prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Lämnandet av säkerhet skall i sådant fall anses ha skett utandröjsmål, om ansökan gjorts senast på inskrivningsdag som inträffar näst från skuldens tillkomst. Denna regel blir av särskild betydelse närdet gäller säkerställelse genom inteckning i fast egendom. Enligt 6 kap. 2 §jordabalken uppkommer panträtt i fast egendom genom att fastighetens ägareöverlämnar pantbrev såsom pant for fordringen. Pantsättningen blir alltsåfullbordad genom tradition av pantbrevet. Den berörda hjälpregeln innebär attpanträttsupplåtelsen är skyddad mot återvinning om inteckning söks inomangiven tid och pantbrev överlämnas till borgenären möjligt därefter. Beredningensförslag beträffande återvinning av säkerställelse har lämnats utan erinran avremissinstanserna. Även jag anser mig i huvudsak kunna godta förslaget medvissa formella ändringar. Detpraktiskt sett mest betydelsefulla återvinningsfallet vid säkerställelse rörupplåtelse av panträtt. Enligt min mening bör huvudregeln i paragrafen därförbehandla detta fall (första stycket). Enligt departementsförslaget kanupplåtelse av panträtt som gäldenären gjort gå åter, om panten inte varbetingad vid skuldens uppkomst eller om pantsättningen inte skett utan dröjsmålefter skuldens tillkomst. Enligt departementsförslaget jämställs med upplåtelseav panträtt annan åtgärd av gäldenären eller borgenären som är avsedd atttrygga borgenärens rätt (andra stycket). Hit hör bl.a. lösöreköp ochföretagsinteckning. Den av beredningen föreslagna hjälpregeln för de fall dåsäkerheten förutsätter inskrivning har i departementsförslaget tagits upp somett tredje stycke. Regeln tar endast sikte på frågan huruvida dröjsmål skallanses föreligga beträffande själva inskrivningsåtgärden. I fråga om den närmareinnebörden av förslaget i övrigt får jag i första hand hänvisa till vad beredningenanfört. Återvinningsfristernaär desamma som i fråga om återvinning av betalning. Sålunda är fristen i förstahand . I fråga om återvinning som riktar sig mot närstående skallhärutöver återvinning kunna ske, om säkerheten överlämnats senare än två årföre fristdagen. Som har föreslagits beträffande återvinning enligt fleratidigare paragrafer skall återvinningssvaranden emellertid när återvinning söksmed stöd av den längre fristen kunna undgå återvinning genom att föra bevisningom att gäldenären var solvent efter utgivandet av säkerheten. Närsäkerhet som grundas på inteckning återvinns, skall enligt 39 a § tredjestycket eventuella inteckningshandlingar återställas eller tillhandahållas.Skyldigheten att återbära säkerhet kan jämkas med stöd av 40 §. 38§ Paragrafen, som behandlar återvinning i samband med utmätning, motsvarar 31 §gällande lag och 35 § första stycket beredningsförslaget. Enligt 31 § KL kan på talan av konkursboet återvinning ske av denförmånsrätt eller betalning som borgenär vunnit genom utmätning.Återvinningsfristen är . Har borgenär inte fått betalning när den rättsom vunnits genom utmätningen skall gå åter, behöver särskild talan inte föras. Av23 § KL framgår att egendom som hör till konkursbo i allmänhet inte får utmätasunder konkursen. I fråga om fortsatt verkställighet av utmätning som skett förebeslutet om konkurs finns bestämmelser i 24 § KL. Av77 § UL framgår att då utmätning av lös egendom är fullbordad så som sägs i 67c § 1 mom. eller 73-76 §§ UL borgenären åtnjuter förmånsrätt i det utmättaenligt förmånsrättslagen. Utmätning av fast egendom anses fullbordad, närbeslut om utmätning meddelats (83 § 1 mom. Medelsom gäldenären i utmätningsmål betalar till utmätningsmannen anses utmätta imålet, om inte betalningen skett med villkor som strider häremot (88 d § 2 mom.UL). Lagberedningenanför att det uppenbariigen är ett mycket starkt indicium på att gäldenärenkommit i ekonomiskt trångmål att det krävs indrivning genom myndighets försorg.Möjlighet till återvinning av den rätt eller betalning som vinns genomutmätning bör finnas inom en återvinningsfrist av . I fråga omutmätning för närståendes fordran föreslås en återvinningsfrist medmöjlighet för återvinningssvaranden att undgå återvinning genom bevisning omatt gäldenären varken var eller genom åtgärden blev insolvent. Enligtberedningsförslaget skall återvinningsfristerna börja löpa i och med attutmätningen är fullbordad. Vadsom kan återvinnas är enligt beredningsförslaget den förmånsrätt eller betalningsom borgenär vunnit genom utmätning. Redan skedd försäljning påverkas inte. Ombelopp som därvid eller på annat sätt influtit i ärendet redovisats tillborgenären, blir denne återbetalningsskyldig. Återvinning kommer emellertidenligt förslaget inte i fråga, om borgenären på annan grund än utmätning hadesådan förmånsrätt att han vid konkurs skulle fått full betalning.Återvinningsfristerna räknas från utmätningens fullbordan, vare sig borgenärenhunnit få betalning eller ej. Likalitet som enligt gällande rätt skall betalning som vunnits genom införsel kunnaåtervinnas enligt beredningens förslag. Beredningen erinrar om att införsel iprincip är tillåten även under konkurs (se 18 § införsellagen). Denav beredningen i första hand uppställda fristen, , står iöverensstämmelse med de tidsfrister som beredningen uppställt för onerösarättshandlingar som gäldenären företagit. Somnämnts upptar beredningens förslag också en förlängd frist för återvinning frånnärstående. Behovet av en sådan frist gör sig enligt beredningen inte gällandemed samma styrka beträffande utmätning som i fråga om gåva eller extraordinärbetalning, eftersom utmätningen regelmässigt får en sådan publicitet att någotmissbruk knappast behöver befaras. Om likväl missbruk skulle förekomma, finnsberedningens särskilda regel för otillbörlighetsfall att tillgå. Den finskakommittén har stannat för att här inte uppta någon förlängd frist förnärstående. På dansk sida har man däremot funnit det mindre tillfredsställandeatt på den punkten göra en sådan avvikelse från den reglering man tänkt sigbeträffande återvinning av pantsättning. Det danska förslaget innehåller därfören tvåårsfrist för närstående även vid utmätning. De norska kommitterade harför sin del ansett, att det finns anledning tilt särskild misstänksamhet ifråga om utmätning som sker till förmån för någon som sammanbor med gäldenären,t.ex. Men därutöver saknar enligt deras mening utmätning tillförmån för närstående den objektivt misstänkta prägel som borde vara enförutsättning för återvinning av åtgärden. Man föreslår därför visserligen pånorsk sida en tvåårsfrist men har begränsat den till återvinning från make somsammanlevde med gäldenärenoch från hemmavarande barn. Övriga kommitterade har ställt sig avvisande tillatt här införa en regel för närstående som begränsas på nämnda speciella sätt.Beredningen har, ehuru med tvekan, liksom de danska kommitterade, upptagit entvåårsregel för återvinning från närstående med möjlighet till motbevisning omsolvens men vill uttala, att man nog skulle kunna utan större olägenhet följadet finska förslaget. Iberedningens förslag ingår även den tidigare berörda regeln (se avsnitt 6.1 och9.2.4) om undantag från återvinning vid utmätning för underhållsbidrag (35 §andra stycket beredningsförslaget. ifrågasätter om det kan anses försvarligt att den somvunniit utmätning i normalfallet skall behöva avvakta av tre månaderinnan han vet huruvida utmätningen kommer att stå sig och rättsläget blirklart. Även flera kronofogdemyndigheter är tveksamma inför den föreslagnaförlängningen av återvinningsfristen från . Hit hörkronofogdemyndigheterna i , och distrikt.Den sistnämnda myndigheten framhåller att förslaget innebär en nackdeldärigenom att det kommer att råda osäkerhet om en utmätningsverkan. Då utmätningssäkerhet i de flesta fall är förutsättning föramorteringsplan beträffande skatter måste enligt kronofogdemyndigheten dennaovisshet medföra ännu större försiktighet vid lämnandet av anstånd föravbetalning än vad som redan nu är fallet. Domarföreningenär tveksam i fråga om den föreslagna tvåårsfristen. De fall där dess tillämpningaktualiseras antas bli sällsynta och föreningen har sig inte bekant att någradirekta önskemål om en dylik frist har framförts från konkursförvaltarhåll. Försin del tror föreningen att fristen kan undvaras. Departementschefen.Beredningens förslag beträffande återvinning av betalning eller förmånsrättsomi vunnits genom utmätning bygger på den redan gällande regeln härom.Förslaget innebär emellertid en avsevärd utsträckning av återvinningsfristen.Denna föreslås som huvudregel vara men med förlängning till två åri fråga om utmätning för närståendes fordran. Fristerna räknas från detutmätningen fullbordades. Förslagethar i allmänhet godtagits vid remissbehandlingen. Från en del håll har dockuttalats tvekan beträffande de förlängda återvinningsfristerna. Föregen del ser jag saken så att de återvinningsfrister som bör gälla vidutmätning inte bör vara nämn\'ärt kortare än övriga jämförbara frister. Enligtmin mening är det inte motiverat att låta den som tar emot en frivilligbetalning för en utmätningsgill fordran i vissa fall i återvinningshänseendekomma i ett sämre läge än om han låtit fordran gå till utmätning. Den som begärutmätning har också regelmässigt grundad anledning misstänka att gäldenären ärinsolvent. Av dessa skäl anser jag den av beredningen i första hand uppställdatidsfristen vara lämplig. Det är antagligen riktigt som domareföreningen anfört attnågot behov av förlängda frister vid utmätning för närståendes fordran hittillsinte förmärkts. Emellertid kan man inte bortse från att ett sådant behov kanuppkomma om åtskilliga andra transaktioner blir föremål för utvidgadeåtervinningsfrister i enlighet med vad departementsförslaget i övrigtinnehåller. I fråga om utmätning för närståendes fordran torde det också finnassärskild anledning till misstanke. Om familjerättsliga underhållsbidragundantas på det sätt jag tidigare förordat (se 28 §) bör en förlängning ienlighet med beredningens förslag i och för sig inte möta några betänkligheter.Jag vill erinra om att återvinningssvaranden i fall av återvinning med stöd avden förlängda fristen skall ha möjlighet att undgå återvinning genom att förabevisning om gäldenärens solvens. Jag får i den delen hänvisa till vad jaganfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4). Det anförda leder enligtmin mening till att beredningens förslag i fråga om fristernas längd börgodtas. Återvinningsfristerna skall enligt beredningsförslageträknas från det att utmätningen fullbordades. Enligt min mening finns intetillräckliga skäl att på denna punkt frångå vad som gäller enligt 31 § KL,nämligen att tiden räknas från det att egendomen tagits i mät. Jag villsärskilt erinra om att frågan om bestämningen av den aktuella tidpunkten kommeratt få prövas på nytt i samband med att ställning tas till beredningens förslagtill utsökningsbalk (se SOU 1973:22 s. 276) och promulgationslag till balkenm.m. (se SOU 1974:55 s. 197). I avbidan härpå bör återvinningsfristensutgångspunkt liksom f.n. anges till den tidpunkt då egendomen tagits i mät. Utöver den nu berörda ändringen har vissa redaktionellajämkningar gjorts i den av beredningen föreslagna lagtexten. Härjämte kanerinras om att 35 § andra stycket beredningsförslaget getts ett vidaretillämpningsområde och flyttats till 28 § 2 departementsförslaget (se dennaparagraf). Det finns anledning att även beträffande utmätningunderstryka den allmänna förutsättningen för återvinning, att åtgärden skallvara till nackdel för borgenärerna eller vissa av dem då denföretogs. Jag hänvisar i den delen till vad jag anfört i den allmännamotiveringen (avsnitt 9.2.4). Närutmätning ännu inte lett till att borgenären fått betalning, följer av 40 c §andra stycket, att konkursboets rätt till återvinning enligt paragrafen skallbeaktas av vederbörande förrättningsman ex officio. Har borgenären däremothunnit få betalning, får återvinningstalan föras i vanlig ordning. 39 § Paragrafen innehåller vissa grundläggandebestämmelser angående återvinningens innebörd. Den motsvarar 37 § första ochandra styckena gällande lag samt 37 § punkt 1 första stycketberedningsförslaget (jfr även punkt 4). Bifall till återvinningstalan innebär i princip, att den rättshandlingsom är föremål för återvinning skall gå åter. Hur denna rättsverkan skallrealiseras är i huvudsak reglerat i 37 § KL. I 38 § KL behandlasdet fallet att egendom till vilken konkursboet har återvinnings-rätt överlåtitstill annan. Vidare finns i 40 § en bestämmelse om rätt till utdelning efteråtervinning. Frånsett pengar skall denegendom som frångått gäldenären i princip återställas. Detta är inte direktutsagt i lagtexten. Det har ansetts att ingendera parten har rätt att väljamellan prestation in natura och ersättning. Det är inte fullt klarlagt i vadmån även skadestånd kan åläggas vid sidan av återbäring in natura. Enligt 37 § första stycketKL gäller, att om egendom som skall återställas inte finns i behåll, boet harrätt till ersättning för därigenom uppkommen skada. Motsvarande gäller, ominteckningshandling som avses i 29 § inte kan tillhandahållas. Lagtexten tydernärmast på att ersättningen skall beräknas efter egendomens värde vid den tiddå återvinning äger rum. I 37 § andra stycket KLregleras det fallet att återvinningssvaranden har lämnat gäldenären vederlagför överlåten egendom. Han har då rätt att få tillbaka vederlaget eller, iandra hand, avräkna dess värde. Det sagda gäller dock inte, om vederlaget intekommit boet till godo och han hade kännedom om att gäldenären avsåg attundanhålla borgenärerna vederlaget. När bodelning går åter, är konkursboetskyldigt att återbära den egendom som gäldenären erhölil vid bodelningen. Omden egendom som konkursboet skall återbära inte finns i behåll, skall boet istället utge ersättning med egendomens värde. När betalning återvinns,återupplivas fordringen och borgenären får enligt 37 § fjärde stycket KL görasin fordran gällande i konkursen (jfr 40 § KL). Detsamma gäller bodelning, vidvilken egendom frångått gäldenären mot att fordran mot honom utlagts på hanslott. I princip skall borgenären ställas i samma situation som om han inte fåttbetalning. I 37 § sista stycket KLfinns en speciell regel som rör återvinning av gåva till gäldenärens make samtåtergång av bodelning mellan gäldenären och hans make eller dennes arvingar.Har gåva skett mellan makar utan att äktenskapsförord upprättats kan enligt 8kap. 5 § GB den make som mottagit gåvan i viss utsträckning bli ansvarig förden andre makens skulder. Har make vid bodelning eftergivit sin rätt kan denandre maken bli ansvarig på liknande sätt enligt 13 kap. 14 § GB. Har makeneller arvingarna till följd av vad som sägs i 8 kap. 5 § eller 13 kap. 14 § GBinfriat någon gäldenärens skuld innan stämning om återvinning delgetts, ärenligt 37 § sista stycket KL konkursboet skyldigt att återbetala vad somutgetts jämte ränta. Syftet är att undvika att vederbörande belastas dubbelt. Lagberedningen konstateraratt återvinningsreglerna i KL f.n. i princip bygger på presumtion om ond trohos återvinningssvaranden. Beredningens förslag eftersträvar en objektiveringav förutsättningarna för återvinning. Vidare har tidsfristerna förlängts. Avdessa och andra skäl menar beredningen det vara behövligt att modifierarättsverkningarna av återvinning i vissa hänseenden. I princip behållerberedningsförslaget den nuvarande ordningen att egendom som avses medåtervinning skall återlämnas och att, om den inte finns i behåll, ersättningdärför skall utges. Möjlighet öppnas emellertid att i vissa fall utgeersättning även om egendomen finns i behåll. Som nämnts i den allmännamotiveringen föreslår beredningen vidare, att det införs möjlighet att jämkarätten till återvinning (37 § punkt 3 beredningsförslaget). Beredningen har funnit önskvärt, att den grundläggandeprincipen vid återvinning, nämligen att egendomen skall återbäras in natura,kommer till uttryck i lagtexten. I beredningsförslaget har därför angetts attegendom som utgetts från någondera sidan skall återbäras. Har det t.ex. skettett byte skall sålunda återvinningssvaranden återbära det objekt som hanmottagit men å andra sidan återfå vad han lämnat gäldenären. På samma sättskall vid gåvoköp köpeobjektet återställas till boet men lämnat vederlag återgåeller avräknas. Vid återvinning av bodelning går f.n. bodelningen i dess helhetåter. Enligt beredningens förslag går bodelningen åter endast i den mån deninnebär en avsevärd eftergift eller egendom genom densamma frångått gäldenärenmot att fordran på honom själv utlagts på hans lott. Härav följer attåtervinningssvaranden har rätt att lämna kompensation så att resultatet avbodelningen blir godtagbart. Från den angivna regeln, att egendom som utgetts frånnågondera sidan skall återbäras, gör beredningen ett undantag beträffandeåtervinning av otillbörlig rättshandling (37 § punkt 4 andra stycketberedningsförslaget). I sådana fall skall den som lämnat gäldenären vederlagför egendom som återvinns inte ha rätt till ersättning för vad han utgett, omvederlaget inte kommit konkursboet till godo. Beredningen har inte ansettbehövligt att uppställa något krav på att gäldenären skall ha avsett attundandra borgenärerna vederlaget eller att medkontrahenten insåg att detta inteskulle komma dem till godo. Förutsättningarna för återvinning enligt regeln omåtervinning av otillbörliga rättshandlingar har av beredningen ansetts varatillfyllest. Om effekten blir alltför hård mot svaranden när denne endasthandlat culpöst, kan man enligt beredningen tänka sig jämkning av själva rättentill återvinning. Beredningen påpekar att om gäldenären använt vederlagetexempelvis till att gynna någon närstående genom att betala en skuld tilldenne, endast så mycket av vederlaget kan anses ha kommit boet till godo somsvarar mot den utdelning som den närstående skolat få i konkursen om skuldeninte hade betalats (jfr NJA 1928 s. 140). Beredningen föreslår vidare, att om egendomen inte finns ibehåll, ersättning skall utgå för dess värde. Regeln skall enligt beredningenha motsvarande tillämpning, när endast en del av egendomen finns i behåll. Vidvärdeersättning är det av särskilt intresse vilken tidpunkt som skall varabestämmande för beräkningen av värdet. Med utgångspunkt från regeln attegendomen skall återställas in natura menar beredningen det vara konsekvent att, om egendomen finns i behåll, somregel tillämpa värdet vid tiden för återvinningsmålets avgörande. Om egendomengått förlorad och krav på värdeersättning trätt i stället, bör denna beräknasefter värdet vid tiden för förlusten. Beredningenpåpekar att objektet för återvinning kan ha undergått sådan väsentligförändring eller infogats i annan egendom på sådant sätt att naturaprestationinte är godtagbar. Det kan också tänkas, att objektet trots att det finns i behållinte kan återställas. Även i sådana fall får enligt beredningen värdeersättningtillgripas. Motsvarande gäller, när egendomen eljesl inte är åtkomlig hosåtervinningssvaranden, t.ex. till följd av försäljning. Omobjektet endast delvis finns i behåll, fortsätter beredningen, skall enligthuvudregeln vad som är kvar återbäras, medan i övrigt värdeersättning kan börautgå. Den omständigheten att egendomen nedgått i värde genom normalt slitagemedför inte ersättningsskyldighet. Ett onormah uttag av skog, grus e.d. bördäremot ersättas såsom innebärande en minskning av kapitalet. Om egendomenskadats eller förstörts och ersättning därför utgått, kommer återvinningen attgälla ersättningen. I fråga om t.ex. aktier bör det enligt beredningensuppfattning som regel stå den återbäringsskyldige fritt att, om försäljning ägtrum, i stället lämna andra likvärdiga aktier i bolaget, Omundantagsvis egendom skall återbäras från båda håll och den inte finns i behållpå den ena sidan, bör det enligt beredningen inte hindra, att återbäring innatura åläggs den andra sidan, när egendomen på den sidan är i behåll. Beredningenerinrar om att det inom rättsvetenskapen har förordats, attåtervinningssvaranden alltid får fullgöra sin prestation i pengar om boet intehar något särskilt intresse av naturaprestation. Det kan enligt beredningenotvivelaktigt ibland vara av intresse för den återbäringsskyldige att få utgevärdeersättning i stället för att återlämna egendom som han behöver. Vanligenhar konkursboet inte heller något särskilt att vinna genom naturaprestation.Beredningen föreslår därför att, när återbäring av viss egendom är förenad medsiärskild olägenhet för den förpliktade, det kan medges honom att utgeersättning i egendomens ställe. Beredningen påpekar, att när jämkning ärnuotiverad, det också kan vara lämpligt att byta ut naturaprestation motpengar. Parterna kan vidare givetvis, om de är ense och reglerna om talerätt i39 § punkt 1 inte föranleder annat, själva bestämma huruvida naturaprestationeller värdeersättning skall utgå. Som förut nämnts innehåller 37 § fjärde stycket om att, när betalning återgår, borgenären får göra sin fordrangällande i konkursen. Motsvarande skall enligt bestämmelsen gälla, när vidbodelning egendom frångått gäldenären mot att fordran på honom utlagts på hanslott. Beredningen finner det utan särskild föreskrift uppenbart, att borgenärenmåste ha sådan rätt. Motsvarighet till 37 § fjärde stycket KL harföljaktligen inte upptagits i beredningsförslaget. Beredningenpåpekar att reglerna om återvinning och om begränsat betalningsansvar förgäldenärens make eller arvingar i 8 kap. 5 § och 13 kap. 14 § GB kansammanträffa (jfr 37 § sista stycket KL). Om egendom som make fått i gåvaåtervinns eller om bodelning mellan gäldenären och hans make eller dennesarvingar går åter samt maken eller arvingarna till följd av nämnda lagrum i GBinfriat någon gäldenärens skuld innan stämning om återvinning delgavsvederbörande, är konkursboet skyldigt att återgälda maken eller arvingarna vadsom sålunda betahs jämte ränta. Beredningen har inte funnit behövligt att iförslaget uppta någon uttrycklig motsvarighet till denna regel. I dessa fallbör enligt beredningen betalningen tillgodoräknas vederbörande. Att detta bör gällainte endast återvinning från gäldenärens make utan även återvinning från makesdödsbo anser beredningen självfallet. Remissyttrandena.Göta /lovrätf påpekar att återvinningssvarande, som lämnat vederlag för egendomsom återvinns, enligt 37 § andra stycket gällande KL kan gå miste om rätten attåterfå vederlaget, om detta inte kommit konkursboet till godo och han haftkännedom om gäldenärens avsikt att undanhålla borgenärerna vederlaget. Enligtberedningsförslaget berövas vid återvinning av otillbörlig rättshandlingåtervinningssvaranden rätten till vederlag även i de fall där han inte bortmisstänka gäldenärens avsikt att undanhålla vederlaget eller gäldenären inteens hade denna avsikt, vilket enligt hovrätten förefaller alltför långtgående.Hovrätten framhåller att den normala påföljden för återvinningssvarande vidåtervinning är att hans förmögenhetsställning återförs till samma läge som företransaktionen. Även om man anser att återvinningssvaranden vid återvinning avotillböriig rättshandling alltid handlat mera förkastligt än i övriga fall något som med fog kan ifrågasättas anser hovrätten det vara omotiverat attutkräva ett extra ansvar härför enbart i de situationer där vederlagförekommit. Förverkande av rätten till vederlag har vidare den mindre önskvärdakonsekvensen att återvinningssvaranden drabbas hårdare ju större vederlaget vartrots att motsatsen vore konsekventare. Hovrätten förordar därför att somförutsättning för förverkande bibehålls kravet på att återvinningssvarandenkänt till eller i vart fall bort känna till gäldenärens skadeavsikt. Hovrättenanmärker också att beredningsförslaget inte upptar någon motsvarighet tillstadgandet i 37 § femte stycket KL rörande konkursboets skyldighet attåterbetala vad make utgett till följd av bestämmelserna i 8 kap. 5 § och 13kap. 14 § GB.