prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — I fråga om avtalsförbjudna frågor är vUlkoren iallt väsentligt reglerade genom sådana författningar och beslut, som harutfärdats av regeringen eller i vissa fall äv central förvaltningsmyndighet förunderlydande organ i hela landet och som har kommit till efter samråd med huvudorganisationerna.Reglering av anställningsvillkoren efter förhandlingar eller samråd medförbund uiom huvudorganisation eller efter lokal förhandling sker däremot barai mycket begränsad omfattning och i allmänhet endast i den mån överenskommelsedärom har träffats mellan SAV och huvudorganisationema. Principen attkollektivavtalsförhandlingar på arbetstagarsidan förs av huvudorganisationernaingick också som en del i förutsättningarna förhandlingsrättsreform.Detta kom tUl uttryck genom en bestämmelse i det huvudavtal som togs in som endel i förhandlingsrättspropositionen (prop, 1965: 60 s, 255; jfr s, 58 och125), Äv de nu angivna förhållandena följer att det på arbetstagarsidan ärhuvudorganisationema som har den bästa kännedomen om syftet med och innebördenav ingångna avtal och andra utfärdade bestämmelser. Det kan tUläggas att decentrala avtalen i stor utsträckning innehåller bestämmelser om rätt för arbetsgivarenatt besluta om andra förmåner än sådana som följer direkt av avtalet, s, k,skäUghetsfrågor. Även i dessa frågor meddelas besluten på central nivå,nämligen av regermgen, SAV eller central förvaltningsmyndighet, I vissa fallmeddelas beslut om tUlämpning av avtal eller författningsbestämmelser avsärskilda centrala organ, där företrädare för huvudorganisationerna ingår, t,ex, nämnder för grupplivförsäkring eller pensionsförmåner. Äveni ett annat viktigt hänseende råder en betydelsefull skillnad mel- 1975/76:105 Bilaga2 175 landen statiiga och den privata sektorn i fråga om regleringen av anställningsvillkoren.Som har nämnts sluts det stora flertalet kollektivavtal av SAV ochstatstjänstemännens tre huvudorganisationer. De centtala uppgörelserna omanställningsvillkoren för en ny avtalsperiod omfattar praktiskt taget samtligaarbetstagare och sluts i princip i form av ett enda avtal, t, ex, som den nugäUande avtalsuppgörelsen 197576, Var och en av huvudorganisationerna ärpart i alla de delavlal som ingår i den centrala uppgörelsen. Regleringen avanställningsvillkoren är i stora delar gemensam för alla arbetstagareoberoende av yrkesgrupp. Som exempel kan nämnas allmänna anställningsvUlkor,allmänna regler i fråga om lönegradsplacering, aUmänna regler i fråga omarbetstid, pensionsvUlkor etc. Var och en av huvudorganisationerna är part iavtalet även i fråga om yrkesgrupper där de har få eller inga medlemmar.Huvudorganisationema består av ett stort antal förbund eller sektioner. Inomförbunden och sektionerna finns i sin tur lokala avdelningar vid de olikacentrala, regionala och lokala myndigheterna. Vid det stora flertalet myndigheterär samtliga huvudorganisationer representerade, ofta var och en genom fler änen lokalavdelning. Vanligen gäUer sålunda samma avtalsbestämmelser förmedlemmar i flera olika lokalavdelningar inom de tre huvudorganisationerna. I 14 § medbestämmandelagen föreskrivs attarbetsgivarens förhandlingsskyldighet enligt 1113 §§ i första hand skallfuUgöras genom förhandling med lokal arbetstagarorganisation, om sådan finns.Uppnås inte enighet vid sådan förhandling, skall arbetsgivaren på begäran förhandlaäven med central arbetstagarorganisation. De särskilda förhåUandena på detstatliga området torde emellertid ge anledning att ifrågasätta om inteförhandlingsrätten där vanligen borde utövas under andra former än som sägs i14 § medbestämmandelagen. Det torde inte vara praktiskt genomförbart att sådanabeslut om omorganisation som fattas av regeringen eller central statsmyndighetoch som rör olika underlydande myndigheter över hela landet i första handskall kunna bli föremål för lokal förhandling enligt 11 §. Förhandlingsrätten för arbetstagare hos statenbygger som tidigare nämnts f. n. på föratsättningen att förhandlingama skaUföras av huvudorganisationerna, om inte partema enas om annat.Arbetstagarsidan företräds också vid överläggningar om föreståendereformverksamhet eUer större organisationsförändringar avhuvudorganisationerna. Detta hänger samman med att reformarbetet och störreorganisationsförändringar i allmänhet bereds och beslutas centralt avstatsmakterna. Även i andra viktiga hänseenden meddelas beslut rörandeanställningsvUlkor för arbetstagare på central nivå. Den vid förhandlingsrättsreformen fastslagnaprincipen att de centrala parterna på arbetstagarsidan själva utövarförhandlingsrätten har visat sig fungera väl. Enligt min mening borde dennaordning i princip 1975/76:105 Bilaga 2 176 kunnatjäna som modell även vid den vidgning av förhandlingsrätten som sker genomföreskriftema i 11 och 12 §§ medbestämmandelagen. Det torde också ligga iavtalsparternas gemensamma intresse alt förhandlingsrätten på arbetstagarsidanpå den statliga sektorn ofta utövas direkt av den organisation som har slutitkollektivavtal för området. Eftersom avvikelser från föreskrifterna i 11 och 12§§ medbestämmandelagen kan göras med stöd av kollektivavtal bör det dock intekomma i fråga att i lag göra några undantag från medbestämmandelagens regler omförhandlingsnivån. Det bör i stället lämnas över till parterna att förhandla omi vilken omfattning sådana avsteg bör göras på den statliga sektom. Jag utgårfrån att överenskommelser om erforderlig anpassning tUl medbestämmandelagensregler om i första hand lokal förhandling kommer till stånd i den utsträckningsom påkaUas av de olika frågomas art och av de speciella organisatoriskaförhållandena inom statsförvaltningen. På den kommunala och landstingskommunalasektorn kan naturligtvis en motsvarande anpassning ofta komma att få en annanutformning. Vad jag nu har anfört om lämpligheten avförhandlingar direkt på central nivå torde inte i samma mån äga gUtighet vadavser den offentiige arbetsgivarens förhandlingsskyldighet enligt 13 §medbestämmandelagen gentemot arbetstagarorganisation i förhållande till vilkenhan inte är bunden av kollektivavtal. Eftersom de förhandlingar som avses idenna paragraf bara har avseende på frågor som rör viss eller vissa arbetstagare,torde den i medbestämmandelagen avsedda förhandlingsordningen här normalt varaden lämpligaste. I fråga om omfattningen av arbetsgivaresförhandlingsskyldighet, när det på arbetstagarsidan finns fler än enorganisation i förhållande till vUken han är bunden av kollektivavtal, får jaghänvisa till vad som anförs i bU. 1 (specialmotiveringen till 11 §). Innan jag berör vissa organisatoriska frågor somhänger samman med den utvidgade förhandlingsrätten på det statliga området villjag något beröra också frågan om entreprenadarbete på den offentiiga sektorn.Enligt 38 § första stycket medbestämmandelagen skall arbetsgivare, innan hanbeslutar att låta någon, som därvid inte skall vara arbetstagare hos honom,utföra visst arbete för hans räkning eller i hans verksamhet, på eget initiativförhandla med arbetstagarorganisation i förhållande till vilken han är bundenav kollektivavtal för sådant arbete. I andra och tredje styckena ges vissaundantag från förhandlingsskyldigheten eller uppskovsplikten. Förhandling skallkunna äga rum både lokall och centralt. I 39 § ges arbetstagarsidan vetorätt ifråga om beslut som har varit föremål för förhandling enligt 38 § i de fall därarbetstagarorganisationen anser att arbetsgivarens åtgärd kan antas medföraåsidosättande av lag eller av kollektivavtal för arbetet eller att åtgärdenannars strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas Prop.1975/76:105 Bilaga 2 177 avtalsområde.40 §, slutligen, innehåller vissa inskränkningar i vetorätten. Förevarande regler har främst kommit tUl för attförhindra att arbetsgivare söker dra sig undan sitt sociala och ekonomiskaansvar gentemot arbetstagarna genom att anlita andra former för avtal omarbetsprestationer än tjänsteavtal. Reglerna kan enligt min mening vinnatillämpning fullt ut även på den offentliga sektorn. I fråga om lämplighetenav lokala förhandlingar på det statiiga området viU jag hänvisa till vad jagnyss har anfört såvitt avser förhandlingar enligt 11 och 12 §§ medbestämmandelagen.Med hänvisning tiU motiven för 3840 §§ vill jag framhålla att förhandlingarenligt 38 § normalt inte bör komma att aktualiseras vare sig i de fall dåarbetet avses bli utfört av annan myndighet eller då seriösa utomståendeentreprenörer enligt en rådande praxis anlitas för arbetet. Jagsyftar i det senare fallet på exempelvis byggnadsentreprenader inom defastighetsförvaltande myndigheternas ansvarsområde ochanläggningsentreprenader inom statens vägverks område. Jag övergår härefter tUl ett par speciella frågormed anknytning tUl arbetsgivarsidan på den offentliga sektorn. Enligt 15 §medbestämmandelagen åligger det förhandlingsskyldig part att själv eller genomombud inställa sig vid förhandlingssammanträde. I övrigt överlämnas i lagen tUlpartema att besluta hur de vill låta sig representeras vid förhandlingarna.Det ankommer därför på regeringen resp. vederbörande kommun ellerlandstingskommun att med tUlämpning av sedvanliga regler om delegation beslutaom vem eller vUka som skall företräda den offentiige arbetsgivaren vidförhandlingar enligt medbestämmandelagen. Detta gäller naturligvis också ifråga om de förhandlingar med olika beredningsorgan som på sätt jag nyssföreslagit skall föregå avgöranden i , regeringen eller ikommunfullmäktige eller landsting. För att ge en bUd av hur den nyaförhandlingsverksamheten i frågor som inte syftar till avtalsreglering tordekomma att fungera på det statliga området måste man enligt min mening angeåtminstone huvuddragen av den statiiga förhandlingsorganisationen.Utgångspunkten härvidlag bör vara att förhandling enligt 11 eller 12 §medbestämmandelagen skall föras av den myndighet som slutiigt får besluta i denfråga som förhandlingen avser. Rör denna fråga bara de interna förhållandenainom en viss myndighet, bör således denna myndighet kunna sköta erforderligaförhandlingar i den mån som den själv får besluta i frågan. Förhandlingar enUgt12 § medbestämmandelagen torde vanligen komma att ske på detta sätt med lokalarbetstagarorganisation. Gäller det i stället frågor som inverkar på förhållandenavid flera myndigheter under en central förvaltningsmyndighet, börförhandlingarna naturligtvis normalt föras av denna. Såsomframgått av det förut anförda avgörs emellertid ett stort antal 12 1975/76. 1975/76:105 Bilaga 2 178 frågorsom på ett mycket ingripande sätt rör förhållandena vid en eller fleramyndigheter av regeringen. Som har framgått av det föregående, kan förhandlingari sådana frågor inte ske direkt med regeringen. I den mån förhandlingar skallföras i sådana frågor, får det i stället ske under medverkan avregeringskansliet. Viktiga förhandlingsfrågor på departementsnivåntorde komma att avse den verksorganisatoriska uppbyggnaden i stort och störremyndighetsinterna organisationsförändringar. Sådana frågor innefattar i storutsträckning problem av likartad natur, oavsett om frågorna rör myndighetersom lyder under det ena eller det andra departementet. Behandlingen av sådanafrågor kan ofta få betydelse även för andra myndigheter än den eller de som enviss förhandling avser. Jag finner det därför lämpligast att dessaförhandlingar samordnas av ett särskilt förhandlingsorgan underfinansdepartementet. Därmed kan man uppnå förutom en enhetlig behandling avlikartade förhandlingsfrågor också rent organisatoriska fördelar. Genom dettaorgan skapas möjligheter att samla tjänstemän med erforderlig erfarenhet avfrågor av detta slag. Därigenom skulle förhandlingsberedskapen inomregeringskansliet höjas. I samband med den nu föreslagna reformen bör därförinrättas ett , som skall handlägga de förhandlingsfrågorav nu aktuellt slag som inte bör skötas av de enskilda myndighetema. Rådets uppgifteri sådana ärenden bUr i första hand att organisera för-handluigsarbetet på ettlämpligt sätt och att föra förhandlingar i nära samarbete med tjänstemän frånberört departement. Reformen aktualiserar emellertid ett antal andrasärskilda samordningsproblem även såvitt avser de förhandlingar som skallföras av enskilda myndigheter. Det bör därför vara en uppgift för förhandlingsrådetatt verka för den samordning som kan behövas i sådana frågor genom att utfärdatillämpningsföreskrifter o. d. I den mån det behövs för att vinna en lämpligsamordning av de lokala förhandlingama på det statliga området bör rådet ocksåmedverka i sådan förhandling. Rådet bör vidare lämna statsmyndigheterna råd ochanvisningar i förhandlingsfrågor, i den mån detta inte ankommer på SAV. Vidarebör rådet utarbeta de anvisningar och direktiv i personalpolitiska frågor somdet inte ankommer på annan myndighet att svara för. Omfattningen och arten av denförhandlingsverksamhet som föranleds av 11 och 12 §§ medbestämmandelagen ärsvårbedömbar. Man torde dock kunna utgå från att denna verksamhet efter handkommer att ändra karaktär beroende bl. a. på olika avtal om förhandlingsordningar.Därför bör förhandlingsrådet t. v. bara utrustas med tjänster för desamordnande arbetsuppgifterna, I den mån rådet behöver anlita särskildasakkunniga bör sådan personal kunna ställas till förfogande av t, ex,statskontoret, , , , statens personal- nämnd och statenspersonalutbUdningsnämnd. 1975/76:105 Bilaga 2 179 Jag avser alt återkomma i annat sammanhang ochanmäla frågan om inrättande av förhandlingsrådet och därmed sammanhängandefrågor. Slutligen vill jag i detta avsnitt ta upp ytterligareen fråga i anslutning till den reformerade förhandlingsrätten på den statligasektorn. TUlämpningen av medbestämmandelagens regler kommer att i åtskilligaviktiga hänseenden påverka också den löpande verksamheten inom den statligaförvaltningen. Ett särskilt ansvar för att lösa olika problem i samband härmedkommer att vila på de myndigheter som centralt svarar för olikapersonaladministrativa frågor och rationaliseringsfrågor. Det är enligt minmening nödvändigt att regeringen bereds tillfälle att på lämpligt sätt kunnautnyttja den särskilda kunskap och erfarenhet som finns samlad inom sådanamyndigheter, när den har att ta ställning tUl olika frågor därarbetstagarinflytandet i den statliga förvaltningen aktualiseras. På grundhärav avser jag att senare föreslå regeringen att tUlsätta en särskildrådgivande nämnd i vilken skall ingå företrädare för departementen ochförhandlingsrådet samt bl. a. cheferna för statskontoret, SAV och statenspersonalnämnd. För att underlätta kontakterna mellan regeringen och den nyanämnden bör ett av statsråden vara ordförande i nämnden. I fråga om informationen mellan arbetsgivare ocharbetstagare på den offentliga sektorn gäUer i flera avseenden samma regler sominom den privata sektorn. Exempel på sådana regler återfinns i författningaroch avtal som rör företagsnämnder, skyddskommittéer, skyddsombud samt fackligaförtroendemän och personalföreträdare. På arbetsrättens område finns däremot f.n. ingen generell rättsregel som ger part rätt att ta del av sakmaterial sommotpart åberopar vid förhandling i s, k. intressetvist mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Viden bedömning av de offentliganställdas möjligheter att få information frånsina arbetsgivare bör emellertid också beaktas de allmänna regler som gällerför varje medborgares möjlighet att få information från myndigheter och därmedsammanhängande frågor om handlingssekretess och tystnadsplikt. Yttrande- och tryckfriheten liksom rätten tillinformation har slagits fast i RF (2 kap, 1 § 1 och 2), sombegränsar någon av dessa rättigheter skall meddelas genom lag (8 kap, 3 §), Ettexempel på detta utgör föreskriften om tystnadsplikt i 16 § lagen om vissa anställningsfrämjandeåtgärder. Efter bemyndigande i lag kan också regeringen genom förordningmeddela föreskrift om tystnadspUkt (8 kap, 7 § andra stycket). Beträffanderätten att ta del av allmän handling gäller enhgt 2 kap, 4 § RF vad som ärföreskrivet i TF, Där slås fast att varje svensk medborgare skall äga fritillgång till allmän hand- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 180 ling(2 kap, 1 §), Till skUlnad från vad som gäller inom den privata sektom finnsalltså här i grundlag fastiagda principer som ger allmänheten och därmedockså de offentliganställda möjligheter till inblick i myndighetersförehavanden. Undantag från offentlighetsprmcipen får görasuteslutande om det behövs av hänsyn till rikets säkerhet och dess förhållandetill främmande makt, myndighets verksamhet för inspektion, kontroll och annantillsyn eller för brotts förekommande och beivrande eller till skydd förstatens, menigheters och enskildas behöriga ekonomiska intresse ellerprivatlivets hdgd, personlig säkerhet, anständighet och sedlighet (2 kap, 1 §TF), De fall då allmänna handlingar sålunda skall hållas hemliga anges isekretesslagen. I detta sammanhang finns anledning att särskilt upp märksammade föreskrifter i 35 § denna lag som infördes i samband med förhandUngsrättsreformen (prop. 1965: 88, KU 30, rskr 266). Paragrafen innehållerföreskrifter om sekretesskydd för handlingar som innefattar utredning ellerförslag och som tillkommit för att begagnas vid sådan förhandlmg för slutandeav kollektivavtal eller för annan reglering av anställningsvillkor, varimyndighet, kommun-sammanslutnmg eller statiigt eller kommunalt förelag har attdelta, eUer vid förberedelse till sådan förhandling. Handling som har kommit infrån annan än myndighet för att begagnas på angivet sätt kan också hemlighållasäven om handlingen har tillkommit i annat syfte. Sekretessen gäller fem årfrån handlingens datum men utlämnande kan ske tidigare efter tillstånd av iregel SAV på den statliga sidan och kommuns lönenämnd på den kommunala sidan.Om förhandlingsärendet handläggs av annan statlig eller myndighetankommer det på denna att besluta om sådant tillstånd. Beträffande handling hosriksdagens löneddegation gäller specieUa regler (jfr SOU 1975: 22 s, 183),Föreskrifterna i 35 § tar sikte på förhandling i intresselvist. Sekretessenkring förhandling i rättstvist finns reglerad redan i 6 § (jfr prop, 1965: 88s, 29). I fråga om rättstvist torde part normalt ha rätt att ta del av hemligtmaterial som ligger tUl grand för ett ärendes avgörande (jfr prop. 1947: 260 s,24 och 1971: 30 s, 440), I allmänna verksstadgan och i servicecirkuläret(1972: 406) tiU statsmyndigheterna finns bland annat föreskrifter omstatsmyndighets skyldighet att gå allmänheten och därmed också t, ex.företrädare för personalorganisationerna till banda med upplysningar ifrågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Enligt 8 § verksstadgan skallchef för statlig myndighet se tUl att erforderliga åtgärder vidtas för attunderlätta t, ex, för parter att få upplysning om myndighetens verksamhet, Iservice-cirkuläret föreskrivs bl, a, att statsmyndighet på begäran skall lämnaupplysningar från akter samt diarier, register och andra handlingar som är tillgängligaför alhnänheten om det kan ske med hänsyn tUl arbetets behöriga gång. Dessabestämmelser gäller endast stafliga myndigheter. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 18I Ipraktiken iakttas de emellertid också av de kommunala myndigheterna (jfr JO:sämbetsberättelser 1965 s, 561 och 1967 s, 519 samt SOU 1975: 22 s, 117), VadgäUer informationsfrågorna framstår mot denna bakgrand reglerna omförhandlingsinformation i 17 § FKL och den därav motiverade följdändringen i35 § sekretesslagen som de väsentiigaste punkterna i ÄRK:s förslag. Jagåterkommer till dessa frågor i följande avsnitt. Beträffande de av ARKföreslagna reglerna om tystnadsplikt ger dess betänkande föga vägledning närdet gäller tillämpningen av reglema inom den offentliga sektorn. Det tordekunna sägas att de föreslagna reglerna i första hand tar sikte på entillämpning inom den privata sektom. Jag tar strax upp också frågan omtystnadsplikten. Som jag tidigare framhållit saknas inom denoffentliga sektorn liksom inom den privata sektorn generella rättsreglersom ålägger arbetsgivare eller arbetstagare skyldighet att tillhandahåUamotpart information såsom underlag för förhandlingar i intressetvist. Ocksåinom den offentliga sektorn förekommer emellertid partssammansatta arbetsgruppersom inför förhandUngar lämnar över gemensamt utarbetat förhandlingsunderlagtUl parterna. Att detta fungerar bra framgår bl. a. av remissyttrandena från SFoch TCO. Enligt17 § FKL skulle det åligga förhandlande part att, om motparten begär det, låtadenne ta del av samt, om det kan ske utan oskälig kostnad eller omgång, tUldenne lämna över bestyrkt avskrift av sådana handlingar och uppgifter somparten förfogar över och som behövs för en riktig bedömning av den fråga somförhandlingen avser. Den sålunda föreslagna editionsplikten tar enligt ARKsikte på alla typer av förhandlingar enUgt FKL och syftar tiU att göraförhandlingsparterna jämspelta genom att samma faktamaterial ställs till derasförfogande vid förhandlingarna (SOU 1975: 1 s. 783). För en ändamålseiUigtillämpning av bestämmelsen inom den offentliga sektom föreslår ARK en ändringi 35 § sekretesslagen. Syftet med en sådan ändring är enligt ARK att frånhandlingssekretessen ta undan sådant sakmaterial som parterna behöver för enriktig bedömning av förhandlingsfrågan, exempelvis lönestatistik (s. 678680). LO/TCO-reservanterna anser att editionspliktenenligt 17 § FKL inte skall begränsas till förhandlingar samt att den börförenas med en utredningsskyldighet för arbetsgivarparten. En majoritet av remissinstanserna stäUer sig bakomförslaget i 17 § FKL om skyldighet för part att tiUhandahålla förhandlingsinformation.Många myndigheter lämnar förslaget utan erinran. Från flera håll sättsemellertid i fråga, om inte tillämpningen av redan gäUande föreskrifter om bl.a, allmänna handlingars offentlighet i praktiken innebär lika 1975/76:105 , Bilaga2 182 Remissbehandlingen ger också uttryck för osäkerhet om hurden. föreslagna regeln om editionsplikt skaU tUlämpas inom den offentiigasektom. De fackliga remissinstanserna, som ansluter sig tillLO/TCO-reservationen, intar här den aUmänna ståndpunkten att arbetsgivarensinformationsskyldighet i princip bör vara obegränsad. Bland dessa märks SF ochTCO som anser att tiUämpningen av gäUande sekretessregler inte innebär hinderför dem att få del av erforderlig förhandlingsinformation. Som ensammanfattning kan sägas att remissinstanserna StäUer sig bakom principen attarbetsgivare och arbetstagare i förhandling skall ha tillgång tiU sammaförbandlingsimderlag. Föreskriften i 17 § FKL har sin motsvarighet i 18 §medbestämmandelagen. Där föreskrivs att part, som vid förhandling åberoparviss. handling, skall håUa den tiUgänglig för motparten, om denne begär det.Föreskriften, som är tvingande (4 §), föreslås bli tillämplig på alla slag avförhandlingar, dvs. både vid förhandlingar i rättstvister och vid intresseförhandlingar.Av 3 § medbestämmandelagen följer emellertid att exempelvis sekretesslagensregler gäller framför medbestämmandelagens regler om rätt tiU information (jfrbil. 1 specialmotiveringarna till 3 och 18 §§). I den allmänna motivermgen tillmedbestämmandelagens regler om rätt tiU information (bil. 1 avsnitt 11.4)uppmärksammas de särskilda problem som uppkommer på detta område i offenfligmyndighetsutövning. Där framhåUs att särskilda lösningar fordras inom denoffentliga sektorn. Här bör också observeras att av 5 § första stycketmedbestämmandelagen följer att rätt till information inte föreligger om förhållandesom rör parts dispositioner i en förestående eller redan utbmten fackligkonflikt. För egen del vill jag, efter särskilt samråd medcheferna för justitie-och arbetsmarknadsdepartementen, anlägga följandesynpunkter på frågan om förhandlLngsinformation och handluigssekretess enligt35 § sekretesslagen. Som framgår av den redogörelsen och av vad jagnyss framhållit har ARK i huvudsak koncentrerat sitt arbete på ett regelsystemanpassat tUl den privata sektoms förhåUanden. Avsikten har sålunda inte varitatt skapa någon helt ny ordning för den tillgång tiU information eUer denhandlingssekretess som har sin grund i TF.