prop · FZ03160 · 1975-12-31 00:00:00 — Som huvudregel gäller enligtförsta stycket att ändring skall sökas hos den myndighet som har att ta uppklagan över beslut eller åtgärd i det mål eller ärende till vilket handlingenhör. Om denna regel inle är tillämplig men det går aU utpeka en myndighei, somi allmänhet har att ta upp klagan över den vägrande myndighetens beslut elleråtgärder, är del den myndighelen som är behörig. Finns enligl dessa regleringen behörig myndighei skall, enligl andra stycket, ändring sökas i fråga ombeslul av kommunalmyndighet hos länsstyrelse, beträffande beslut av myndighet,som lyder under länsstyrelse, domkapitel, styrelse, ämbetsverk eller annanregeringen underställd myndighet, hos den överordnade myndigheten samt i andrafall hos regeringsrätten. Angående beslut av myndighei, som tillhör eller lyder 1975/76:160 196 underriksdagen, gäller dock vad bestämmer, Enligl2 kap, 12 tj TF skall de nu nämnda reglerna ha moisvarande lill-lämpning, dålalan fullföljs mol ävslagsbeslut av högre instans, -Sista instans förprövningen av både statliga och kommunala beslut är enligt del sagda i regelregeringsrätten, som enligl uttrycklig beslämmelse träder i stället förregeringen som besvärsinstans. I fråga om de allmänna domstolarnas handlingarär dock högsta domstolen sista instans. Prövningenav besvär är begränsad till alt vara rent rättslig. Detta framgår av 2 kap. 10§ TF där del sägs alt sökanden har besvärsräll endasl om han anser au"beslulel icke är lagligen grundat". 1 de fall då sekretesslagensregler inte anger de närmare förutsättningarna för sekretess ulan bara föreskriveralt handlingen inte får lämnas ut utan viss myndighets tillstånd kan därför envägran all ge sådani lillslånd inie angripas genom besvär enligl 2 kap. 10 ;jTF, Däremoi kan besvär anföras enligl den ordning som i allmänhet gäller förmyndighetens beslul av denna art, Iprincip kan alla ävslagsbeslut av myndighet överklagas. Undanlag har dockgjorts för beslut som har meddelats av departementschef anses det liggai sakens natur att beslut av , regeringen, högsta domstolen ochregeringsrätten inte kan överklagas. Utöverde regler som här har redogjorts för finns i 2 kap, 13 § TF ytterligare någramera speciella bestämmelser om handläggningen av besvär. Där föreskrivssålunda alt den som vill klaga över myndighets beslut har räu alt fåbesvärshänvisning. Mål eller ärende angående utlämnande av allmän handlingskall alllid behandlas skyndsamt. Expedition skall tillhandahällas klagandenulan avgift. Slutligen gäller ett förbud mol att uppställa särskilda villkor,såsom erläggande av fullföljdsavgift eller myndighets lillslånd, för räu allfullfölja talan eller för all få denna prövad. OSKerinrar om OK:s diskussion angående den nuvarande begränsningen alt endaslavslagsbeslut kan överklagas. påpekar därvid att OK 1964 föreslog besvärsräti även för den som ansåg siglida skada genom bifall till en framslällning om utlämnande. Detta förslagvidhölls emellertid inte i OK:s slutbetänkande. Motiveringen var främst att ensådan besvärsräll, kompletterad med möjlighet för myndighet att förordna ominterimistiskt kvarhållande av handling, kunde utnyttjas i förhalande syfteoch att sådan besvärsräll ulan nämnda möjlighet tedde sig ganska meningslös.Ett andra ändringsförslag av OK i den nämnda diskussionspromemorian gick ul påalt JK och JO skulle tilläggas besvärsrätt, Efiersom båda dessa myndigheterenligt sina instruktioner har att särskill vaka över tryckfrihelsrällsligafrågor, kunde enligl diskussionspromemorian en besvärsräll för dem oberoende avenskilds aktivitet vara av värde. Prop.1975/76:160 197 ävendetta förslag frånfölls sedermera av OK. Motiveringen var här bl. a. allförslaget kunde leda till att ämbetenas innehavare - oaktat uttalanden frånstatsmakternas sida - kunde känna sig föranlåtna att ingripa även dä del intekunde anses motiverat av hänsyn till rättsbildningen, dvs. komma att ipraktiken uppträda som partsombud. - De skäl OK framförde för att inle föreslåinförande av de nämnda besvärsmöjligheterna finner välgrundade. Principenbör därför enligt även vara alt endast avslagsbeslut skall kunnaöverklagas. Däremotbör enligt ett försök nu göras att införa en enhetlig besvärsgång. Mål ochärenden om utbekommande av allmän handling skall enligl gällande rätt alltidbehandlas skyndsamt. Denna regel finns det inte anledning att ändra på. En snabbarehandläggning ernås lättast genom att så gott som samtliga mål och ärenden avdetta slag fär gå till en och samma andra instans, oavsett var beslutet iförsta instans fattas. Härigenom skulle också en önskvärd likformighet irättstillämpningen kunna åstadkommas. En naturiig sådan enhetlig besvärsinstansinom förvaltningen utgör kammarrätterna, såväl inom det slalliga som detkommunala området. Normalt torde detta innebära, åtminstone på den kommunalasidan, att en instans - länsrätten - överhoppas, men när det gäller säspeciella ärenden bör detta i och för sig inte vålla principiellabetänkligheter I och med att kammarrätt görs till besvärsinstans följerautomatiskt dels att förvaltningsprocesslagen blir tillämplig, dels attregeringsrätten blir slutinstans. Förvaltningslagens tillkomst har gjort detnaturiigt att föreslå denna lösning. Beslut av allmän domstol ioffentlighetsfräga bör emellertid alltjämt följa den vanliga besvärsordningen,dvs, besvär via hovrätt till högsta domstolen. innebär vidare att detaljregleringen av besvärsgången överförs frångrundlag till allmän lag. 1 den förra räcker det enligt med en generellregel som anger, att den som har fått avslag på en framställning omutbekommande av allmän handling äger rätt att begära överprövning. OSKnoterar att besvärsräiien inskränks avsevärt genom att klaganden endast skallkunna få rättelse i ett påstått olagligt beslut. a. framhålls au besvärinte kan anföras på den grunden all vägran att utlämna handlingen skulle varaolaglig i fall där utlämnande har gjorts beroende av viss myndighelstillstånd. Enligl OSK:s mening finns det emellertid ingen anledning varför envägran att utlämna handling i dessa fall inle skulle d överklagas. Uttrycket"att beslutet icke är lagligen grundat" fyller ingen egentlig funktioni det av förordade systemet, utan huvudregeln bör i stället vara att varievägran att lämna ut allmän handling skall kunna överklagas ochutlämningsärendet prövas i hela sin vidd av överprövande instans. Somnyss har nämnts föreslår en regel som anger att den som har fått avslag påen framslällning om utbekommande av allmän handling har rätt alt begäraöverprövning. Regeln kan enligt dock inte göras undanlagslös. Del ligger isakens natur all beslut i högsta instans måste undantas. Härmed åsyftas deinstanser som räknas upp i första styckei i OSK:s grund- 1975/76:160 198 lagsparagrafom besvär (10§), nämligen regeringen, statsråd, högsta domstolen ochregeringsrätten. Vissa andra domstolar - t, ex, arbetsdomstolen ochförsäkringsdomstolen - är visserligen slutinstanser inom sina respektiveområden. De är dock inrättade för att pröva starkt specialiserade frågor ochbeslut i offentlighelsfrågor av dessa instanser bör därför enligt varaunderkastade den föreslagna, generella besvärsgången, OSKdiskuterar i detta sammanhang utförligt nu gällande fuUföljdsförbud beträffandeavslagsbeslut som har meddelats av departementschef En följd av nuvarandereglering är att beslut fattade av slatsminislern eller konsultativt statsrådkan överklagas. Denna skillnad är otillfredsställande och kan inte sakligtmotiveras. Nuvarande undantag i 2 kap, 10 ij TF bör därför i denna delomformuleras så att del kommer alt avse även statsråd som inte är departementschefStatsråd kan alltid hänskjuta dessa frågor till regeringens avgörande, och däär talerätt utesluten. Det är för övrigt inte särskilt ofla statsråd faktisktfattar beslul av detta slag. I slor ulsträckning beror detta på att statsråddelegerar beslutanderätten till lägre tjänsteman inom departement, vars besluli vanlig ordning kan överklagas. Skulle till äventyrs statsråd medvetet fattabeslut enligt att inte lämna ut handling, som otvivelaktigt är offentlig,blir detta en politisk fråga, som får prövas av eller iannan ordning. Avhandläggningsreglerna i 2 kap. 13 tj TF saknar bestämmelsen om besvärshänvisningi första styckei motsvarighet i OSK:s förslag. Reglerna i 2 kap. andraslycket TF att mål eller ärende angående utlämnande av allmän handling alllidskall behandlas skyndsamt och att expedition skall tillhandahållas klagandengratis har tagils upp i OSK:s förslag utan ändring i sak. Däremoi har dennuvarande bestämmelsen om förbud att uppställa särskilda villkor för fullföljdav talan eller dess prövning inle föreslagits bli överfört till den nyagrundlagen. Av de två exempel på sådana villkor som nämns i den nuvarandebestämmelsen har förbudet mot fullföljdsavgift kommit all sakna aktualitet,sedan denna avgift numera har slopats. Vad gäller förbudet motprövningstillstånd - del andra exemplet - finner att ett sådani förbud inlefyller något behov. Som skäl anförs att med det system som föreslårkvalificerad domstolsprövning alltid kommer till stånd och att ärendena i ochför sig inte är av sådan vikt att de framför alla andra fordrar sådansärbehandling att de högsta instanserna ovillkoriigen bör vara skyldiga att taupp dem till prövning, I 10§ andra styckei i OSK:s förslag finns en hänvisning till LAH vad gäller dennärmare utformningen av reglerna om hur talan skall föras. Attnågra remissinstanser har förordat att reglerna om instansordningen iutlämnandefrågor skall bibehållas i grundlag framgår av remissammanställningenunder 5,4. 1975/76:160 199 Datainspektionen biträder OSK:s förslag att huvudregelnskall vara att varie vägran all lämna ul allmän handling skall kunna överklagasoch utlämningsärendet prövas i hela sin vidd av överprövande instans. Ettultalande av samma innebörd görs av i , somdessutom förklarar att en regel om fri fullföljd till regeringsrätten liksomhittills bör vara inskriven i grundlag. Frågan om fuliföljdsrällen skall vara begränsad till alt avse endasl ävslagsbeslut behandlas av några instanser. Regeringsrätten utlalar att den omständigheten all endaslavslagsbeslul får överklagas medför all lägre inslanser kan befaras "försäkerhels skull" vägra uilämnande av handling i alla tveksamma fall.Vidare uteslängs enskild, vars intresse skyddas av sekretess, från atttillvarata sin rätt besvärsvägen. Av praktiska hänsyn torde dock enligtregeringsrätten få godtagas all även framgent endast avslagsbeslut äröverklagbara. Måhända bör dock ell nyll läge anses föreligga om, som föresläs,kammarrätt blir försia domsiolsinstans i sekreiessmål. Man kunde då länka sigmöjlighelen av all låta företrädare för allmänna och enskilda skyddsintressenfå överklaga kammarrätts beslut, enligt vilket handling skall ullämnas. På såvis erhålles en mera allsidig judikalur i slutinstansen. Enligt ät del utan tvekanoffentlighetshäm-mande att endast avslagsbeslut i mål om utbekommande av allmänhandling kan överklagas. Den omständigheten gör att lägre instanser tenderatatt vägra utlämnande utan stöd för åtgärden i någon materiell sekretessregel.Från praktiska synpunkter torde det dock få anses riktigt att endast avslagsbeslulskall kunna överklagas. förordar all frågan om besvärsrätt även i frågaom positiva beslut i vissa fall blir föremål för ytteriigare prövning, anser all ur allmänrällvisesynpunkt skäl talar för att besvärsräti bör tillkomma ej blott den sombegär utlämnande av en handling utan även den som lider skada genom utlämnandetoch att sädan prövningsbefogenhet är angelägen jämväl med hänsyn tillprejudikalbild-ningen. Frågan om besvärsräti för den som lider skada genom atten handling utlämnas bör därför enligt förbundets mening ytterligare övervägas. Flera remissinstanser anser att besi ul av statsråd attvägra lämna ut handling skall kunna bli föremål för rättslig prövning. Av dennamening är regeringsrälien, , , samtliga Juridiskafakidteter. JO, , Tidningarnas telegrambyrå ochPressens samarbeisnämnd. Som redan har nämnts under 5,4 anser regeringsrätten altgrundlagen bör innehålla regler som säkerställer att frågor om myndighetsvägran all lämna ut handling i sista hand prövas av domstol. Det torde enliglregeringsrätten i och för sig vara tillräckligt att i grundlag intaga en regelav innehåll all beslut om vägrat utlämnande av handling skall kunna överklagas,om beslutet fattas av allmän domstol, hos högsta domstolen och eljest hos re- 1975/76:160 200 geringsrälten,allt enligl närmare regler i lag. Från en sådan huvudregel bör enliglregeringsrättens mening icke göras andra undantag än för beslut fattade av de iRF angivna tre högsta statsorganen, , statschefen och regeringen. Principiella skäl kananföras för att deras avgöranden icke skall kunna underkastas en ordinärdomstolsprövning besvärsvägen. Regeringsrätten förordar en sådanundanlagsregel. Au därvid nämna även högsta domstolen och regeringsrätten somskett i förslaget, erfordras ej. Av regeln i 11 kap. 1 § regeringsformen alt deär de högsta domstolsorganen följer att deras domslut ej kan överklagas. Vadangår beslut av statsråd i utlämnandefrägor synes bärande skäl för att undantadessa från domstolsprövningen enligt regeringsrätten icke ha anförts. Sedangammall har departemenlschefsbeslut kunnat överklagas till regeringsrätten ifräga som tillhört regeringsrättens kompetens med undanlag för beslut alt intelämna ut allmän handling. Talan mot beslut rörande sekretess i fräga omregeringskansliets ur informationssynpunkt viktiga allmänna handlingar bör,även när beslutet fattats av statsråd, följa samma instansordning som gällerför moisvarande beslut av verkschef torde talan böra föras direkl hosregeringsrätten. Skulle utlämnandefråga undantagsvis befinnas vara för riketsärskilt känslig, kan vederbörande statsråd genom att hänskjuta spörsmålet tillregeringen undandra avgörandet en ev. domstolsprövning efter besvär, JOanser all statsråds beslul att vägra lämna ut allmän handling principiellt settbör kunna överklagas. Det är ur offentlighetsprincipens synvinkel intetillfredsställande att som f n. är fallet ett statsråd som tillexpeditionschefen delegerat att besluta i fråga om allmän handlings utlämnandekan,om delade meningar uppkommer mellan dem i fråga om viss handling ellervissa slag av handlingar är offentliga eller ej, överta beslutanderätten iärendet och avslå framställningen om handlingens utlämnande utan möjlighet tillrättslig överprövning för sökanden. Det utrymme för politiska bedömningar somdenna ordning ger synes enligt JO inte förenligt med den grundlagsregleradeoffentlighetsprincipen. Visserligen kommer som påpekat alltid ändå denmöjligheten att finnas för ell statsråd att hänskjuta frågan till regeringensavgörande och därigenom undandra beslutet från överklagande, om han fårregeringens övriga ledamöter med sig, men det kan förutsättas att frågan vidprövningen i regeringen i så fall blir allsidigt och från rättslig synpunktgrundligt bedömd. Socialstyrelsenföreslår att statsråds vägran att lämna ut handling görs beroende av attregeringsrätten har yttrat sig i ärendet. Avde nämnda instanserna förordar . Tidningarnastelegrambyrå och alt också beslut som fattas av regeringen skall kunna överklagas. Tidningarnastelegrambyrå förklarar att ett avslagsbeslut fattat av enskilddepartementstjänsteman ofta beskrivs eller uppfattas som ett uttryck för detansvariga statsrådets vilja. Det ter sig följaktligen inle meningsfullt att Prop.1975/76:160 201 anförabesvär eller ens begära en motivering för avslaget eftersom en rättsligprövning inte är möjlig. Dessa muntliga underhandsbesked har därtill kommitatt konkret påverka rättstillämpningen utanför kanslihuset. Det sker dä ärendenremitteras frän ett departement lill ett ämbetsverk och verket underrättas omatt vissa handlingar i ärendet inte har lämnats ut lill pressen. Byrånserfarenheter tyder på att de enskilda verken i sädana fall tar mycket storhänsyn lill den uppfattning departementet låtit ge tillkänna. framhåller att handlingarna inom departement ofta är av vitalbelydelse för samhällsdebatten och allmän information. Det är därför av störstavikt med hänsyn till rättssäkerheten och allmänhetens krav på tillgång tilldenna information att en utanför stående opartisk instans ges möjlighet attföreta en överprövning av departementens beslut om sekretessbeläggning.Nämnden avstyrker därför att avslagsbeslut fattade av regeringen eller dennasmedlemmar undantas från den allmänna principen om att tvister ioffentlighelsfrågor i sista hand skall prövas av antingen högsta domstoleneller regeringsrätten. Riksdagensställning i sekretessfrågor behandlas i ett par yttranden. Regeringsrätten uttalarsom redan nämnts att egna beslut i utlämnandefrägor icke bör kunnaöverprövas efter besvär. Skäl kan enligt regeringsrätten anföras för att medriksdagsbeslut jämställa beslut av talmannen och beslut av riksdagsutskott.Däremot bör beslut av övriga organ inom den inre och yttreriksdagsförvaliningen vara överklagbara i vanlig ordning, måhända med denmodifikationen att talan mot JO:s avslagsbeslut bör föras direkt hosregeringsrätten. Regeringsrätten erinrar om att härom f. n. allenast är stadgati 2 kap. 11 § TF att angående beslut av riksdagsmyndighet i utlämnandefrågorgäller vad bestämmer. Enligt dylika föreskrifter kan nu talan förasmot avslagsbeslut av förvallningsslyrelse eller förvaltningskontor,fullmäktige i och riksgäldskoniorel, styrelsen förriksdagsbiblioteket, revisorer samt svenskadelegation. Vad angår själva och dess utskott är frägan f n. oreglerad,vilket enligt regeringsrätten brukar tolkas sä att dessa organs avslagsbeslut iutlämnadefrågor ej kan överklagas. Regeringsrätten påpekar all i sittförslag förbigått och icke upptagit några regler för den. Riksdagennämns icke i 10 ij bland de föreslagna slutinstanser, vilkas beslul enligtutredningen ej skall d överklagas. Denna tystnad kan, säger regeringsrätten,uppfattas sä att utredningen menat, att det skall ankomma på attsjälv ange vilken besvärsinstansen skall vara för dess beslut, regeringen,statsråd, högsta domstolen eller regeringsrätten. En sådan ordning är dockknappast rimlig. Regeln i 9 kap, 5 § riksdagsordningen utpekar sombesvärsinstans i flertalet fall regeringsrätten eller särskildabesvärsnämnd. Enligt regeringsrättens mening bör det vara möjligt att finna enlagteknisk lösning för den ordning för överklagande av beslut iutlämnandefrägor som regeringsrätten ovan antytt vidkommande och dessverk. Prop.1975/76:160 202 Somredan nämnts anser att av regeringen fattade beslutatt vägra lämna ut allmän handling skall kunna överklagas. Del är enligtföreningen orimligt au här göra skillnad mellan regering och riksdag. Föreningenanser därför att bestämmelsen i paragrafen bör utformas sä att endaslregeringsrättens och högsta domstolens beslul blir slutgiltiga, FuUmäktige i riksbankenlar upp frägan om besvär över beslut av fullmäktige i ri ksban ken , F, n,gäller här enligt besvärsstadgan (RFS 1975:12) för och dess verk aubesvär över beslut som innefattar vägran att lämna ut allmän handling skallprövas av regeringsrätten, vars prövning dock är begränsad till att avse om detfattade beslutet är lagligt. En diskretionär överprövningsrätt tillkommersamtidigt finansutskott enligl 35 § sista stycket riksbankslagen, -Fullmäktige erinrar om att någon motsvarighet lill 35 § sista stycketriksbankslagen inte har upptagits i LAH, Emellertid ligger enligt fullmäktigeen diskretionär bedömning i själva den legala prövningen i det att handlingrörande den centrala räntepolitiken ("penningpolitiken" enligtfullmäktiges förslag)blir hemlig om röjande av innehållet kan "vara tillmen för det allmänna". Det kan enligl fullmäktiges mening inte accepterasatt denna prövning överförs till domstol. Ty även om på grund av historiskaförhållanden ansvaret för penningpolitiken i förts till ettriksdagsorgan, utgör denna vid sidan av finanspolitiken rikets centrala ekonomiskapolitik. Att en kammarrättsavdelning skulle pröva när det blir till men fördet allmänna au offentliggöra bedömningar och ställningstaganden inompenningpolitiken blir därför lika orimligt som om åt den skulle anförtrosmotsvarande prövning beträffande handlingar rörande regeringens ekonomiskabeslut. Om utlämnande av handling vägras med åberopande av 6 § LAH bör därförbesvärsprövningen inte ske vid domstol utan vid den överordnade instansen, dvs,finansutskott. Hovrättenöver och tar upp en formuleringsfråga. Enligl hovrätten synesförslagets innebörd vara att även vägran att lämna sådant tillstånd som avses i9 § andra slycket skall kunna överklagas. Detta framgår dock icke fullt tydligtav lagtexten. Första meningen i 10 § bör därför lyda: Om annan myndighet änregeringen, statsråd, högsta domstolen eller regeringsrätten avslårframställning om utbekommande av handling eller vägrar tillstånd därtill, fårsökanden föra talan mot beslutet. Motsvarande tillägg bör göras i 57 § lagenom allmänna handlingar. Idenna paragraf finns bestämmelser om fullföljd mot myndighets beslut i ärendenangående utbekommande av allmän handling. Genom bestämmelserna regleras en raddelfrågor. Jag avser att först behandla frågan vilka beslut som får överklagasoch därefter spörsmålet vilken instans som skall göra överprövningen. Vidarekommer jag att beröra frågorna om överpröv- Prop.1975/76:160 203 ningenskall ha karaktär av enbart en laglighetsprövning eller vara mer allsidig ochom undantag från rätten till fullföljd, såvitt gäller beslul av vissa särskildamyndigheter. Slutligen kommer jag att gå in på några frågor om speciellahandläggningsregler. En genomgående fräga är vilka regler som bör tas upp igrundlagskapitlet och vilka som lämpligen kan föras in i författning av lägrevalör. Enliglgällande rätt har i regel den som har fått avslag på en begäran att fä se enhandling hos en myndighet rält alt föra talan mot beslutet. Denna ordning börgivetvis behållas. Ettfall där talerätt . saknas är när en sökande väl har fält myndighetenstillstånd att la del av en handling men delta tillstånd har förbundits medvillkor, som inskränker sökandens rätt att röra den information handlingeninnehåller vidare. Sädana villkor eller förbehåll kan uppställasenligt ett flertal olika regler i SekrL och enligt OSK:s förslag skall engenerell regel av denna innebörd finnas i den särskilda lag som skall ersättaSekrL. Förslaget innebär att endast beslut att vägra lämna ut handling fåröverklagas. Givetvisbör myndighet även i fortsättningen ha möjlighet alt i vissa situationer lämnaut en handling med förbehåll av angivet slag. Möjligheten är värdefull ifall där en vägran au lämna ut handlingen annars skulle vara det endaalternativet. Ett sådant utlämnande med förbehåll bör enligt min meningbetraktas som om en begäran om fri lillgång till den aktuella handlingen delvishade avslagits. Jag anser därför att beslut alt lämna ut en handling medförbehåll som inskränker sökandens rätt att yppa handlingens innehåll eller attannars förfoga över den bör kunna överklagas. Fullföljd bör tillåtas för attsökanden skall kunna fä förbehållet undanröjt eller ändrat i mildranderiktning. Enannan fråga är om den som anser sig bli lidande på att en handling lämnas utskall ha rätt att överklaga beslutet om utlämnande. Enligt gällande rätt är detsom har nämnts bara sökanden som har klagorätt i utlämnandefrägor. I och försig talar t. ex. intresset att motverka otillbörligt intrång i personligintegritet för att den som kan lida skada av att en handling lämnas uttillerkänns klagorätt. I så fall skulle, som bl. a. regeringsrätten påpekar,inte som behöva befaras att lägre instanser "för säkerhetsskull" vägrar utlämnande i tveksamma fall. En andra fördel skulle, somocksä framhålls av nägra remissinstanser, vara att prejudikatbildningen skullekunna bli mer allsidig. Somjag har nämnt i det föregående föreslog OK i sin diskussionspromemoria år 1964besvärsrätt även för den som ansåg sig lida skada genom bifall till enframställning om utlämnande. OK frånföll dock förslagel i sitt slutbetänkandeår .