prop · FZ0319 · 1975-12-31 00:00:00 — Därför skuUekunna göras gällande, att varselliden vid tiUämpning av FRL är att betrakta somen preliminär uppsägningslid men atl övervägande skäl ändå torde tala för attlön för varselmånaden omfattas av 11 § FRL vid sidan av lön föruppsägningstiden. RSV finner det angeläget all statsmakterna tar ställning tUldenna lUlämpningsfråga. anför att uttrycket "annan ersättning" i 11 § FRLvållat en del tillämpningsproblem. Det gäller framför allt hur skadeståndsanspråksom grundas pä LAS skall bedömas, t. ex. när skadestånd skall utgå enligt 38 §LAS på gmnd av alt anställd har sagts upp utan saklig gmnd. Om arbetsgivarengår i konkurs innan Prop.1975/76:19 48 skadeståndetbetalas, har del visat sig att oklarhet råder om skadeståndsanspråket skallbetecknas som "annan ersättning". I vart fall lär arbetslagaren inlekunna räkna med alt få ut något skadestånd om han har en uppsägningstid av sexmånader. Om han har en uppsägningstid på exempelvis , kan han dåenligt FRL "fylla på" med skadestånd upp till elt belopp sommotsvarar sex månaders uppsägningslön frågar förbundet. Förbundet påpekar alt iprop, 1974: 88 (s. 201 ff) avvisades en utsträckning av förmånsrätten till altgälla skadestånd enligt 39 § LAS men inget sägs där om skadestånd enligl 38 §LAS, Förbundet anser f.ö, atl sexmånadersbegränsningen i 11 § FRL inte längrebör bibehållas. Promemorians övervägandenangående fordran för uppsägningslid i fattigkonkurs behandlas inle ellerlämnas utan erinran av remissinstanserna. Undantag härifrån utgör LO som ifrågasätterriktigheten av bedömningen alt de anstäUda vUka inte sägs upp går miste om garanlibdoppavseende uppsägningslön i det fallet att arbete inte utförs efterkonkursbeslutet. Även om det inte uttryckligen skett en uppsägning avanställningsavtalen, måste just den extraordinära omständigheten attfattigkonkurs inträffat tala för att skäl saknas att låta anställningsavtalenbestå. EnUgt LO torde man kunna hävda att det av omständigheterna får ansesframgå att anställningsavtalen inle längre består och atl detta beror påarbetsgivaren. Det skulle eljest kunna leda lill orimliga konsekvenser ur såvälsocial som rättvisesynpunkt. När det gäller de sällsynta fallen ifattigkonkurser då de anställda utför arbete trots konkursenutan att uppsägning skett, ställer sig saken enligt LO givetvis någotannorlunda, men det kan även i dessa fall hävdas starka sociala ochrättviseskäl för uppfattningen att dessa arbetstagare skall tillförsäkraslöneskydd enligt LGL. LO stryker under att vadsom nu sagts inte får uppfattas så att LO förespråkar att etl konkursbeslut automatisktbör innebära uppsägning av anställningsavtal. LO är tvärtom av denuppfattningen att man bör hålla fast vid de regler som i detta hänseende gällerenligt anställningsskyddslagen och rättspraxis. LO anser att man i släUet börsöka åstadkomma en lösning av nämnda tillämpningsproblem som från den enskildearbetslagarens synvinkel ter sig rimlig och rättvis och att detta sker utanavvaktan på den slutiiga behandlingen av konkurslagskommitléns framlagdaförslag. En situation som i viss mån liknar den förut nämnda kan uppkomma vidordinär konkurs om konkursförvallaren fortsätter driften av verksamheten ochdel senare vid uppsägningstiUfäl-let visar sig att de anställdas fordringar päuppsägningslön inte täcks av konkursboets tillgångar. Denna fråga hör sammanmed frågan huruvida insolventa konkursbon skall försättas i konkurs eller ej. frågan hänvisar LO till sitt yttrande över konkurslagskommitléns belänkandeom förenklad konkurs, nämligen att om insolventa konkursbon inte kan 1975/76:19 49 försättasi konkurs, så måste dock arbetstagare hos sådana konkursbon tillförsäkras sammaskydd som det LGL ger i företagskonkurser. departementspromemorian intagna ståndpunkten alt bibehålla nuvarande avräkningsreglerför lönegarantin, som knyter an flll 11 § FRL och 13 § LAS, och att i ställetinrikta ansträngningarna på alt fä tillämpningen av reglerna att ske under säenkla former som möjligl lämnas i allmänhet utan erinran av remissinstanserna.Endast /SR anser att avräkningsbestämmelserna i 11 § FRL och 13 § LAS böromprövas. Enligt organisationens mening bör någon avräkning inte ske i lönegarantisammanhang.Avgörande vikt bör i sfåUet läggas vid alt arbetsgivaren faktiskt ärbetalningsskyldig. Det verkar vidare småaktigt att avräkna smärreextrainkomster som en arbetstagare lyckas skaffa sig' under uppsägningstidenmed tanke på den osäkra situaflon han totalt sett befinner sig i och de extrautgifter uppsägningen ofta för med sig. Det kan också bli svårt att dragränsen mellan smärre extraförtjänster och inkomster från stadigvarande anstäUning.En avräkningsregel kan medföra alt arbetstagarna blir trakasserade avarbetsgivaren och kan göra dem obenägna atl ta arbete , vUketär olyckligt om arbetskraftsbrist råder inom området. Frånvaron av en avräkningsregelkommer inte heller att drabba övriga arbetstagare, vilket däremot ibland kanbli fallet vid tilllämpning av 13 § LAS eflersom företagetslönebetalningsförmåga minskar. Länsstyrelseni län och två kronofogdemyndigheter anser det mindre tillfredsstäUandeatt arbetstagare inle behöver vara aktiv för att erhålla nytt arbete underuppsägningstiden. 4.5Utvidgning av garantin till nya personkategorier Uppfattningeni promemorian att någon utvidgning av lönegarantin till att omfatta underentreprenörsfordringar, som avser underentreprenörens och hans anställdas arbetsinsatser,inte bör komma i fråga delas av remissinstanserna nästan utan undanlag. SHIOföreslår däremot en begränsad utvidgning till sådana fordringar. Organisationenpåpekar att i promemorian anvisas en lösning på problemen att ta reda pålönedelens andel av fordran. Enligt förslaget till ny bokföringslag skallnämligen alla som driver rörelse vara bokföringsskyldiga. Underentreprenören måsleställa sin bokföring tUl förfogande och denna måsle utvisa storleken pålönefordran för att ersättning skall kunna erhållas. De anställda i icke-seriösaföretag är skyddade genom att de, om företaget inte kan betala ut lönerna, kanfå ersättning genom lönegarantin när den icke-scriöse underentreprenören går ikonkurs. De illojala icke-seriösa företagare som blivit egna företagare för attslippa beskattning och andra förpliktelser kommer nämligen inte i åtnjutandeav löne- 4 1975/76.1 saml. Prop.1975/76:19 50 garantin,då de inte torde kunna visa sina anspråk genom flllfredsställan-, de bokföring.Enligt SHIO:s uppfattning är det skillnad mellan stora och småunderentreprenörer då del gäller behovet av etl skydd mot huvudentreprenörenskonkurs. Medan små underentreprenörer vanligen bara arbetar med en eller högsttvåtre entreprenader , garderar sig den store genom att haett flertal entreprenader. En annan skillnad av betydelse i detta sammanhang äralt den lUle underentreprenörens situation socialt och ekonomiskt har mångalikheter med den anställdes. SHIO anser det rimligt att en utvidgadlönegaranti endast skaU gälla för underentreprenörer då löneandelen av derasfordran överstiger en viss procent av underentreprenörens lönesumma under åretföre den aktuella konkursen. Hur slor denna procentsats skall vara bör närmareutredas. Även med den av SHIO föreslagna utvidgningen av lönegarantin kommerunderentreprenören fortfarande all stå en betydande affärsrisk vid tecknandeav underentreprenadkonlrakt, bl. a. för fordran på levererat material. EnUgt SHIOundviker man genom förslaget flertalet onödiga konkurser. Förslagetatt lönegarantin skall utvidgas lill alt omfatta underhållsberätligads fordranpå underhållsbidrag tillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. Någraremissinstanser lar upp också andra frågor angående lönegarantisystemet än demsom behandlats i departementspromemorian. Sålunda vänder sig FöreningenSveriges kronofogdar, , /SR ochkronofogdemyndigheten i mot den nuvarande maximeringsregeln 12 § LGL.De hänvisar till alt enligt förslag i betänkandet (Ds Ju 1975: 4) LöneprivUegiumoch förmånsrätt för företagsinleckning löneprivilegiet skall avskaffas. Deanser atl maximigränsen skall slopas. och /SR föreslår medhänvisning till sina remissyttranden över nämnda belänkande alt, om någonmaximering bör vara kvar, bör gränsen sättas vid 15 basbelopp. FöreningenSveriges kronofogdar erinrar om atl maximiregeln tillkom för att förebyggamissbruk av garantin. Föreningen menar alt regeln inte i någon väsentlig gradkan försvåra missbruk. i anför alt, om enarbetstagare i undantagsfall skulle kunna göra gäUande större fordran än vadsom motsvarar fem basbelopp, förefaller det ohemult att han på grund av maximeringsregelntvingas flll förlust i konkursen medan övriga löneborgenärer erhåller fullutbetalning. De ekonomiska konsekvenserna av regelns slopande torde enligtkronofogdemyndigheten bli små. lar upp en fräga om lönegarantiavgiften. Förbundetanser att, eftersom konkurser bland Prop.1975/76:19 51 offentligtägdaförelag måste betraktas som synnerligen ovanliga, bär dessa företag enoproportionerligt stor del av kostnaderna för lönegarantin. att om antalet konkurser även i fortsättningen utvecklasenligt den trend promemorian redovisar bör en revidering av systemetövervägas, RSV anför alt extra anslagkommer att erfordras för den specialutbildning avseende nya arbetsrutiner ocharbetsrättsliga spörsmål som inte ryms inom den ordinarie fackutbildningensram, Lagen(1970: 741) om staflig lönegaranti vid konkurs (LGL) trädde i kraft den 1januari 1971. Den innebär i korthet atl staten svarar för betalning avarbetstagares fordran hos arbetsgivare som har försatts i konkurs. Defordringar som omfattas av lönegarantin är lönefordringar med förmånsrättenligt 11 § förmånsrättslagen (1970: 979), FRL, pensionsfordringar medförmänsrätt enligt 11 eller 12 § FRLi, konkursansökningskostnader samt sådanakonkurskostnader som avses i 188 § konkurslagen (1921: 225), KL, Prövningen avlönegarantianspråk ligger hos kronofogdemyndigheten när fråga är om konkurs somhandläggs enligt 185 § KL, s, k, fattigkonkurs, och hos konkursförvaltaren iordinär konkurs (förvaltarkonkurs). Garantibelopp betalas ut av länsstyrelsenefter underrättelse från kronofogdemyndigheten resp, konkursförvaltaren. I frägaom utbetalat belopp inträder staten i arbetstagarens rätt mot konkursgäldenären.Lönegarantin är begränsad till fem basbelopp såvilt avser fordran med förmånsrättenligt 11 § FRL men är i övrigt obegränsad. Den finansieras genomarbetsgivaravgifter. Dessa förs till en fond som förvaltas av kammarkollegiets fondbyråoch varifrån länsstyrelserna rekvirerar medel för utbetalningar.Tillämpningsföreskrifter till LGL återfinns i kungörelsen (1970: 745) omstatlig lönegaranti vid konkurs (LGK). Dessutom har () medstöd av bemyndigande i kungörelsen utfärdat närmare föreskrifter förtillämpningen av bestämmelserna i om länsstyrelses och kronofogdemyndighetshandläggning av lönegarantiärende samt en arbetsbeskrivning för kronofogdemyndighetvid handläggning av sådant ärende. Frågor om ändringar ireglerna för lönegaranfln väcktes av LO och TCO i en gemensamskrivelse till chefen för dåvarande . Organisationernaframhöll i skrivelsen att LGL inneburit en avsevärt förbättrad lönetrygghel förarbetstagare som drabbas av arbetsgivares konkurs. Trots detta hade emellertidvissa ölägenheter visat sig förekomma i samband med lönegaranliärendenas handläggning.Sålunda klagade organisationema på länga handläggningsti- När här och i det följande 11 eller 12 § FRL nämns avses den lydelse paragrafernahar före . Prop.1975/76:19 52 deri såväl fattig- som förvaltarkonkurser. Vidare tog organisationerna upp frågorom rätt svarande och rättegångshinder som kan uppkomma när arbetstagaren harhänvisats att stämma arbetsgivaren till domstol. Slutligen hemställde LO ochTCO att garantin skuUe utvidgas till att omfatta rättegångskostnader i sådanhänvisningsprocess, I motioner i har också väckts frågor omjusteringar i reglerna om lönegarantin, Lönegaranlisystemethar nu tillämpats . Det är därför naturUgt atl sammanfattaerfarenheterna av systemet och göra de ändringar i det som är motiverade, Ifebruari 1974 tillsatte jag en arbetsgmpp inom meduppgift att se över lönegaranlisystemet och föreslå de ändringar som behövs.Resultatet av detta utredningsarbete har redovisats i endepartementspromemoria (Ds A 1975: 4) Översyn av lönegarantisyslemet vidkonkurs. Ipromemorian framhålls att lönegaranflreformen har inneburit en avgörandetrygghetsfaktor för arbetstagare, både organiserade och oorganiserade, somdrabbas av arbetsgivares konkurs. Lagstiftningens betydelse framträder främsti faltigkonkurser där tidigare någon betalning ur konkursboet över huvud tagetinte kunde påräknas. Farhågorna för att reformen skulle medföra en ökning avantalet konkurser har inle besannats. Inkomsterna och utgifterna förlönegarantifonden har stämt någorlunda väl överens med de beräkningar somgjordes vid reformens tillkomst. Erfarenheterna av lönegaranlisystemet ärenligt promemorian i huvudsak goda. Vissa detaljer i systemet bör emellertidändras. Departementspromemorianinnehåller förslag som syftar till att nedbringa handläggningstidema i såväl faltig-som förvaltarkonkurser. Förslagen innebär atl man i viss utsträckning frikopplarhandläggningen av lönegaranliärendena från det formbundna och, i dettasammanhang, relativt långsamma konkursförfarandet. Möjlighet till kraftigaresanktioner mot tredskande konkursgäldenär föreslås bli införd. Vidare föresläsatt den nuvarande ordnmgen att hänvisa arbetslagaren att väcka talan viddomstol, om lönefordran är tvistig, slopas. I promemorian föreslås ocksåutvidgningar av lönegarantin till bl, a, mätningsarvode och fackligmedlemsavgift som arbetsgivaren har innehållit av arbetstagares lön. Vidarebehandlas frågan om utvidgning av lönegarantin till vissa underentreprenörsfordringar.Vissa av förslagen i promemorian nödvändiggör ändringar i främst LGL och KL,Andra påkaUar endast ändringar i LGK, vilka det ankommer på regeringen att taställning tiU, eUer i de tillämpningsföreskrifter som RSV har bemyndigats attutfärda, I det följande avser jag att behandla de frågor som måste underställasriksdagen, medan jag redogör för övriga frågor upplysningsvis och i den måndet behövs för sammanhanget. Förslageni promemorian har remissbehandlats. De har fått ett genomgående välvUligtmottagande av remissinstanserna. 1975/76:19 53 morianbetonas nödvändigheten av att utbetalning av lönegarantimedel tillarbetslagarna sker snabbare än f. n. De förslag som har lagts fram i dettaavseende tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser.Det förekommer bland remissyttrandena visserligen ett mindre antal invändningarsamt vissa påpekanden och tUlägg men de avser oftast praktiska frågor vidtillämpningen och berör mera bestämmelser i och än lagstiftningsfrågorna. Jag delar promemorians ochremissinstansemas uppfattning alt erfarenheterna av lönegarantisystemet harvarit i huvudsak goda. Som har framhållits utgör lönegarantin en belydelsefuUtrygghetsfaktor för arbetstagare som drabbas av arbetsgivares konkurs, Allaåtgärder bör självfallet också vidtas för att förbättra systemet, I Ukhet med flertaletremissinstanser anser jag att de ändringar som föreslås i promemorian bör göradet möjligt att få snabbare och effektivare handläggning avlönegarantiärendena. Jag delar också uppfattningen att ändringarna ilönegarantisystemet bör genomföras . Starka sociala skäl talar härför. Närdet gäller de lagtekniska frågorna vill jag anmäla att jag på några punkterförordar en något annan lösning än den som har föreslagits i promemorian. Jagåterkommer till dessa frågor i del följande. 5.2Tiden för utbetalning av lönegarantimedel Ipromemorian konstateras att handläggningstiderna i lönegarantiärendena i regelblivit betydligt längre än de tider som förutsattes vid reformensgenomförande, nämligen en å vid faltigkonkurser och ca tre månadervid förvaltarkonkurser. a, har förutsättningen atl kronofogdemyndighetenvid faltigkonkurser skulle få kännedom om löneanspråk i nära anslutning tillkonkursbeslutet visat sig brista. I av särskilt undersökta fall har tidsålgångenfrån konkursbeslutet varit en å och i av fallen mer än tvåmånader. Den egentliga handläggningstiden hos kronofogdemyndigheten har uppgåttlill högst en månad i , en å i , två å ica och mer än i av ärendena. En undersökning hoslänsstyrelsen i för tiden september december åren 19711974visar att det dröjt högst i , tre ä i ,fyra å i och mer än i av ärendena frånkonkursbeslutet tiUs underrättelse frän förvaltare enligt 6 § LGL kommit intill . Handläggningstiderna hos länsstyrelserna torde, utom hoslänsstyrelsen i , inte ha överstigit den tid om högst en veckasom RSV har angett i sina tillämpningsföreskrifter, I har flertaletärenden i regel klarals av . Orsakerna tiU dröjsmålen är enliglpromemorian många. Bl, a, kan upprättandet av bouppteckning 1975/76:19 54 ochdess beedigande försenas, konkursgäldenären vägra samarbete eller varaoanträffbar, andra personer som har upplysningar att lämna vara svåranträffbaraoch utredningen kompliceras av skilda skäl, såsom bristande bokföring. Vidarekan förvaltare dröja med underrättelse till i avvaktan påeventuell förskottsbetalning etc. Ipromemorian påpekas att 11 § LGL gör det möjligt för arbetstagarorganisationernaalt förskottera medel till arbetstagama. Organisationerna har dock, närmast avprincipiella skäl, varit ovilUga att medverka på detta sätt. Tanken på att göradel möjligl för arbetstagarna att överlåta rätt till garantimedel tiUkreditinstitut förkastas i promemorian. De skäl, t. ex, riskerna för underpris,som vid lönegarantireformens tiUkomst anfördes mot en sådan möjlighet är allflämtgiltiga. Det föreslås att det principiella förbudet mot överlåtelse i 11 § LGL behåUsoch alt ansträngningarna i stället inriktas på alt skapa ett effektivare ochmindre tidskrävande förfarande. Promemorians förslag har pä något undantag närgodtagils av remissinstanserna. Föregen del anser jag att del skulle innebära risker för arbetstagarna om manutvidgade möjligheterna all överlåta rätt lill garantimedel. Jag vill i dennafråga hänvisa till vad som anfördes vid lönegarantireformens tillkomst (prop,1970: 201 s, 3941, 71, ILU 1970: 79 s. 29). I stället bör man såsom harföreslagits söka andra lösningar. Åtgärder som innebär effektivare och framförallt enklare och snabbare handläggning av lönegarantiärendena bör i förstahand övervägas. För att lönegarantiärendenskall kunna tas upp av kronofogdemyndighet snabbare än f, n, föreslås ipromemorian en rad åtgärder. En del av dessa är avsedda att vidtas inom ramenför de nuvarande lagreglerna, t. ex. genom ändringar i LGK, i föreskrifter avRSV m. m. och en del innebär ändringar i nuvarande lagstiftning, I sistnämndahänseende föreslås vissa ändringar i reglema i KL om inledande av konkursförfarandet.Sålunda bör gäldenären, om han själv söker sig i konkurs, i den förteckning sombör bifogas ansökan uppge i vad mån skuld avser lön eller pension. Vidareföreslås att gäldenär anmanas att i föreskriven förklaring över borgenärskonkursansökan anmäla varje borgenär med förmånsrätt enligt 11 och 12 § FRL ochborgenärens adress. Med stöd av dessa uppgifter kan konkursdomaren i de fall gäldenärenlämnat begärda uppgifier genast anmäla dem till kronofogdemyndigheten, I promemorianföreslås att bestämmelser enligt det sagda tas in i 8 och 13 §§ KL. Det påpekasatt om gäldenären bestrider borgenärs konkursansökan och frågan hänskjuts tillrätten bör gäldenären vid inställelse i rätten tillfrågas om sina löne- ochpensionsborgenärer. Denu redovisade förslagen har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av flertaletremissinstanser. Någon remissinstans vill gå ännu längre och föreslår altborgenär bör vara skyldig i konkursansökan att ange om gäldenären ärföretagare samt namnen på eventuellt kända löneborgenärer. Prop.1975/76:19 55 Någraav de remissinstanser som tillstyrker förslagen påpekar atl man inte bör hysaalltför stora förhoppningar på effekterna av reglerna eftersom en gäldenär somsöks i konkurs ofta inte är samarbetsvillig. En remissinstans anser dettveksamt om gäldenären bör påläggas den föreslagna skyldigheten innan han harförsatts i konkurs. Föregen del ser jag saken på följande sätt. Förslagen ligger i linje medsträvandena att ge kronofogdemyndigheten upplysning om lönega-ranlianspråken såtidigt som möjligt. Man bör därför pröva även möjligheterna all på konkursansökningsstadietsöka skapa bättre underlag för bl, a. en snabb underrättelse frånkonkursdomaren till kronofogdemyndigheten om löne- och pensionsfordringar.Effekten av regler av det slag som har föreslagils i promemorian är emellertidberoende av gäldenärens samarbetsvilja. Någon direkt påföljd av att gäldenärunderlåter atl exempelvis i sådan förteckning över tillgångar och skulder somfogas vid konkursansökan specificera löne- och pensionsskulder drabbar honominte enhgt KL:s regelsystem. Det synes inte heller vara en lämplig ordning altinföra tvängsregler som skulle ta sikte på en situation där det allflämt ärovisst om konkurs kommer att beslutas eUer inle. Delta gäller naturligen i änhögre grad beträffande det fallet att gäldenären avkrävs förklaring överborgenärs konkursansökan. Medhänsyn till det anförda föreslår jag efter samråd med chefen för jusfltiedepartemenletatt man väljer en något annan metod än enligt promemorian för att realiseraförslagen. Vad gäller de föreslagna ändringarna i 13 § KL förordar jag attföreskrifter med motsvarande innehåll utfärdas i administrativ ordning. har nämligen företrädesvis karaktär av handlingsregler riktade flllkonkursdomaren. 1 likhet med konkurslagskommittén anser jag att rätlensföreslagna roll vid gäldenärens inställelse i konkursansökningsmålet börregleras i författning. Också bestämmelsen härom bör i konsekvens med vad jagnyss har sagt meddelas i administrativ ordning. Frågan om ändring i 8 § KL börlämpligen prövas i samband med de överväganden som f. n. pågår inomjustitiedepartementet på grundval av konkurslagskommitléns belänkande (SOU1975: 6) Förenklad konkurs m. m. Genom de här redovisade lösningarnatillgodoses i allt väsentligt önskemålet att kunna få tillgång till uppgifterom lönegarantianspråk redan på konkursansökningsstadiet. följer mandet lagtekniska mönster som är vägledande vid den pågående reformeringen avkonkurslagstiftningen. Enligtpromemorian är de behandlade förslagen inle tillräckliga. Andra åtgärder mästetill för att kronofogdemyndighet sä snabbi som möjligt skall bli underrättad omlöne- och pensionsanspräken. Det föreslås att gode mannen i fattigkonkursskall vara skyldig att anmäla löne-och pensionsskulder tillkronofogdemyndigheten så snart de kommer flll hans kännedom under arbetet medbouppteckningen. Vidare bör gode mannen vara skyldig att i bouppteckning alltidberöra frågan om löne- Prop.1975/76:19 56 fordringar förekommer i konkursen. Bestämmelser i enlighetmed det anförda föreslås bli intagna i 185 § första stycket KL. Den föreslagna ändringen i 185 § KL har mottagits positivtav flertalet remissinstanser. Även jag anser att den bör genomföras. Som påpekasi promemorian kommer, om konkursdomaren, kronofogdemyndigheten och gode mannenagerar i enlighet med det anförda, lönegarantiärende som regel inle längre attväckas hos kronofogdemyndigheten försl genom översändande av bouppteckning. Medhänsyn tiU kronofogdemyndighetens utredningsarbete bör emellerfld såsom harföreslagits avskrift av bouppteckningen även i fortsättningen översändas tillmyndigheten. Delsamma gäller viss uppgift om löne- och pensionsskuld vidövergång från ordinär konkurs till fattigkonkurs. Bestämmelser härom börmeddelas i administrativ ordning. Jag avser alt senare föreslå regeringen attmeddela sådana bestämmelser. Den nuvarande möjligheten att genom bötessanktionen tvingaen samarbetsovUlig gäldenär att medverka, är enligt promemorian otillräcklig.I stället föreslås, efler förebild från 94 § KL, bestämmelser i om atthämtning och häktning skaU få användas mot gäldenär som underlåter attfullgöra sin uppgiflsskyldighet.