåtgärd kan drabbas av samma påföljder. Arbetsgruppen inomjuridiska fakulteten vid hävdar däremot att det intekan vara riktigt att en arbetstagare som inte är koUektivavtalsbunden bedömsefter samma grander som en avtalsbunden. SkuUe man mena att det är felaktigtatt oorganiserade och andra inte avtalsbundna går fria från ansvar, böransvaret bestämmas som ett ansvar för medhjälp vid kontraktsbrott. Det somenligt arbelsgrappens mening motiverar att ett sådant kontraktsbrott skallmedföra påföljd, fast delaktighet i kontraktsbrott eljest inte föranlederpåföljd i svensk rätt, skulle vara att det kontraktsbrott i vilket den oor- Prop.1975/76:105 Bilagal '21 ganiserade arbetstagaren är delaktig avser ett angrepp motden egne arbetsgivaren. Liknande åsikter framföres av . anser attdet inte framgår otvetydigt av den föreslagna bestämmelsen om utomstående"deltagare" all den inte omfattar personer som arbetar för attåstadkomma fredspliktsbrott men som inte själva står i någotkollektivavtalsförhåUande eller anstäUningsförhåUande till den angripne parten.Förbundet menar att regeln bör förtydligas i detta avseende. Enligt SFO:s mening är del enangelägen och naturlig regel att utomstående föreningar inte skall få stödjaolovliga stridsåtgärder med penningbidrag eller andra åtgärder. anser att regeln i och för sig är välmotiverad somett komplement till förbudet mot sympatiåtgärder. För att bli effektiv måste regelnemellertid utvidgas till att omfatta alla fysiska ochjuridiska personer.Förbundet är inte övertygat om att de praktiska betänkligheter som kommitténanför utgör tillräckliga skäl för att göra en sådan regel verkningslös. Bestämmelsen om att förening intefår stödja olovliga stridsåtgärder av-styrkes av juridiska fakulteten vid Lundsuniversitet, arbetsgruppen inom juridiska fakulteten vid Stockholmsuniversitet, juridiska fakulteten vid . vid Lundsuniversitet anser att ingen har intresse av en sådan likriktning påarbetsmarknaden att olika åsikter inte får ta sig uttryck i stödåtgärder fören gmpp som gått in i en olovlig konflikt. Om regeln skulle göras effektiv,måste den enligt arbetsgruppen inom juridiska fakulteten vid Stockholmsuniversitet innefatta förbud för enskilda individer att ekonomiskt stödjaarbetstagare som är indragna i en olovlig konflikt, men en sådan regel är avpraktiska skäl otänkbar. vid universitetifrågasätter om inte regeln getts ett alltför vidsträckt tillämpningsområde.Ätt förening, som inte alls har accepterats såsom kollektivavtalspart avarbetsgivarsidan och som därmed helt saknar åsyftade rättigheter nu skallunderkastas förbud att lämna understöd åt strejkande framstår för fakultetensom i viss mån obilligt. Fakulteten menar också alt regleringen i denna delknappast fyUer någon väsentlig funktion. Nuvarande föreningsrättsliga regleroch föreningarnas stadgar lägger, anför , i deflesta fall hinder i vägen för en styrelse att disponera över föreningensmedel på ett godtyckligt sätt. Förbundet frågar sig om en förening kan ådrasig skadeståndsskyldighet genom att det på ett allmänt föreningsmöte samlas inpengar till strejkande och om tolerans med medlems agerande kan bli attbetrakta som eget handlande från styrelsens sida. Förbundet pekar även på attkontrollmöjligheterna av bestämmelsens efterlevnad är ytterst begränsade.Svenska hamnarbetarförbundet anser att rätten att stödja en strejk börbetraktas som en grandläggande demokratisk rättighet både då det gällerfacklig organisation och en 1975/76:105 Bilaga 1 122 Liksom i andra sammanhang framförsäven i samband med reglema om fredsplikt kritik mot den s. k. negativaregleringen i koUektivavtal. Bland de kritiska remissinstanserna kan nämnasarbetsgruppen inom juridiska fakulteten vid . Arbetsgruppen och kritiserar också regler som innebär att den ickeorganisationsmässiga strejken skall vara olovlig. Det föreslagna systemet äroacceptabelt, menar arbetsgruppen inoi7i juridiska fakulteten vid Stockholmsw/j/vers/Ve/. Arbetsgrappen hävdar att det synes oriktigt alt redan existensenav ett koUektivavtal, hur ringa del av anställningsrelationerna delta avtal änreglerar, skall ha som effekt en total fredsplikl. Liksom bör, anförarbetsgmppen, fredsplikten avse ett skydd för ingångna förpliktelser.Arbetsgrappen konstaterar vidare att fredsplikt för den enskilde arbetstagarenfinns även under av-talslöst tillstånd. Man kan, hävdar arbetsgmppen, mena attbedömningen i kommitténs motivtext inte harmoniserar med förslaget omkvarievande stridsrätt, vars syfte är att delvis upphävafredsplikten. framför liknande synpunkter. TCO och anser att det i lagtexten bör fastslås attfredsplikt råder endast i sådana frågor som uttryckligen reglerats ikoUektivavtal. Förbundet hävdar vidare att det i motivtextema bör klargöras attdet är organisationens stadgar som bestämmer i vilken instans beslut omstridsåtgärd fattas. Möjlighet att tillgripastridsålgärder vid lokala förhandlingar förespråkas av och . Som tidigare nämnts välkomnas denföreslagna förhandlingsrätten för pensionärer av LO och TCO. De bådaorganisationema understryker nu behovet av att denna förhandlingsrätt förenasmed stridsrätt. a. juridiska fakulteten vidUppsala universitet anser att om indrivningsblockader alltjämt skall varatillåtna när koUektivavtal gäUer, bör detta tydligt framgå av lagtexten. Omaviserade reformer av lönegarantisystemet genomförs ifrågasätter fakulteten ominte behovet av indrivningsblockader reducerats så kraftigt att den typen avstridsålgärder kan uteslutas i kollektivavtalsreglerade förhållanden. Även Sveahovrätt påpekar att lagtexten inte utvisar att indrivningsblockader skall varatillåtna. erinrar om att de rättsregler som gäUer förkollektivavtal innebär att en arbetsgivare genom inträde i en avtalsbundenarbetsgivarorganisation binder sig själv och de anställda vid koUektivavtal ochdärmed fredsplikt. Detta kan, anför förbundet, i vissa fall innebära enutvidgning av kollektivavtalets giltighetsområde, som den avtalsslutandeorganisationen på arbetstagarsidan inte avsett vid avtalets ingående.Förbundet anser att det i den föreslagna lagen bör anges att inträde iarbetsgivarorganisation inte medför fredsplikt beträffande facklig Prop.1975/76:105 Bilagal , 123 tvistvid företaget, vilken föreligger vid inträdel i arbetsgivarorganisationen. När en vild strejk utbmlil stäUs, anför LO,utomordentligt stora krav pä de lokala fackliga företrädarna. De skall upptaöverläggningar med arbetsgivarna och försöka förmå de strejkande altåtergå till arbetet. Med tanke på de fackliga företrädarnas mycket känsligaställning vid en vild konflikt stäUer sig LO tveksam till att den fackligaorganisationen och dess företrädare oupphörligt skall förmå de strejkande attåtergå till arbetet. Några remissinstanser berör reglerna om varsel omstridsålgärd. KFO anser alt det för att undvika tvist humvida varsel harlämnats bör föreskrivas i lagen att varsel skall ske skriftligen.Motivtexterna bör enhgt ange altutvidgning av konflikt inte skall omfattas av lagens varselregler. Förbundetanger alt motivet för varselreglerna är all ge förlikningsman möjlighet altagera vid risk för konflikter. Därför bör varselskyldigheten inte göras mervittgående än att gäUa vid den urspmngligt vidtagna stridsåtgärden. TCO anseratt varselskyldighet inte bör föreligga vid vidtagande av sympatiåtgärd ellerdå stridsåtgärd av andra skäl skuUe bli verkningslös om varseltiden måsteiakttas. Liknande synpunkter framförs av LO. förordar attvarselskyldighet i fråga om stridsåtgärder med internationell anknytning integörs undantagslös. 7 Medling 7.1 Gällande rätt Det stafliga förlikningsmannaväsendet ochföriikningsmännens medlingsverksamhet regleras genom lagen MedlL ochkungörelsen (1920:898) med närmare föreskrifter angående medling iarbetstvister (ändrad senast 1967:121). Enligt kungörelsen (1950: 163) angående riketsindelning i distrikt för medling i arbetstvister är riket indelat i åttadistrikt för sådan medling. För varje distrikt förordnar regeringen enförlikningsman med de uppgifter som anges i MedlL. Som tillsynsmyndighet fördet statliga förlikningsväsendet fungerar statens förlikningsmannaexpedition. MedlL innehåller i huvudsak följande reglerangående förlikningsmans uppgifter och förfarandet vid medling i arbetstvister. Förlikningsmannens centrala uppgifter anges i 3 §MedlL. I paragrafens första stycke regleras till en början det fall dåförlikningsmannen kan på eget initiativ vidta åtgärder, nämligen då detuppkommer arbetstvist som medfört eller synes hota att medföraarbetsinställelse av större belyden- 1975/76:105 Bilaga 1 '24 hel.1 sådant fall bör förlikningsmannen genom personligt besök på den plats, därtvisten utbrutit, eller på annat sätt träda i förbindelse med de tvistande,göra sig noga underrättad om, vari tvisten består. hemsläUa till de tvistandeatt i avbidan på tvistens lösning inte vidta, vidhålla eller utvidgaarbetsinstäUelse, kalla de tvistande till förhandling inför förlikningsmannenoch försöka alt under dessa förhandlingar åstadkomma lösning av tvisten. För det fall att en uppkommen arbetstvist intemedfört eller synes hota att medföra arbetsinstäUelse av större betydenhet gesen särskild bestämmelse i 3 § andra stycket MedlL. Då skall förlikningsmannenkalla de tvistande parterna till förhandlingar, om begäran därom framstäUs avarbetsgivare eller organisation, som omfattar minst hälften av de av tvistenberörda arbetslagarna. Reglerna i 3 § MedlL om förlikningsmannensförhandlingsverksamhet kompletteras med dels ett stadgande i 4 § andra stycket,att det åligger de tvistande att efterkomma förlikningsmannens kallelse, delsen bestämmelse i 6 § andra stycket rörande det fall att någon av de tvistandeparterna vid förhandling som anordnats av förlikningsman försummar att fullgöravad enligt 4 § andra stycket FFL åligger honom. 1 sådant fall ägerföriiknings-mannen på hemstäUan av andra parten anmäla försummelsen hos AD, vilkenkan vid vite förelägga part all fuUgöra sitt åliggande liksom, på anmälan avförlikningsmannen, döma ut sådant vite. Enligt 3 a § MedlL föreligger skyldighet att, innanarbetsinstäUelse vidtas och om giltigt hinder inte möter, varsla såvälmotsidan som förlikningsmannen sist på sjunde dagen före den dag då åtgärdenskall ta sin början. Varselpliklen, som alltså endast avser arbetsinstäUelse,gäller under straffansvar i förhåUande såväl tUl motsidan som tillförlikningsmannen. När det gäller förlikningsmans uppgift att genomförhandlingar med parterna medverka till lösning av uppkomna arbetstvister,finns i MedlL även vissa regler om förlikningsmannens förfarande, vilka är avmera detaljerad natur eller tar sikte på speciella situationer. 14 § förstastycket finns sålunda speciella regler för inkallande av tvistande tillförhandling inför förlikningsmannen med angivande av altemativ till personligkallelse då sådan ej lämpligen kan ske. Vidare ges i 5 § en särskild regel fördet fall att arbetsinstäUelse inte är för handen samt de tvistande efterförhandling på ömse sidor tiUkännagivit för förlikningsmannen att de inteanser fortsatt förhandling vara tiU gagn för tvistens lösning. I sådant fallfår kallelse på de tvistande inte vidare utfärdas av förlikningsmannen. Omändrade förhållanden föranleder till det äger föriikningsmannen dock enligtlagmmmet inbjuda de tvistande till nya förhandlingar. I 6 § första stycket MedlL återfinns vissa reglersom utgör aUmänna anvisningar till förlikningsmannen i hans verksamhet.Förhandlingar som förlikningsmannen anordnar skall främst ha till syfte attåstadkomma överenskommelse mellan parterna i enlighet med förslag som underförhand- Prop.1975/76:105 Bilagal 125 Ungarnaframkommer från partema själva. Det är dock föriikningsmannen obetaget atthemställa om Jämkningar och medgivanden som han anser önskvärda för en godlösning av tvisten. 7 § MedlL innehåUer osanktionerade bestämmelser avinnehåU att de tvistande bör dels ge föriikningsmannen del av handlingar ochuppgifter varöver de förfogar, dels håUa vederbörande arbetsplatser tiUgängligaför förlikningsmannen. I 8 § MedlL ges regler om möjlighet förförlikningsman all anmoda parterna att utnyttja skiljeförfarande om enighetinte kan vinnas vid förhandlingar inför förlikningsmannen. Till en börjanföreskrivs i 8 § första stycket, att förlikningsmannen i sådant fall måuppmana de tvistande alt låta tvisten avgöras av sådan skiljenämnd ellerskiljedomare i arbetstvister, varom i lag är särskilt stadgat. Härmed åsyftasdet skiljeförfarande som finns reglerat i lagen (1920:248) om särskildaskiljedomare i arbetstvister. I 8 § första stycket föreskrivs emellertid också,alt förlikningsmannen vid resullatlösa förhandlingar kan lämna i paragrafennärmare beskrivet uppdrag åt en eller flera personer, vilkas utlåtande detvistande utfäster sig att efterkomma, att såsom skiljemän skilja mellan detvistande. Sker det följer av 8 § andra stycket, att förlikningsmannen bör imån av behov lämna medverkan för utseende av skiljemän, underrätta dessa omuppdraget saml eljest medverka till att åsyftat avgörande kommer till stånd.Enligt 8 § tredje stycket får förlikningsman inte själv åtaga sigskiljemannauppdrag i arbetstvister. Enligt 12 § MedlL har regeringen möjlighet att, därarbetstvist innebär synnerlig fara för arbetsfreden eller där sådant eljestfinnes påkallat, uppdra åt sakkunniga och erfama personer alt i egenskap avsärskild , jämte förlikningsmannen eller, där han finnesinte lämpligen kunna la befattning med arbetstvisten, i hans stäUe medla iden. Sådant uppdrag kan även lämnas särskild person. De nu redovisade reglema har rört förlikningsmansuppgift att medverka till lösning av uppkomna arbetstvister som medfört ellerhotar att medföra stridsåtgärd. Hämlöver åligger del förlikningsman enligt 2 §första stycket MedlL att eljest, på anmodan, gå arbetsgivare och arbetstagaretillhanda för att åstadkomma överenskommelser som är ägnade att främja ett gottförhåUande mellan dem saml förekomma störande avbrott i arbetet. Del är alltsåhär fråga om en regel rörande förlikningsmans medverkan på anmodan av part -den ena eller båda - vid förhandling eller eljest, när öppen arbetskonfliklinte är aktuell. Genom 2 § andra stycket MedlL öppnas vidaremöjlighet för statens förlikningsmannaexpedition att på framstäUning avparterna utse lämplig person alt såsom opartisk ordförande leda förhandlingarnär förlikningsmans medverkan inte kan lämnas eller anses inte böra påkallas. Idet sammanhanget kan även nämnas den möjlighet som enligt 11 § andra stycketMedlL föreligger för förlikningsmannaexpeditionen att efter framställning 1975/76:105 Bilagal 126 avförlikningsman hos regeringen anhåUa om meddelande av förordnande för särskildperson alt leda förhandling enligt 3 § andra stycket, dvs. förhandling i falldå uppkommen arbetstvist inte medfört eller synes hota att medföraarbetsinstäUelse av större betydelse. Vid sidan av de berörda uppgifterna förförlikningsman åligger del honom slutligen enligt 2 § första stycket MedlL attmed synnerlig uppmärksamhet följa arbetsförhåUandena inom det honom anvisadeverksamhels-området. Slutligen kan även nämnas alt 3 kap. FFLursprungligen innehöll regler om en särskild förhandlingsordning i förening medfredsplikt, vilka regler under viss i kapitlet angiven tid skulle äga tillämpningpå uppkommande tvistefrågor som rörde viss huvudorganisation eller dessunderföreningar på arbetstagarsidan, om huvudorganisationen genom anmälan hosdåvarande påkallade kapiflets tillämpning. MedlL gäUde intetvist på vUken 3 kap. FFL var tillämplig. Kapitlet upptog regler om möjlighetför att, vid oenighet i viss förhandlingsfråga, under vissafömtsättningar utse opartisk ordförande alt leda förhandlingen eller atttillsälta en tremannakommission inför vilken förhandlingen skulle äga ram. Blevförhandlingama resultatlösa och accepterade parterna inte all låta tvistenavgöras av skiljemän, ägde den opartiske ordföranden (treman-nakommissionen) påbegäran av part hemställa hos om utseende av skiljenämnd meduppgift att avge förslag till förhandlingsfrågans lösning. För den lid undervilken kapiflet ägde tillämpning stadgades vidare fredsplikl förhuvudorganisationen och dess medlemmar samt för de arbetsgivare som hadearbetstagare anslutna till organisationen, en fredsplikl som beträffande vissförhandlingsfråga upphörde att gäUa endast om sådant förslag av skiljenämndsom sagts inte antogs av båda parter. efter FFL:s ikraftträdande ägde 3kap. tillämpning på ett tjugotal organisationer, närmast inom den privatatjänstemannaseklorn. Kapitlet förlorade emellertid i betydelseoch upphävdes 1965 (SFS 1965:277). Enligt vissa övergångsbestämmelser skuUeemellertid reglerna i 3 kap. alltjämt äga tillämpning på parter som vidutgången av var underkastade bestämmelserna, dock att tillämpningenskulle upphöra om sådan part ej därefter begärt opartisk ordförande.Framställdes sådan begäran utan att ny sådan begäran gjordes inom fem årdärefter skulle likaledes tillämpningen upphöra. Kommittén, som enligt sina direktiv har haft alt gåigenom även MedlL och därvid kartlägga erfarenheterna av medlingsförfarandetsaml undersöka vilka ändringar i det nuvarande systemet som kan varamotiverade, har utöver den mera begränsade översyn som direktiven närmast synesta sik-le på funnit anledning att granska även gmnderna för MedlL och delstörre 1975/76:105 Bilaga 1 127 sammanhangi vilket lagen bör passas in. Med denna utgångspunkt tar kommittén till en börjanupp frågan humvida förlikningsmannens stäUning bör förstärkas genom att han ilag tilldelas något maktmedel gentemot parterna. Som exempel på teoretiskttänkbara maktmedel för förlikningsman nämner kommittén rätt för honom att föreskrivafredsplikt i samband med förlikningsförhandlingarna, rätt att påfordraomröstning inom förhandlande organisationer om förlikningsförslag som han lagtfram och rätt (eller skyldighet) för honom att publicera framlagdaförlikningsförslag. I och för sig anser kommittén statsingripande varamotiverat i samhälls-farliga konflikter, men då som ett yttersta medel.Kommittén erinrar om att sådana ingripanden var aktuella vid 1947 årspoliskonflikl, sjuksköterskekonflikt och sjöbefälskonfliktsamt att de särskilda förhållandena inom den offentliga sektorn föranlettspeciella regler om begränsning där av stridsrätten i vissa fall. Kommitténkonstaterar att det dock, alltsedan tillkomsten av huvudavtalet 1938 mellan SAFoch LO, allmänt sett rått enighet om principen attarbetsmarknadsorganisationerna i första hand ansvarar själva, även motsamhället i övrigt, för arbetsfredens upprätthållande. Denna gmndinslällningbör också enligt kommitténs mening prägla medlingslagstiftningens innehåll. Degångna årens erfarenheter torde enligt kommittén inte heller ge vid handennågot behov av att förse förlikningsmännen med något maktmedel gentemotpartema, utöver den möjlighet som f. n. föreligger att genom vite tillhåUa partatt efterkomma kallelse till förhandling och att fullgöra sinförhandlingsskyldighet. Normalt synes gäUa att part efterkommer begäran avförlikningsman om uppskov med vidtagande av stridsåtgärd. Enligt kommitténsåsikt bör det offentliga medlingsförfarandet bibehåUa sin nuvarande karaktäroch i princip bygga på parternas frivilliga medverkan. Kommittén föreslåralltså inte någon utvidgning i lagen av förlikningsmannens formellabefogenheter. Däremot föreslår kommittén en ändrad ordning närdet gäller formerna för fördelning av uppgifter mellan de olikaförlikningsmännen och den nuvarande organisationen med distriktsindelning.Utan alt därmed avse några mera genomgripande förändringar avförlikningsmannaväsendets nuvarande uppbyggnad, anser kommittén att dennuvarande ordningen med förlikningsmän för fasta distrikt bör frångås och att istäUet bör införas en central föriikningsmannaorganisation. Förlikningsmännen idenna organisation bör visserligen vara placerade med Jämn spridning överlandet men organisationen bör kunna från fall till fall bestämma vem som skalltjänstgöra såsom förlikningsman i en uppkommen arbetstvist. Härigenom stårenligt kommitténs uppfattning åtskilliga fördelar att vinna. Man skulle undgåden ojämnhet i fråga om antal förlikningsuppdrag som följer av varje distriktsindelningmed hänsyn till den ojämna fördelningen över landet av företag ocharbetsplatser' Vidare möjliggör nyordningen, att medling i tvister i skildadelar av landet men inom samma, eventuellt tekniskt komplicera-