prop · FY031 · 1975-12-31 00:00:00 — för samhällsforskningunderstryker att EFA:s slutsatser om behovet och inriktningen av fortsattaforskningsinsatser av gmndforskningskaraktär kring arbetsmarknadensfunktionssätt ligger i linje med de synpunkter på tvärvetenskapliga insatserinom arbetsmarknadsforskningen, som forskningsrådet framfört i olikasammanhang. Då hela frågan omarbetsvetenskaplig utbildning och forskning vid samhällsvetenskapligfakultet utreds inom universitetskanslersämbetet, har rådetavstått från att utveckla några organisatoriska förslag i syfte att underlättatvärvetenskapligt samarbete. Man påpekar dock att då större delen avarbetsmarknadsforskningen kommer att äga rum vid universitetsinstitutionernaså måste också resurser ges för att organisera denna forskning på ett sätt, sommotsvarar forskningsproblemets art. vid universitetsfilialen iVäxjö anser det angeläget att forskning påbörjas för att få en mer detaljeradbild av relationerna mellan arbetsmarknadspolitik och övrig ekonomisk politik,och därmed få underlag för avvägningen av insatserna på resp, område. Filialrådetframhåller vidare vikten av aft studera trygghetslagstiftningensarbetsmarknadspolitiska konsekvenser, samt tillkomnaåtgärderna för att påverka arbetsmarknadens efterfrågesida, t, ex, detsärskilda bidraget vid halvskyddad sysselsättning, kravet på 1975:1 Bilaga 13 40 attanställa en viss andel kvinnor vid utnyttjande av lokaliseringsstöd m. m. Expertgruppen för regionalutredningsverksamhet (ERU) delar helt den uppfattning som framförs ibetänkandet om behovet av fortsatt utvecklingsarbete för att förbättramöjlighetema att använda samhällsekonomiska kalkyler som utvärderings- ochbeslutsunderlag. ERU har i sitt remissvar främst berört relationema mellan EFAoch ERU. Då arbetsmarknads- och regionalpolitiken inte är klart avgränsade ochåtskilda områden är det, enligt ERU, naturligt att de båda forskningsorganentill viss del behandlat samma problemområden. Detta gäller framföralltutvecklingen av en ny teori för arbetsmarknadens utseende och funktionssätt ochmöjligheterna att använda samhällsekonomiska kalkyler som utvärderings- ochbeslutsunderlag. Även om syftet med dessa studier har varit detsamma, har debedrivits utifrån delvis skilda utgångspunkter. De olika undersökningarna kandärför sägas komplettera varandra i strävan att öka kunskapen om bådenationella och lokala arbetsmarknader. Det vidsträckta verksamhetsområde somarbetsmarknads- och regionalpolitik tillsammans utgör motiverar vidare, enligtERU:s uppfattning, att flera arbetsgrupper parallellt bedriver forskning ochutredningsverksamhet inom området. Ett visst samarbete mellan grupperna ärangeläget och har även förekommit. ERU framhåller att man även fortsättningsvisär inställd på ett samarbete. Institutet försocial forskning () har liksom EFA framhållit att samhällsekonomiskakostnads-intäktsanalyser bör kunna användas för mer detaljinriktade studier avskilda arbetsmarknadspolitiska program eller programdelar. Dylika studierskulle kunna ge anvisningar om lämpligheten att överflytta resurser mellanolika aktiviteter. Genomförandet av detta förutsätter, enligt , attarbetsmarknadsverket ges möjlighet till fortlöpande uppföljning och utvärderingav de olika delarna i sin verksamhet,eftersom sporadiska engångsartade forskningsprojekt av den typ somredovisas i betänkandet ej kan vara tillfyllest i detta fall. anser detdärför rimligt att någon del av arbetsmarknadsverkets anslag skall kunnaanvändas till fortlöpande undersökningar av de insatta medlens resultat. Detbör likaledes ingå i verkets normala uppgifter att utnyttja en del av de medel,som åtgår för olika delprogram, för experiment- och utvecklingsarbete på resp.område. För uppläggning och utvärdering av sådan verksamhet föreslås att samarbetesker med från verket fristående forskare vilka kan garantera undersökningarnasvetenskapliga kvalitet. I detta sammanhang understryker SOFIvikten av alt en del av den fortsatta utvärderingsforskningen kringarbetsmarknadspolitiken bör baseras på i förväg planerade experiment, dvs. påsystematiska variationer av de olika arbetsmarknadspolitiska medlens inriktningoch om- Prop.1975:1 Bilaga 13 41 fattning,och inte enbart inriktas på att i efterhand kartiägga effekten av skildaåtgärder. Vid sidan om fortsatt arbete påmetodutveckling och tillämpningsforskning framhålls vikten av attforskningsprogrammet utvidgas till att omfatta åtgärder, som påverkararbetsmarknadens efterfrågesida, dvs. sysselsättningsskapande åtgärder somberedskapsarbete, lokaliseringsstöd, skyddad och halvskyddad sysselsättning m.m. Även på utbudssidan och i fråga om den ömsesidiga anpassningen mellantillgång och efterfrågan på arbetskraft ges förslag till forskningsämnen. SOFIpåpekar vidare att det för planeringen och prioriteringen av fortsattforskningsarbete på det område där EFA har att verka är naturligt med samarbetemed och samt samråd med framförallt sysselsättningsutredningen ochäven andra samhällsorgan med uppgift att utforma åtgärder för lösning avframtida arbetsmarknadsproblem. De ekonomiska utsiktema för år 1975präglas av en viss osäkerhet. A ena sidan har vi vid ingången av året en godsituation på arbetsmarknaden. A andra sidan har den ekonomiska utvecklingen ivår omvärld varit mycket svag. Flertalet länder har bedrivit enåtstramningspolitik, som bl. a. lett till en snabbt ökande arbetslöshet. Underden allra har dock en omläggning av politiken påbörjats i fleraländer. Regeringen har i finansplanen presenteraten ekonomisk politik för att stärka sysselsättningen och stimulerainvesteringarna. Politiken syftar till att hålla uppe antaletarbetstillfällen inom varuproduktionen, medan arbetskraftsefterfrågan inomtjänstesektorn kan väntas öka med ca 30 000 personer. Denna ökning antas fallainom den offentliga sektorn. Därigenom kan sysselsättningsgraden höjas främstbland kvinnorna, som i ökad utsträckning söker arbete. Ävenom gmndprognosen för tillväxt och sysselsättning genomregeringens ekonomiska politik är positiv, vdl jag understryka att det finnsosäkerhetsmoment. Beredskapen för snabba insatser måste mot bakgrund häravhållas fortlöpande hög. Behovet av ytteriigare sysselsättningspolitisktmotiverade insatser får bedömas längre fram när ytterligare materialföreligger om den internationella konjunkturutvecklingen och om utvecklingenpå den svenska arbetsmarknaden. Variationerna isysselsättningsutvecklingen inom de olika branscherna och regionema kommer attmedföra arbelsmarknadspolitiska problem av bl. a. stmkturell art under år 1975liksom . Detta kommer att ställa ökade anspråk påarbetsförmedlingen när det gäller 1975:1 Bilaga 13 42 att jämka samman önskemål från arbetsgivare resp.arbetssökande. De ökandesvårigheterna i delta hänseende har, som jag har anfört, sin grund i dels de successivt höjda krav påarbetskraften som förändringarna inom näringsliv och förvaltningställer, dels de begränsningar som många arbetssökande har i sitt arbetsutbud.Detta leder också till växande anspråk på bl. a, anpassningsgruppernasverksamhet och på de arbetsmarknadspolifiska åtgärderna i form avarbetsmarknadsutbildning, arbetshjälpmedel,halvskyddad sysselsättning m, m. Ökad uppmärksamhet måste således ägnasåt de konkurrenssvaga gruppernas ställning på arbetsmarknaden och åtuppföljning av lagsfiftningen rörande bl, a, anställningstrygghet ochanställningsfrämjande åtgärder. Mina förslag rörande denarbetsmarknadspolitiska verksamheten under /76 skall ses mot dennabakgrund. Ambitionen att ge alla människor enmeningsfull sysselsättning gör att arbetsförmedlingen, vars uppgifter ochansvar har väsentligt vidgats, i fortsättningen kommer att fåspela en än mera framträdande roll inom arbetsmarknadspolitiken. För att mötade ökande kraven på förmedlingen har långtgående förändringar genomförts i arbetsförmedlingens metodik och organisation. 1974års riksdag godkände nya riktiinjer i fråga om den principiella inriktningen avarbetet vid arbetsförmedlingarna. Arbetsförmedlingens personella ochmateriella resurser har ökats väsentiigt men måste ytterligare förstärkas föratt den skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Detta är nödvändigt bl. a.för att möjliggöra en fortsatt utbyggnad och effektivering av verksamheten med anpassningsgmpper. Denna verksamhetinebär en tyngd-punktsförskjulning i den arbetsförmedlande verksamheten motindivid-inriktade åtgärder ute i näringslivet för att där bereda tryggadanställning främst för äldre personer och personer med nedsatt arbetsförmåga. Arbetsförmedlingarnas ochanpassningsgmppernas möjligheter att bistå de arbetssökande har ökat genom deförra året införda lagarna omanställningsskydd och vissa anstäUningsfrämjande åtärder. Genom lagarnages förmedlingspersonalen möjlighet att påverka förhållandena i företagen såatt de passar både de redan anställdas och de nya arbetssökandesförutsättningar. Den ökning av medelstilldelningen törpersonal som jag förordar möjliggör enförstärkning av arbetsmarknadsverkets organisation under budgetåret1975/76 av samma storleksordning som under innevarande budgetår, dvs,motsvarande 350 personer. AMS har i sin anslagsframställninghemställt om medel för en gradvis utökning av den datorassisteradeframställningen av platslistor samt för vidare undersökningar omdatorassisterade söksystem i arbetsförmedlingen. Syftet härmed är att dearbetssökande snabbare och över- 1975:1 Bilaga 13 43 skadligare än som är möjligt skall kunna erbjudas etturval av lediga platser sombedöms lämpliga med hänsyn till den sökandes förutsättningar. Jag delar AMS'bedömning av behovet av en fortsatt utvidgning av den datorassisteradeframställningen av platslistor och kommer strax att närmare precisera mitt ställningstagande i denna fråga. AMS har i oktober1974 tiU överlämnat en utredning om förbättrad platsinformation. Där föreslås ikorthet att obligatorisk anmälan till arbetsförmedlingen bör införas i fråga omalla lediga platser. Under sitt arbete har den inom AMS verksammaarbetsgruppen genomfört en begränsad försöksverksamhet av frivillig anmälan avalla lediga platser i för att studera de problem som kanaktualiseras vid införande av en utökad plafsanmälan.Enligt gmppens uppfattning är arbetsförmedlingens tekniska resurserinte avpassade för hantering av en så kraftigt utökad volym av lediga platser som obligatorisk anmälningsskyldighet skulle medföra.Införandet av en obligatorisk anmälan av lediga platser bör därför enligt förslaget ske successivt och i taktmed att den nuvarande försöksverksamheten med datorassisteradframställning av platslistor, som f. n. bedrivs i storstadsområdena, vidgas ochpermanentas. Förslaget remissbehandlas f. n. Ett av de viktigastemedlen som arbetsförmedlingen har till sitt förfogande för att ge en arbetssökandemöjlighet att ta ett arbete som motsvarar dennes önskemål och fömtsättningarär arbetsmarknadsutbildningen. Dessbetydelse har ökat och ökar i takt med förskjutningarna i efterfrågan påarbetskraft från en näringsgren till en annan. Genom den stora omfattning somarbetsmarknadsutbildningen haft undersenare år ca 100 000 personer kan beräknas påbörja sådan utbildning underinnevarande budgetår har de arbetssökandes möjligheter tillyrkesmässig rörlighet förbättrats avsevärt. Villkoren för att komma iåtnjutande av sådan utbildning har emellertid behövt ses över. Ensådan översyn har som jag tidigare nämnt gjorts av kommittén för översyn avarbetsmarknadsutbildningen som framlagtsina förslag i betänkandet (SOU 1974: 79) Utbildning för arbete. a. ett helt nytt bidragssystem. Förslag i ämnet avses att bliframlagt för . De nya reglerna om arbetsmarknadsutbildningenavses träda i kraft . Ett annat medel i arbetsmarknadspolitikenär flyttningsbidraget vUket underlättarför arbetstagare som önskar flytia till ett arbete på annan ort att bäraden ekonomiska påfrestning som flyttningen innebär. Som har framgått av min redogörelse har expertgruppen för utredningsverksamheti arbetsmarknadsfrågor, EFA, visat att flyttningsbidragen inte täckerde kostnader som en flyttning medför. Jag kommer därför att förorda enförbättring av flyttningsbidragen. Prop.1975:1 Bilaga 13 44 Förslagen i fråga om åtgärder för attanpassa arbetsplatserna tiU de arbetssökandes förutsättningar m. m,, samtövriga arbetsmarknadspolitiskt motiverade åtgärder för svårplacerade kommeratt beröras närmare i det följande under avsnittet C Arbetsmiljö, Den handlingslinje som hittiUs varithuvudsakligen vägledande inom arbetsmarknadspolitiken vid uppkommandesysselsättningsavmattningar eller större strukturproblem har varit en snabbexpansion av förutom arbetsmarknadsutbildningen, främst desysselsättningsskapande åtgärderna. Effekten av de sysselsättningsskapandeåtgärderna har emellertid tUl följd av ökade dagsverkskostnader m. m. fåttminskande sysselsättningseffekter i förhållande till det insatta kapitalet.Denna utveckling kommer även fortsättningsvis att mötas med ökadeansträngningar att finna angelägna men mindre kostnadskrävande objekt. Detföreligger också vissa svårigheter att finna uppgifter i form av beredskapsarbetenm. m. som är väl lämpade med hänsyn till arbetskraftens yrkesbakgmnd.Expansionen av de sysselsättningsskapande åtgärderna vid konjunkturavmattningaretc. måste ofta ske under stark tidspress som försvårar möjligheterna attinordna åtgärderna i samhäUets prioriteringar inom olika samhällsavsnitt.Svårigheterna har varit påtagliga vid såväl den kommunala sektorns somnäringslivets medverkan. I det pågående utvecklingsarbetet för attåstadkomma jämn sysselsättning oberoende av konjunkturen gäller det att vidgaansvaret för sysselsättningen även till företagen. Finans-, kredit- ocharbetsmarknadspolitiken kan inte i längden ensamma bära ansvaret. Som exempelpå alternativa sysselsättningsskapande åtgärder kan nämnas de av riksdagenantagna förslagen att av företagens vinster före bokslutsdisposition ochskatt skall avsättas till särskild arbetsmiljöfond i företaget samt attytterligare av dessa vinster skall avsättas tUl särskild investeringsfond. EFA:s betänkande (SOU 1974: 29). Chefenför dåvarande tillkaUade , efter Kungl. Maj:tsbemyndigande, expertgruppen för utredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor(EFA) med uppgift att ta initiativ till utredningar i frågor rörande arbetsmarknadspolitikensverkningar. Gruppens tillkomst låg i linje med de uttalanden som hade gjortsåret innan av i samband med behandlingen av förslagen tiU riktlinjerför arbetsmarknadspolitiken (prop. 1966: 52, SU 107, rskr 251). a. att den ytterligare aktivering av arbetsmarknadspolitiken, somförslagen i propositionen innebar, ställde ökade krav på kännedom om deförhåUanden som de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna avser att påverka likavälsom ökad kännedom om åtgärdernas verkningar. I EFA ingår representanter förarbetsmarknadens parter, , , statskontoret . EFA har ställning av statiig kommitté. Prop.1975:1 Bilaga 13 45 forskningsprojektsom har bedrivits inom ramen för gruppens verksamhet har medel ställts tillförfogande från bl. a, den särskilda anslagsposten för forsknings- ochutvecklingsarbete under anslaget A 2. Kommittéer m. m, under denna huvudtitel.Jag vUl i sammanhanget påminna om att jag har förordat att dessaforskningsmedel skall räknas upp från 2 till 3,5 milj. kr. Som jag har nämnt har EFA under år1974 avlämnat ett betänkande (SOU 1974: 29) Att utvärderaarbetsmarknadspolitik i vdket arbetsgruppen diskuterar en del av den forskningkring arbetsmarknadspolitiken, som kommit fram inom ramen för EFA:sverksamhet. Följande fyra forskningsprojekt presenteras. Immigrationensekonomiska effekter för . ArbetsmarknadsutbUdningenssamhällsekonomiska kostnader och intäkter. Geografisk rörlighet ekonomiska och sociala effekter. , individ och företag. Expertgmppen drar härutöver vissaslutsatser om den fortsatta forskningens inriktning. Den av EFA hittUls igångsatta ochsamordnade forskningen på arbetsmarknadspolitikens område har bl. a. syftattiU att utveckla metoder för kartläggning och utvärdering av verkningarna avolika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I fråga om arbetsmarknadsutbUdning,geografisk rörlighetsstimulans och immigrationspolitik har EFA redovisatkvantifierade samhällsekonomiska kalkyler vid sidan av ingående redogörelserför vad de studerade åtgärdema betytt för de närmast berörda människorna. Ifråga om arbetsförmedlingens informationsverksamhet, som intar en central platsi arbetsmarknadspolitiken genom att den har till uppgift att underlättasammankopplingen mellan och den ömsesidiga anpassningen av arbetstUlfällen ocharbetssökande, har EFA redovisat en bredkartiäggning och analys av de arbetssökandes och arbetsgivarnas behov avinformation och av relationerna mellan arbetsförmedlingen och dess faktiska ochlatenta kunder. I nu angivna hänseenden har sålunda den bedrivna utrednings-och forskningsverksamheten haft den inriktning som riksdag förordade. Beträffade den fortsatta forskningenki"ing arbetsmarknadspolitikens effekter delar jag i likhet med deremissinstanser, som har yttrat sig i ämnet, EFA:s uppfattning att man börsträva efter att ge utvärderings-studierna en fastare anknytning tUlarbetsmarknadsverkets organisation ochbudgeteringssystem. Ett påbörjat forskningsprojekt, benämnt Analysav integrerad arbetsmarknadspolitik, kan ses som ett första led i ettutvecklingsarbete med denna inriktnuig. Ett av huvudsyftena med nämndautvecklingsarbete är att få fram metoder för mtinmässiga, syste- 1975:1 Bilaga 13 46 matiskaoch som styrinstrument mera ändamålsenliga uppföljnings-och utvärderingsstudierän de genomförda. Jag förutsätter därför att AMS med bl. a. hittillsgenomförda utvärderingsstudier och nyssnämnda förstudie som grand kommer attspela en aktiv och initiativtagande roll i det fortsatta arbetet. Det är enligt min mening naturligt attAMS inom ramen för de anslag som ställsfill förfogande för skilda arbetsmarknadspolitiska program forfiöpande följer användningen av olikaarbetsmarknadspolitiska medel inte enbart genom statistisk registreringav verksamhetens omfattning och inriktning utan också genom en analys av dennastafistik för att klarlägga om och i vad mån åsyftade effekter har uppnåtts.Detta är ingenting nytt. kommer det tdl uttryck bl. a.i att de bemyndiganden som regeringenlämnar AMS att planera och genomföra försöksverksamheter av olika slagregelmässigt åtföljs av uppdrag att också utvärdera verksamheten. 1 detta sammanhang vill jag erinra om detankegångar som har framförts i remissyttrandet från , där arbetsmarknadspolitiskförsöksverksamhet ses som elt tänkbart led i AMS' utrednings- ochutvecklingsarbete, i syfte att få underlag för beslut i fråga omarbetsmarknadspolitikens inriktning och dimensionering. För uppläggning och utvärdering av den utrednings- ochutvecklingsverksamhet som AMS löpande har att svara för inom ramen förgällande regler och tilldelade resurser kan det vara lämpligt attarbetsmarknadsverket samarbetar med från verket fristående forskare. Så harexempelvis skett ifråga om en försöksverksamhet med angiven inriktning som sedanen tid tillbaka pågår vid . Försöksverksamhet av det nuantydda slaget utgör en naturlig fortsättning av de studier kringarbetsförmedlingens verksamhet, som EFA har redovisat i sitt betänkande. I den månutveckling och introduktion av uppföljnings- och utvärderingsmetoder av det slag jag nu harberört, ställer krav på forsknings-och utredningsverksamhet utöver vad som kanses som ett normalt inslag i AMS'verksamhet, är styrelsen och övriga inblandade självfallet oförhindradeatt ansöka om medel för ändamålet från tidigarenämnda forskningsanslag. Den fortsatta forskningen rörandearbetsmarknadspolitikens effekter måstevidgas till att omfatta också andra slag av medel än de hitfills studerade.Detta gäller speciellt de medel som är ägnade aft påverka tillgången påarbetstillfällen av olika slag på arbetsmarknaden och därigenom förbättraarbetsmarknadssituationen för speciellt problemdrab-bade grupper. I dettasammanhang kan nämnas att anslag har beviljats för inledande studier aveffekterna av vad projektledama kallar indirekt sysselsättningsskapande medel.Därmed avses medel som påverkar arbetsgivarnas villighet och möjligheter atterbjuda arbetstUlfällen åt 1975:1 Bilaga 13 47 Den halvskyddadesysselsättningen och olikaformer av bidrag till utbildning i företagen utgör exempel på sådana medel.Denna studie kan sägas komplettera ett tidigare påbörjat forskningsprojekt med syfte att kartlägga ochanalysera "den potentiella arbetskraften ocharbetskraftsrekryteringen". I detta projekt jämförs bl. a. den s. k,potentiella arbetskraftens egenskaper och önskemål med de krav som existerandearbetstillfäUen ställer på innehavarna, varigenom man kan få en uppfattning omanpassningsmöjligheterna. De nämndaundersökningarna kan ge utgångspunkter för mera åtgärdsinrik-tadestudier som syftar till att förbättra underlaget för arbetsmarknadspolitiskt beslutsfattande i fråga om såvälsysselsättningsskapande verksamhet som särskilda åtgärder förarbetsanpassning. Jag anser det vara särskiltviktigt att sådana studier tar sikte på arbetsmiljöns betydelse och behovetav olika medel för att åstadkomma förbättringar därvidlag. EFA har starkt understrukit att försökatt kartiägga och värdera effektema avolika åtgärder inom ramen för arbetsförmedlingens informationsverksamhet,inklusive arbetet på att koppla samman arbetssökande och arbetstillfällen,kräver betydligt mer detaljerad kunskap än somnu finns i fråga om anpassningsprocesserna på arbetsmarknaden. Specielltintensiv arbetsförmedlingsservice åt vissa grupper av arbetssökande kan t. ex. medföra betydelsefulla mensvårbedömbara indirekta effekter för andra grupper. Förbättrad kunskapom arbetsmarknadens funktionssätt, kanvidare ge ett väsentligt bättre underlag för vissa av de uppskattningar av olika slag som måste görasockså i samband med övriga utvärderingsstudier på arbetsmarknadspolitikensområde. Denna typ av forskning utgör ett viktigt komplement till sådan meradirekt åtgärdsinriktad forskning, som jag i det föregående har berört. Jag har här i huvudsak uppehållit mig vidde forskningsfrågor som tagits upp i EFA:s betänkande. Det innebär inte att jagdärmed angett en gräns för vad jag uppfattarsom angelägen forskning inom arbetsmarknadsdepartementetshela ansvarsområde. Jag har tidigare talat om vikten av forsknings- ochutredningsverksamhet angående arbetsmiljö ocharbetsplatsens problem. Sådan forskning bedrivs i första hand med medel från arbetarskyddsfonden samt inomarbetarskyddsverket. I enlighet medvad jag förut har framhållit anser jag del vara viktigt att forskningenpå dessa områden ges ökat utrymme. För att nå målet arbete åt alla är frågorom den regionala obalansen och möjligheterna att lösa de problem som ärförbundna härmed av avgörande betydelse.Jag vill erinra om att expertgruppen för regional utredningsverksamhet (ERU) har tUl uppgift attsamordna och initiera forskning med anslutning till regionalpolitiken.Invandrarutredningen har i sitt avlämnade betänkande (SOU 1974: 69)Invandrama och minoriteterna tagit uppfrågan om forsknings- och utredningsverksamhet på invandringens område.Denna fråga kommer att beredas i samband med utredningens förslag i övrigt. Prop.1975:1 Bilaga 13 48 I anslutning till vad jag nu har anförtom arbetsmarknadsforskningens allmänna inriktning vUl jag också ta upp fråganom den organisatoriska ram som kan behövas för att tillgodose behovet avsamordning och återföring av forskningsresultaten. De forskningsprojekt påarbetsmarknadspolitikens område som har bedrivits med ekonomisktstöd från det särskilda forskningsanslaget under elfte huvudtiteln har tillövervägande delen antingen initierats av EFA eller beviljats stöd sedan EFAberetts tillfäUe att bedöma projektets angelägenhetsgrad. EFA har vidarekontinuerligt följt sådana forskningsprojekt och kunnat anlägga synpunkter påprojekten under arbetets gång. EFA har slutligen på det sätt som jag harredovisat sammanställt forskningsresultaten så att dessa kan ge vägledning fördet fortsatta reformarbetet inom arbetsmarknadspolitiken.