prop · FZ0389 · 1975-12-31 00:00:00 — Organisationskommitténför högskolereformen i högskoleregion tillstyrker SÖ:s kapaciletsförslagvad gäller , och men anser att en ytterligare ökning av förskoUäramlbildningenbör ske i . En sådan är möjlig också i , anser kommittén.Organisationskommittén för högskolereformen i högskoleregion anseratt Sö:s dimensioneringsförslag är alt betrakta som ett minimum. Denföreslagna utbyggnaden är både möjlig och angelägen alt genomföra 1976/77.Kommittén understryker också alt kvalitetsaspekten och den pedagogiskamålsättningen inte får gå förlorade i den förestående kvantitativa expansionen.Kommittén anser det vara en fördel att övertalig lärarpersonal kan engageras ien utbyggd förskollärar- och frilidspedagogutbildning för att därigenombibehålla delar av läramtbildningsorganisationen intakt och i nya utbildningarnyttiggöra erfarenhet av pedagogiskt arbete. Organisationskommitténför högskolereformen i högskoleregion stäUer sig positiv till denföreslagna utbyggnaden men anser att 1975/76: 89 22 enomfördelning av resurserna snarare bör ske över seklorsgränsema än inom sektornför utbUdning för undervisningsyrken. Vidare pekar kommittén på vikten av attregionernas relativa slorlek inte blir den enda dimensioneringsfaktom förenskilda utbildningar. Organisationskommitténför högskolereformen i högskoleregion tUlstyrker SÖ:slokaliseringsförslag och framhåUer att det fortsatta beredningsarbetet intefår leda till att nytillskottet i regionen minskas i förhållande tillförslaget. Enligt organisationskommittén för högskolereformen i /högskoleregiönmåste eftersträvas att förslaget om en ökad utbUdning av förskollärare ochfritidspedagoger inte leder till beslut av avgörande betydelse förhögskoleplaneringen . Mot bakgrund av att de expanderande läramtbUdningamai betydande utsträckning efterfrågar samma resurser på lärarsidan som lågstadielärarutbildningenmenar kommittén att man nödgas räkna med en avveckling av lågstadieläramtbildningeni . För mellan-stadielärarlinjen föreslår kommittén att 24studerande flyttas från till . Samma kapacitet föreslås påmellanstadielärarlinjen i med hänsyn tUl sambandet med ämnesläramtbUdningenspraktisk-pedagogiska del, vilken förutsätts finnas kvar i . önskemål om ytterligare en klass i förskollärarutbUdningen i . 4 Föredraganden Vissa gemensamma frågor Deutbildningar som berörs av mina förslag i det följande tillhör enligt rUisdagensbeslut (prop. 1975: 9, UbU 1975: 17, rskr 1975: 179) högskolan fr. o. m. den 1juli 1977. Jag har därvid samrått med chefen för . Ifrågor rörande utbyggnaden av förskollärar- och frilidspedagogutbildning harjag dessutom samrått med chefen för . Tillgmnd för mina överväganden och förslag i det följande ligger rapporten (Ds U1975:12) från den av chefen för tiUkallade arbetsgmppenför vissa lärarhögskolefrågor jämte remissyttranden över rapporten. I dennahar bl.a. vägts in de prognoser över del framtida lärarbehovet som utarbetadesav () och () vad gällerklassläramlbUdningen samt vad gäUer ämneslärarutbildningen.Vidare har SÖ på regeringens uppdrag kommit in med förslag tUl utbyggnad avutbildningen av förskollärare och fritidspedagoger för samhällets bamomsorg. Arbetsgmppensförslag tog principiellt upp frågan om en utbyggnad av förskollärar- ochfritidspedagogutbildningarna. En utbyggnad av den storleksordning som haraktualiserats ändrar vä- Prop.1975/76: 89 23 sentligtpå förutsättningarna för planeringen av sektorn för utbildning förundervisningsyrken. Organisationskommittéerna för högskolereformen har därför berettstUlfälle att yttra sig över SÖ:s förslag. Den brist på behörigalärare inom och gymnasieskolan som har förelegat är nu ihuvudsak hävd. Denna för skolvä-. sendet gynnsamma situation har sin gmnd i denbetydande utbyggnad av läramtbUdningen som ägde mm från mitten av 1960-taletoch som /70 har förbylts i en successiv nedskäming av kapaciteten i klass-och ämneslärarutbildningama. byggdes utbUdningen av förskollärare utunder . Det är nu viktigt att resursema inom sektom förutbildning för undervisningsyrken i första hand inriktas på utbildning avsådan personal som det råder brist på. Om de åtaganden som har gjorts beiräffandeutbyggnaden av samhällets barnomsorg skall kunna uppfyllas, måste enytterligare kraftig utbyggnad av utbUdningen av förskollärare ochfritidspedagoger komma lill slånd. är det angeläget att dekunskaper och erfarenheler som har samlats inom den nuvarande klass- och ämnesläramtbildningsorga-nisalionenkommer de nämnda expanderande utbildningarna till del. JagvUl framhåUa vikten av att studerandeantalet inom utbUdningar av den karaktärsom det här är fråga om på varje berörd ort hålls på en sådan nivå attkvaliteten i utbUdningen kan upprätthållas. Utgångspunkten för läramtbUdningensyttre organisation måste enligl min mening i första hand vara alt fömtsättningarskall ges, i vad avser både personal och studerande, för en väl fungerande läramtbUdning.Vid en alltför begränsad intagning blir antalet läramtbUdare på en viss linjeså litet att den stimulans och utveckling som ligger i det dagliga samarbetetmed kolleger kan komma att hämmas. Elt alltför litet timunder-lag kan ocksågöra det svårt alt rekrytera de mest kvalificerade och intresserade läramtbildama.För lärarkandidatemas del kan utbildningen komma alt utformas av en eller ettfåtal lärare, vUket inle främjar allsidigheten i särskUt metodikutbildningen.Utan några ingrepp i den nuvarande utbildningens mål och innehåll, vilka utredsav läramtbildningsutredning, bör en anpassning av den yttreorganisationen nu ske tUl en betydligt minskad intagning till klass- och ämnesläramlbUd-ning.Samtidigt måsle en sådan anpassning göras med ulgångspunkt bl. a. i tidigareställningstaganden om en geografisk spridning av dessa utbUdningar och iperspektivet av vilken betydelse en läramtbUdning i olika avseenden har för enregion. Kostnadema per lärarkandidat för att bedriva UtbUdning på viss ortmåste självfaUet också vägas in i en tolal-bedömning. Behovetav klasslärare och ämneslärare Enav utgångspunkterna för arbetsgmppens förslag om dit.neMsione-ring av klass-och ämnesläramlbildningarna har, som jag har nämnl, varit tillgängligaprognoser. Ett stort antal remissinstanser har kritiserat 1975/76: 89 24 prognosmaterialetsom underlag för långsiktiga bedömningar av behovet av olika lärargmpper. Dethar anförts alt materialet har utarbetats med skolväsendets behov avarbetskraft som enda utgångspunkt och att prognoserna inte i tUlräcklig ulslräckninghar tagit hänsyn till successiva förändringar i behovet av lärare, t. ex. iform av ökad deltidstjänstgöring för lågstadielärare, rörlig pensionsålder m. m. Jagvill för egen del framhålla alt prognoserna endast kan utvisa en tendensrörande behovet av lärare. Något krav på exakt överensstämmelse mellan prognosoch faktisk efterfrågan kan aldrig uppställas. Det är angeläget altorganisationen för läramtbUdning är sådan att utbildningskapaciteten smidigtkan anpassas till nya förhållanden. Jagvill i delta sammanhang beröra några av de faktorer som av fleraremissinstanser anses öka behovet av lärare och som enligt dessa inte harbeaktats i prognosmalerialet. Kritiken beiräffande den bristande tillförlitligheteni prognosmalerialet är i första hand inriktad på det beräknade behovet avklasslärare, främst lågsladidärare. Flerainstanser menar alt dagens arbetsmarknadssituation inte får vara avgörande förbeslut om läramtbUdningens dimensionering. Även individemas efterfrågan på utbUdningbör tUlmätas slor vikt när utbildningskapaciteten fastställs. Till detlakommer alt pedagogiskt utbildad personal efterfrågas även av andra avnämare änskolväsendet. Vidställningstaganden till förslagen års läramlbildnings-sakkunniga (prop.1967: 4) anförde dåvarande chefen för alt det varnödvändigt alt vid beslut om läramtbUdningens kapacitet anlägga ett vidareperspektiv än vad som följde av att strikt tillgodose skolväsendets behov avlärare. Med hänsyn bl. a. till den då rådande lärarbristen och de högafödelsetalen och därmed ell förutsebart ökat behov av lärare inom skolväsendetförordades för den period som då kunde överblickas en ulbUdningskapacitet somöversteg den av de sakkunniga föreslagna. Man räknade då med att personer medlärarutbildning i väsentlig utsträckning skulle söka sig också till andrasektorer av arbetsmarknaden. Situationenhar nu väsentligt förändrats. Skolväsendets kvantitativa utbyggnad haravstannat som födelsetalen har sjunkit. Tillskottet av nyexamineradelärare har varit betydande. Arbetsmarknadsläget för personermed annan högre utbildning har också undergått förändringar, vilket harinneburit en ökad konkurrens om arbetstillfällen. Med hänsyn lill dennautveckling finns skäl att iakttaga en viss försiktighet vid bedömningen av möjlighetemaför ulbU-dade lärare alt få anställning utanför skolväsendet. Av dessa är del enliglmin bedömning i första hand utbUdade ämneslärare som i slörre utsträckning harmöjlighet att få anställning utanför undervisningsområdet. Det principiellasynsätt som präglade förslagen i prop. 1967: 4 om reformerad lärarutbildninghar sålunda fortfarande giltighet även Prop.1975/76: 89 25 omutbildningens dimensionering måste avvägas också med hänsyn lill andra förhåUanden.Jag vill erinra om vad jag anförde i direktiven lUl läramtbildningsutredningangående läramtbUdningens användbarhet även inom verksamhetsområden utanförskolan. Jag framhöll då alt elt bredare synsätt på utbUdningen får konsekvenserbl. a. för studiemas innehåll. Som jag i det föregåendehar konstaterat har den tidigare lärarbristen i stort hävts. Den kvarståendebristen är, som bl. a. () framhåller, av lokalkaraktär. Enligt den regislrering som utförs av AMS förhåller det sig så alt sedanen tid tillbaka elt antal utbildade klasslärare och lärare i läroämnen inlekan få önskad anställning som lärare. Till detla kommer alt ett stort antallärarkandidater, som togs in i utbildningen läsåren 1973/74 och 1974/75, kommeralt utexamineras . Vissa remissinstanser bestrider alt ett visst lä-raröverskotiföreligger genom att visa på svårigheten alt få alla vikariat lillsälta medutbildade lärare. Flera länsskolnämnder har t. ex. påpekat alt det en lid inpå terminen ofla inte går. att få behöriga vikarier, inte ens på orter där läraröverskottetär registrerat som särskilt stort. Detta lorde främst bero på den s. k. lokalabundenheten. Lärararbetsmarknaden kännetecknasunder senare år av alt det har rått både över- och underskott påbehöriga lärare. Detta förklaras främst av alt elt antal lärare är bundna tUlannan ort än där efterfrågan finns på lärare. Enligt min mening kan vissaöver- eller underskott på behöriga lärare inte utgöra gmndför dimensionering av utbildningen med syfte att nå balans mellan tillgång ochefterfrågan först på . Om det råder överskott eller ej kan enligtmin bedömning inte avläsas av det förhållandet alt alla tillfälliga vikariatinte kan täckas med utbildade lärare. Jag anser del inte möjligt all genomrimliga kvantitativa ulbUdningsinsalser häva lärarbristen så långt alt allauppkommande tillfälliga lärarbehov kan läckas med behöriga lärare. Mednuvarande lärartillgång är problemet en organisationsfråga och inte enfråga om utbildningskapacitet. Fömtsättningama för alt i rimlig utsträckningtäcka också tillfälliga lärarvikarial med behöriga lärare är beroende av möjlighetemaätt anställa lärare på eller deltid också för uppgiften att täckatillfälligt uppkommande vikariat. Jag avser att ta upp hithörande frågor inomkort i en proposition på gmndval av förslag från uiredningen (SOU 1974: 53) omskolans inre arbete. Jag vill emellertid peka på atl elt system för vikariat, t.ex. med s. k. reserwikarier, inte ger elt ökat lärarbehov. Flera remissinstanser harockså riktat kritik mot arbetsgmppens förslag till intagningslal, främst till klassläramtbildningen,med hänsyn lill all gruppen inte har vägt in vissa generellaarbetsmarknadspolitiska reformer i förslagen. Särskilt nämns möjlighetema tillflexibel pensionsavgång, rätten lill ledighet för studier, tillkomsten av detfackliga för- 1975/76: 89 26 troendemannainstitutet,förlängningen av .ersättningstiden för föräldrapenning m. m. Några störreförändringar i utbUdningsbehovet torde dock knappast uppstå på grand av dessareformer. Så t. ex. beviljas intresserade lärare oftast tjänstledighet förstudier . Den rörliga pensionsavgången behöver enligl min mening inlebetyda att pensionsavgång generellt kommer att ske vid en lägre ålder än . 1övrigt har jag sökt väga in dessa reformer i de allmäima överväganden omutbildningskapaciteten som jag anger i det följande. Arbetsgmppensdimensioneringsförslag ifrågasätts också mot bakgrund av väntade reformer påskolväsendets område, vilka skulle medföra en ökad lärartäthet.Främst pekas då på väntade ställningstaganden till förslagen från uiredningenom skolans inre arbete. Enligt mina bedömningar kommer den nuvarande.lärartätheten inte nämnvärt alt förändras om förslagen genomförs. Flera remissinstanserframhåller att många utbildade lärare bara arbetar på deltid och menar attdetta skapar ett behov av alt öka läramtbUdningen. Deltidstjänstgöring är numer vanlig, framför allt bland lågstadielärare, framhåller dessa. Tendensenpåpekades emellertid redan i yttranden över läramtbildningssakkunnigas förslag (SOU1965: 29). Möjligheten till partiell tjänstgöring för klasslärare tillkomgenom beslut (prop. 1962: 54, SU 1962: 1, rskr 1962: 328).Dåvarande chefen för uttalade då att en sådan åtgärduppenbarligen står i viss motsättning till principen om klasslärar-syslemet.Med hänsyn till möjlighetema att genom en partiell tjänstgöring kunna ökarekryteringen tUl läraryrket och tillmötesgå enskilda läraresönskemål om reducerad tjänstgöring stannade departementschefen dock för attföreslå alt möjlighet lUl partiell tjänstledighet resp. deltidsanställningskulle införas fr. o. m. /63 för klasslärare. Föregen del vill jag framhålla alt frågan om deltidstjänstgöring för lärare måslevägas mol önskemålen att minska antalet lärare som undervisar en gmpp elever.Samtidigt kan den enskilda läraren, liksom andra arbetstagare, ha berättigadeskäl för att arbeta dellid. Jag är emellertid inte beredd alt anpassaintagningen till i första hand lågstadieläramt-bUdningen till elt syslem därdeltidstjänstgöring blir alltmer vanlig. Det skulle innebära att man bygger indeltidstjänstgöring i ett utpräglat kvinnoyrke som en fömtsättning för utbildningensdimensionering. Jag vill också framhålla alt det finns en inte obetydlig reservav utbildad lärar-arbetskraft i den gmpp som f. n. arbetar deltid.Åldersfördelningen i lärarkåren gör det sannolikt att de som tillhör dennaarbetskraftsreserv senare kommer att öka sin yrkesverksamhet. Berördapersonalorganisationer har också uttalat att kapaciteten i olika läramtbUdningarinte får anpassas tUl elt system med deltidstjänstgöring. JagvUl framhålla att önskemålet alt anpassa läramtbUdningens dimen- Prop.1975/76: 89 27 sioneringtiU intresset hos de enskilda självfaUet mte kan tiUgodoses helt. Sektorn förutbildning för undervisningsyrken som helhet kommer fortfarande att ha sådanomfattning att olika intresseval bland de studerande kan tillgodoses. SkiUnademai arbete som frUidspedagog, förskollärare och lågstadielärare bör inteöverdrivas. Inom ramen för de principer för planering av högskoleutbUdningensom har fatlat beslut om måste övervägas vilken del den nu aktueUa sektomkan få la i anspråk. Elt klart dokumenterat behov av en ökad utbUdnmg avförskollärare och fritidspedagoger föreligger. Det är därför naturUgt alt inomsektom nu prioritera en utbyggnad av dessa utbildningar som begränsningargörs i utbildningar där behovet av utbildad personal har minskat. Härigenom kanbefintliga resurser utnyttjas för nya samhälls-behov. Dimensioneringav ämneslärar- och klasslärariitbildningarna Arbetsgmppenhar föreslagit en årlig intagningskapacitet av 216 studerande pålågstadielärarlinjen, 528 på mellanstadielärarlinjen och 1 035 inom änmeslärarutbildningenspraktisk-pedagogiska del. När det gällerdimensionering av ämneslärar- och klassläramtbild-ningama har jag i detföregående redovisat att bl. SÖ, /SR och TCO i huvudsak anser arbetsgmppensdimensioneringsförslag rimligt. SÖ ifrågasätter emellertid om inle denföreslagna utbildningskapaciteten på lågstadielärarUnjen är för hög. I dettasammanhang vill jag erinra om alt SÖ i petita /76 förordade enintagningskapacitet för perioden /761979/80 av 140160 på lågsladielärarimjen,540 på mellanstadielärarlinjen och 1 200 på ämneslärarlinjen. SÖ erinrade dåockså om att den föreslagna intagningen var större än det behov somprognosmaterialet utvisar. Kritikenmot arbetsgmppens dimensioneringsförslag har, som tidigare framgått, i förstahand gällt klassläramtbildningen. Flertalet remissinstanser accepterar sålundaarbetsgmppens förslag om dimensionering av ämnesläramtbUdningen. Däremotframförs förslag om en intagning på lågstadielärarUnjen med 360 och på mellansladielärarlinjenmed 720 kandidater , vUket skulle medge att utbildningsUnjema, med den minimikapacitetsom arbetsgmppen har föreslagil, skulle kunna bibehållas på alla de orter där utbildningamai dag är förlagda. Enligtden av SCB och SÖ reviderade prognosen rörande behovet av ämneslärareföreligger fyra altemativa dimensioneringsnivåer, från ca 500intagningsplatser till drygt 1 000. Arbetsgruppen har stannat för attföreslå en intagningskapacitet av 1 035 platser på ämneslärarlmjen.Denna siffra inkluderar 75 platser inom vidareutbildning av mellanstadieläraresamt 60 platser på folkhögskoUärargrenen. De remissinstanser som har yttratsig över dimensioneringen av 1975/76: 89 28 ämnesläramtbUdningenhar i stort sett tUlstyrkt förslaget. Jag ansluter mig därför till arbetsgmppensförslag på denna punkt. Beträffandedimensioneringen av klasslärarutbildningen delar jag; mot bakgrund av vad jagtidigare har anfört om prognoser m. m., de synpunkter som har framkommit från bl.a.SÖ, SL m. fl. 1 likhet med SÖ anser jag det värdefullt att finna endimensioneringsnivå som kan hållas någorlunda jämn . Närdet gäller de uppgifter som har framförts från skilda håll om svårigheter altfå vikarier för klasslärare vill jag erinra om att den av gmppen föreslagnaårliga intagningskapaciteten avser att åstadkomma balans mellan tillgång ochefterfrågan först mot millen av . En jämn intag-ningskapacilet underdenna period bör enligt min mening inte få äventyras av vissa lokalaunderskott på klasslärare . Som jag har nämnt finner jag det interimUgt alt gmnda dimensioneringen av klassläramtbildningen på förekomsten avsystematisk deltidstjänstgöring bland utbildade klasslärare eller på det faktumatt en stor del av de UtbUdade klasslärare som inte har fått adekvattjänstgöring är lokalt bundna. Jag finner därför arbetsgruppens förslag i stortsett väl avvägda. Med hänsyn tlll vad jag har anfört förordar jagdock en försiktig ökning av antalet inlagningsplalser jämfört med arbetsgruppensförslag. Lågstadieläramtbildningen bör enligt min mening tills vidare ha enårlig intagningskapacitet av 240 platser och meUanstadie-läramtbildningen enmotsvarande kapacilet av 528 platser. De sålunda föreslagna intagningslalenbör ses som rikllinjer för planeringen av utbildningen under den närmastetidsperioden. Det är självklart alt reformer på skolans område ellerarbetsmarknaden i övrigt kan ge nya utgångspunkter för bedömningen av behovetav berörda lärarkategorier och att en omprövning av intagningstalen då måslegöras. Med den dimensionering ochlokalisering som jag föreslår i det följande skapas en organisation med enviss rörlighet nedåt i intagningslalen och en betydande rörlighet uppåt.Möjligheterna alt, om utvecklingen så skulle motivera, snabbt ökautbildningskapaciteten är goda. Atl anpassa utbildningskapaciteten med ulgångspunkti önskemålet alt bibehålla utbildningen på samtiiga orter där den bedrivs i daginnebär emellertid en dimensionering av klasslärarutbildningen för vilkenenligt min mening gmnd saknas i befintliga behovsanalyser. Här vUl jag infoga att jagvid mina beräkningar av anslaget till SÖ:s verksamhet för /77 (prop.1975/76: 100 bU. 10) under posterna ersättning till expertis och automatiskdalabehandling har beaktat behovet av resurser för en rullande lärarprognosverksamhet. Medhänsyn till det angelägna i att snabbt kunna utöka förskollärar-och fritidspedagogutbUdningamaär jag sålunda inte beredd att tillstyrka bl. a. universitetskanslersämbetetsförslag att man i avvaktan på den nu Prop.1975/76: 89 29 påbörjadehögskoleplaneringen bör uppskjuta ett ställningslagande till klass- och ämnesläramtbUdningensdimensionering och lokalisering. Några skäl för att inte nu genomförahuvuddragen av arbetsgmppens förslag har inle heller framförts av läraratbildningsutredning. Minimikapacitetoch lokalisering av utbildning av ämneslärare och klasslärare Arbetsgruppenhar föreslagit att på ämneslärarlinje minst 30 lärarkandidater bör tas in pertermin och ort. Till utbildningen på de s. k. fUialorlerna, dvs. ,och , tas f. n. in endast 15 lärarkandidater per termin. Vid ensådan inlagningskapacilet blir studiegmpperna så små atl fastställda mål ochriktlinjer för utbildningen är svåra alt uppnå. Det bör uppmärksammas att denav arbetsgruppen angivna minimiorganisationen endast kan fungera om de 30lärarkandidaterna representerar högst åtta ämnen och endast de vanligasteämneskombinationerna. Vid remissbehandlingen har gruppens förslag beträffandeminimikapacitet tillstyrkts. Även jag finner det angeläget alt skapafunktionsdugliga utbUdningar med goda förutsättningar för de studerande att fåsina valmöjligheter i fråga om olika ämneskombinationer tillgodosedda. Jagansluter mig därför tiU gruppens förslag i detta avseende. Enligtgmppens förslag skall praktisk-pedagogisk utbUdning bedrivas vid de sexnuvarande slörre lärarhögskoloma. Förslaget innebär en avveckling av ämnesläramtbildningenspraktisk-pedagogiska del på de s. k. fUialorterna, dvs. Jag delar gmppens uppfattning. Medhänsyn till att den i det föregående förordade årliga intagningskapacitetenför ämneslärarutbildningens praktisk-pedagogiska del är relativt hög iförhållande till förutsebara behov kan man enligt min mening inte dimensionerautbildningen per ort så att endast små variationer i antalet studerande ledertill att utbildningens lokalisering måste omprövas. Arbetsgmppen har diskuteraten sådan möjlighet vad gäller UtbUdningen i . Jag finner emellertidstarka skäl tala för alt så långt möjligt söka hålla samman den ämnesteoretiskaoch den praktiskpedagogiska delen av ämneslärarutbildningen på samtliga ortermed nuvarande större lärarhögskolor. 1det föregående har jag förordat att utbUdning inom ämneslärarlinjens praktisk-pedagogiskadel bör kunna anordnas på en ort först om det finns minst 30 studerande. Om manvill behålla ämneslärarfilialema måste man alltså fördubbla antalet studerandedär. Detla skuUe i en situation då utbildningen totalt sett måste begränsasleda till en betydande minskning av studerandeantalet vid nuvarande större lärarhög- 1975/76: 89 30 skolor.Ätt behålla ämneslärarfilialema skulle alltså innebära en försvagning av helaorganisationen. En ökad intagning på fUialorlerna skulle också medföra eltnyrekryteringsbehov av läramtbUdare på dessa orter som övertalighet iökad utsträckning skulle uppstå på övriga utbildningsorter. Man skulle sålundalägga ned en inarbetad ämneslärarlinje och ställa ökade resursertill förfogande för en uppbyggnad av nya sådana på fUialortema. Resurser måste vidaretillföras fUialorlerna för alt bygga upp en funktionsduglig utbildningslinje,bl. a. genom inrättande av fasta tjänster och elt utbildningskansli samtuppbyggnad av institutioner, i den mån sådana inte finns i ifrågavarande ämnen,och en organisation för försöks- och demonstrationsverksamhet. Som jag tidigarehar nämnt skulle sådana åtgärder vidtas paralleUt med atl motsvarande resurservid de nuvarande större lärarhögskolorna inte kom till användning. En betydandeosäkerhet om huruvida utbildningen kan bibehållas på fUialortema skulleändå kvarstå.