prop · FZ03135 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt 3 § länsstyrelse-instruktionen (1971:460,ändrad senast 1975:1325) skall länsslyrelsen främja länels utveckling ochbefolkningens bästa. 1975/76:135 157 Länsstyrelsensansvar för den regionala planeringen omfattar i viss utsträckning ävenkulturminnesvården. Vid handläggningen av bl. a. plan-och byggnadsärenden,faslighelsbildningsärenden och lillsländsärenden enligt naturvårdslagen(1964:822, omtryckt 1974:1025, ändrad 1975:196) har sålunda atttillvarata kulturminnesvårdens intressen. Samtligalänsstyrelser, med undantag för , har en organisatoriskuppbyggnad med tre huvudavdelningar, en för samhällsplanering, en förskatteförvaltning och en för allmän förvaltning och förvallnlngs-rättsklpning.I finns fem avdelningar varav en är planeringsavdelning. Planeringsavdelningarnahar organiserats med särskilt beaktande av att de skall medverka ilänsstyrelsens huvuduppgift alt åstadkomma en samordnad och målinriktadplanering i länet. 8.1.2Översikt över kulturminnesvårdens speciallagstiftning' Genomlagen (1942:350) om fornminnen (ändrad senast 1971:1163) ges de fastafornlämnlngarna ett lagfäst skydd. Lagen innehäller vidare beslämmelser tillskydd för skeppsvrak och fornfynd. I 1§ föreskrivs att Ingen får ulan tillstånd utgräva, rubba, överhölja ellereljest genom plantering eller bebyggelse eller pä annat sätt förändra, skadaeller ta bort fast fomlämnlng. Det ankommer pä att utövatillsyn över de fasta fornlämningarna. Vad som är fast fornlämning redovisas i2 §. Enligl5 § fär vidta erforderiiga åtgärder till skydd och värdav fast fornlämning. Ämbetet får bl. a. undersöka fast fornlämning"' ellerlåta annan företa sådan undersökning. VIII någon mbba, förändra eller ta bortfast fornlämning, får ämbetet enligt 6 § meddela tillstånd till detta omfornlämningen medför hinder eller olägenhet som Inle slär I rimligt förhällandelill dess betydelse. Densom planerar arbelsförelag som h)erör fast fornlämning bör enligt 8 § samrädamed eller med ombud som ämbetet utsett. Anträffas fömtokänd fornlämning skall anmälan ske till ämbetet eller dess ombud. Innebördenav 9 § är all arl)elsföretag som föranleder särskild undersökning eller åtgärdbeträffande fast fornlämning själv skall svara för den kostnad som därviduppkommer, om inte på grund av särskilda förhållandenfinner att det är oskäligt. Bestämmelsernaom fast fornlämning och fornfynd gäller enligl 9 a och b Si? i princip ävenvrak efler skepp som föriist för minsl etthundra är sedan och vissa föremål somhar samband med sådant vrak. Angåendefornfynd föreskrivs i 10 § att föremål, som påträffas i fast fornlämning ochhar samband med denna, skall tillfalla staten. far bl.a. tillerkänna den som låtit utföra vetenskaplig under-Översikten har i huvudsakbegränsats till att avse några av riksanlikvarieämbelels viktigare uppgifter. 1975/76:135 158 sökningav fornlämning varvid sådant föremål påträffats skälig ersättning för kostnaderoch med undersökningen förenat arbete. Annatfynd av föremål till vilket ägare inte flnns och som kan antagas vara minsletthundra är gammalt tillfaller upphitlaren. Denne är emellertid skyldig attmot lösen hembjuda föremålet lill slalen om det helt eller delvis är av guld, silvereller koppar eller har påträffats bredvid sådant föremål. Riksantikvarieämbetetprövar fråga om inlösen. Ämbetet får även förordna om särskild hittelön utöverinlösenersättningen (11 §), Genoms, k. fyndfördelning fär statens rätt lill fynd av riksantikvarieämbetetöveriåtas pä museum som för framtiden kan ta värd om föremålet. Regeringensmedgivande krävs i fråga om fynd av större betydelse (13 §). Enligt 15 § fårplats för fornfynd undersökas av . Beslämmelserom fullföljd av lalan finns bl.a, i 20§. Talan mot riksantikvarieämbetetst)eslul skall föras hos regeringen genom besvär. Kungörelsen(1942:926) om fornminnen (omtryckt 1972:550) föreskriver attriksantikvarieämbetet skall utse ombud att motta anmälningarom fornfynd ochomhänderta föremålen (2 §), Vidare finns bestämmelser om underrättelseangående fornfynd (3 och 4 §§) och om förfarandet i övrigt angående sådant fynd(5 och 6 fJS), Kungörelsen(1920:744) med föreskrifter rörande det offentliga byggnadsvä-sendei (ändradsenast 1968:739) innehäller bl, a, beslämmelser om byggnadsminnesmärken, Säsombyggnadsminnesmärke räknas enligl 18 § byggnad som står under slatens ellermenighets eller allmän institutions eller inrättnings förvaltning och som pägrund av kulturhistoriskt eller konsinäriigt värde är att betrakta såsomminnesmärke. Närmare föreskrifier och anvisningar rörande vården avbyggnadsminnesmärken meddelas av . Innan rivning,förändring eller mer omfattande reparation sker av byggnadsminnesmärke börenligl 19 § byggnadsrninnesmärket dokumenteras. Statliga byggnadsminnesmärken,som enligt 20 § har uppförts pä särskild förteckning av regeringen, ärtillförsäkrade ett omfattande skydd. De får inte rivas, överlåtas, flyttas m.m. utan regeringens tillsländ. Förslag till åtgärd, som inle avser vanligtunderhällsarbete eller brådskande reparation, prövas av riksantikvarieämbetet.Är åtgärden att jämföra med nybyggnad, avgörs ärendet av regeringen efterutlåtande av (21 och 22 §§). 128 § ges beslämmelser om uppförande av kyrkobyggnad för svenska kyrkan.Riksantikvarieämbetet skall bl. a. granska och godkänna förslag till nykyrkobyggnad. Även förslag angående ombyggnad, rivning eller flyttning avbefintlig kyrkobyggnad m.fl, åtgärder skall prövas av ämbetet (30§),Bestämmelserna äger motsvarande tillämpning i fräga om bl, a, planering ochordnande av kyrkotomt som inte skall vara begravningsplats (29 §). Lagen(1960:690) om byggnadsminnen (ändrad senast 1972:777) gäller inte byggnad somtillhör staten eller utgör fast fornlämning, Lagen tillämpas inte heller påkyrkobyggnader som tillhör . Prop.1975/76:135 159 Riksantikvarieämbetetkan enligt 1 § förklara byggnad för byggnadsminne. För sådan förklaring krävsatt byggnaden bevarar egenarten hos gången tids byggnadsskick eller minnet avhistoriskt ttetyddsefull händelse och alt byggnaden med hänsyn därtill är allanse som synneriigen märklig. Omfattningenav en byggnadsminnesförklaring regleras genom skyddsföreskrifter (2 §), Förändring av byggnadsminne i strid mot skyddsföreskrifterna krävs enligt 3 §riksantikvarieämbetets tillstånd. Särskildabestämmelser om ersättning finns bl.a. i 5 och 8 5! !, Fastighetsägare ochinnehavare av särskild rätt kan enligt 5 § fä ersättning av staten omskyddsföreskrifterna medför att pågående användning av byggnad eller områdeavsevärt försvåras, 1 8 § föreskrivs att , innan delfattar beslut som kan föranleda rätt till ersättning, skall förvissa sig om attmedel finns för ändamålet. Enligt14 § skall talan mot beslut föras hos kammarrätten.Enligl 15 § kan ämbetet under vissa förutsättningar förorda att byggnad inlelängre skall vara byggnadsminne. Beslut all häva byggnadsminnesförklaringeller jämka skyddsföreskrifter kan vidare meddelas av regeringen (16§). Kungörelsen(1960:691) om byggnadsminnen (omtryckt 1972:535) föreskriver bl. a. altriksantikvarieämbetet i ärende om förklarande för byggnadsminne skallinhämta yttrande av . Är byggnaden belägen i skalläven sladsanlikvarien höras. Del finns även beslämmelser om altriksantikvarieämbetet skall samräda med myndigheter och sammanslutningar vidtillämpning av lagen om byggnadsminnen (1 §). Riksantikvarieämbetetär vidare tillsynsmyndighet enligt begravnings-kungörelsen (1963:540, ändradsenast 1975:1006) och har därvid bl.a, alt pröva förslag att anlägga ellerutvidga begravningsplats. Kungörelsen(1942:929) angående vården av vissa kyrkliga inventarier (ändrad 1967:338)innebär bl, a. att riksantikvarieämbetei beslutar om kyrkliga inventarier ochföremål som det frän kulturhistorisk synpunkt är angelägel att bevara ochvårda. Enliglkungörelsen (I927:l29)aiigående förbud mol utförsel från riket av vissa äldrekuliurföreinål (ändrad senast 1960:442) får vissa äldre kulturföremål säsom bl.a. möbler och husgeräd av trä inte föras ut från riket ulan tillstånd avriksantikvarieämbetei. Kungörelsen tillämpas inte i fräga om föremål som ärtillverkade eller därefter. 8.2Tidigare ställnlncstaKanden »ch fortsatt utredniniisarbete MUS6 5 föreslog i betänkandet (SOU 1972:45) Kulturminnesvård att länsstyrelsenskulle bli regional myndighet för den statliga kulturminnesvärden. En särskildkulturminnesenhet med landsantikvarien som chef föreslogs inrättad vidlänsstyrelsens planeringsavdelning. 1975/76:135 160 nesenhetensarbetsuppgifter skulle främsl ingå alt företräda kulturminnesvårdens intresseni den för hela huvudenheten gemensamma verksamheten med samhällsplanering och idess befattning med den översiktliga fysiska planeringen. Deavgörande besluten I vikliga kullurmlnnesvårdsärenden mäste enligt MUS 65 kunnafattas regionalt. Av denna anledning föreslogs att beslutanderätten enliglkulturminnesvårdens speciallagstiftning skulle föras över pä det regionalaplanet. MUS65 föreslog i betänkandet (SOU 1973:5) Museerna ett statsbidrag förkulturhistorisk regional museiverksamhet som hjälp främst till att avlöna en tjänstemanmed vetenskaplig och museal erfarenhet Inom de kulturhistoriska museernasämnesområden. Fören närmare redogörelse för de olika förslagen och remissopinionen hänvisas tillprop. 1974:28 kap. 12 och 13. MUS65:s förslag om kulturminnesvården behandlades I prop. 1974:28 angående denstatliga kullurpoliilken. Departementschefen förordade i likhet med MUS 65 alllänsstyrelsen blev regional myndighet för den statliga kulturminnesvärden. Entjänst föreslogs inrättad vid i varje län för handläggningen avkullurmlnnesvärdsfrägorna. Innehavare av tjänsten borde vara organisatorisktsidoordnad planeringsavdelningens olika enheter på samma sätt somlänsveterinären. Den nya organisationen borde införas den . Genomde förordade förändringarna I fråga om organisation och ansvar päkulturmlnnesvärdsområdel skulle landsantikvarien upphöra att vara riksantikvarieämbetetsföreträdare. borde emellertid även i fortsättningen kunna utnyttjasav som remissinstans. Del borde också av ämbetet kunnaanförtros vikliga inventerings- och värd-nadsuppdrag. Departementschefenanslöt sig i princip förslaget om en decentralisering av besluten enligtspeciallagstiftningen. Vissa ärenden kunde emellertid för sin handläggningkräva speciell sakkunskap. Det borde enligt departementschefen närmareövervägas om inle beslut i sådana ärenden borde fattas av riksantikvarieämbetetocksä i fortsättningen. Förslag till avgränsning av dessa ärenden bordeutarbetas av en särskild arbetsgrupp. Vidareföreslogs att ett nytt statsbidrag skulle införas för länsmuseerna. Den närmareutformningen av bidragssystemet borde övervägas inom den särskildaarbetsgruppen. Arbetsgruppen skulle också överväga frågan om statsbidrag tillregional musei- och kulturminnesvärdsverksamhet i sådana län där länsmuseumsaknades. Riksdagenfattade beslut i enlighet med Kungl. Maj:ls förslag saml gav som sin meningtill känna vad kulturutskottet anfört om den regionala kulturminnesvårdensorganisation (KrU 1974:15, rskr 1974:248). För en fullständig redogörelse förKungl. Maj:ts förslag och kulturutskottets överväganden hänvisas till prop.1974:28 kap. 25.10 och 25.11 samt KrU 1974:15 p. 2.10 och 2.11. Prop.1975/76:135 161 Fördet fortsatta utredningsarbetet angående kulturminnesvärdens regionalaorganisation, speciallagstiftningen och statsbidraget till länsmuseer m, m,tillsattes arbetsgruppen för vissa kulturminnesvårds- ochmuseifrågor. Arbetsgruppen avlämnade belänkandet Regionalkulturminnesvärd och museiverksamhet, 8.3Arbetsgruppen för vissa kulturminnesvårds- och museifråjjor 8.3.1Kulturminnesvårdens regionala organisation och ansvarsfördelning Arbetsgruppenerinrar om att den statliga regionala kulturminnesvärden efter den 1 juli 1976fömtsätter kompletterande insatser från sida. En effektiv ochframgångsrik regional kulturminnesvärd mäste bygga pä ett frän bådelänsslyrelsen och aktivt bedrivet samarbete och informationsutbyte. Riktlinjerför samarbetet måste vara alt museet biträder med utredningar ochbedömningar när detta behövs lill belysning av de frågor som skall handläggas ilänsstyrelsen. 1 mänga fall kan samarbetet väntas fä formen av ett regelrättremissförfarande. Länsstyrelsenkommer att bl.a. för sitt arbete med den regionala planeringen behövafaktaunderiag och expertullälanden från . I arbetet med den fysiskariksplaneringen kan hjälp behövas för att få fram erforderiigtunderiagsmaterial och för all lägga upp kommunala invenle-ringsprogram.Länsstyrelsens behov av insatser frän är bl.a, beroende på den nyelänsstyrdseljänstemannens egen kompetens och arbetsbörda. Kulturminnesvårdenhar i ökad utsträckning försökt att inrikta sin verksamhet pä de störresammanhangen såsom byggnadsmiljöer och kulturlandskap och de viktigastearbetsuppgifterna ligger därför inom den fysiska planeringen och inommiljövärden i stort. Som huvudman för den regionala samhällsplaneringen harlänsslyrelsen att bereda och falla beslut i en rad ärenden som i större ellermindre utsträckning också berör kulturminnesvärden. Det gäller bl. a. plan- och byggnadsärenden,fastighetsbildningsärenden och lillsländsärenden enligl naturvårdslagen. Hithör även vägfrågor och exproprlationsärenden. Vidare kommer kulturminnesvårdenmed i bilden vid arbete med arbetsmarknadspolitisk planering,kommunala bostadsbyggnadsprogram saml planering rörande skolväsende och jord-och skogsbruk. Kulturminnesvärdens intressen kan behöva beaktas också dälänsstyrelsen yttrar sig över t. ex. kommunalt förköp samt ellerstatlig planering av serviceanordningar och militära anläggningar. En centraluppgifl för är att inom ramen för den översiktliga planeringen laställning till kulturminnesvårdens behov vid arbetet med den fysiskariksplaneringen. II 1975/76. 1975/76:135 162 Somredovisas i del följande (8.3.2) föreslär arbetsgruppen att länsstyrelsenövertar vissa av beslutsfunktioner enligt kulturminnesvårdensspecial lagstiftning. Den föreslagna decentraliseringen omfattar ärenden somhar särskilt samband med den fysiska planeringen och samhällsplaneringen istort. Härav följer att besluten I de nya ärendena mer eller mindre berör helaplaneringsavdelningens ansvarsområde. Riksantikvarieämbetetkommer även I fortsättningen alt behålla en del beslutsfunktioner enligtspeciallagstiftningen. Det är emellertid angeläget alt länsslyrelsen får insyni och kontakt med de kulturminnesvårdsärenden som handläggs på central nivå ochsom har betydelse för den regionala verksamheten. bör därför vararegional remissinstans till ämbetet i ärenden som rör kulturminnen ochkulturmiljöer med möjlighet att yttra sig efler hörande av . Museeibör vara remissinstans till ämbetet i ärenden som rör kulturföremål, bl.a.fornfynd och kyrkliga inventarier. 1fräga om tillämpningen av flera författningar har i skilda sammanhang t)etonatsvikten av ett nära samråd med antikvarisk expertis. Det gäller bl. a.bostadslånekungörelsen (1967:552), kungörelsen (1974:255)om tilläggslån tillkulturhistoriskt värdefull bebyggelse, kungörelsen (1962:655) angåendekommunala bosladsbyggnadsprogram och bostadssaneringslagen (1973:531). Detankommer pä kommunerna att praktiskt tillämpa flera av dessa författningar. av den regionala kulturminnesvården bordet aktuella samrådeti första hand sökas med . Det fär sedan bli en lämplighelsfrägavilket organ, eller , som i det konkreta falletuppträder som samrådspartner. Har frågan anknytning lill samhällsplaneringen istort bör svara för samrådet. Rör frägan rent antikvariskabedömningar tör del vara en uppgift för . På samma sätt börlänsstyrelsen vara kontaktorgan i förhällande lill myndigheter och liknande,t.ex. fastighetsbildningsmyndighet, lantbruksnämnd, skogsvärdsstyrelse ochstiftsnämnd. Denallmänna princip som bör gälla vid rådgivning är att länsslyrelsen svarar förkulturminnesvärdsfrägor rörande planering, prioritering och principer förbevarande. Pä bör ankomma den rådgivning som kan bli nödvändig isamband med inventering, restaurering och värdarbeten. Enviktig arbetsuppgift för är rådgivningen till kommunerna. Medsina befogenheter inom den fysiska planeringen har kommunerna storaförulsällningar all bedriva en konkret kulturminnesvård. Liksom inom denöversiktliga planeringen fär viktiga uppgifter i anslutning tillden fysiska detaljplaneringen. Länsslyrelsen bör kunna ge de kommunalaplanförfattarna besked om de krav som mäste ställas på planerna med hänsyn lilllänsstyrelsens översiktliga planering saml gällande lagstiftning och normer.Även för denna rådgivning kan länsslyrelsen behöva utnyttja den fackkunskapsom finns i länsmuseel. Prop.1975/76:135 163 Deninformation som länsslyrelsen kommer att rikta lill kommuner och enskilda skallfrämsl avse den kulturminnesvård som länsslyrelsen har ansvaret för.Information om kulturminnesvärdsfrågor i vid bemärkelse blir däremot en uppgiftför . Denkullurminnesvårdande verksamheten, särskilt medverkan i det fysiskaplaneringsarbetet, fordrar kännedom om beståndet av kulturhistoriska objekt ochmiljöer. Härav följer att planering, genomförande och utvärdering avinventeringar är en väsentlig uppgifl inom kulturminnesvärden. Målet bör varaatt på grundval av en sä fullständig kartläggning som möjligt av länetstillgångar på sädana objekt och miljöer utarbeta bevarandeprogram som kan tjänalill ledning för arbetet inom planeringsavdelningen. Enredovisning av kulturminnesvärdens intressen ingår i den s, k,länsinvenleringen, som svarar för. bör i övrigt svaraför de inventeringar som blir nödvändiga i anslutning till den regionalaplaneringen. Detbör framhållas att det ocksä måste vara kommunerna som i anslutningtill den fysiska detaljplaneringen och bostadssaneringen har det primäraansvaret för att därav föranledda inventeringar genomförs, Länsslyrelsen börutifrån sitt ansvar för regional kulturminnesvårdsplanering och fysiskriksplanering dels ta initiativ till inventeringar för vilka ell kommunallhuvudmannaskap inle är del mest näraliggande, dels ge kommunema råd i derasverksamhet med inventeringar som behövs för den kommunala planeringen. Iallmänhet bör initiativet således komma frän som har den allmännaöverblicken över planeringsverksamheten och den regionala kulturminnesvärden.Själva verkställigheten av inventeringarna bör lämpligen ankomma pålänsmuseet. Ettväl avvägt samspel är således nödvändigt. , kommunerna ochlänsmuseet bör gemensamt resonera sig fram till hur inventeringar skall utförasoch vilka prioriteringar som skall göras. Då har utfört inventeringsaml undersökt och dokumenterat materialet, har museei all göra degrundläggande vetenskapliga bedömningar som fordras. Den mer slutgiltigavärderingen, som bl. a. syftar till att upprätta bevarandeprogram, bör göras isamråd mellan museei och länsslyrelsen. Länsmuseethar särskilda förulsällningar för alt frän vetenskapliga och museala synpunkterbedöma och värdera behovet av kulturhistorisk fo rs k n I n g inom regionen.Museet har även erforderiig sakkunskap för att planera och genomföravetenskapliga projekt inom det kulturhistoriska fältet. Den Ifrågavarandeforskningen bör därför Ingå bland uppgifter. Ettväsentligt och nödvändigt led för att säkerställa kulturminnesvärdensintressen är värden av kullurminnen och kulturmiljöer. I ansvarför den regionala kulturminnesvårdsplaneringen ingår även ett allmänt ansvarför alt erforderiiga värdarbeten kommer till stånd. a. isamråd med kom- 1975/76:135 164 munernakartlägga behovet av insatser och ta initiativ till vårdarbeten. Länsstyrelsenbör ocksä lämna upplysning om de principer och normer för vårdarbeten somgäller inom kulturminnesvärden samt om lämpliga institutioner och konsulterför konkreta värduppgifter. Enviktig uppgifl för länsslyrelsen blir vidare all svara för en planmässigsamordning mellan kulturminnesvårdens och naturvårdens värdinsatser. För devärdarbeten (beredskapsarbeten m, m.) som helt eller delvis bekostas av AMSkommer att fä ell planeringsansvar av samma slag som i fräga omnaturvärden. Den kulturhistoriska kontrollen av dessa vårdarbeten bör däremoti allmänhet utföras av . Museei bör också kunna medverka vidupprättande av vårdprogram och vid projektering av arbetena. Även i övrigt börlänsmuseet kunna åta sig uppgifter i anslutning lill vården av fornlämningar,byggnader och kulturhistoriska miljöer. Det bör ocksä närmast ankomma pålänsmuseet att vara rådgivande i enskilda värdfrågor gentemot kommuner,enskilda och föreningar. Inordnandeti m. m. Arbetsgruppenförutsätter att kungörelsen angående statsbidrag till avlöningar inomlandsantikvarieorganisationen upphör att gälla när den nya organisationenträder i kraft. Därmed försvinner de formella kompetenskrav som gäller förlandsantikvarien. Del är vanligt att landsantikvarien och biträdandeantikvarien tillsammans läcker områdena fornminnesvård och byggnadsminnesvärd.Den nye tjänstemannen blir ensam närmast ansvarig för kulturminnesvärdsfrägor ilänsstyrelsen. Detta kommer att ställa särskilda krav på tjänstemannenskompetens. Den norm som bör följas vid tillsättning av tjänsten är alllänsslyrelsen skall tillföras en tjänsteman med kulturhistorisk kompetens. Detär viktigt att tjänstemannen har de kvalifikationer som är nödvändiga för allkunna handlägga frågor om kulturmiljöer av olika slag inom ramen för fysiskriksplanering och annan fysisk planering. Härav följer all de sökandesvetenskapliga meriter och yrkeserfarenhet måste prövas omsorgsfullt fränfacksynpunkt, Ärbels-gmppen anser därför alt riksantikvarieämbetei skall yttrasig över de sökandes kompelens innan länsslyrelsen hos regeringen föreslärinnehavare av de aktuella tjänsterna. Kompetenskravenaktualiserar även frågan om utbildning. har för avsiktalt efter omorganisationen anordna särskilda kurser förbl. a, den nya länssiyrelsepersonalen. Arbetsgruppen förutsätter atttjänstemannen för kulturminnesvärdsfrågor deltar i denna utbildning, som avsesäga rum i samarbete med bl, a. länsstyrelsernas organisationsnämnd. Ifråga om tjänstetitel föreslår arbetsgruppen alt tjänstemannen får enfunktionsbeskrivande titel. Av titeln bör framgå tjänstemannens ansvarsområde,kulturhistoriska inriktning och kompetens. Bland förslag som har Prop.1975/76:135 165 diskuteratskan nämnas kulturvårdsdirektör och länsantikvarie. Närdet gäller inordnandet i mäste det understrykas att innehavarenav tjänsten skall vara organisatoriskt sidoordnad planeringsavdelningens olikaenheter. Det innebär all den nye tjänstemannen i praktiken ges en ställningmotsvarande enhetschef i . Härav följer i sin lur alt han iförhällande lill de andra fackenheterna fär den fristående och självständigaställning som är nödvändig för att han skall kunna hävda kulturminnesvårdensintressen på samma villkor som dessa enheter hävdar sina fackiniressen. Tjänstemannensbehov av allmän service bör till viss del kunna tillgodoses inomplaneringsavdelningen. Arbetsgruppen anser emellertid att tjänstemannenfortlöpande behöver kvalificerad hjälp som bör ankomma pä en särskilt ansvarigperson inom bilrädeskarriären. Till biträdets uppgifter bör höra att bygga uppoch ansvara för handarkiv och erforderliga register i anslutning tilltjänstemannens arbete inom . Vidare bör biträdel vara kompetentalt bereda nya ärenden genom all självständigt skaffa fram underlagsmaterial. Detär betydelsefullt att tjänstemannen i det dagliga arbetet ges möjlighet att tadel av det omfattande arkiv- och biblioleksmaterial som har samlats inomlänsmuseel. Del bör ankomma på och att i samverkanfinna former för detta. Arbetsgruppen vill även peka pä tjänstemannens behovav handarkiv och facklitteratur. Tjänstemannen kan vidare behöva informationsom finns tillgänglig inom . Ettannat spörsmål är frågan om vikarie för tjänstemannen. Vid exempelvis en längresammanhängande bortovaro bör tjänsten helst inte lämnas obemannad. En lösningsom faller sig naturiig är att vid behov förordna en tjänsteman hos länsmuseeleller som vikarie i . I frågor av detta slagfär samråd ske i första hand mellan ämbetet och .