prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — I allmänhet kommer en konkurs ihär avsedda fall att handläggas summariskt som fattigkonkurs enligt 185 § KL.Denna utväg kan ställa sig relativt dyr för borgenären med hänsyn till detkostnadsansvar som åvilar honom enligt 188 § första stycket KL. Borgenärenkan emellertid i stället påkalla tillämpning av lagen (1921:244) omutmätningsed, vilket i regel är enklare och biUigare. Enligt denna lag är engäldenär skyldig att på yrkande av borgenär upprätta förteckning över sinatiUgångar och beediga förteckningen. Ansökan om utmätningsed görs hoskonkursdomaren och eden avläggs inför denne. Frekvensen av sådana ansökningarär mycket hög (se SOU 1974:6 s. 65). Skyldighet för gäldenären att avläggautmätningsed förutsätter att utmätningsförrättning, som inte lett till fullbetalning, har ägt rum innan ansökan om utmätningsed gjordes.Det är straffbart att lämna oriktig uppgift i förteckning till utmätningsed (se11 kap. 1 § andra stycket och 3 § andra stycket BrB). Konkursansökningar från statens sida torde regelmässigtgrundas på 1975/76:210 45 skatte- eller avgiftsfordringar. Ursprungligen antogs attutmätningsed skulle komma till användning i stället för fattigkonkurs särskiltnär gäldenären befunnits sakna tiUgångar vid utmätning för skattefordringar.Dessa antaganden har emeUertid endast delvis besannats (se vidare avsnitt 2.5). I betänkandet (SOU 1973:22) Utsökningsbalk harlagberedningen funnit det vara en uppenbar brist att gäldenären inte är skyldigatt i själva utmätningsmålet lämna upplysningar om sina tillgångar och att hansom regel utan påföljd kan försvåra utmätningsförfarandet genom att förhållasig passiv eller t.o.m. lämna oriktiga eller vilseledande uppgifter. Beredningenhar därför föreslagit att en utmätningsgäldenär skall vara skyldig att noggrantuppge sina tillgångar (däremot inte skuldema), se 5 kap. 4 § i beredningensförslag. Skyldigheten skall omfatta alla tillgångar som har ekonomiskt värde.Upplysningsplikten avser även behövliga uppgifter om var tiUgångama finns ochrörande omständigheter som är av betydelse för att precisera dem. Beredningens förslag innebär att kronofogdemyndigheten i utmätningsmåletkan tvinga fram uppgifter om gäldenärens tillgångar. Som tvångsmedel kananvändas vite, som regel i pengar men om synnerliga skäl föreligger i form avfängelse (se 19 kap. 13 § i förslaget). Om det föreligger skälig anledning, kangäldenären enligt 5 kap. 13 § i förslaget förpliktas att inställa sig tillförhör inför myndigheten. Denna kan även ålägga gäldenären att ge införteckning över sina tillgångar. Vid behov kan lämplig person förordnas attbiträda gäldenären vid upprättande av förteckningen. Gäldenären är skyldig attpå heder och samvete skriftligen bekräfta de uppgifter om sina tillgångar somhan har lämnat vid förhör eller i förteckning. Gäldenären kan enligt förslagetföreläggas att vid vite, högst , inställa sig till förhöret. Uteblirhan och har vite förelagts, får han hämtas. Även sökanden skall kallas tillsådant förhör som avses här. Kostnad för biträde med upprättande av förteckningskall i vissa fall förskotteras av sökanden. Det är beredningens avsikt attlagen om utmätningsed skall avskaffas, om förslaget genomförs. Lagberedningen har i samma betänkande vidare föreslagitatt möjlighet till återvinning införs även vid utmätning. Förslaget bygger påde nya regler om återvinning vid konkurs som har föreslagits i SOU 1970:75 ochsom har genomförts (prop. Enligt 5 kap. 26 S förslaget tillutsökningsbalk skall vid utmätning samma rättshandlingar kunna återvinnas somvid konkurs. Betalning eller förmånsrätt som har vunnits genom utmätning skalldock inte kunna återvinnas. I likhet med vad fallet är vid konkurs skallåtervinningsskyldigheten kunna jämkas (jfr 40 b § andra stycket KL). Ett skälatt införa möjlighet till återvirming vid utmätning har varit att man därigenomkan undvika att sätta igång ett omständligt och kostsamt konkursförfarande ifall då det inte firms andra borgenärer som önskar konkurrera. Om rätt tillåtervinning föreligger, får enligl den föreslagna paragrafen egendom som ärföremål för återvinning Prop.1975/76:210 46 eller fordran som följer av rätt till återvinning utmätasför sökandens fordran. Bestrider tredje man att rätt till återvirmingföreligger och kan invändningen inte lämnas utan avseende, kankronofogdemyndigheten förelägga sökanden att väcka talan i saken mot tredjemannen. Om överskott uppkommer i utmätningsärendet efter återvinning, skall detredovisas till tredje mannen. Lagberedningens förslag, vilket har remissbehandlats,övervägs f.n. inom . 2.4 Översikt över det statliga lönegarantisystemet Lönegarantilagen, vilken trädde i kraft den I januari1971, innebär i korthet att staten svarar för betalning av arbetstagaresfordran hos arbetsgivare som har försatts i konkurs. De fordringar som omfattasav lönegarantin är lönefordringar med förmånsrätt enligt 12 §förmånsrätts-lagen (1970:979), pensionsfordringar med förmånsrätt enligt 12eUer 13 § samma lag, arbetstagares kostnader för korUcursansökan mot gäldenärensarnt kostnad som arbetstagare har ålagts att utge enligt 188 § första stycketKL. Prövningen av lönegarantianspråk ligger hos kronofogdemyndigheten närfråga är om s.k. fattigkonkurs och hos konkurs-förvaltaren beträffande övrigakonkurser. Garantibelopp betalas ut av efter underrättelse avkronofogdemyndigheten eller förvaltaren. I fråga om utbetalat belopp inträderstaten i arbetstagarens rätt mot konkursgäldenären. Lönegarantin, som såvittavser fordran med förmånsrätt erUigt 12 § förmånsrättslagen, är begränsad tilltolv basbelopp men i övrigt obegränsad, finansieras genom arbetsgivaravgifter(se SFS 1970:742). Dessa förs till en fond som förvaltas av kammarkollegietsfondbyrå och varifrån länsstyrelserna rekvirerar medel för utbetalningar.Tillämpningsföreskrifter till lönegarantilagen finns i kungörelsen (1970:745) omstatlig lönegaranti vid konkurs. Lönegarantilagen har varit föremål för översyn. Pågrundval av en inom upprättad promemoria (Ds A1975:4) Översyn av lönegarantisystemet vid konkurs har statsmakterna beslutatvissa ändringar i lönegarantilagen i syfte bl.a. att arbetstagarna skaU fåbetalt enligt garantin snabbare än nu (se prop. 1975/76:19, InU 1975/76:25,rskr 1975/76:119, SFS 1975:1261). I fattigkonkurserna, därkronofogdemyndighetema utreder och prövar arbetstagamas anspråk, skallmyndighetema tidigare få kunskap om anspråken och kunna förenkla utredningen avdessa. Beträffande de ordinära konkursema, där prövningen av arbetstagamasanspråk ligger på konkursförvaltaren, skall förvaltaren efterkonkursbeslutet underrätta utbetalningsmyndigheten, , om fordranpå lön for uppsägningstid i den mån arbetstagarens fordran är klar för attbeloppet skall kunna utbetalas genast (6 §). Underrättelse bör lämnas genastockså om annan fordran som är 1975/76:210 47 Om fordran inte är klar lämnas underrättelser avförvaltaren när fordran efter bevakning blivit utdelningsgill. Närunderrättelse lämnas skall förvaltaren för arbetstagarens räkning bevakafordringen i konkursen och underrätta arbetstagaren om bevakningen. De nyareglerna innehåller även vissa ändringar i de administrativa reglerna påkonkursområdet för att påskynda handläggningen av lönegarantiärenden. Reformenträder i kraft . 2.5 Vissa statistiska uppgifter För att få underlag för bedömningen av frågan hur ettsummariskt konkursförfarande lämpligen bör utformas och avgränsas har kommitténgjort en statistisk undersökning av fattigkonkurser och även av ordinärakonkurser i vissa hänseenden. Undersökningen avser de konkurser som haravslutats och omfattar 15 tingsrätter, däribland detre största. Undersökningen redovisas som bilaga I till betänkandet. Efter detatt betänkandet avgavs har kommittén gjort ännu en statistisk undersökning föratt få underlag för sitt vidare arbete. Undersökningen avser ordinära konkursersom har avslutats . Vissa av de resultat som har framkommit viddenna undersökning redovisas i bilaga 2 till lagrådsremissen. Statistiska uppgifter rörande konkurs föreligger också ide studier angående insolventa företag som universitetslektom harföretagit på uppdrag av delegationen för de mindre och medelstora företagen år1972-1975. Studierna har presenterats i rapporterna "Konkurs ochackord" , "Konkursföretagets förvaltning och ekonomi"(SIND 3:1974) och "Företagskonkurser" (SIND 1975:2). På grundval av den statistik som sålunda på olika vägarhar samlats in kan sammanfattningsvis nämnas följande för attbelysa de frågor rörande mindre konkurser m.m. som föreligger tillbedömande. 1%5, 1970 och 1974 avslutades sammanlagt 1.306,3.127 respektive 4.563 konkurser i landet. Härav utgjorde inte mindre än 590(), 1.868 (59,) respektive () ursprungliga fattigkonkurser. Detkan nämnas att siffrorna för ännu så länge endast är preliminära. I deav kommittén undersökta 15 tingsrättema var ursprungligafattigkonkurser . Vid den största tingsrätten, ,utgjorde de . Den ökning av antalet konkurser som har skett på senareår motsvaras nästan helt av det ökade antalet fattigkonkurser. Av det sagdaframgår också att fattigkonkurserna har mycket stor praktisk betydelse,särskilt i storstadsdistrikten. 1975/76:210 48 Enligt kommitténs undersökningar av de fattigkonkurser somår 1970 avskrivits enligt 185 § KL vid de 15 tingsrättema var gäldenärenjuridisk person (utom dödsbo) i av fallen, dödsbo i avfallen, fysisk person som driver rörelse i av fallen och annanfysisk person i av fallen. Av Kedners rapport att antalet beslutade konkurser över huvud taget, vari gäldenären varaktiebolag, utgjorde 352 (), utgjorde 1.548 () och år1974 utgjorde 2.497 (). Stegringen av antalet fattigkonkurser motsvarassålunda till mycket stor del av en stegring av antalet konkurser varigäldenären var aktiebolag. Undersökningen vid de 15 tingsrätterna visar attkonkursansökningen hade gjorts av gäldenären själv i av fallen, avstaten i av fallen och av annan borgenär i av fallen. 1 den genomsnittliga (ursprungliga) fattigkonkursen fannsunder i tiUgångar och i skulder. Av skuldema var34.594 kr skatteskulder och skulder av annat slag. Skatteskulderna representerar som framgår av det nysssagda ungefär hälften av samtliga skulder vid ursprunglig fattigkonkurs. I detövervägande antalet fattigkonkurser föreligger konkurrensmellan skatteskulder och andra slag av skulder. Enbart skatteskulder förekommeri av konkurserna, medan antalet konkurser med uteslutande andraslags fordringar understiger . Av totalt 1.332 ordinära konkurser som avslutades år 1974skedde slututdelning enligt 146 § i 1.203 faU (90,). av dessa fallöversteg den totala utdelningen i konkursen inte . 1104 fallavslutades det ordinära förfarandet genom avskrivning erdigt 186 §(efterföljande fattigkonkurs). En närmare redovisning av hur många borgenärer som harfått utdelning i de konkurser som avslutats genom utdelning finns intagen ibilaga 2. Därav framgår bl.a. att i av konkurserna högst treborgenärer har fått utdelning. Det utdelade beloppet har i dessa konkurser iallmänhet hållit sig klart . Endast i undantagsfall harbelopp tillfallit borgenärer vars fordringar inte haft förmånsrätt. UtdelningtUl sådan borgenär har således förekommit endast i 181 konkursereller i av samtliga konkurser som avslutats . Detgenomsnittliga antalet borgenärer som inte har fått utdelning kan såvitt gällerde konkurser som avslutats genom utdelning uppskattas till omkring ett 30-tal.Några säkra slutledningar om tillgångarnas storlek i de konkurser som harupptagits i bilaga 2 kan inte dras. Av detstatistiska materialet framgår att fattigkonkurs är ett avsevärt snabbare ochbilligare förfarande än ordinär konkurs. Den genomsnittliga tiden förhandläggning av ordinära konkurser som upphörde genom slututdelning kanenligt konkurslagskommitténs senaste undersökning uppskattas till mer än 21månader. 1975/76:210 49 ningstiden för samtliga ursprungliga fattigkonkurser somavskrevs vid de av kommittén undersökta 15tingsrätterna var omkring tre resp. (beträffande har vissförlängning förorsakats av en arbetskonflikt). Kostnaderna för en ordinär konkurs består främst avarvoden till förvaltare och rättens ombudsman. 1 de konkurser som avslutadesgenom slututdelning uppgick enligt konkurslagskommitténs senasteundersökning förvaltararvodet i genomsnitt till per konkurs. Dettamotsvarar av genomsnittskonkursens utdelningsbelopp, som nämnda år var244.547 kr. Genomsnittsarvodet till rättens ombudsman i samma konkurser uppgicktill per konkurs eller av genomsnittskonkursens utdelningsbelopp. Kostnaderna för fattigkonkurs inskränker sig normalt tillett förhållandevis måttligt arvode till gode mannen, när sådan har förordnats,jämte kostnader för kungörelse. Det genomsnittliga arvodet (inkl. kostnadsersättning)till gode mannen i de fattigkonkurser som avskrevs ide 15 undersökta tingsrättema synes ha hållit sig . Även lagen om utmätningsed tillämpas ofta. Under åren1970-1972 var antalet slutligt handlagda ärenden angående utmätningsed i landet4.074, 4.379 resp. 4,134. Kommittén har närmare undersökt de ärenden som underåren 1970 och 1971 handlades vid de förut berörda 15 tingsrättema och somuppgick tUl ett sammanlagt antal av 1.957 resp. 2.122, dvs. nära hälften avantalet ärenden i hela landet. 1 dessa ärenden hade ansökningen om utmätningsedgjorts av staten i 49,9 resp. och av annan borgenär i 50,1 resp. 45,8 %av fallen. Endast i ett fall () hade gäldenären själv gjort ansökan. Kommittén erinrar inledningsvis om att lagberedningen år1%2 gjorde en enkät hos mer än 600 myndigheter och organisationer angåendebehovet av ändringar i konkurslagstiftningen. Beträffande reglema om fattigkonkursframkom därvid bl.a. följande synpunkter. I ett stort antal yttranden frahihölls att fattigkonkursborde användas i flera fall och tillgripas även när tUlgångarna ger obetydligtöverskott, sedan konkurskostnaderna har räknats bort. Endast i ett fåtalyttranden uttalade man sig negativt om en utvidgning av fattigkonkursernastillämpningsområde. Ett stort antal instanser menade också att det fanns behovav att klargöra gode mannens befogenheter. De flesta menade att gode mannensbefogenheter borde vidgas. På särskild fråga om gode mannen borde få föra t.ex.en process om återvinning svarade majoriteten att en sådan rätt var önskvärd,,medan andra ställde sig negativa härtill. 1975/76:210 50 betydandeantal remissinstanser svarade positivt på frågan om gode mannen borde hamöjligheter att fördela tillgängliga medel. var docknegativt inställt till en sådan rätt. Det stora flertalet remissorgan uppgavatt någon förkortning av förfarandet inte borde ske. AUmänt vitsordades att detfanns behov av regler som säkerställde gode mannens rätt tUl arvode. Enbetydande majoritet menade här att ersättning tUl gode mannen efterkonkursdomarens prövning borde få utgå av allmäima medel. Kommitténpåpekar vidare att vissa frågor som rör fattigkonkurs har behandlats också iriksdagen. väcktes en motion (11:47) med hemställan om utredningangående nya former för konkursförvaltning och tiUsyn över sådan förvaltning.Motionen remissbehandlades. Utskottet (ILU 1%2:22) avstyrkte motionen ochuttalandet godkändes av . Vid 1%7 års riksdag begärdes i två motioner(1:611 och 11:774) utredning om nya former för konkursförvaltning och tillsynöver sådan förvaltning, speciellt med avseende på fattigkonkurs. Utskottet (ILU1%7;14) avstyrkte motionen under hänvisning till att lagberedningens översyn avkonkurslagstiftningen även skulle omfatta reglerna om fattigkonkurs. Frågan om ersättning av aUmänna medel till god man togs uppgenom två motioner (1:834 och 11:988) vid riksdag. Utskottet (ILU1970:40) erinrade om det utredningsarbete på konkursrättens område som pågickinom lagberedningen. Kommitténerinrar också om att det inom rättsvetenskapen har påvisats att den nuvarandelagstiftningen om fattigkonkurs i åtskUliga hänseenden är bristfällig ochsvårtillämpad. Äveni remissyttranden över lagberedningens betänkande (SOU 1970:75) Utsökningsrätt X togsfrågor om fattigkonkurserna upp, framhåller kommittén vidare. Sålundaframförde TCO kravet att fattigkonkur-sema borde slopas. Som skäl härtiU angavsbl.a. att fattigkonkurserna kunde ifrågasättas från rättssäkerhetssynpunkt ochatt det inte var acceptabelt att gäldenärer kunde undgå åtal för gäldenärsbrottgenom att få till stånd fattigkonkurs. TCO menade vidare att det genom de avlagberedningen föreslagna återvinningsreglema borde vara möjligt för enförvaltare att i de flesta fall finna tillgångar som täckte konkurskostnaderna. mening är gällande bestämmelser om fattigkonkurs i många hänseendenbristfälliga och oklara. Det är således bl.a. ovisst hur långt gode mannensbefogenheter sträcker sig. En påtaglig brist är vidare att gode mannen kan bliutan ersättning för sitt arbete. Reglerna är också allmänt sett i stort behovav en översyn. Kommitténpåpekar att konkursinstitutets egentliga syfte är att bereda en insolventgäldenärs samtliga borgenärer möjlighet att i viss inbördes ordning få betaltur hans tillgångar så långt de räcker. Det kan därför enligt 1975/76:210 51 konunittén synas meningslöst att sätta i gång en konkurs,när gäldenärens tiUgångar är eller kan antas vara så små att det inte finnsnågot utrymme för utdelning till borgenärema. Eftersomgäldenärema i de nuvarande fattigkonkursema inte får utdelning och en avkonkursinstitutets viktigaste funktioner härigenom uteblir, anser kommitténfrågan böra ställas om fattigkonkurserna möjligen helt kan undvaras ochersättas av specialexekutiva eller andra åtgärder utanför konkursinstitutetsram. Derma fråga togs upp vid tUlkomsten äv KL och lagen(1921:244) om utmätningsed och man fann då att konkurs inte kunde undvaras ensi de tillgångslösa fallen. Saken konuner emellertid i ett delvis nytt läge, omlagberedningens förslag till utsökningsbalk genomförs. Enligt detta förslagskall uppgifter om gäldenärens tillgångar kunna tvingas fram redan i sambandmed utmätning, vilket medför en enklare ordning än det nuvarande förfarandetmed utmätningsed. Därtill kommer att återvinningstalan skall kunna föras ävenvid utmätning. Beredningens förslag syftar till att göra utmätningsinstituteteffektivare. Även omlagberedningens förslag genomförs, finns det enligt kommittén ett behov av attkunna få en gäldenär försatt i konkurs också när han kan antas saknautmätningsbara tillgångar. Sålunda kan tänkas fall då det är av intresse att fåreda på inte bara gäldenärens tiUgångar utan också hans skulder. Omlagberedningens förslag genomförs, kan man vid utmätning Uksom f.n. vidutmätningsed få fram uppgifter endast beträffande gäldenärens tiUgångar,medan gäldenärseden vid konkurs också omfattar hans skulder. Därtill kommer attäven annan än gäldenären själv, t.ex. make och bam, kan förpliktas att avläggaed vid konkurs. Läget kan också vara sådant att gäldenären anses böra sättas ikonkurs för att hindras från att belasta sig med ytterligare skulder eller frånatt fortsätta med sin rörelse. Av särskild betydelse är härvid enligt kommitténatt bl.a. aktiebolag upplöses tvångsvis genom konkurs men inte genomutmätning. Konkursansökan eller erinran om möjligheten att sådan ansökan görsbrukar också användas som påtryckningsmedel mot en gäldenär som inte betalarsin skuld. Ytterligare skäl kan enligt kommittén anföras för attkonkurs i vissa lägen måste kunna utverkas trots att gäldenären saknartiUgångar som kan ge utdelning. Lagberedningens förslag till utsökningsbalkmedger inte att återvinning av tidigare utmätning skall kunna äga rum i sambandmed utmätning. En borgenär kan också tvingas söka en gäldenär/arbetsgivare ikonkurs för att konuna i åtnjutande av den lön eller pension som lönegarantilagenerbjuder. Vidare kan det enligt gäUande lag vara nödvändigt att få en gäldenärförsatt i konkurs för att åtal för bokföringsbrott skall kunna väckas. Imotsats till utmätning kan konkurs utverkas även av borgenär som saknarexekutionstitel och t.o.m. av borgenär vars fordran ännu inte har förfallittill betalning. Slutligen kan t.ex. reglerna i 21 kap. 1975/76:210 52 ÄB om ansvaret för en avliden persons skulder motivera attdödsbos egendom avträds till konkurs. Kommitténanser det emellertid möjligt att användningen av konkursinstitutet kanbegränsas i de fall då gäldenären saknar utmätningsbara tillgångar. De förslagtill förbättringar av utmätningsinstitutet som lagberedningen har lagt fram kansålunda tänkas medföra att behovet av att tillgripa konkurs i sådana fallminskar. De praktiska verkningama av beredningens förslag anser kommittén dockinte kunna förutses på detta stadium. Om sålundaen reglering inom konkursinstitutets ram alltjämt måste bibehållas för de fallsom f.n. handläggs som fattigkonkurser bör enligt kommitténs mening den reformsom är nödvändig i linje med vad som har angetts i direktiven för kommittén inriktas på att åstadkomma ett konkursförfarande som mer än f.n. är avpassat eftertiUgångamas värde och boets beskaffenhet i övrigt. Kommittén anför att man börvidga tillämpningsonvådet för ett summariskt förfarande utöver gränsema författigkonkursens område. Syftet med en reform enligt denna riktlinje är enligtkommittén att vinna tid och undvika onödiga kostnader i åtskilliga av dekonkurser som f.n. handläggs som tillgångskonkurser. Det ordinärakonkursförfarandet är i mindre förhåUanden oproportionerligt dyrt och kanenligt kommittén medföra att tillgångarna i boet helt eller till stor del måsteanvändas för betalning av konkurskostnaderna, vilket inte är tillfredsställandevare sig från borgenäremas eller från gäldenärens synpunkt. Konunitténanser frågan om ändrad utformning av ett sunrunariskt konkursförfarande ha såstor praktisk betydelse att övervägande skäl talar för att den görs tillföremål för en delreform i det pågående reformarbetet på konkursrättens område.Kommittén lägger fram förslag till en summarisk handläggningsform. Samtidigtmed det summariska konkursförfarandet behandlar kommittén också frågorna omansvaret för konkurskostnadema och om företrädesordningen mellan sådanakostnader och massafordringar. Kommittén har funnit det lämpligt att också taupp frågorna om konkursförvaltares kvalifikationer och utseende av förvaltare iordinär konkurs. Enligt konmiitténs mening äger nämligen sist angivna frågorett direkt samband med den av kommittén föreslagna regleringen av förfarandet ide mindre konkurserna. Kommittéförslaget innehåUer dessutom förslag tillföljdändringar i KL och andra författningar. Kommitténpåpekar att en nedgång av antalet fattigkonkurser kan väntas som enföljd av den genom SFS 1973:303 gjorda ändringen i 2 § aktiebolagslagen,varigenom aktiekapitalets lägsta belopp har höjts från 5.000 tiU . 1975/76:210 53 3.2 Huvudgrunderna för lagförslaget i fråga om mindrekonkurser Beträffande reformens inriktning anges i betänkandet förstvissa allmänna utgångspunkter. Enligt kommitténs mening bör ordinär konkurskunna undvikas i små och erUda förhållanden, även om gäldenärens tiUgångarräcker till utdelning till borgenärema eller vissa av dem. Närmast till handsligger enligt kommittén att effektivera och bygga ut institutet fattigkonkursså, att ett förenklat förfarande kan användas inte bara när gäldenärens bo kanantas vara otillräckligt för att täcka kostnaderna för en ordinär konkurs utanockså i andra fall när boet med hänsyn till dess omfattning och övrigaförhåUanden kan antas vara av enkel beskaffenhet. Detta innebär bl.a. attförsäljning av egendom och utdelning till borgenärer skall kunna äga rum även idet förenklade korUcursförfarandet. Det mest ändamålsenliga anser kommittén vara attkonkursboet i de fall varom är fråga i princip alltid företräds av enförvaltare. Det nuvarande systemet med god man i fattigkonkurs bör såledesslopas. I de särskilt enkla fall, där förvaltare kanske i och för sig skullekunna undvaras, torde arvodet inte komma att uppgå till sådana belopp att detmotiverar ett fakultativt system. För att en verklig vinst skall kunna uppnås bör detsummariska förfarandet inte göras alltför formbundet, framhåller kommittén.Något bevaknings- eller anmärkningsförfarande bör sålunda inte förekomma.