prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Längregående jämkning kan emellertid beredningen tänka sig i undantagsfall, såsom närsvjiranden visserligen 'vunnit' ett värde men använt det på ett sådant sätt,t.ex. för resa eller utbildning, att det skulle vara obilligt att kräva återbeloppet. Om svaranden t.ex. i godtro sålt egendom som han förvärvat genom gåva, anser beredningen jämkning tillvalutans värde regelmässigt vara motiverad. Har mottagen likvid ocksåkonsumerats i god tro, kan som redan antytts en längre gående jämkning enligtberedningen vara befogad. Har den egendom som svaranden mottagit av gäldenärenblivit förstörd, kan också en långtgående jämkning böra äga rum, om egendomeninte var försäkrad. När försäkring fanns, bör försäkringsbeloppet tjäna somledning i jämkningsfrågan. När fråga om jämkning väcks på grund av attsvaranden konsumerat mottagna medel, får man enligt beredningen givetvis ävenbeakta, om det kan antas att han skulle ha gjort utgifterna även om han intehaft de aktuella medlen till förfogande. Beredningenanför vidare att den omständigheten att den som drabbas t.ex. av återvinningenligt 31 § i beredningsförslaget deklarerat och betalat skatt för vad somåtervinns som regel inte bör utgöra jämkningsanledning. Närjämkning är motiverad, kan det enligt beredningen vara lämpligt att byta utnaturaprestation mot pengar. EndastGöta hovrätt och handelskamrarnas nämnd uttalar sig särskilt om den avberedningen föreslagna jämkningsregeln. Hovrätten ifrågasätter i sitt yttrandeom kravet på synnerliga skäl är förenligt med beredningens motivuttalanden. Vadhovrätten anfört har behandlats i det föregående (avsnitt 6.2).Handelskamrarnas nämnd framhåller att beredningen vid redovisningen av denföreslagna möjligheten till jämkning vid återvinning anför bl.a., att denomständigheten att den som drabbas av återvinning betalt skatt för vad somåtervinns som regel inte bör utgöra jämkningsanledning. Nämnden uttalar attberedningen synbarligen inte uppmärksammat det ej helt opraktiska fallet, attkonkursgäldenären gjort avdrag för det belopp exempelvis en lönesumma somutbetalats. Om hela beloppet återvinns utan att motsvarande skattskyldighet uppkommerför konkursboet gör konkursgäldenären en obehörig vinst. Departementschefen.I den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4) har jag förklarat mig i huvudsakkunna godta det av beredningen föreslagna jämkningsinstitutet. Detta regleras iförevarande paragraf. I enlighet med vad jag uttalat i den allmännamotiveringen har i bestämmelsen inte tagits med det av beredningen föreslagnasärskilda rekvisitet för jämkning, att det som part skall återbära ellerförpliktas till annars skulle överstiga vad han vunnit genom denåtervinningsgrundande transaktionen. Härutöverhar jag till följd av den uppdelning av 37 § beredningsförslaget som berörtsunder föregående paragrafer i departementsförslaget gjorten redaktionell bearbetning av innehållet i förevarande paragraf. Enligtdepartementsförslaget kan skyldighet för annan än konkursbo att enligt 39, 39 aeller 39 b § utge egendom eller ersättning, återställa eller tillhandahållainteckningshandling eller ånyo ställa säkerhet eller borgen jämkas, omsynnerliga skäl föreligger. I uttrycket 'synnerliga skäl' ligger attbestämmelsen endast får användning i undantagsfall. Allmänt sett måste starkaskäl krävas för att jämkning skall ske. Vidprövning i det särskilda fallet av om jämkning bör ske måste stor hänsyn tastill vad parten kan sägas ha vunnit genom den ifrågavarande transaktionen.Hänsyn måste emellertid också tas till andra föreliggande omständigheter, såsomåtervinningssvarandens mer eller mindre goda tro, det sätt varpå han förbrukatmedel för vilka återbäring skall ske, transaktionens karaktär, förhållandetmellan gäldenären och återvinningssvaranden m.m. Frågan om jämkning bör somjag uttalat i den allmänna motiveringen prövas med hänsyn till samtligaföreliggande omständigheter. Beredningens uttalanden i frågan bör härvid kunnatjäna till ledning. har gjort ett påpekande om förhållandet mellan jämkning och avdrag somgäldenären gjort från inkomst av rörelse i taxeringssammanhang. Jämkning medanledning av att gäldenären sluppit betala skatt för en del av det återvunnabeloppet anser jag inte kunna komma i fråga. En sådan ordning skulle nämligenprincipiellt bryta det skatterättsliga systemet. Den omständigheten attgäldenärens medkontrahent betalat skatt för vad som skall återbäras bör inteheller utgöra jämkningsanledning i normala fall. I stället bör det åliggavederbörande att försöka få sin taxering rättad. 40a § I förevarande paragraf behandlas frågan om tredje mans ställning, näregendom, vartill konkursbo har återvinningsrätt, överlåtits till honom. I såvälgällande lag som beredningsförslaget upptas bestämmelserna härom i 38 §. Enligt 38 § KL har konkursboet samma rätt mot tredje man, till vilkenegendomen överlåtits, som mot-gäldenärens medpart, om tredje mannen inte var igod tro när han åtkom egendomen. Med god tro avses här enligt förarbetenafrånvaro av kännedom om de omständigheter som, under förutsättning av konkurs,grundar återvinningsrätt mot fångesmannen. Bevisbördan ligger i princip pååtervinningskäranden. Stadgandet avser även fall då gäldenärens medkontrahentupplåtit rättighet, t.ex. panträtt, i egendom som gäldenären avhänt sig. Detgäller både fast och lös egendom samt oavsett huruvida tredje mannens fång varbenefikt eller oneröst. När återvinning äger rum mot tredje man, har 37 § KLmotsvarande tillämpning. Härav följer bl.a., att om egendomen inte finns ibehåll hos tredje mannen, denne i stället blir skyldig att utge ersättning föregendomens värde. Lagberedningen.Enligt beredningens förslag skall, om egendom vartill konkursboet har återvinningsrätt överlåtits till annan,konkursboet ha samma rätt mot denne, om han kände eller bort känna till deomständigheter som grundar rätt till återvinning mot gäldenärensmedkontrahent. Bestämmelsen har motsvarande tillämpning, om tredje mannen i sintur överlåtit egendomen osv. Liksom gällande lag skall bestämmelsen äventillämpas vid upplåtelse av begränsade sakrätter. Isubjektivt hänseende krävs, att tredje mannen vid tiden för rättshandlingenmellan honom och hans fångesman kände eller bort känna till de omständighetersom grundar rätt till återvinning. Vad som åsyftas är de faktiskaomständigheterna. Vid gåvoköp o.d. skall han t.ex. ha känt eller bort känna tillde omständigheter som gav transaktionen dess benefika karaktär. Vid återvinningmed stöd av regeln om återvinning av bodelning skall han på samma sättåtminstone ha bort känna till att egendomen härrör från en bodelning vid vilkengäldenären i avsevärd mån eftergett sin rätt så som sägs i paragrafen. Vidåtervinning med stöd av regeln om återvinning av vissa otillbörligarättshandlingar (36 § beredningsförslaget) förutsätts, att tredje mannen kändeeller bort känna till gäldenärens insolvens och de omständigheter som gjorderättshandlingen otillbörlig. Till de faktiska omständigheterna hör ävenrelationen mellan gäldenären och dennes medkontrahent, när den är av betydelseför återvinning. Det är däremot i princip utan betydelse, om tredje mannensjälv är närstående eller inte till gäldenären (eller sin fångesman). Om hansjälv men inte hans fångesman är närstående till gäldenären och det avslöjasatt fångesmannen inskjutits som mellanled för att hindra återvinning, bör manenligt beredningens uppfattning helt bortse från mellanledet, om talan väcksmot tredje mannen. Det krävs inte för återvinning från tredje man likalitet som vid återvinning från gäldenärens medkontrahent att han insett ellerbort inse att de faktiska omständigheterna enligt lag kunde leda tillåtervinning somrättsföljd. Även när återvinning sker från tredje man kan enligtberedningsförslaget jämkning ske. Beredningen anför att frågan om jämkningskall bedömas med hänsyn till tredje mans förhållanden. Jämkning kan såledesvara motiverad även om den från vilken tredje man förvärvat egendomen intekunnat påräkna jämkning. Tredje man skall å andra sidan inte bli sämre ställdän sin fångesman. Återbäringen blir på konkursboets sida begränsad till vadgäldenären fått från sin medkontrahent men bör i princip inte heller sättaslägre. Om gäldenären t.ex. för en post aktier, som vid tillfället var värd , har fått . av sin medkontrahent och denne sedan har såltaktierna vidare till tredje man för , är den sistnämnde skyldig attlämna aktierna från sig för , om återvinningsförutsättningarföreligger. För återstoden får han enligt beredningen vända sig mot sinfångesman. Om gäldenärens medkontrahent överlämnat aktieposten som gåva tilltredje mannen, bör enligtberedningens uppfattning tredje mannen i princip ha rätt att, vid återbäring avaktierna, av boet utfå de . som gäldenärens medkontrahent betaltgäldenären. I fråga om ersättning för nedlagda kostnader inträder tredje manneni sin fångesmans rätt och kan dessutom få ersättning för egna kostnader. Omtalan skall väckas mot tredje man, kan det enligt beredningen vara lämpligt,att talan väcks mot gäldenärens medkontrahent. Beredningen påpekar idetta sammanhang, att det kan inträffa att tredje mannens fång inte är skyddatmot hans fångesmans borgenärer. Om fångesmannens konkursbo då får egendomenåter, kan det bli meningslöst att föra återvinningstalan mot tredje mannen. Denursprungliga överlåtaren/ gäldenärens konkursbo har enligt beredningen atthålla sig till gäldenärens medkontrahents konkursbo och göra rätt tillåtervinning gällande i vanlig ordning (i förekommande fall medseparationsrätt). Hartredje mannen i sin tur avhänt sig egendomen, blir han skyldig att utge värdeersättning.Om egendomen återvinns från förvärvaren, skall emellertid boet självfallet intedärjämte få ersättning för egendomens värde. och har uttalat sig om paragrafen. Domareföreningenanser det otillfredsställande att det inte kommit till uttryck i lagtexten attbestämmelsen skall tillämpas vid upplåtelse av begränsade sakrätter. att tolka ordet 'överlåtits' såsominnefattande också upplåtelse av sådana rättigheter. Götahovrätt har fäst sig vid beredningens uttalande att återbäringen frånkonkursboets sida skall begränsas till vad gäldenären erhållit från sinmedkontrahent. Hovrätten anser att ifrågavarande konsekvenser inte kan utläsasur den föreslagna lagtexten. Vidare är det enligt hovrätten inte utan vidareklart att den i motiven angivna konsekvensen är önskvärd. Hovrättenanför vidare att det visserligen kan synas som om kravet på att tredje mankände eller bort känna till de återvinningsgrundande omständigheterna utgörtillräcklig grund för den mot honom hårda bestämmelsen. Fall kan emellertidtänkas där tredje mans kunskap om att hans medkontrahent kan bliåtervinningsskyldig icke medför att hans eget handlande kan anses klandervärt.Den omständigheten t.ex. att tredje man känner till att den egendom talan omåtervinning avser har överlåtits till gäldenärens medkontrahent som gåva ellerdelvis som gåva anser sålunda hovrätten inte automatiskt medföra att hanshandlande kan anses oriktigt. Hovrätten påpekar att även i detta fall inträderden konsekvensen av den föreslagna bestämmelsen att tredje man gör störreförlust ju högre vederlag han lämnat. Därtill kommer i detta fall attåtervinningsmöjligheten står öppen gentemot honom t.o.m. när det vederlag hanlämnat fullt motsvarar egendomens värde. börhithörande situation lösas så att tredje man inte förpliktas återlämna vad hanuppburit om han inte får full ersättning för det vederlag han själv lämnat.Konkursboet skall enligt hovrätten naturiigen vara oförhindrat att vända sigmot gäldenärens medkontrahent med krav på återstående belopp. Departementschefen.Liksom gällande rätt upptar beredningsförslaget en särskild bestämmelse omåtervinning när egendom vartill konkursboet har återvinningsrätt överlåtitstill tredje man. I huvudsak överensstämmer beredningsförslaget i denna del medvad som gäller. Konkursboets rätt till återvinning är således beroende avatt tredje mannen kände eller bort känna till de omständigheter som grundarrätt till återvinning mot gäldenärens medkontrahent och återvinning skallliksom kunna göras gällande även om den tredje mannen i sin turöverlåtit egendomen. Liksom gällande lag skall bestämmelsen vidare kunna tillämpasäven vid upplåtelse av begränsade sakrätter. 1fråga om innebörden av återvinning från tredje man gäller enligtberedningsförslaget samma regler som gäller för återvinning från konkursgäldenärensmedkontrahent. Återbäringen blir på konkursboets sida i princip begränsad tillvad gäldeniiren erhållit från sin medkontrahent. Remissinstansernahar allmänt godtagit att återvinning skall kunna ske i den omfattningberedningen föreslagit. har dock ifrågasatt den principberedningen byggt på när det gäller innebörden av återvinning från tredje man.Hovrätten har härvidlag menat att denne bör ha rätt att återfå vad han utgivittill gäldenärens medkontrahent och inte bara ett belopp som motsvarar vadkonkursgäldenären eller konkursboet erhållit av gäldenärens medkontrahent. Somjag berört i anslutning till genomgången av 40 § kan en sådan omständighet somatt återvinningssvaranden skulle behöva återbära mer än vad han vunnit genomden återvinningsgrundande transaktionen utgöra ett skäl för att jämkning skallske. När återvinning sker från tredje man skall såsom beredningen anförtjämkningsfrågan bedömas med hänsyn till tredje mannens förhållanden och dettakan för de fall hovrätten haft i åtanke ofta antas leda till att hansåterbäringsskyldighet begränsas till skillnaden mellan värdet av den egendomsom är föremål för återvinning och värdet av vad han utgivit till gäldenärensmedkontrahent. De betänkligheter som på av hovrätten anförda skäl kan hysas motberedningsförslaget anser jag därför kutina uppvägas inom ramen förjämkningsinstitutet. Den av hovrätten förordade lösningen skulle också kunna geupphov till illojala transaktioner från de inblandade parternas sida. Även iövrigt anser jag mig kunna i sak godta beredningsförslaget i fråga om återvinningi det nu aktuella fallet. Enremissinstans har förespråkat en redaktionell ändring av beredningsförslaget isyfte att klargöra att upplåtelser av begränsade sakrätter omfattas av bestämmelsen. upplåtelser i återvinningshänseende följa samma regler somöverlåtelse av äganderätt. Återvinning av upplåtelse torde relativt sett varabetydligt mindre frekvent än återvinning av äganderättsöverlåtelse. I gällandelag har återvinning av upplåtelser av det ifrågavarande slaget inte ansettskräva uttryckligt lagstöd och jag delar beredningens uppfattning att ett sådantlagstöd kan undvaras också i fortsättningen. I departementsförslaget har jagupptagit den av beredningen föreslagna regeln med vissa andra mindre betydanderedaktionella ändringar. 40 b § Paragrafen upptar vissa grundläggande processuellaföreskrifter om när talan rörande återvinning skall föras vid domstol. Denmotsvarar 39 § KL. I beredningsförslaget finns motsvarande regler i 39 § punkt 1och 2. Talan om återvinning får enligt 39 § förstastycket KL väckas såväl av förvaltaren som av enskild borgenär som bevakatfordran i konkursen. I internt hänseende gäller dock att förvaltaren enligt 79§ KL skall inhämta samtycke av rättens ombudsman innan han väcker ellerfullföljer talan. För borgenärs rätt att föra talan om återvinning uppställsinte, utöver kravet på bevakning, någon annan förutsättning än att hanunderrättat förvaltaren. Underiåter han detta, får hans talan inte upptas tillprövning. Förvaltaren behöver inte ha medgett, att talan förs. Borgenärensvarar enligt tredje stycket i paragrafen själv för rättegångskostnaderna menhar rätt till ersättning av boet i den mån de täcks av vad som kommit boet tillgodo genom rättegången. Domen i en återvinningsprocess har i princip rättskraftmot alla talebe-rättigade. Det har därför ansetts, att såväl förvaltaren somenskild borgenär och gäldenären har rätt att inträda såsom part i en rättegångom återvinning som annan intressent anhängiggjort. Enligt 39 § andra stycket KL skall talan om återvinningenligt 28-33 och 36 §§ anhängiggöras genom stämning frånförsta borgenärssammanträdet. Om gäldenären avhänt sig fast egendom och lagfartinte sökts före nämnda sammanträde, räknas klandertiden i stället från den dagdå lagfart söktes. På motsvarande sätt skall, när fråga är om återgång avbodelning, tiden räknas från att bodelningshandlingen ingavs till rätten, omingivandet skett efter första borgenärssammanträdet. Med hänsyn till lagtextensordalydelse har det ansetts uteslutet att väcka talan om återvinning enligt28-33 och 36 §§ KL på annat sätt än genom stämning, t.ex. i form av anmärkningmot företagen bevakning. Bevakas fordran som avses bli föremål för återvinningstalan,måste även anmärkning mot bevakningen framställas. I anmärkningsprocessen kandomstolen emellertid inte meddela annat beslut än att fordringen medför rätt ikonkursen endast om och i den mån talan om återvinning inte bifalls. Enligt 38§ KL kan talan även föras mot tredje man, till vilken gäldenären överlåtit denaktuella egendomen. Härvid är tillräckligt, om återvinningstalan motgäldenärens medkontrahent instämts före klandertidens utgång. I39 § KL ingår inte några föreskrifter om forum för talan om återvinning.Konkursdomstolen är inte i denna sin egenskap behörig utan forum bestäms avreglerna i 10 kap. RB. Lagberedningen.Liksom enligt gällande rätt skall enligt beredningsförslaget förvaltaren kunnaföra talan om återvinning. Han är härvid underkastad föreskrifterna i 79 § KL. Beredningenpåpekar att enskild borgenär i andra frågor än sådana som gäller återvinninginte har rätt att föra talan för konkursboet (79 § KL, se även 22 §) och attnågon motivering till borgenärens talerätt beträffande återvinning inte finns iförarbetena till KL. Enligt beredningen torde det vara sällsynt att enskildborgenär för talan om återvinning, och beredningen har övervägt, om inte denenskilda borgenärens talerätt kan avvaras. Sådan borgenärs talerätt kan enligtberedningen bl.a. medföra, att en för boet förmånlig förlikning går om intet,och även på annat sätt försvåra förvaltarens arbete. Konkursförvaharen stårunder tillsyn av rättens ombudsman (se 44 och 59 §§ KL) och förvaltaren kan liksomdenne bli ersättningsskyldig för skada som vållas konkursboet ellerborgenärerna genom underlåtenhet att tillvarata boets rätt. Detta borde kunnavara till fyllest. Inom beredningens sakkunnigkrets har dock framhållits atttalerätten kan fylla en funktion i fall då förvaltaren bedömer utsikterna tillframgång som så pass små att han inte vill föra talan men någon enskildborgenär är beredd att påta sig £insvaret för en rättegång. Motsvarande kangälla, om förvaltaren anser att återvinningssvarandens ekonomi är så svag attdet inte lönar sig att föra talan mot honom. Beredningen har därför stannat föratt behålla en begränsad talerätt för enskild borgenär. Det har emellertidsynts angeläget, att sådan borgenär inte skall kunna hindra förlikning somförvaltaren anser vara till fördel för konkursboet. I beredningsförslaget harsålunda angetts, att talan om återvinning kan väckas av förvaltaren eller avborgenär som bevakat fordran i konkursen, om förvaltaren inte vill föra talanoch inte heller ingår förlikning i saken (39 § punkt 1 första meningenberedningsförslaget). Beredningenframhåller att i sak för borgenären återvinningstalan på boets vägnar, ehuruboet inte kan drabbas av rättegångskostnader utöver vad som återvinns. Vad somvinns genom processen tillfaller nämligen boet. Enligt beredningsförslagetskall borgenären liksom f.n. själv svara för rättegångskostnaderna men ha rättatt få ersättning därför av boet i den mån kostnaden täcks av vad som kommitboet till godo genom rättegången (39 § punkt 1 andra meningen). Beredningenanför vidare att om förvaltaren, när borgenären aktualiserar saken, redan haringått fijrlikning i föreskriven ordning, borgenären enligt förslaget inte kanväcka talan. Vill borgenär i annat fall föra talan om återvinning, har han attvända sig till förvaltaren med förfrågan, huruvida denne avser att föra talan.Han bör därvid ange vilka grunder han vill åberopa och vilken bevisning hanönskar förebringa. dröjsmål meddela borgenären hur han ställer sig. Någonsärskild föreskrift härom har inte synts påkallad. När förvaltaren inte villgöra återvinningsrätt gällande och inte ingått förlikning, skall han meddelaborgenären detta skriftligen i sådan form att denne kan använda meddelandet sombevis för sin behörighet att föra talan. Pågår förlikningsförhandlingar ellerämnar förvaltaren ta upp sådana, bör han meddela borgenären detta så att denne,om tiden medger det, kan avvakta utgången av förhandlingarna innan han väckertalan. Om förvaltaren väckt talan, har enskild borgenär enligt förslaget intesjälvständig talerätt. Beredningen påpekar att saken dock har sådant intresseför honom att han bör tillåtas att på förvaltarens sida delta i målet. Som haninte vid sidan av förvaltaren har självständig talerätt bör han i så fall t.ex.i fråga om rättegångskostnader behandlas på samma sätt som en osjälvständigintervenient i andra mål (se 18 kap. 12 § RB). Skulle förvaltaren, utan attförlikning i föreskriven ordning träffas, vilja återkalla eller nedlägga sintalan, bör enskild borgenär enligt grunderna för förslaget kunna fullföljatalan i målet och i fortsättningen föra en självständig talan. Irättegångskostnadshänseende synes då grunderna för 18 kap. 10 § RB böratillämpas. Har enskild borgenär väckt talan, kan annan borgenär som bevakatfordran i konkursen inträda i rättegången. Motsvarande gäller förvaltaren, omhan ändrat ståndpunkt. Det föreligger då, sedan förvaltaren övertagit saken,enligt förslaget inte hinder mot att han förliker målet. Härvid måstesjälvfallet förutsättningarna enligt KL för föriikning (se 78, 108 och 110 §§)vara uppfyllda, och förvaharen bör naturligtvis konferera med borgenären. Omförvaltaren ingår förlikning när borgenär fört talan, måste givetvisborgenärens skäliga rättegångskostnader ersättas, åtminstone inom ramen förvad som vinns genom förlikningen. Beträffande borgenärs egnarättegångskostnader är förvaltaren inte behörig att ingå förlikning. Givetvismåste han emellertid vid förliknings ingående ta hänsyn även till borgenärenskostnader. 1 fråga om förhållandet mellan borgenären och återvinningssvarandenblir 18 kap. 5 § tredje stycket RB tillämpligt. Beredningen har inte funnit skäl att ge konkursdomstolenexklusiv behörighet i fråga om återvinningstalan. Förslaget överensstämmer mednuvarande ordning i denna del (jfr även 39 § punkt 2 sista meningen iförslaget). Enligt gällande lag skall återvinningstalan utombeträffande återvinning enligt 34 § KL, väckas genom stämning inom sex månaderfrån första borgenärssammanträdet, vilket som regel hålls inom tre-fem veckorfrån konkursbeslutet. Enligt beredningen är det lämpligare att utgå frånfristdagen. I fråga om fristens längd i normala fall framhåller beredningen attdet i ett par svar på den av beredningen företagna enkäten framkomönskemål om att den i 39 § KL stadgade fristen skulle föriängas väsendigt. Enfatalietid från fristdagen synes därför beredningen lämplig. Enligtberedningens mening bör gälla även i fråga om 1 saml Nr 6 sådana fall som i beredningsförslaget behandlas i 36 §.Till stöd härför talar att enligt förslaget även culpösa fall omfattas av dettalagrum. Det kanenligt beredningen tänkas förekomma fall då anledning för konkursboet att väckatalan om återvinning inte blivit känd inom nämnda ettårsfrist. En utomståendegör t.ex. anspråk på viss egendom som finns i boet och som förvaltaren trotttillhöra detta och härvid yppas anledning till återvinningstalan beträffandedet fång på vilket vederbörande grundar sin rätt. Ett annat exempel är, att detförst på ett sent stadium uppdagas sådana otillbörliga transaktioner som avsesi 36 § i förslaget. För sådana fall bör enligt beredningen öppnas en möjlighetatt föra talan även om den vanliga fatalietiden löpt ut.