prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Det förslag som beredningen har lagt fram ochsom i huvudsak har motsvarigheter i de danska och norska förslagen innebärföljande. Huvudregeln skall alltjämt vara att gäldenären i och medkonkursbeslutet förlorar rådigheten över sin egendom. Härifrån görs emellertidvissa undantag. Ett mera vidsträckt undantag avser rättshandlingar somgäldenären företar innan konkursbeslutet kungjorts i Post- och InrikesTidningar. Sådana rättshandlingar blir bestående om medkontrahenten var i godtro. Om rättshandlingen avsett överlåtelse eller annat förfogande över egendomskall den dock på talan av konkursboet kunna gå åter mot det attmedkontrahenten får ersättning. Såvitt avser rättshandlingar som gäldenärenföretar sedan konkursbeslutet kungjorts är skyddet för godtroende betydligtsvagare. Om någon i god tro har infriat förpliktelse hos gäldenären skall dettillgodoräknas honom. Detsamma gäller uppsägning eller annan dylikrättshandling såvida medkontrahenten var i god tro och det är uppenbartobilligt att rättshandlingen blir ogiltig mot konkursboet. 1 övrigt skyddarförslaget inte godtroende medkontrahent. Beredningensförslag berör inte bara KL. Beredningen menar att godtrosskyddet måste gällaockså när konkursgäldenären handlar genom fullmäktig eller kommissionär. Omen rättshandling blir giltig på grund av det föreslagna godtrosskyddetföreligger, som jag skall utveckla senare, möjlighet till återvinning. Denregel i beredningsförslaget som säger att rättshandlingen i vissa fall skallkunna gå åter mot ersättning kan sägas motsvara en generellåtervinningsmöjlighet beträffande sådana förfoganden som omfattas av regeln. Förslagethar i de delar jag redogjort för i stort sett godtagits vid remissbehandlingen.Endast har framfört vissa betänkligheter. Dessa grundasnärmast på att den föreslagna regleringen anses öppna stora möjligheter tillmissbruk från gäldenärens sida. Samfundet förordar vissa jämkningar i den avberedningen föreslagna regleringen. Advokatsamfundetbefarar uppenbarligen att konkursförvaltarna genom beredningsförslaget skall fåvidkännas vissa svårigheter vid förvaltningen av gäldenärens egendom. Sådanasvårigheter lär förekomma . Det finns säkerligen konkursgäldenärer somvisar mycket ringa samarbetsvilja och kanske t.o.m. försöker undandra egendomfrån konkursförvaltningen. Det är visserligen sant att dessa gäldenärer genomberedningsförslaget får störremöjligheter till illojala förfaranden än f.n. Någon mera betydande effekt idetta hänseende kan emellertid de föreslagna relativt måttfulla förbättringarnaav rättsskyddet för godtroende inte medföra. Jag vill erinra om attkonkursgäldenär i praktiken redan nu har avsevärda möjligheter till illojalaförfaranden närmast före konkursbeslutet. Rättshandlingar somföretas under den tiden torde visserligen i allmänhet kunna återvinnas tillkonkursboet men därför krävs, förutom att de legala förutsättningarna föråtervinning föreligger, att transaktionerna verkligen kommer tillkonkursförvaltningens eller borgenärernas kännedom, vilket ofta inte blirfallet. Enligt min mening innebär de av beredningen föreslagna reglerna envälmotiverad förstärkning av rättsskyddet för godtroende tredje man, och jaganser inte att de farhågor har uttalat väger så tungt attförslaget med anledning därav inte bör genomföras. För min del finner jagförslaget väl avvägt. Det utgör också ett steg i riktning mot en närmareanpassning av våra bestämmelser i detta ämne till vad som gäller i andraländer. Pågrund av det anförda kan jag i huvudsak ansluta mig till de av beredningenföreslagna reglerna i KL, avtalslagen och kommissionslagen om gäldenärenslegitimation. Såvittgäller den tidpunkt som godtrosskyddet enligt huvudregeln skall anknyta tillhar beredningen föreslagit att konkursbeslutet skall anses kungjort dagen efterden då kungörelse om konkursen var intagen i och attgodtrosförvärv enligt den nu ifrågavarande bestämmelsen inte skall kunna ägarum senare än den dag då kungörelsen infördes. Jag delar beredningensuppfattning att tidpunkten bör anknyta till kungörandet i Post- och InrikesTidningar. Jag vill dock i detta sammanhang nämna, att informationsutredningeni betänkandet (SOU 1971:2) Post- och föreslagit att dennapublikation endast skall utkomma i stället för som sex.Post- och finns inte att tillgå i handeln eller genomprenumeration förrän tidigast dagen efter utgivandet. Enligt min mening bördärför godtrosskyddet enligt huvudregeln i 21 § KL inte skäras av förrän i ochmed utgången av den dag som följer efter införandet. Jag anser inte att man haranledning hysa betänkligheter mot den utvidgning av det av beredningenföreslagna godtrosskyddet som härigenom kommer till stånd. 1gällande lag regleras verkan av omyndighetsförklaring på huvudsakligen sammasätt som verkan av konkursbeslut. Rättshandlingar som företas avomyndigförklarad är sålunda på samma sätt som rättshandlingar företagna avkonkursgäldenär i princip ogiltiga även om medkontrahenten var i god tro. Medanledning av beredningsförslaget att begränsa denna ogiltighetsverkan tillförmån för godtroende medkontrahent när det gäller konkursgäldenär, har ettpar remissinstanser ifrågasatt, om det inte finns anledning att göramotsvarande begränsningar i fräga om omyndigförklarad. För egen del anser jagdet ingalunda självklart att sammaregler bör gälla vid omyndighetsförklaring och vid konkurs. De skyddsintressensom aktualiseras i de båda situationerna är delvis olikartade. Jag är medhänsyn härtill inte beredd att nu föreslå ändring av de allmänna reglerna iföräldrabalken om verkan av omyndighetsförklaring. Det godtrosskydd somenligt skuldebrevslagen, aktiebolagslagen, tagen om försäkringsrörelse ochlagen om bankrörelse gäller vid förvärv av löpande skuldebrev och vissaaktierättsliga dokument innebär bl.a. att godtrosförvärvare i vissa fall blirskyddad då överlåtaren inte var rätt borgenär eller behörig att på dennesvägnar förfoga över handlingen. Ett motsvarande godtrosskydd finns i skuldebrevslagensåvitt gäller betalning till den som är legitimerad genom innehav av löpandeskuldebrev. I lagen om förenklad aktiehantering finns ett i sak likartatgodtrosskydd beträffande utdelning eller utgivande av vissa handlingar. Icke inågon av de angivna lagarna tillmäts förvärvarens eller den betalandes goda trobeträffande överlåtarens eller mottagarens rättsliga handlingsförmågabetydelse. Detta överensstämmer med den allmänna regel som frånkänner god tromed avseende på s.k. statusförhållanden rättslig betydelse. Densvenska lagstiftningen skiljer sig på denna punkt från lagstiftningen i våranordiska grannländer. Godtrosskyddet i de danska och finska lagarna gäller ävenför den som förvärvat löpande handling från eller infriat sådan handling hoskonkursgäldenär eller omyndig. Enligt den norska skuldebrevslagen gäller sådantgodtrosskydd vid konkurs men inte vid omyndighet. Beredningenhar föreslagit en utvidgning av godtrosskyddet beträffande löpande handlingarså att det omfattar också konkurs- och omyndighetsfallen och de fall därvederbörande handlar under inflytande av rubbad själsverksamhet utan att därförvara omyndig. Förslaget har såvitt avser konkursfallet inte mött någon erinranvid remissbehandlingen. Däremot har betänkligheter framförts från några hållsåvitt avser omyndighetsfallet. Föregen del vill jag framhålla att omsättningsintresset måste tillmätas storbetydelse när det gäller transaktioner med löpande handlingar. Särskilt ärdetta fallet i fråga om obligationer och andra handlingar som omsätts inomvärdepappershandeln. Enligt min mening är det väl motiverat att stärka skyddetför godtroende tredje man som förvärvar eller infriar en löpande handling. Detsynes mig helt klart att tredje mans skyddsintresse bör ges företräde framförkonkursborgenärernas intresse av att en av gäldenären företagen transaktioninte blir gällande mot konkursboet. Såvitt gäller konkurs anser jag mig därförkunna godta beredningens förslag. Förslaget har i den delen även fördelen avatt i huvudsak överensstämma med vad som i övrigt gäller i . Somjag berört är skyddsintressena inte desamma i konkurs- ochomyndighetsfallen. I konkursfallet är det främst borgenärerna som skallskyddas. Vid omyndighet är det den omyndiges eget intresse som motiverar eninskränkning i godtrosskyddet. demsom, utan att vara i omyndighetstillstånd, handlat under inflytande av rubbadsjälsverksamhet torde i allmänhet vara större än när det gäller omyndiga,eftersom omyndiga regelmässigt inte själva handhar sina tillgångar. Man måstevidare beakta att konkursborgenärerna i allmänhet torde ha rätt tillåtervinning av den rättshandling som i övrigt skyddas av den goda tron. finns inte vid omyndighet. Omsättningsintressei ochintresset av ett närmande till vad som gäller i och och kantänkas komma att bli föreslaget i talar å andra sidan för beredningensförslag att införa godtrosskydd även i fall av omyndighet och rubbad själsverksamhet. Föregen del anser jag en avvägning av de motstridiga intressen jag redovisat böraleda till att det föreslagna godtrosskyddet inskränks att omfatta endastkonkursfallen. Vid utformningen av reglerna om gäldenärens rådighet bör somframhållits i ett remissyttrande hänsyn tas till behovet av ett klargörande,att lösningsrätt inte föreligger för konkursboet när det gäller löpandehandlingar som omfattas av de föreslagna särreglerna. 9.2.3Egendom som ingår i konkurs m.m. Huvudprincipenför vad som skall ingå i konkursbo finns i 27 § första stycket KL. Därföreskrivs att till konkursbo skall räknas all egendom, som tillhördegäldenären då beslutet om egendomsavträde meddelades eller som tillfaller honomunder konkursen och som är av beskaffenhet att kunna utmätas. sådan egendom som tillförs boet genom återvinning inräknas blandkonkursboets egendom. Häremot skall ställas regeln i 100 § KL enligt vilkenborgenär vars fordran uppstår efter konkursbeslutet inte får göra sin fordrangällande i konkursen. Beredningenhar föreslagit att nuvarande huvudregel behålls trots att beredningen funnitdet inkonsekvent att å ena sidan medräkna vad som tillfaller konkursgäldenärenefter konkursbeslutet och å andra sidan inte medräkna de nya skulder somuppstår. Jaginstämmer med beredningen i att den nuvarande ordningen kan förefallainkonsekvent. Jag vill emellertid, som också beredningen gjort, peka på att enändring skulle leda till ett mycket komplicerat regelsystem utan att i saknågra egentliga fördelar skulle stå att vinna. I likhet med beredningen är jagdärför inte beredd att föreslå någon principiell ändring såvitt nu är i fråga. 1fråga om konkurstillståndets varaktighet gäller nu att en ordinär konkurs ansesavslutad då förslag till slututdelning enligt utfärdad kungörelse först är atttillgå för granskning. Beredningen har ansett det önskvärt att tiden förkonkurstillståndet skall kunna förkortas när fysisk person är försatt ikonkurs. För sådana gäldenärer är konkurstillståndet, nämligen alltid mer ellermindre besvärande. harberedningen föreslagit att konkurstillståndet för fysisk person skall kunnahävas när konkursboet är i allt väsentligt utrett. Förslaget innebär bl.a. attgäldenären på ett tidigare stadium än nu kan få rådighet över egendom somtillfaller honom. Beredningensförslag har vid remissbehandlingen fått ett blandat mottagande. Å ena sidan harexempelvis JK funnit förslaget välgrundat. Tveksamma eller betänksamma till förslagetär däremot ackordscentralen, som anser dess angelägenhetsgrad ganska ringa, ochen tingsrätt, som befarar att förslaget kan vålla tekniska svårigheter. Detär allmänt bekant att vissa konkursförfaranden f.n. drar ut långt i tiden. Ennyligen publicerad undersökning visar att den genomsnittliga avvecklingstidensåvitt avser ordinära företagskonkurser som avslutats utgjorde omkring20 månader (Kedner, Konkurs och ackord rapport 1 s.29). De långvarigakonkurserna torde dock endast i mindre grad avse fysiska personer. Av denyssnämnda år beslutade företagskonkurserna och då oavsett om de handlagts igängse ordning eller som s.k. fattigkonkurser beräknas omkring en tredjedelavse fysiska personer och återstoden juridiska personer (samma rapport s.21).Det kan på goda grunder antas att ordinära konkurser där gäldenären är fysiskperson genomsnittligt sett avvecklas snabbare än sådana där gäldenären ärjuridisk person. Enligtmin mening är det angeläget att göra allvarliga ansträngningar för att såmycket som möjligt förkorta den tid som går åt för att avveckla en konkurs.Detta gäller givetvis i särskilt hög grad fall där gäldenären är fysisk person.Ändringar i reglerna om konkursförfarandet får antas utgöra det mest effektivamedlet när det gäller att lagstiftningsvägen minska avvecklingstiderna. Frågani vilken mån lagen kan utformas så att den bättre än nu främjar en snabbkonkursavveckling utan att ge avkall på säkerheten utreds f.n. avkonkurslagskommlttén. En möjlighet som därvid torde komma att prövas är en merastrikt tillämpning än f.n. av föreskriften i 126 § fjärde stycket KL, attslututdelning skall ske sedan all konkursboets egendom blivit förvandlad ipengar. En reform som innebär att konkurstillståndet skall kunna hävas beträffandefysisk person innan konkursutredningen är helt avslutad innebär emellertid intenågon tillfredsställande lösning på problemet med de långa avvecklingstidernautan kan snarare uppfattas som ett godtagande av den nuvarande ordningenhärvidlag. Motbakgrund av det nu anförda har jag kommit till den uppfattningen att den avberedningen föreslagna möjligheten att häva konkurstillståndet för fysiskperson f.n. inte bör genomföras. Beredningenhar behandlat även vissa arvs-och testamentsfrkgor. Dessa gäller närmarebestämt huruvida konkursgäldenär är berättigad att avstå från rätt till arveller på grund av testamente. Av intresse är härvidlag inte endast avståendensom sker efter det att gäldenären försatts i konkurs utan 1 saml Nr 6 ocksåavståenden som görs . Beträffande de förra uppkommer frågan omgäldenären trots konkursen genom avstående kan hindra att konkursboet omfattaregendom som han ärver eller får genom testamente. Beträffande avståenden förekonkursbeslutet är i stället fråga om den rättshandling avståendetrepresenterar kan återvinnas och därmed den egendom avståendet avser föras tillkonkursboet. Till grund för beredningens förslag ligger även i nu förevarandedel samråd med övriga nordiska kommitterade. Nuvarande ordning, som ibetydande utsträckning ej är reglerad i lag, kan i korthet sägas innebäraföljande. Arvinge kan i princip avsäga sig arv medan arvlåtaren lever. Sådanarvsavsägelse kan göras utan hinder av att arvingen är i konkurs och kan inteåtervinnas. Sedan arvlåtaren avlidit kan däremot arvinge som är i konkurs intemed verkan mot konkursboet avstå från sin arvsrätt. Sådant avstående som gjortsföre konkursen kan i överensstämmelse härmed i princip återvinnas. Beträffandetestamente som inverkar på gäldenärs arvsrätt är rättsläget f.n. något oklart.Så långt råder emellertid ingen tvekan att arvinge som är i konkurs inte ärbehörig att godkänna testamente. Under konkurs är konkursboet i gäldenärensställe behörigt att klandra testamente, som inverkar på gäldenärens arvsrätt. Beredningen har inteansett att det finns anledning ändra vad som f.n. gäller om arvsavsägelse varesig denna sker medan arvlåtaren lever eller sedan han avlidit. Iöverensslämmelse härmed lägger beredningen inte fram några förslag i den delen.Beträffande testamente som inverkar oförmånligt på gäldenärs arvsrätt föreslårberedningen däremot vissa ändringar i förhållande till gällande rätt. Sålundaskall enligt beredningens förslag gäldenären oavsett om han är i konkurseller inte själv få bestämma om testators vilja skall respekteras. Gäldenärenskall även ensam få bestämma, om gåva som kränker hans laglott skall angripaseller inte. 1 fråga om testamente som är till gäldenärens förmån läggerberedningen inte fram något förslag utan nöjer sig med att söka precisera vadgällande rätt får anses innebära. Beredningen utgår från att ett avstående somgäldenären gjort före konkursbeslutet genom att icke bevaka testamente blirbindande för boet. Vad beredningen i övrigt anför i detta ämne innebär attskillnad i princip inte görs mellan legalarv och testamentsrätt. Beredningens förslag remissbehandlingen lämnats utan erinran. Jag har inte heller för egen delnågot att invända vare sig mot beredningens lagförslag eller mot beredningensuttalanden om vad gällande rätt får anses innebära. Jag ansluter mig därförtill beredningens förslag. 128-40 §§ KL ges regler om att egendom som frångått gäldenären genom vissa i ochför sig giltiga rättshandlingar kan återföras till konkursboet under särskildaomständigheter. Återvinningens rättsverkningar gäller i första handförhållandet mellan gäldenärens medkontrahent och konkursboet. Gäldenärensmedkontrahent är skyldig att till konkursboet bära tillbaka vad han uppburitgenom den transaktion som skall gå åter, boet vad gäldenären uppburit. I frågaom boets skyldighet görs dock undantag när det gäller vederlag som inte kommitboet till godo och som gäldenärens medkontrahent visste skulle komma attundandras borgenärerna. Vad som sagts nu har i huvudsak motsvarande tillämpningom egendom, vartill konkursboet har återvinningsrätt, överlåtits till tredjeman och denne inte var i god tro när han förvärvade egendomen.' Talan omåtervinning kan endast föras för boets räkning. Konkursboet har dock ingenskyldighet att väcka sådan talan. Nuvarandeåtervinningsregler är uppbyggda enligt följande system. 1 första hand anges ivarje paragraf en typ av återvinningsgrundande transaktion. För varje typ avtransaktion uppställs ett tidsrekvisit av innehåll att den återvinningsbarahandlingen måste ha skett inom före konkursansökningen eller undertiden mellan denna och konkursbeslutet. Längden av dessa frister varierar alltefter den återvinningsgrundande transaktionens karaktär. Härjämte uppställs ivissa fall elt särskilt krav på att borgenärerna genom den ifrågavarandetransaktionen drabbats av skada och i en del fall ett krav på särskild insikthos gäldenärens medkontrahent om gäldenärens ekonomiska förhållanden eller omatt han kommit att gynnas särskilt i förhållande till övriga borgenärer. Vidsidan av reglerna om återvinning finns andra regier genom vilka ett konkursbohar möjlighet att återföra egendom, som gäldenären bortfört ur boet, eller attfå ersättning för sådan egendom. Med stöd av allmänna regler omskadeståndsskyldighet kan sålunda en borgenär, som förfarit illojalt,förpliktas utge skadestånd när gäldenärsbrott enligt 11 kap. ägtrum. Till konkursboets förfogande står också direkta ogiltighetsregler. Jagtänker främst på avtalslagens regler om rättshandlingars ogiltighet och pågrundsatsen att simulerade rättshandlingar inte kan göras gällande mellanparterna. Enligt de regler om gäldenärens förlust av rådighet, vilka jagtidigare behandlat, gäller vidare att rättshandlingar som gäldenären företagitefter konkursbeslutet i princip blir ogiltiga i förhållande till konkursboet.Jagvill också nämna, att 117 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal innehålleren bestämmelse enligt vilken konkursbo från försäkringsbolag kan återkrävavissa försäkringspremier som gäldenären eriagt. Denförsta återvinningsregeln tillkom . Regelsystemet har därefter byggts utundan för undan allt efter som reformbehov uppstått. Det nuvarande systemet hardärför kommit att bli mindre enhetligt. Reglerna är inte heller så klara ochkoncisa som är önskvärt, varför systemethar blivit förhållandevis svårtillgängligt. Lagberedningen harföreslagit en helt ny reglering av återvinningsinstitutet. Förslaget harkommit till efter ett nära samarbete med kommittéerna från de övriga nordiskaländerna. På flera punkter har beredningen i fråga om behovet av revisionhänvisat till önskemålet att nå nordisk enhetlighet. Önskemål om reformering avreglerna har också framkommit vid en enkät som beredningen företagit år 1962hos ett stort antal myndigheter och organisationer. Innan jag går närmarein på beredningens förslag vill jag något beröra de principiella utgångspunkternaför en reform. En avåtervinningsinstitutets viktigaste funktioner ligger i att motverka attborgenärer gentemot gäldenär i ekonomiskt trångmål företar bråd-störtadeåtgärder, som syftar till att ge dem en bättre ställning om konkurs inträffarmen som kanske blir den direkta orsaken till ett fullständigtekonomiskt sammanbrott. Genom att återvinningsinstitutet motverkar attborgenärerna löper i kapp skyddas både gäldenären och borgenärskretsen somsådan. Härtill kommer att borgenärerna blir mer jämnspelta och inte tvingas attkontinuerligt följa gäldenärens ekonomiska ställning för att ta till vara sinrätt. Att borgenärerna blir jämnspelta gör det också möjligt att skjuta uppkonkursens inledande medan alternativa möjligheter att komma till rätta medgäldenärens betalningssvårigheter undersöks. harockså en annan mycket viktig funktion. Borgenärerna skall genom förekomsten avåtervinningsregler vara tryggade mot att gäldenären på ett mot borgenärskretsenillojalt sätt placerar sina tillgångar så att borgenärerna inte kan komma åtdem. skall fylla sin först nämnda funktion är detbetydelsefullt att återvinningsreglerna får träffa en mycket vid krets avrättshandlingar som företas kort före konkursutbrottet. Beträffande institutetsandra huvudfunktion är det särskilt av vikt att benefika transaktioner ochtransaktioner gentemot närstående uppmärksammas. För att tillgodosehuvudsyftena med återvinning är det också betydelsefullt att de tidsfrister somställs upp inte är för knappa. De grundläggandevärderingar som ligger bakom nuvarande regler om återvinning går åtskilligttillbaka i tiden. Som jag nämnde infördes återvinningsinstitutet i Sverigeår . Dess tillämpningsområde utvidgades avsevärt genom 1921 årskonkursrättsreform, bl.a. genom att vissa frister förlängdes. Fristerna hardärefter varit oförändrade. Redan den utveckling som har ägt rum i samhälletunder det senaste halvseklet talar för att reglerna nu bör ses över. Företagensomfattning har vuxit starkt och affärsförbindelserna sträcker sig ofta vidaomkring, inom och utom landets gränser. Nya former för kreditgivning hartillkommit. Ett företags medkontrahenter kan av naturliga skäl numera intenormalt förutsättas ha fortlöpande kännedom om företagets ekonomiska ställning. Skalldärför borgenärerna i ett modernt samhälle vara skyddade mot att andraborgenärer i ett kritiskt läge tränger sig före, behövs en generell förlängningav återvinningsfristerna. En sådan utveckling skulle vara väl förenlig med deönskemål som framställts från dansk och norsk sida vid de nordiskakommittéöverläggningarna. Särskilda skäl för attförlänga återvinningsfristerna finns i fråga om sådana benefika transaktioneroch transaktioner gentemot närstående som syftar till att undandra skatt.Staten är genom sina skatteanspråk huvudborgenär i de flesta konkurser. Dentid som förflyter från det att skattskyldighet uppstår till dess staten kanrealisera ett skatteanspråk ryms emellertid i allmänhet inte inomåtervinningsfristerna. För att komma till rätta med transaktioner, genom vilkagäldenären i syfte att undgå skattebetalning överför tillgångar framför alltpå närstående, är det av vikt, att tidsfristerna för återvinning förlängs. Vid en reform avåtervinningsinstitutet måste även beaktas intresset av säkerhet i den allmännaomsättningen. Hänsyn till detta intresse har i gällande regler bl.a. tagit sigdet uttrycket att det för återvinning särskilt beträffande vissa onerösatransaktioner uppställs krav på att gäldenärens medkontrahent skall ha haftviss insikt om att han gynnades framför andra borgenärer eller i vissa fall omatt övriga borgenärer led skada genom den återvinningsgrundande transaktionen.Detta krav på insikt skapar givetvis bevissvårigheter. Som beredningenframhållit torde återvinningsreglerna av den anledningen ha varit förrestriktiva. Det framstår numera också av andra skäl som mindre befogat attbasera reglerna på vad gäldenärens medkontrahent insett eller bort inse.