prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — Förtalsreglerna hör l, ex, inte till de bästutformade delarna i , och de kommer inte att bli bättre om det nuvilande ändringsförslaget (SOU 1972:88) genomförs. Emellertid är det hovrällensmening att ingripanden domstolsvägen inte är den lämpligaste metoden för attkomma ät 1975/76:204 69 Detta omdöme lär stå sig även om man skulle rätta till denmest påtagliga bristen i nuvarande ordning - som TK förbigår- nämligen dealltför svaga sanktionerna vid övertramp. Enligt hovrättens bedömning äråtminstone f n. den bäsla vägen att satsa på självsanering. Hovrätten villsärskill understryka betydelsen av den verksamhet som bedrivs av och Allmänhetens pressombudsman. Ökade resurser och effektivaresanktioner för denna verksamhel framsiår som ett mera angeläget önskemål änflera domstolsprocesser. Efter en samlad bedömning av frågorna omtystnadsplikt och meddelarskydd finner sig hovrätten böra tillstyrka enlösning, som innefattar MMU:s förslag utan den av JK förordade förstärkningenav meddelarskyddet samt en tillämpningslag efter TK:s mönster, SverigesRadio påpekar att innebär en utvidgning av skyddel förmeddelare på bekostnad av lysinadsplikisintressel vid myndighetsutövningen motenskilda, t, ex, inom social- och barnavårdssektorerna. De eventuella negativaeffekterna för den enskilde individens integritet på grund av denna ökadeyttrandefrihet för olika offentliga befattningshavare bör man också enligtföretagets mening kunna komma till rätta med genom den regel om åtal för förtalsom TK föreslagit. EnligtTK:s förslag skall i första hand tystnadsplikter i fråga om vissa förtroligahänvändelser få bryta meddelarskyddet, konstaterar/'/essens saw-arbetsnämnd.Förslaget pä denna punkt synes enligt nämnden tämligen väl avgränsat. Däremotkan enligt samarbetsnämnden åtskilligt sägas om den ulföriiga förteckning påandra meddelarsituationer där meddelarskyddet enligt TK skall sättas åsido.Enligt nämndens mening har kriterierna hållils så allmänna - vilket är svårtatt undvika om lagtexten inte skall bli mycket omfattande - att både sådani sombör prioriteras med tystnadsplikt och sådani där meddelarfriheten bör fåövertagel kommer med under lagbeskrivningen, Mol denna bakgrund kan delifrågasättas om man inte borde överge tanken att ha en specificeradlagstiftning och i slällel uppställa några mycket allmänna kriterier förlystnadspliktens övertag över meddelarskyddet av typen all meddelarskyddetskulle falla bort dä yppandet innebär en allvarlig fara för rikets säkerheteller ett obehörigi ingrepp av allvarlig beskaffenhet i den enskildespersonliga integritet. Kriterier av denna generella typ kan vara att föredraframför förslagels kriterier enligt samarbetsnämnden. Uttalanden av innebörd attTK har gått väl långt i sitt förslag att ge den som bryter tystnadspliktmeddelarskydd kommer frän , lantbruksstyrelsen, länsstyrelsernaI och , /SR samt industrijörbund.Exempelvis anser alt meddelarskyddet bör ha samma omfattningsom , JKanför att det är uppenbart att enskilda säväl som allmänna intressen avsekretesskydd i viss mån måste vika för att möjliggöra debatt och insyn såsomen kontroll av myndigheternas handlande samt gällande lagstiftnings 1975/76:204 70 Med denna utgångspunkt blir emellertid en avvägning nödvändigmellan det intresse som skyddas genom tystnadsplikten och intresset avoffentlighet. Denna avvägning är synneriigen svår att göra i sakligt hänseende.Den är dessulom svår att lagtekniskt verkställa, JK anför i båda dessahänseenden inledningsvis några mer allmänna synpunkter. Avvägningen mellan deolika förut berörda intressena kan - beroende på bedömarens värderingar - skepå många olika sätt inom varje område där en tystnadsplikt föreligger. Mängdenav situationer och de helt skilda rörutsättningarna gör att de tänkbaralösningarna blir nästan otaliga. Det gäller därför enligt JK att finnalösningar som gör det möjligt att begränsa lagstiftningen utan att alllförmycket av den nödvändiga nyanseringen går föriorad. JK noterar att TK inte harpresenterat några övergripande överväganden om principerna för avvägningenmellan olika intressen vid regleringen av förhållandet mellan tystnadspliktoch meddelarskydd. Enligl JK:s mening skulle en sådan diskussion ha varitvälgörande. Förslagel innebär att kommittén har upprätthållit meddelarskyddeti mycket stor utsträckning, dvs, tystnadsplikten har tillåtits vika imotsvarande omfattning och det iniresse tystnadsplikten avser att skydda haroffrats. De motiv som anförs är skiftande och skulle ha varit förtjänta av ennärmare analys. Detta gäller t, ex, argumentet att en korrekt information -lämnad genom att en tjänsteman bryter sin tystnadsplikt och utlämnar vissauppgifter till massmedier - är det bästa medlet alt förebygga en snedvridenpublicitet, Enligl JK:s mening bör det problem som här antyds - och som är välvärt att diskulera - inte lösas genom en regel som låter tystnadsplikten vikaför meddelarskyddet. En tiänsteman är inte skyldig att svika sin tystnadspliktgenom att lämna information till massmedier ens för alt korrigera en snedvridenpublicitet, I avsaknad av en principiell diskussion i betänkandet av det nyssberörda slaget saknar även JK anledning att här ta upp en sådan diskussion. Påen punkt vill JK emellertid göra ett principiellt uttalande, JK anser att detfinns anledning att särskilt beakta skyddet för den enskildes personligaintressen, hans privatliv, personliga integritet eller vad man nu vill användaför begrepp. Utan alt förringa värdet av insyn och debatt menar JK attavvägningen i största möjliga utsträckning bör ske sä att privatlivet skyddas.Inte minst i debatten om ADB och integritet drivs synpunkter av detta slag medstor kraft. Enligt JK:s mening är intresset av skydd i många fall därvidväsentligt svagare än de intressen som enligt kommitténs förslag får vika förmeddelarskyddet. 70konstaterar att TK i sitt förslag till tillämpningslag har gått synneriigenlångt i en sirävan att tillgodose massmediernas intresse av lillgång till informationom vad som tilldrar sig i den offentliga verksamheten, JO delar i och för sigkommitténs mening om att massmedierna bör få så rikhaltigt faktaunderiag sommöjligt för granskning av myndigheternas förfarande och val av åtgärder. Ensådan ordning är det öppna samhällets adelsmärke och den bör eftersträvas sålångt det någonsin är möjligt. 1975/76:204 71 måsteändå sättas och de mäste sättas på sådant sätt alt inte det allmännas ochframför allt inte enskildas förhållanden i alltför hög grad utlämnas åtoffentligheten. Enligt JO:s mening har TK gått orimligt långl för alt främjamassmediernas informationsiniresse och så långl alt en rad vitala sekretessintressenprisges. Någon tystnadsplikt gentemot massmedierna länks i, ex, inte skolagälla beträffande polisens brottsutredande och brottsförebyggande verksamhet,beskattningsmyndigheters verksamhet (utom i ett speciellt hänseende),socialvårdens eller sjukvårdens verksamhet (utom i några fall), JO säger siginte kunna förstå annat än att anledningen till att kommittén gått så långt ifråga om öppenheten mol massmedierna mäste vara att kommittén räknat med attvad JO kallat den osankiionerade tystnadsplikten kommer att sörja för attmeddelandefriheten för de offentiiga funktionärerna inte kommer att missbrukasav dem till oacceptabelt men för det allmänna eller för enskilda. Man tänkersig förmodligen alt förekomsten av lyslnadsplikt - ehuru dä osanktionerad närdet gäller meddelanden till massmedierna - kommer att föranleda den offentligafunktionären att tänka sig mycket noga för innan han lämnar upplysningar tillmassmedier om sådant som, om det publiceras, skulle allvariigt skada detallmänna eller den esnkilde. En polisman förväntas t, ex, inte lämna meddelandeom sådant, som skulle spoliera en pågående brottsspaning, en läkare förväntasinte lämna ut uppgifter om en patient som är mycket ömtåliga för denne och entaxerings-tiänsteman förväntas inte lämna ul uppgifter ur en skattskyldigssjälvdeklaration, som röjer dennes inkomstkällor, avdrag o, d. Som JO förulhar betonat kan det inte godtas att ordningen byggs upp på så ihåliga grunder.Den osanktionerade tystnadsplikten är ett missfoster som måste mönstras ut ochskall en särskild lag skrivas om vilka tystnadsplikter .som skall gälla ävengentemot massmedierna mäste den ges ett helt annal innehåll än den av kommitténföreslagna lagen och på ett helt annat sätt säkerställa sekretess i allmänt ochenskilt intresse. JO är emellertid rädd för att man vid utformningen av ensådan lag kommer att finna att denna till sitt innehåll i huvudsak mäsleöverensstämma med de ordinarie reglerom lystnadsplikt som skall gälla föroffentliga funktionärer. Åtskilligaremissinsianser är kritiska mot TK:s avvägning mellan tystnadsplikt och meddelarfrihet på deras verksamhetsområde. Särskilt den föreslagnautvidgningen av meddelarskyddet på socialvårdsomrädet har sålunda mölt invändningar. Ganskamånga remissinstanser har kritiska synpunkter på d e n skillnad som TK gör,både i LOFT och i tillämpningslagen angående meddelarfrihet, mellanmyndighetsutövning och förtro-oendesilualioner. Bland de inslanser som haryttrat sig i denna fräga kan nämnas yA;, RÅ, ,, daiainspekiionen, värnpliklsverkel, socialulredningen,psykiatriska nämnden, , i och . samt Allmänhetens pressombudsman. Prop.1975/76:204 72 Förslagettill ändrad lydelse av regel n om åtal för förtal godtas i princip av JK ochöveråklagaren i Göteboigs åklagardislrikt, medan RÅ, överåklagaren i Siockholmsåklagardistrikt, , hovrätten över och , MMU, och Allmänhetens pressombudsman motsätter sig det ochlantbruksstyrdsen och uttalar tvekan över det. EnligtTCO.s mening bör de utökade ätalsmöj-ligheierna endast gälla det område där TKföreslär ett nyinfört meddelarskydd. Gränsdragningenmellan meddelarskydd och tystnadsplikt påverkar indirekt ävenhandlingssekretessen påpekar kommerskollegium. Om en handling är hemlig enligtsekretesslagen får den ej lämnas ut vare sig till enskilda eller massmedier,Alll sekretessbelagt material är skyddat av tystnadsplikt som emellertid ivissa fall genombryts av meddelarskydd. Delta synes innebära attsekretesslagen kan kringgås genom att en tjänsteman muntligt lämnar massmedierinformation om innehållet i en hemlig handling. Kollegiet finner att dettaregelsystem innebär en inkonsekvens. Liknande synpunkler anfördatainspektionen. ÄvenJO anmärker att en påtaglig inkonsekvens kan påvisas i MMU:s ställningstagandenärdet gäller öppenheten mot massmedierna. Beträffande utlämnande av en allmänhandling, som enligt reglerna härom skall hållas hemlig, tänker sig MMUnämligen inte att några specialregler skall finnas som begränsar de offentligafunktionärernas diskretionsplikts i förhållande till massmedier. Sekretessreglernaför allmänna handlingar skall enligt förslaget gälla fullt ut också gentemotmassmedier. Om sekretessen för en allmän handling sammanfaller medtystnadsplikten beträffande sådana förhållanden som avhandlas i den allmännahandlingen, vilket givetvis i möjligaste män bör vara fallet, kan följden bliatt den offentlige funktionären enligt den föreslagna ordningen fritt kanöveriämna dokumentet, innan detta är alt anse som upprättat och därmed allmänhandling, om ifrågavarande tystnadsplikt görs mindre långtgående gentemotmassmedier än gentemot iredje man i allmänhet, medan han blir förhindrad attöverlämna dokumentet lill massmedier sedan del blivit allmän handling. Del kanf ö, diskuteras, säger , om han inle också sedan aktstycket föreliggerfärdigt som allmän handling är fri att till massmedier utlämna ellutkasl lill detsamma, om han inte därigenom bryter mol den mer begränsade tystnadspliktsom kan vara föreskriven gentemot massmedier. TillTK:s uppfattning att endast uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt brytermeddelarfriheten ansluter sig uttryckligen , granskningsnämndenför försvarsuppflnnlngar, och . Kritiskmol förslaget pädennapunkt ärbl, a, VA", som säger sig ha förståelse förTK:s uppfattning men ändå vill ifrågasätta om den bör läggas till grund förlagstiftningen, framför allt därför att kravet pä uppsåt inte betyder nägonminskning av efterforskningarna. Detta torde gälla även i del nya läge som 1975/76:204 73 råder efter ämbetsansvarets avskaffande, Pä grund häravmåsle det för yäns-temannen anses i stort selt likgilligl hur gränsen förstrafföarhet bestäms. Med hänsyn härlill och till att del i flera fall kananföras goda skäl för att straffa även oaktsamhetsbrott anser JK alt frägan börövervägas ytterligare. Inte heller förenade fabriksverken delar TK:s uppfattningi denna del. Med hänsyn till den verksamhel fabriksverken bedriver skulle detmedföra allvarliga konsekvenser för företaget och dess kunder, såväl svenskasom utländska, om en tjänsteman, som lill massmedier utlämnar uppgifter av hemlignatur, ej skulle kunna ställas till ansvar enbart av den anledningen attvederbörande kan göra gällande att det ej föreligger något uppsåt. Enligt länsslyrelsenI synes den praktiska konsekvensen av de föreslagna reglernaom anonymitetsskydd och strafföarhet enbart vid uppsåtligt 'brott bli alteventuella övertramp knappast kommer alt kunna beivras. All bevisa uppsåt kanvara svårt. anser att en rimlig avvägning av olika intressenmedför att även oaktsamhet bör kunna beivras. Detta bör i vart fall gälla grovoaktsamhet, JO förklarar att han redan i ytirande över MMU:sbetänkande har kritiserat den ståndpunkt, som TK nu intar, och JO vänder sigånyo mot densamma. Enligt JO:s mening är det framför allt det oaktsammaåsidosättandet av tystnadsplikten som är klandervärt. Den som uppsåtligenåsidosätter en lyslnadsplikt föratt informera massmedierna om nägot oftaav ideella skäl. Han finner det väsentligt att ge fakta för samhällsdebatt aven fräga som han bedömer vara av stort allmänt iniresse. Det ter sig från dennasynpunkt inkonsekvent att ej kriminalisera oaktsamt åsidosättande av entystnadsplikt som gäller mot massmedierna. Det är tvärtom främst det oaktsammaåsidosättandet av tystnadsplikten som bör vara kriminaliserat tillunderstrykande av denna tystnadsplikts särskilda vikt. Kriminaliseras detoaktsamma åsidosättandet av lystnadspliklen, bortfaller också den av TKframhållna diskrepansen mellan efterforskning och beivrande. Något meddelarskyddgår ju av praktiska skäl ändå inte att tillförsäkra den som av oaktsamhetåsidosätter tystnadsplikten till skillnad frän den som uppsåtligen gör det,eftersom man inte utan att utreda saken kan veta om åsidosättandet skettuppsåtligen eller av oaktsamhet, anmärker JO, Överbefälhavaren anser alt brottet vårdslöshet med hemliguppgift enligt förslaget i betänkandet (Ds Ju 1975:16) Spioneribrollet m, m,bör bryta meddelarskyddet. Även och överstyrelsen för ekonomisktförsvar menar att åsidosättande av tystnadsplikt av grov oaktsamhet bör medföraansvar för meddelare, medan SACOISR ifrågasätter om så inte bör vara fallel. Särskilda frågor som ej har berörts av TK tas upp av någraremissinstanser. anmärker att med det synsätt som har varitvägledande förTK tystnadsplikt innebären inskränkning i den yttrandefrihet somgrundlagen tillförsäkrar alla medborgare. Det kunde mot den bakgrunden ifrå- 1975/76:204 74 gasättasom inte kriterierna för sädana inskränkningar borde anges i lagstiftning medgenerell räckvidd. Kommittén har inle haft lill uppgift att överväga dennafråga. Rätlen att genom avtal inskränka yttrandefriheten består sålunda oförändradsåvitt gäller den privata sekiorn av arbetsmarknaden. Något behov av lagreglertill skydd mot otillbörlig tillämpning av klausulerom tystnadsplikt kan kanskeheller inte anses föreligga. Det kunde eljest synas som om ett allmänt skyddmot avskedande för den som bryter mot tystnadsplikt genom meddelande tillmassmedier i vissa fall skulle kunna försvaras. päpekar all skyddel för meddelande till massmedier är enväsentlig demokratisk rättighet men alt massmedier är endast en av demöjligheter medborgarna har när del gäller alt påverka den politiskabeslutsprocessen i ett demokratiskt land. Kontakt med politiska partier, t. ex,genom riksdagsledamot eller annal valt ombud, med fackförening, genom föredragoch debatter på allmänna sammankomster är andra viktiga möjligheter allpåverka den demokratiska beslutsprocessen. Nämnden noterar all något särskiltskydd för sådana meddelanden inle finns i förslagel. Med hänsyn härtill synestystnadsplikten i vissa fall alltför omfattande. 5Processuella frågor i anslutning till meddelarskyddet 5.1 Gällande rätt EnligtTF handläggs tryckfrihetsmål i en särskild processform, som är exklusivttillämplig, I regel medverkar vid målens avgörande en jury, beslående avlekmän. Det motiverades av att det skullemöjliggöra en friare bedömning av frägan om den åtalade skriftens brottslighet.Sitt nuvarande innehåll fick beslämmelserna om tryckfrihetsprocessen i alltväsentligt genom tryckfrihetsreform, om rättegångeni tryckfrihetsmål är upptagna i 12 kap. Enligt 1 S hänförs till tryckfrihetsmålmäl angående ansvar eller enskilt anspråk pä grund av tryckfrihetsbrott samtmäl om konfiskation av tryckt skrift. Dessa mål tas upp av tingsrätt inom varsdomkrets länsstyrelse har sitt säte. Regeringen kan ocksä förordna att annantingsrätt inom länet skall kunna döma i tryckfrihetsmål, Enligl 2 S skall itryckfrihetsmål frågan huruvida skriften är brottslig prövas av en jury om niomedlemmar, om inte parterna förklarar sig vilja hänskjuta målel till rättensavgörande utan sådan prövning. Då jury prövar skrifts brottslighet, skallskriften anses brottslig, om minsl sex jurymän är ense om det. Om juryn finneralt en skrift inte är brottslig, skall den tilltalade frikännas. Har juryndäremot funnit skriften brottslig, skall också rätten pröva dess brottslighet.Är rätten av annan mening än juryn, kan rätlen frikänna den tilltalade ellerhänföra brollet under mildare strafföeslämmelse än den som juryn har ansettlillämplig. Prop.1975/76:204 75 Ivatie län skall finnas jurymän fördelade i två grupper med 16 jurymän i förstaoch 8 jurymän i andra gruppen. Andra gruppens jurymän skall vara eller ha varitnämndemän vid allmän underrätt. Jurymännen utses för av genomval av landstingen och, i vissa fall, kommunfullmäktige. Det föreskrivssärskilt att skilda samhällsgrupper och meningsriktningar samt olika delar avlänet bör vara företrädda bland jurymännen. Jurylett mål bildas av de jurymän, som inte ärjäviga, sålunda att vardera partenfär utesluta tre jurymän inom den första gruppen och en inom den andra samträtten genom lottning bland de övriga lar ut så mänga till suppleanter att sexkvarstår i första gruppen och tre i den andra. Denärmare bestämmelserna om själva rättegängen i tryckfrihetsmål finns i lagen(1949:164) med vissa bestämmelserom rättegången i tryckfrihetsmål. Avgörandeför vilken domstol som skall handlägga ett tryckfrihetsmål är i allmänhettryckningsorten. Vidförberedande behandling skall rätten utreda om den tilltalade ellersvarandeparten äransvarig för innehållet i skriften och om så behövs meddelabeslut i den frägan. Vidhuvudförhandling inför jury består rätten av tre eller fyra lagfarna domare.Med rättens tillstånd fär juryman framställa frågor till part, vittne,sakkunnig eller annan. Så snart förhandlingen inför juryn har slutförts, skallrätten utan uppskov till juryns besvarande skriftligen avfatta frågan huruvidaskriften är brottslig efler det eller de lagrum som har påståtts i målel. Jurynskall överiägga i enrum under en av juryn utsedd ordförande. Om detpåkallas av någon av jurymännen, skall juryn sammanträda med rätten för attinhämta upplysning om vad lag stadgar, 1 övrigt får juryn inte överiägga angåendesitt svar eller ha omröstning i rättens närvaro. Deframställda frågorna skall besvaras med "ja" eller "nej";juryns utslag är alltså inle försett med motivering. Juryn fär inte åtskiljasförrän samtliga frågor har besvarats. Juryns svar skall avfattas skriftligenoch tillställas rätten. Friarjuryn en skrift, kan frägan om skriftens lagstridighet inte komma under högrerätts prövning. Har juryn däremot meddelal fällande utlåtande, kan högre rältfria eller annars meddela dom som innefattar mildare bedömning än juryns.Överrätten är - sä länge resultatet inle blir strängare än juryns utslag -oförhindrad att skärpa en dom som innebär att underrätten i friande riktninghar frångått juryns bedömning. Har jury inle medverkat vid målets avgörande,kan högre rätt efter vanliga regler överpröva tingsrättens avgörande. Harjuryn och rätten funnit att en skrift är brottslig, är det rätten ensam sombestämmer om påföljd, skadestånd och annan rättsverkan. Vid omröstning gällerdärvid vanliga regler, liksom för frågan om fullföljd. Somnämnts lidigare handläggs ätal, då sådani är möjligt, mot den, som har lämnalmeddelande för offentliggörande i tryckt skrift, inte som tryckfrihetsmål utanvid allmän domstol enligt vanliga process regler. Detsamma gäller åtal mot denansvarige publicisten för överträdelse av tystnadsplikt 1975/76:204 76 genomframställning i tryckt skrift, om överträdelsen inte innebär tryckfrihetsbrott.Några bestämmelser som föreskriver särskild processform för åtal föranskaffande av uppgifier för publicering finns inle, Underär 1973 publicerades uppgifter om den svenska underrättelseorganisationenInformationsbyrän (IB) dels i en periodisk tidskrift, dels i en bok. Deträttsliga efterspelet till denna s, k, IB-affär belyste TF:s innebörd i frägaom meddelarskydd, anonymitetsskydd och rättegångsförfarande. Genomdomstolsavgöranden, bl, a, ett av högsta domstolen, slogs sålunda fast att TF:sregler om meddelare gäller också i fråga om meddelanden som har formen avtidningsartiklar lill vilka meddelaren framträder som författare. Domstolarnasbeslut klargjorde vidare att obehörigi anskaffande - i detta fall genomspioneri - av uppgifter som sedermera publiceras i tryckt skrift inte ärunderkastat regier. Det gör därvid inte någon skillnad att den som haranskaffat uppgifterna själv är tryckfrihetsrättsligt ansvarig för offentliggörandet.Detta förhållande kan leda till att samma person kan bli åtalad för ensammanhängande brottslighet i olika processformer, dels vid allmän domstol,dels vid tryckfrihetsdomslol. Närasamband med det sist sagda har ett annal under IB-affären uppmärksammattorhällande, nämligen att flera personer som är indragna i samma brottslighetkan fä sin sak prövad i olika slags rättegångar. Den som ansvarar förpubliceringen av en uppgift lagfors sålunda i tryckfrihetsmål, medan den somhar meddelat uppgiften svarar i vanlig rättegång. Särskilt omdiskuterat iIB-affären blev att nägot tryckfrihetsåtal aldrig genomfördes, under det allansvar i vanlig broltmälsordning utkrävdes för anskaffande och meddelande avsedermera publicerade uppgifier. Defrågor som aktualiserades genom IB-affären föranledde tilläggsdirektiv tillMMU, MMUföreslär att jurysystemet avskaffas och att mäl angående yttrandefriheten imassmedier förs samman till en enda specialdomstol, en yttrandefrihetsdomstolsom anknyts till . Enligt förslaget skall domstolen beståav ordförande och vice ordförande, bada juristdomare, och av sju andraledamöter, som är lekmän. Av dessa bör tre ha publicistisk erfarenhet. Somen särskild fördel med den föreslagna yiirandefrihetsdomstolen åberopar frågan om yltrandefrihetsbrott i de vanliga fall då ett publiceratmeddelande är avsett all spridas över hela landet kan fä ett avgörande som inteär beroende av sädana tillfälliga omständigheter som pä vilken Prop.1975/76:204 ti ortmeddelandet har publicerats, Yttrandefrihetsdomsiolenskall enligt förslaget försl och främst handlägga mål om yttrandefriheisbrotl,dvs, brott varigenom gränserna för yttrandefriheten i de berörda massmediernahar överträtts.