prop · FY03102 · 1975-12-31 00:00:00 — Han är då skyldig alt utgeränta även om något avtal därom inte har träffats. Är det fråga om en fordransom redan före förfallodagen löpte med ränta, utgår enligt 6 § lagen (1936:81)om skuldebrev dröjsmålsränta och efler samma räntefot som tidigare,oavsett räntefotens höjd. För fordran som inle var räntebärande tidigare gesregler i andra punkten av 9 kap. 10 § HB. Bestämmelserna gör skillnad mellanfordringar som har en i förväg bestämd förfallodag och sådana som har enobestämd förfallodag. Vid bestämd förfallodag börjar dröjsmålsränta utgåomedelbart och efler en räntefot av . Var förfallodagen obestämd fordrasdäremot atl gäldenären blir delgiven stämning till domstol för attdröjsmålsränta skall börja utgå. Dessuiom är räntefoten i delta fall någotlägre, nämligen . Ävenbeträffande dröjsmålsränla finns särskilda beslämmelser i ell flertal speciellalagar. I några cenirala förmögenhetsrätlsliga lagar tar sig bestämmelsernauttryck i en hänvisning lill 9 kap. 10 § HB. 1 andra lagar finns självständiga,mera preciserade ränleföreskrifter. ' En utförlig redovisning av praxis och litteratur gesav ulredningen i belänkandet s. 47 ff. HB,som ju formellt är begränsade till lån av pengar, anses emellertid i storutsträckning äga allmän giltighet och även utan uttrycklig hänvisning i lagkunna tillämpas på oUka slags skuldförhållanden. 2.29 kap. 10 § HB 2.2.1 Stämningsdagensom utgångspunkt för ränteberäkningen Enligtfemprocentsregeln i 9 kap. 10 § HB skall räntan börja ulgå från stämningsdagen.Numera får anses fastslaget all därmed avses dagen för stämningens delgivning.När yrkandet har framställts inför rätta utan stämning, räknas räntan från dendag sådant yrkande framställdes. Instäms flera solidariskt betalningsskyldigai samma mål, räknas räntan för var och en från hans delgivningsdag. Även omränleyrkandet framställs försl under processen skall, om ränta döms ut, dennaberäknas från den dag stämningen avseende kapitalbeloppet delgavs motparten.Utvidgas däremot talan till att avse ytterligare kapitalbelopp, skall ränta pådelta beräknas först från den dag kravel genom stämning eller på molsvarandesätt delgavs motparten. Föralt räntan skall börja utgå från stämningsdagen förutsätts att fordran kananses ha varit förfallen . Skulle förfallodagen undantagsvisanses infalla senare än stämningsdagen, flyttas den dag ränta börjar utgå frami molsvarande mån. 10 § HB ulgår från alt skyldigheten all erlägga dröjsmålsränta inträderomedelbart i och med atl en i förväg bestämd förfallodag är inne. Något kraveller någon erinran om ränteskyldighelens inträde erfordras alltså inle i deltafall. Bestämd kan förfallodagen vara på grund av överenskommelse antingen isamband med fordrans uppkomst eller vid senare lillfälle. Däremot anses inleförfallodagen bli bestämd i här avsedd mening genom att borgenären med slöd avexempelvis 5 § skuldebrevslagen eller 12 § lagen (1905:38 s. 1) om köp och byteav lös egendom (köplagen) ensidigt anfordrar gäldenären atl belala. Bestämdförfallodag kan emellertid föreligga inte bara när den är direki fastställdtill viss dag enligl kalendern utan även då den satts i relation lilluppsägning av endera parlen eller lill viss händelse som förväntas inträffa.Förfallodagen anses vidare bestämd om betalningstiden har anknutits lill borgenärensfullgörande av motprestation, förutsatt all varil bestämd för denna. Betalningstidenkan också länkas vara anknuten till en händelse som beräknas inträffa inom visslidrymd. Skulle i sådanl fall händelsen utebli, kan den angivna tidrymdensslutdag komma all bilda utgångspunkt för ränteberäkningen. Skall betalning skeunder januari månad, anses alltså ränta böra utgå som om voreden bestämda förfallodagen. Omförfallodagen för viss fordran är bestämd i lag, utan atl räntefrågan beaktats,anses ränta, på samma sätt som när avtalad förfallolid föreligger, böra utgåfrån den lagbeslämda dagen. Exempel på lagregler om förfallotid finns i 9 kap.12 § och 12 kap. 20 § jordabalken, såvitt avser arrendeavgift och hyra, samt i24 § lagen (1927: 77) om försäkringsavtal, såvitt gäller försäkringsersättning.Överliggetidsersättning förfaller enligl 86 § sjölagen (1891:35 s. 1) dag fördag. I 6 kap. 16 § expropriationslagen (1972:719) utsägs direki alt ränta skallulgå efler från den i lag bestämda förfallodagen. Molsvarande regler omränta finns exempelvis belräffande lösesumman vid uppsägning av tomträtt (13:19JB) och beträffande ersättning av väghållaren (55 § väglagen, 1971:948). Enligl16 kap. 11 § är förmyndare, då hans befattning upphör, pliktigalt ofördröjligen utge de tillgångar som han för myndlingens räkning har omhänder. Samma princip gällde också enligt äldre rätt. Följdriktigt har räntaefter dömts ul från den dag myndlingen blivit myndig. 2.2.3Analog tillämpning av 9 kap. 10 § HB Närfordran utgör avtalat vederlag för en prestation in natura uppvisar praxis enserie rättsfall där borgenären tillerkänts ränta från bestämd förfallodag.Beträffande köpeskillingsfordran hänvisar 38 § köplagen direkt lill grundernaför 9 kap. 10 § HB. lämnade framställningen har utgångspunkten varit atl den närmarebestämning av förfallodagen, som sexprocenlsregeln i 9 kap. 10 § HB förutsätterför sin tillämpning, skett genom föreskrift i lag eller genom avtal.Beträffande fordran som grundas på en av gäldenären framlagdredovisningsräkning synes emellertid ränta enligt vedertagen uppfattning utgåefter från den dag redovisningen faktiskt läggs fram, oberoende av om dentidpunkt vid vilken redovisningen skall ske är bestämd i förväg eller inte.Skulle emellertid det saldo som enligt redovisningsräkningen gollskrivsborgenären vara lägre än del belopp som denne sedermera rälteUgen finns varaberättigad till, har ränta på mellanskillnaden som regel dömts ul efter endast5 % från stämningsdagen. Detsamma gäller för hela redovisningsfordringen, omnågon redovisningsräkning över huvud tagel inle har upprättals. Beträffandemäklarprovision har frågan om ränta prövats i flera rättsfall. Genomgående hardel emellertid inte vara fråga om bestämd förfallodag, såvida inte slödfunnits i särskild överenskommelse, ulan räntan har beräknats efler frånslämningsdagen. Fråganfrån vilken tidpunkt ränta skall beräknas på regressfordran har i rättspraxisbesvarats olika för olika typer av regressanspråk. Försäkringsgivares krav somgrundas på 25 § lagen om försäkringsavtal börjarinte löpa med ränta förrän den skadeståndsskyldige stäms. Vid borgen synes delnumera klart att borgensman som har regressfordran mot medborgensman ärberättigad till ränta på det regressvis åter-bekomna beloppet redan frånden dag borgen ursprungligen infriades. Det har antagits att samma regel gällernär borgensman kräver tillbaka vad han nödgats ge ut direkt frånhuvudgäldenären. Vid ålerkrav av inbetalademedel torde någon bestämd förfallodag i regel inte ha avtalats mellan parterna.Inte desto mindre finns det i rättspraxis flera exempel på att ränta utdömtsfrån en tidpunkt som i tiden ligger före stämningsdagen. Det finns också vissalagrum enligt vilka den återbetalningsskyldige har atl erlägga ränta redan frånden dag han uppbar det belopp som han sedermera befinns skyldig alt belalatillbaka. Sålunda innehåller 50 § utsökningslagen (1877:31 s. 1) en bestämmelseom atl den som sökt verkställighet av en dom, som sedan ändras eller upphävs,är skyldig att återställa penningar som han lyft med ränta efter påbeloppet från lyftningsdagen. Del har ifrågasatts om det inte vid bestämmandeav ränteskyldigheten vid condictio indebiti och vissa andra återbetalningsfallskulle ligga närmast till hands alt söka ledning i detta lagrum. Delta skulleemellertid innebära att man utgår från en förhållandevis sträng ståndpunkt ifråga om betalningsmottagarens ränteansvar. Det lorde därför inte vara möjligtatt i någon större utsträckning dra analogier från 50 § utsökningslagen. Närden återbetalningsberätligade eriagl beloppet frivilligt för atl undgåverkställighet har dock denne ansetts på samma sätt som enligt nämnda lagrumvara berättigad lill ränta frän den dag beloppet ursprungligen erlades. Enligl 3§ lagen (1969:620)om ersättning i vissa fall för utgivna underhållsbidrag utgår ränta efler 6 %från betalningsdagen, utöver själva ersättningen, lill den som, utan atlsedermera befinnas underhållsskyldig, genom interimistiskt beslul ålagts utgeunderhållsbidrag. Den som utger ersättning är här inte den som uppburitunderhållsbidragen, utan beloppet jämte ränta betalas av allmänna medel. Inleheller detta lagrum ger någon slörre ledning för hur återbetalnings-situationeri övrigi skall bedömas. I praxis visas en storvariation i sättet alt bedöma räntefrågorna. Det förekommer atl 6 eller ibland5 % döms ul från den dag beloppet erlades, all ulgår från stämningsdageneller, , alt ränta över huvud tagel inte tillerkänns den som ärberättigad all återfå eriagl belopp. Vid fall av återvinninglill konkursbo enligt 29 och 30 §§ konkurslagen (1921:225) har ränta pååtervunnet belopp beräknats efler från den dag betalningen erlades.Konkurslagens ifrågavarande bestämmelser förutsätter för sin lillämpning attbetalningsmottagaren varit i ond tro. Förmodligen är detta en omständighet som tillmätsbetydelse även i andra återbetalningssitualioner. I flera fall av condictioindebiti där del kan synas ha förelegat mer eller mindre graverandeomständigheter på betalningsmottagarens sida har sålunda den strängareränteregeln, för beloppets utbetalning, kommit till användning. Närförhållandena varil sådana, alt det inle på samma säll kunnat läggasbetalningsmottagaren till last atl han uppburit de medel han skall ålerbära,har domstolarna, om nu ränta över huvud tagel dömts ut, oftast fallit tillbakapå huvudregeln om från stämningsdagen. I38 § köplagen sägs att grunderna för 9 kap. 10 § HB skall äga tillämpning ifräga om köpares skyldighet att gälda ränta. Denna huvudregel är tillämplig påsåväl civilköp som handelsköp. 1 andra stycket av 38 § har emellertid tagits inen specialregel för handelsköp. För de fall att vid handelsköp förköpeskillingens betalning inle betingats stadgas att ränta efter skall utgåfrån den tid godset avlämnades eller, om avlämnandet blivit fördröjt avköparen, från del dröjsmålet inträdde. Enligthuvudregeln är det emellertid av avgörande betydelse i ränle-hänseende även förköpets del, om förfallodagen för köpeskillingen är bestämd i förväg eller ej.Anses förfallodagen vara bestämd i förväg, börjar räntan utgå redan från dennadag. I annal fall fordras att köparen delges säljarens ansökan om stämning. När det gäller den närmareinnebörden av alt förfallodagen är bestämd i förväg bör observeras attbetalningen vid köp ofla skall ske vid leveransen. Om i sådanl fall denlidpunkt vid vilken leverans skall ske kan sägas vara bestämd, anses dennatidsbestämning i sin lur "smitta av sig" även på betalningstidpunktenoch en i förväg bestämd förfallodag anses med andra ord föreligga även beträffandeköpeskillingen. Bestämd tidpunkt för leveransen, med åtföljande konsekvensför när köpeskillingen förfaller lill betalning, anses förutom då viss bestämdkalenderdag angivits som leveransdag vara för handen när leverans skall ske"senast" eller "före" viss dag. Detsamma gäller närsäljaren skall leverera inom en tidrymd som angivils på sådanl säll alt dessslutdag kan beräknas efter kalendern, exempelvis "under loppet av marsmånad". Vad nu sagts omsexprocenlsregelns tillämplighet när betalning skall ske vid leverans lordegälla endast för del fall all säljaren lill följd av köparens uteblivnabetalning vägrar att utlämna godset. Skulle säljaren trots atl betalning inteerläggs låta köparen få besittning till godset, har det i doktrinen gjorts gällandeall delta bör uppfattas som elt eftergivande från säljarens sida av vadavtalet innehåller angående köpeskillingens förfallotid, eller ett medgivande av anstånd t.v. med betalningen.Köpet skulle därigenom ha förvandlats lill ell kreditköp. Förutsatt alt frågaär om ett civilköp skulle i konsekvens härmed i fortsättningenfemprocentsregeln bli tillämplig. Betalningkan emellertid även vara avtalad att ske viss bestämd lid efter leveranseneller efter någon annan åtgärd som kräver köparens medverkan. Om i sådana fallleverans eller motsvarande åtgärd faktiskt kommer till stånd och något dröjsmålalltså inte ligger köparen till last, anses därigenom en tidsbestämninguppkomma på samma sätt som sker vid uppsägningen när prestation skall äga rumviss tid efter uppsägning. I dessa fall ulgår därför ränta frånkredittidens utgång oberoenae av om någon tidsbestämning för själva leveranseneller motsvarande hade givits 'i förväg'. Kommerleverans eller motsvarande åtgärd däremot inle till stånd lill följd avdröjsmål på köparens sida, blir frågan om ränta beroende av om del funnits enbestämd tid angiven i detta hänseende. Är delta fallet börjar räntan utgå efter6 % räknat från den avtalade kredittidens utgång. Föreligger däremot inte denerforderliga tidsbestämningen utgår vid civila köp, i likhet med vad somgäller för övriga anfordransfall, ränta från stämningsdagen. Ifråga om säljarens rätl till ränta på köpeskillingen vid köp av fast egendom,när köparen inte betalar i räll tid, föreskrivs i 4 kap. 25 § JB att de i 9kap. 10 § HB angivna grunderna äger tillämpning. Som regel är förfallodagenbestämd i förväg vid fastighetsköp. Säljaren lorde därför i allmänhet varaberättigad lill ränta efter från denna dag. Närdet gäller frågan om ränta i fall då köpeskilling skall återbetalas hänvisastill redogörelsen i utredningsbetänkandel (s. 57 - 59). Försittsbetalningstiden beträffande ell skuldebrev vari ränta inle blivit utfäst,gäller enligl uttrycklig hänvisning i 6 § andra stycket skuldebrevslagenreglerna i 9 kap. 10 § HB i fråga om skyldigheten atl belala dröjsmålsränla. I6 § första stycket skuldebrevslagen stadgas all samma räntesals som föreskrivsi skuldebrevet för dettas löptid skall gälla även vid beräkning avdröjsmålsräntan. Detta gäller oberoende av att den ränta som sålunda utgåttföre skuldebrevets förfallodag till äventyrs kan ha varil lägre än den legaladröjsmålsränlan enligt 9 kap. 10 § HB. Om ränta ulfäsls i skuldebrevetfortsätter alltså denna att oförändrat löpa utan avbrott även sedan gäldenärenefler förfallodagen kommit i dröjsmål. Regeln gäller alla slag av skuldebrev,även löpande. Gäldenär, som saknar kännedom om vem som innehar skuldebrevet, ärpå grund av 3 § skuldebrevslagen fri från påföljd av dröjsmål. Ej heller iandra situationer där dröjsmålet beror av skuldebrevets innehavare skalldröjsmålsränla som regel ulgå. Denallmänna regeln atl ränta på fordran som inle har bestämd förfallodagberäknas efter från stämningsdagen tillämpas vanligen även pä skadestånd.Principen upprätthålls dock inle ulan vidare såvitt avser livränta och annanperiodiskt utgående ersättning. Vid sådan form av skadestånd synes ränta oftautgå från förfallodagarna snarare än frän stämningsdagen, men principerna är ivart fall i äldre praxis ganska oklara. Såsom redan berörts i detallmänna avsnittet om slämningsdagen som utgångspunkt för ränteberäkningenflyttas den dag ränta börjar ulgå fram, om ersättning förfaller först efterstämningens delgivning. Om exempelvis käranden yrkar ersättning för reparationav skadad egendom men reparationen ännu inle betalats vid tiden för stämningen,utgår sålunda ränta försl frän tiden för betalningen. Stilleståndsersältninglorde anses förfallen försl när slilleslåndsliden är slut, och om dennatidpunkt inträffar först efter stämningstiden utgår ränta endast frånförfallodagen. 2.3Bestämmelser om ränta i övrigt inom den förmögenhetsrättsliga lagstiftningen Ulöverde allmänna reglerna om dröjsmålsränta i 9 kap. 10 § HB och de bestämmelser somhänvisar till detla lagrum finns åtskilliga andra lagstadganden som innehållerräntebestämmelser. är del fråga om reglering av mer eller mindrerenodlade dröjsmålssilualioner. Sambandet med del centrala räntesladgandel i 9kap. 10 § HB framgår av att de uttryckligen angivna räntesatserna så gott somalllid är antingen 5 eller . Den dag ränta skall börja utgå är idröjsmålsfallen ibland angiven som "förfallodagen" men ävenspecialiserade uttryck förekommer, t.ex. atl räntan skall ulgå "från dendag tillskottet eller redovisning borl ske". Räntan börjar utgå oberoendeav om förfallodagen kan anses vara bestämd i förväg. Även om så inte kan ansesvara fallet är det alltså inle, såsom enligt 9 kap. 10 § HB, nödvändigt altdelge gäldenären stämning, för alt räntan skall börja ulgå. I flertalet fall därräntestadganden förekommer saknas emellertid dröjsmålsränlefunklionen hosbestämmelsen, eller är i vart fall denna funktion mindre framträdande. Denbakomliggande tanken lorde i stället vara att den som har räll atl utfåbeloppet därjämte skall vara berättigad till skälig avkastning på detla,alldeles oavsett om den betalningsskyldige kan anses ha varil i dröjsmål.Ibland är f.ö. bestämmelsen så konstruerad att räntan skall beräknas från enlidpunkt som odiskutabelt ligger före förfallodagen, och då framgår än klarareatl det inte kan vara fråga om att räntan skall ha karaktär av dröjsmålsränta.Exempel på denna typ av bestämmelser är 6 kap. 16 § expropriationslagen somstadgar skyldighet atl utge ränta på exproprialionsersältning från bl.a. dendag förhandstillträde skedde. Föråterbäringssituationer förekommer ofla beslämmelser om all denåterbäringsskyldige skall belala ränta på det belopp han har all ge ut, somregel från den dag han uppbar beloppet. Inte heller här ligger det nära tillhands all betrakta räntan som dröjsmålsränta. Detla framstår än tydligare i defall då den ränta som skall betalas är den som faktiskt uppburits av denålerbäringsskyldige. Så föreskrivs exempelvis i 25 kap. 7 § och i37 § konkurslagen. Men även när del är fråga om en positiv regel om skyldighelatl under alla förhållanden betala ränta, dvs. även om någon sådan faktisktinte kunnat uppbäras, är det mindre lämpligt all jämföra med situationen viddröjsmål, eftersom återbäringsskyldigheten ofta är beroende av omständighetersom inträffar först medlen innehas eller med andra ord efter dentidpunkt från vilken ränta enligl regeln skall beräknas. Exempel på sådana fallär regeln i 141 § konkurslagen, enligl vilken borgenär, som i konkurs fålllyfta utdelning innan lid för mol utdelningsförslag är ute, eller innanfråga om tvistig fordran avgjorts genom lagakraflvunnel beslut, vid återbäringär skyldig betala ränta från lyftningsdagen. Etl annat exempel ålerfinns i 61 §lagen (1944:705) om aktiebolag där aktietecknare tillförsäkras ränta på vad sominbetalals på tecknade aktier när detta belopp skall återbäras därför altaktieteckningen inle vidare är bindande på grund av alt beslut omaktiekapitalets ökning förfallit. Enytterligare typ av räntebestämmelser som inle lar sikte på renodladedröjsmålssilualioner kan exemplifieras med de stadganden om ränta som ålerfinnsi bl.a. 12 kap. 60 § fjärde slyckel jordabalken och 50 § utsökningslagen. Dessaregler behandlar skyldigheten all betala tillbaka belopp varmed av hyresgästuppburet förskott på skadestånd överstiger den i processen siulligl bestämdaersättningen, resp. sådant belopp som uppburils med anledning av verkställighetav dom som sedermera ändras eller upphävs. 1 båda fallen åligger det denbelalningsskyldige all belala ränta på del belopp som skall återbäras frånlyftningsdagen. Denräntefot efter vilken räntan skall beräknas är även i sådana fall därfunktionen av dröjsmålsränla är mindre framträdande regelmässigt angiven till 6eller . Inom den lagstiftning som reglerar frågor om ersättning vid markinlösenm.m., såsom i t.ex. vattenlagen (1918:523), faslighetsbildningslagen (1970:988)eller byggnadslagen (1947:385), förekommer dock ett mera flexibelt system. Påobetalt belopp vid fastighetsreglering skall sålunda enligl 5 kap. 15 §faslighetsbildningslagen skälig ränta ulgå från dag som bestäms med hänsynlill liden för tillträdet och övriga förhållanden. Vattenlagen innehåller flerabeslämmelser som behandlar ränlefrågor. Även här saknas fixerade räntesatser.På ersättning för förskjutna belopp beräknas skälig ränta, och sammauttryckssätt används belräffande räntan på oguldna kapitalbelopp när dessafördelas till betalning . När ersättning för galumark skallerläggas genom avbetalningar föreskrivs i 63 § byggnadslagenatl på oguldet belopp skall enligl kommunens bestämmande gäldas skälig räntafrån den dag då krav på ersättning framställts. I vissa lagrum slutligenfinns årlig ränta angiven som den kapilaliseringsfaklor som skall användasvid bestämmande av del aktuella dagsvärdet hos en inte ränlelöpande och inleheller förfallen fordran. Syftet med kapilaliseringsränlan är uppenbarligenbegränsad lill alt spegla en normal placerings- eller upplåningsränla.Kapitaliseringsfaklorn är avsedd atl uttrycka ell slags genomsnitt för detframtida ränteläget. Beröringspunkterna med ränleproblemaliken vid dröjsmållorde vara få. Utredningensbelänkande innehåller en utförlig redogörelse för utländsk rätl på området (s.63 - 73). Jag får hänvisa till denna redogörelse. Nämnas bör emellertid atl delnorska morarenleulvalget har lagt fram ell belänkande (NOU1974:54) med förslag lill lag om dröjsmålsränla, m.m. Utredningendiskuterar först de allmänna skälen för en revision av reglerna omdröjsmålsränta och pekar därvid på rådande osäkerhet i fråga om rättsläget.Enligl utredningens mening bör ell av ändamålen med ny lagstiftning vara attskapa bättre klarhet än som råder nu om vilka fall som skall bedömas enligtolika ränleregler. Andra allmänna skäl för en revision av nuvarande regler ärde olägenheter som ligger i atl räntesatserna inle är anpassade till detrådande räntelägel, all olika räntefot gäller beroende på om förfallodagen ärbestämd eller inle och atl borgenären i del senare fallet skall behöva inledaprocess för atl ränta skall börja ulgå. Utredningen framhåller altden största olägenheten av det nuvarande rättslillslåndet belräffandedröjsmålsränla säkerligen är alt den räntefot som föreskrivs i 9 kap. 10 § HBär hell otillräcklig. Vid tillkomsten av stadgandet synes ha betraktats somen normal ränta, kanske t.o.m. liggande i överkant av vad som kunde ansesnormalt, medan betraktades som den högsta ränta som kunde tas ul utan altgränsen till ocker överskreds. Räntenivån förändrades jämförelsevis sent. Detlåga ränteläget från början av 1930-lalel till senare delen av 1950-talel tordeha föranlett atl även då betraktades som en förhållandevis hög ränta. Alltifrån1950-lalels slut har emellertid, i samband med den ständigt fortgåendeinflationen, det allmänna ränteläget legat högre, under vissalider t.o.m. åtskilligt högre, . Eftersom räntan begagnas som ettkonjunklurpolitiskl och valutapoliliskt medel är också växlingarna i räntelägetstarka och ganska täta. Särskilt av högt ränteläge ärbåde och all betrakta som en mycket låg ränta. Man kan inle räkna medatl det'tillstånd som rådde i tiden omkring återkommer inomöverskådlig tid. Utredningenpåpekar alt nämnda förhållanden inte särskilt avser dröjsmålsränla men altdenna ränta påverkas. Dröjsmålsränlan måsle nämligen ses i sitt sammanhang meddet allmänna räntelägel. Om exempelvis ränteläget för korta lån är högt mendröjsmålsränlan är låg, har en gäldenär en fördel av alt dröja med betalning,eftersom han då kan antingen undgå att låna pengar dyrareeller placera sina pengar till högre ränta. Omvänt lider borgenären en ränteförlustnär han inle erhåller betalning för förfallna fordringar. Om å andra sidandröjsmålsräntan skulle ligga jämförelsevis högt i förhållande till del allmännaränteläget läggs på gäldenären ell starkt tvång att betala, medan det från borgenärenssynpunkt närmast är en fördel om betalningen dröjer, så all han kantillgodogöra sig den goda placering som den utestående fordringen under sådanaförhållanden utgör.