prop · FY0340 · 1975-12-31 00:00:00 — Ny lagstiftning och andra åtgärder för att stärkakonsumenternas ställning lorde ytteriigare understryka behovet av en sådanverksamhet, anför gruppen vidare. Arbetsgruppenkonstaterar alt statsmakterna tidigare fastslagit all lokal konsumentpolitiskverksamhet bör vara en uppgift för offentliga organ och att del i första handbör åligga kommunerna all svara för verksamheten. Gruppen har inle funnit någraskäl, som talar för att andra än kommunerna bör ansvara för verksamheten. Detframhålls härvid all kommunerna redan har uppgifter, som ligger den konsumentpoliliskaverksamheten nära, och alt det rent allmänt är naturligt för många medborgare atlvända sig lill kommunala instanser med sina problem. Enanledning till all den kommunala konsumentpoliliska verksamheten ännu inle nåttnågon större omfattning är enligt arbetsgruppen en osäkerhet kringverksamhetens innehåll. Gruppen har därför funnit del angeläget alt närmareange de uppgifter som bör kunna utgöra grunden i verksamheten. En utgångspunkthar härvid varit, alt kommunerna huvudsakligen skall svara för sådanauppgifter, som kräver nära kontakt med enskilda konsumenter. Del föreslåsvidare all de frågor, som kräver särskild hänsyn lill lokala förhållanden,skall handläggas inom kommunerna. Vägledningförenskilda konsumen te rblir enligt förslaget en huvuduppgift för denkommunala konsumentpoliliska verksamheten. Denna uppgift kan vara av allmänkaraktär och omfatta rådgivning i större hushållsekonomiska frågor. Den kanockså anknyta till de problem, som möter konsumenterna i samband med atl köpeller hyra i någon form övervägs. Vägledningen fyller slutligen en viktigfunktion efter det all köp har genomförts och kan då omfatta bl. a. reklamalionsfrågor. Denmera allmänna vägledning, som inle hänför sig lill enskilda köpsi- lualioner.harfåll en framskjuten plats i den nuvarande konsumentpolitiken, konstaterararbetsgruppen. Verksamheten inriktas på atl ge konsumenterna underiag förenrationell fördelning av sina resurser. Rådgivning i hushållsbudgetfrågorföreslås därför bli en väsentlig del i den allmänna vägledningen. Sådanrådgivning bör enligt arbetsgruppen syfta till all hjälpa konsumenlerna lill enrationellare hushållsekonomi. Den allmänna vägledningen föreslås också omfattarådgivning i frågorom konsumtionens sammansättning och i skötselfrågor på olikaområden. Arbetsgruppen anmärker härvid, atl den allmänna vägledningen böromfatta vad som kan betraktas som naluriiga konsumentfrågor och atl det såledesinte bör vara en uppgift för den kommunala verksamheten att bistå med utredningarav utpräglat juridisk karaktär. Rätt forum för dessa frågor är i ställetadvokatbyråer, där den statliga rättshjälpen eventuellt kan vara tillämplig. Rådgivningföre köp kan enligt arbetsgruppen i praktiken ofta innebära, alt konsumentenges viss information om resultat från varuprovningar eller andraundersökningar. Där sådant material ej finns kan rådgivningen inriktas på meraallmän information om vad konsumenten bör tänka på vid val av produkt,inköpsställe, kreditköpsformer etc. Sålunda föreslås atl viss allmäninformation skall kunna lämnas om kostnaderna för olika kreditformer och omrabatter. Vidare föreslås information kunna lämnas om prisnivåer i olikabutikstyper och om huruvida några näringsidkare vägrat följa rekommendationerfrån allmänna reklamaiionsnämnden eller på annat sätt dokumenterat en ovilja atlfölja god affärssed. 1andra fall kan konsumenten vara i behov av en ingående diskussion av elt köpskonsekvenser. Vägledningen får då mera djupgående karaktär och måsle innefattaen analys av konsumentens behov och av vilka resurser denne har till sittförfogande. Rådgivningvid tvister md\an konsumenter och näringsidkare utgör elt viktigt och delvis svårhanleriigimoment i vägledningsverksamhelen, framhåller arbetsgruppen och konstaterar,all erfarenheterna från hittillsvarande lokala konsumentpoliliska aklivilelerutvisar alt reklamalionsfrågor kan bli relativt vanligt förekommande. Reklamationsfrågornaär enligt gruppen vanligen av en sådan karaktär att de på formella eller andragrunder inle kan slutligt avgöras inom den kommunala verksamheten.Arbetsgruppen redogör härefter för sin närmare syn på dessa frågor. Vidtvist mellan konsument och näringsidkare har parterna vanligen olika uppfattningarom huruvida en produkt är behäftad med fel eller inte. Är man ense om att felföreligger, kan tvisten i stället gälla vem som skall bära ansvaret härför.Tvist kan också gälla avialslolkning i fråga om pris, leveransvillkor, etc. Arbetsgruppenkonstaterar, atl kommunerna inle ulan stöd i lagstiftning kan ta ställning föreller emot enskild part. Formellt saknas därför förutsättningar all inom ramenför en konsumentpolitisk verksamhet lösa konsumenttvister i strid motnågon parts önskan. måsteenligt gruppen i stället tillkomma de organ, som särskilt inrättats för sådanauppgifter, dvs. f. n. i första hand allmänna reklamaiionsnämnden och deallmänna domstolarna. Detta utesluter enligt arbetsgruppen inle all reklamationsfrågorofta ändå kan lösas genom medverkan. Delförsta som bör göras när en reklamalionsfråga aktualiseras är enligtarbetsgruppen alt söka utreda om tvist över huvud taget föreligger. Konsumentenhar kanske underiåtii alt först vända sig lill näringsidkaren med sinaklagomål. Om så är fallet, bör konsumenten rådas alt försöka få rättelse denvägen. Erfarenheterna från bl. a. allmänna reklamaiionsnämnden visar alt mångareklamationsfrågor på så sätt löses ulan atl något ytteriigare ingripandebehövs. Lyckasinle konsumenten få problemet uppklarat vid sina kontakter med näringsidkarenkan det ibland vara motiverat all mera aktivt söka bidra lill problemetslösande, anser arbetsgruppen. Del kan exempelvis tänkas alt parterna baramissförstått varandra eller att näringsidkaren ändrar mening, om tidigarepraxis i reklamalionsnämnd eller i andra sammanhang tydligt visar alt denne harfel. I sådana fall bör en kontakt med vederbörande kunna vara tillräcklig föralt ställa saken lill rätta. Längreän vad som sagts anses emellertid den kommunala verksamheten inle börasträcka sig. Skulle problemet kvarstå olöst, föreslås ansträngningarnainriktas på alt lämna konsumenten råd om hur denne kan gå vidare med sin sak. 1 deflesta fall bordel vara naturiigt alt hänvisa konsumenten till allmänna reklamaiionsnämnden,anser gruppen. Förfarandet i nämnden är kostnadsfritt och följsamheien lilldess beslut god. Vissa branschorganisationer har för medlemmarnas räkning utfäslatl dessa skall följa nämndens beslut. En annan möjlighet är all hänvisakonsumenten lill de allmänna domstolarna, dvs. i första instans tingsrätten.Denna möjlighet bör dock enligt arbetsgruppen förbehållas situationer, därreklamationsnämnden inte kan pröva frågan eller där det finns grundad anledningmisstänka att näringsidkaren inte kommer alt följa elt för konsumentengynnsamt beslut i nämnden. Oavsett vilken av dessa lösningar som väljs börkonsumenten på olika sätt få hjälp au kontakta institutionen i fråga, anförsdel vidare. Konsumenten föreslås få nödiga blanketter och anvisningar om reklamationsför-farandelsaml uppgifter om adress, öppeihållandetider m. m. Konsumentivisterkan stundom vara av myckel komplicerad natur och röra slora värden, framhåller arbetsgmppen.1 de fall då tvisten ej kan prövas av reklamaiionsnämnden ulan enbart av allmändomstol enligt vanlig processordning kan en föriusl i målet medföra drygakostnader för konsumenten. 1 en sådan situation bör del vara naturiigt atlråda konsumenten alt diskutera sin sak med juridiskt sakkunnig person och atlupplysa denne om möjligheten all utnyttja den allmänna rättshjälpen. Härvid börenligt gmppen konsumenten kunna ges de råd och anvisningar, som krävs för atldenne skall vara väl för kontakten med advokatbyrån. derstryksdock att någon juridisk rådgivning i egentlig mening inte bör komma i frågainom den kommunala verksamheten. Arbetsgruppenkonstaterar härefter mera allmänt alt en förutsättning för altvägledningsverksamheten skall fungera tillfredsställande ofla är alt problemenkan diskuteras vid personliga samtal. Häri ligger naluriigtvis en styrka hosden kommunala verksamheten, eftersom de personer som deltar i denna blirrelativt lätta alt nå. ställs stora kompetenskrav på vägledningen.Grundläggande för verksamheten är del arbete, som utförs inom konsumentverketoch andra centrala organ såsom KO och siatens pris- och kartellnämnd. Mol dennabakgrund framhålls vikten av alt kommunerna förses med material från dessamyndigheter. Arbetsgruppenövergår härefter lill en redogörelse för uppgifterna vid sidan av vägledningen.Härvid behandlas inledningsvis den mera allmänna informationsverksamhet, som ärav kunskapshöjande karaktär och bl. a. syftar lill all skapa bättreförutsättningar för ett kritiskt tänkande hos konsumenlerna. Denallmänna informationen kan utgöras av mölesverksamhel, utställningar,massmedieåtgärder och särskilda kampanjer Del konstaleras, all denna allmäntinriktade verksamhet ofla är resurskrävande på olika sätt. a. torde mångagånger specialinriklat utrednings- och planeringsarbete erfordras som underiag.Vidare krävs vanligen arbetsinsatser av personal med särskilda kvalifikationer. Arbetsgruppenfinner del inle rationellt att förorda en utbyggnad av de kommunala resursernaför en allmänt inriktad informationsverksamhet på konsumenlområdel, bl. a.eftersom en sådan verksamhet inle i nämnvärd utsträckning är avhängig av lokalaförhållanden. bör därför liksom ha del övergripandeansvaret för sådan verksamhet, anser gruppen. Del framhålls i sammanhanget, allviktiga bidrag till detta arbete utgörs av de kurser och studiecirklar, somdrivs i folkrörelsernas regi. Ävenom ansvaret för den allmänna informationen åligger andra organ, bör del enligtarbetsgruppen vara en naturiig uppgift för kommunerna all inom ramen för den konsumentpoliliskaverksamheten biträda de ansvariga organen i delta arbete. Den kommunalaverksamheten föreslås sålunda kunna fungera som kontaktlänk i frågor omlämpliga lokaler och tillfällen för spridande av allmän information. Omkommunen har någon informationscentral kan denna vara lämplig för hithörandeuppgifter. Bibliotek, skolor och kommunala förvaltningar, såsom hälsovårdsnämndoch socialnämnd, kan också fylla en funktion i sammanhanget. Konsumentverketoch andra centrala organ kan vilja föra ut material som underiag för debatt tillstudieförbund och andra konsumentpolitiskl aktiva organisationer. Även i sådanasituationer kan en kontaktpunkt vara värdefull, konstaterar arbetsgruppen. Någotannorlunda förhåller del sig i fråga om informationen om den egna verksamheten.Sådan information föreslås lämnas både centralt och lokalt.Sålunda finner gruppen det naturiigt att i sin allmännainformation söker göra konsumenlerna uppmärksamma på den service som samhälleterbjuder dem genom kommunerna. Lokalt föreslås kommunerna sprida informationom den egna verksamheten och om konsumentfrågor över huvud laget. Delta kanenligt gruppen åstadkommas genom information i skolor och pensionärshem samtvid fackliga, politiska och ideella organisationers möten eller genom alt manvia andra kommunala förvaltningar söker nå konsumenlerna. Arbetsgruppenanser atl kommunerna bör kunna ulföra viss rapportering till centralamyndigheter m. m. Härvid konstateras lill en början alt det i den kommunalaverksamheten kommer att aktualiseras förhållanden, som kan kräva aktiva ålgärderav allmän konsumentpolitisk art. Det kan exempelvis finnas anledning förkonsumentpolitiska organ att genom överläggningar med berörda näringsidkaresöka få till stånd förändringar, som är positiva för konsumenterna. Kontaktermed producentsidan av delta slag kan dock enligt gruppen normalt inte betraktassom en uppgift. lorde nämligen sådana kontakter kräva etlunderiag av så kvalificerad natur, atl tämligen omfattande utredningsarbetekan behöva göras. Vidare framhålls risken all verksamheten kommer i konfliktmed allmänna regler om kompetens. I stället föreslås den kommunalaverksamheten inriktas på atl rapportera förhållanden av intresse till centralaorgan, som därefter kan vidta lämpliga ålgärder. En sådan rapportering börenligt gruppen utöver enskilda konsumentproblem även kunna omfatta meraallmänna erfarenheter kring exempelvis service- och informationsfrågor, somgörs på det kommunala planet. Rapporteringenär enligt arbetsgruppen i första hand av värde när det gäller all konstaleramissförhållandena på marknaden men kan också vara ett instrument för alt mätaeffekterna på marknaden av centralt vidtagna ålgärder. Arbetsgruppenanser härutöver att den kommunala verksamheten också bör kunna omfattabegränsad dalainsamling eller därmed jämföriiga uppgifter i anslutning tillcentralt initierade, riksomfattande undersökningar. Utredningsverksamhet bördock normalt inle vara en uppgift för den kommunala verksamheten. Eventuellautredningar bör därför begränsas till frågor av utpräglat lokal karaktär, underförutsättning alt dessa kan utredas med anlitande av de begränsade resurser,som där slår till förfogande, framhåller gruppen. Delkommunala konsumentpolitiska arbetet föreslås vidare kunna omfatta utarbetandeav remissyttranden, både sådana som är av intern natur och sådana sominitieras utifrån. Arbetsgruppen anger några områden, där konsumentpoliliskasynpunkter bör vara av värde. Del förordas alt man inom kommunen från denkonsumentpolitiska verksamheten inhämtar synpunkter på servicefrågor av olikaslag. Även inom sociala centralnämndens ochfritidsnämndens verksamhetsområden kan beröringspunkter finnas. Den konsumentpoliliskasakkunskapen bör sålunda enligt gruppen löpande kunna tillföras andra förvallningargenom informella kontakter och erfarenhetsutbyte. Ansvaret för det konsumentpoliliskainnehållet i de verksamheter som här nämnts åvilar dock självfallet enbart deorgan, som har ansvaret för verksamheten i dess helhet, framhålls del. Beskrivningenav den kommunala verksamhetens innehåll avslutas med överväganden vilka övrigauppgifter, som lämpligen bör kunna inordnas i verksamheten. Hit hör enligtarbetsgruppen frågor om hemsändningsbidrag m. m. i anslutning till del statligaslödel lill kommersiell service i glesbygd. Vidare kan ocksåaktualiseras frågor om etablering och nedläggning av butiker,öppethållandelider och service i allmänhet. Resultaten av det arbete, som f n.bedrivs inom dislribulionsulredningen, kan sålunda enligt gruppen innebära attkonsumentsynpunkter på etl annat säll skjuls i förgrunden vid handläggningen avfrågor om varudistribution. 1debatten om den lokala verksamheten har ofla aktualiserats frågor om konsumentpolitiskopinionsbildning m. m. Arbetsgruppen konstaterar, alt en sådan debatt är ennödvändig förutsättning för den konsumentpoliliska verksamheten och alt det börvara en uppgift för kommunerna alt stimulera till konsumentpolitisk debatt och tillstudieverksamhet. Själva opinionsbildningen som sådan bör dock inte vara enuppgift för den kommunala verksamheten, framhålls del. För denna måslepolitiska partier, folkrörelser m. fl. Arbetsgruppenhar särskilt övervägt behovet av lagstiftning om verksamheten. Del konstateras,alt kommunernas verksamhet på många områden grundas på speciallagstiftningmedan den på andra områden har utvecklats genom frivilliga åtaganden frånkommunernas sida. Det senare gäller för de hittillsvarande kommunalainsatserna på konsumentpolitikens område. Viktiga utgångspunkter utgör därvidde uttalanden som statsmakterna gjort i frågan, anför arbetsgruppen somhärefter konstaterar, alt innehållet i den föreslagna kommunala konsumentpoliliskaverksamheten i allt väsentligt är av samma karaktär som arbetet inom andrasektorer, vilka utgör självklara delar av den kommunala verksamheten. Detvar mol den bakgrunden, som statsmakterna i samband med riksdagsbeslututtalade, atl kommunala insatser inom konsumentpolitiken borde komma lillstånd. Enligt arbetsgruppens uppfattning är det därför inte erforderiigt alt isärskild lag ange, att konsumentpoliliska ålgärder av här aktuellt slag är enkommunal angelägenhet. Enannan fråga är, om det finns anledning alt närmare reglera organisationen avverksamheten. Härvidlag konstateras dock, all de lokala betingelserna för konsumentpolitiskverksamhet kan vara av mycket skiftande karaktäroch atl det är fråga om en relativt ny verksamhet, som ännu inle funnit sinaslutliga former. Härtill kommer, all konsumentpolitiken rent allmänt är stadd istark utveckling, varför nya arbetsområden och verksamhetsformer kantillkomma. Delta kan antas få återverkningar även på den kommunalaverksamheten, menar arbetsgruppen. Moldenna bakgrund anser arbetsgruppen, all lagstiftning inte är motiverad.Gruppen utgår i stället från all kommunerna genom frivilliga åtaganden kommerall tillgodose behovet av konsumentverksam-hel. Fråganom statsbidrag lill kommuner med konsumentpolitisk verksamhet har ocksåövervägts av arbetsgruppen. Härvid konstaleras bl.a., all statsmakterna påflera områden har gått in med bidrag för att stimulera kommunerna atl drivaviss verksamhet. Statsbidrag skulle enligt gruppen kunna övervägas även för denkonsumentpoliliska verksamheten. Mot detla talar emellertid atl bidragssystemetskulle nödvändiggöra detaljregleringar och kontroll, som i övrigt ej erfordras.Gruppen framhåller vidare att det är en strävan från såväl statligt somkommunall håll alt göra stödåtgärder lill kommunerna mera generella och undvikastatsbidrag, som skall särskilt täcka vissa kostnader. Härtill kommer all varjeenskild kommuns kostnader för verksamheten enligt arbetsgruppen kan beräknasbli tämligen begränsade. Mol denna bakgrund kan del inte anses försvariigi atlinföra statsbidrag för verksamheten, menar arbetsgruppen. Detframhålls emellertid all annat centralt stöd bör lämnas. Sålunda kommercentrala myndigheter att förse de kommunala organen med material och bidra medutbildning. Vidare kommer de centrala organen alt bistå kommunerna i detdagliga arbetet, bl. a. genom atl slå till tjänst med fackkunskap på olikaområden. Denkommunala konsumentpoliliska verksamhetens handläggning behandlas relaliviutförligt av arbetsgruppen. Inledningsvis anförs härvid all kommunernas sloriekoch struktur, konsumentproblemens omfattning och kommunförvallningensuppbyggnad skiftar starkt. Vid överväganden om olika organisatoriska lösningarmåsle därför en anpassning ske till de lokala förutsättningarna, menararbetsgruppen. En annan grundläggande utgångspunkt bör vara, all utformningenav organisationen skall betraktas som en angelägenhet och inte bindasav ställningstaganden från statsmakternas sida, framhålls det vidare. En sådanordning överensstämmer bäst med principen om den kommunala självstyrelsen ochde uttalanden som gjorts i samband med beslut om kommunindelningsre-formen.Ulan atl göra avkall på dessa riktlinjer har arbetsgmppen funnit det angelägelall något beröra olika organisatoriska lösningar för de kommunalaförtroendemännens medverkan, för kontakterna mellan kommun och folkrörelser samlför uppbyggnaden av konsumenlvägledningsfunktio-nen. 1den kommunala konsumentpoliliska verksamheten är informations- och vägledningsfunklionenden väsentligaste, konstaterar arbetsgruppen. är del enligt gruppensförmenande självfallet nödvändigt, i likhet med vad som gäller för all annankommunal verksamhet, att de konsumentpoliliska frågorna förankras i etlpolitiskt sammansaUförtroendemannaorgan. Arbetsgruppen har övervägl ivå olikaalternativ att åstadkomma denna lek-mannaförankring, nämligen dels atl ensärskild nämnd inrättas för verksamheten, dels att den får sortera underkommunstyrelsen. Förvissa kommuner är det naturiigt atl inrätta en särskild nämnd förkonsumentfrågorna-, menar gruppen. Några kommuner har redan gjort detla, medandet i andra pågår överväganden. Som en fördel med denna lösning framhålls allkonsumentfrågorna får en självständig ställning i kommunen, varigenom det blirlättare atl utkräva politiskt ansvar för verksamhetens bedrivande. Det antasvidare att de konsumentpoliliska frågorna vid en sådan lösning får en meraframträdande ställning i den samlade kommunala verksamheten. Genom atl ensärskild nämnd inrättas ökar också antalet förtroendemannaposier, vilkel enligtgruppen är positivt från demokratisk synpunkt. 1sammanhanget noteras atl frågan om kompetensområdet för en konsumenlnämndvid olika tillfällen har diskuterats. a. har risken för kompelenskonfliktermed andra nämnder framhållits. Gruppen menar alt del givelvis ytterst ankommerpå kommunen själv att i reglemente för nämnden ange de närmare uppgifterna.Arbetsgruppen har bearbetat ett av upprättat förslag tillreglemente, som föreslås utgöra utgångspunkt för övervägandena i dessa frågorinom sådana kommuner, som avser au inrätta särskild konsumenlnämnd. 1 dekommuner, där kommunstyrelsen får ansvara för verksamheten, vinner man enligtarbetsgruppen den fördelen, all en samordning lättare kan ske med annankommunal verksamhet. Som en möjlig organisatorisk åtgärd föreslås, atl dehithörande frågorna delegeras lill två eller tre av styrelsens ledamöter. Videlt vidgat kommunalt konsumentpolitiskl engagemang är det enligt arbetsgruppenangeläget alt folkrörelsernas speciella förutsättningar all engageramedborgarna för gemensamma verksamheter och opinionsbildning las lill vara. Detövergripande ansvaret för den lokala konsumentpolitiken av vilken vägledningenär en väsentlig del förutsätts dock åvila kommunerna. Genom samordning ochinformationsutbyte mellan kommunen och föreningslivet kan emellertid skapasbättre förulsätlningar att åstadkomma en konsumentpolitik på bredden och riktadlill de resurssvaga grupperna. Arbetsgruppen förordar därför atl det ikommunerna inrättas referensgrupper för samråd med folkrörelserna. Referensgruppenföreslås knytas till del organ, som inom kommunen har del politiska ansvaretför verksamheten. Genom gruppens sammansättning kan exempelvis konsument-, löntagar-och bildningsorganisalio-nernas erfarenheter på området tas lill vara. föreslåshöra att följa verksamheten och framföra synpunkter på olika frågor. Denkommunala konsumentpoliliska verksamheten kommer till stor del att bestå avkonsumentvägledning, som en allmän bevakning måsle ske avkonsumentfrågorna i kommunen och kontakter upprätthållas med myndigheter ochorganisationer, anför arbetsgruppen. Dessa och andra löpande arbetsuppgifterkommer självfallet att ställa krav på förvaltningsresurser. Behovet atlsamordna insatserna och strävan atl åstadkomma en rationell organisationmotiverar enligt arbetsgruppens mening, alt en ra-lednlngsfunktion förkonsumentfrågor inrättas i varje kommun. Denna funktion kan organisatorisktinrättas på olika säll, menar arbetsgruppen. Hänsyn måste exempelvis tas lillverksamhetens omfattning, tillgänglig personal och förvaltningens uppbyggnad iövrigt. 1 normalfallet lorde del enligt gruppens mening vara lämpligt attinordna vägledningsfunktionen i kommunstyrelsens kansli eller iinformationsenheten, om sådan finns. Oavsettvilken organisatorisk lösning kommunen väljer är det angeläget all vägledningsfunklioneninrättas på etl sådant sätt, all konsumenterna utan svårighet kan komma ikontakt med denna, anför arbetsgruppen vidare. Den geografiska tillgänglighetenspelar härvid en stor roll. Som väsentligt framhålls också atl en enhetligbeteckning på handläggarna införs i alla kommuner. Härigenom kan hänvisning tillden kommunala verksamheten på elt enkelt säll göras i sådan allmänkonsumentinformation, som lämnas i exempelvis radio och television.Arbetsgruppen föreslår att vägledarna benämns konsumenlsekreterare. Närdet gäller bedömning av vilka personella resurser, som vägledningsfunktionenkräver, framhåller arbetsgruppen atl några bestämda schabloner inte går allställa upp. En utgångspunkt för dessa överväganden föreslås dock vara, allverksamheten i kommuner med 20 000-30 000 invånare i ett utbyggt skede börmotivera en heltidstjänst som konsumentsekreterare. Förde kommuner, där det inle är motiverat att inrätta en heltidstjänst som konsumenlsekreterare,anges i princip två lösningar.