prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — En formulering som innebär atl särskild hänsynskall tas till om part i egenskap av konsument eller eljest intar enunderiägsen ställning gentemot andra parten stämmer bättre överens med denallmänna inriktning som är åsyftad enligt såväl direktiven som betänkandet.Även konsumenltjänstutredning-ens egna synpunkter på behovet av rättsskydd förmindre rörelseidkare som befinner sig i underiägsen ställning i förhållandetill storföretag kommer på det sättet till tydligare uttryck i lagtexten.Utredningen påpekar också att det i det enskilda fallet inte alltid ärkonsumenten som är den underiägsne. Konsumenten kan mycket väl framstå som denstarkare parten, t, ex, när villaägare anlitar småhantverkare för reparations-eller förbättringsarbeten eller ägare av större fritidsbåtar anlitar mindrereparationsvarv, framhåller alt det finnskategorier som är lika skyddsvärda som konsumenter men som inte utan vidare kananses gå in under lokutionen "annan liknande ställning". Del gäller iförsta hand Prop.1975/76:81 72 upphovsmänmen också arbetstagare som inte är underkastade kollektivavtal. bör lagtexten utformas så, att det klart framgår att även dessakategorier jämställs med konsumenter. Förbundet menar vidare att den språkligautformningen av bestämmelsen inte klart ger vid handen att det Just är tillkonsumentens förmån som bestämmelsen skall användas. Mot bakgrund av det sagdaföreslår förbundet en formulering som i allt väsentligt stämmer överens med densom har föreslagits av och konsumenttjänslutredningen.C)5 ansluter sig till vad förbundet har anfört i denna del. för arbetstagares uppfinningarpåpekar att en arbetstagare som gör en uppfinning intar en beroende och svagställning i förhållande till arbetsgivaren men att arbetstagaren inte kanbetecknas som konsument eller med vanligt språkbruk kan sägas inta enkonsumentliknande ställning. Vid utformningen av generalklausulen synesutredningen inte tillräckligt ha beaktat de speciella förhållanden somföreligger vid utnyttjande av arbetstagares uppfinningar. Några olägenheteravden nuvarande utformningen av 9 S lagen (1949:345) om rätten till arbetstagaresuppfinningar har inte kommit fram vid de tvister som nämnden har haft attbedöma. Nämnden förklarar sig av olika skäl som skall behandlas närmare i detföljande inte övertygad om att den föreslagna generalklausulen är lämplig närdel gäller avtal om utnyttjande av arbetstagares uppfinningar. diskuterar utredningens uttalandenom atl en domstol bör kunna bedöma ett villkor som otillböriigt i och för sigoch atl det är angeläget atl domstolarnas prövning får en principiell karaktär.Marknadsdomstolen förklarar sig inte ha något att invända mot allgeneralklausulen får en sådan lydelse atl den gör det möjligt för allmändomstol att göra generella bedömningar och uttalanden beträffande ett visstavtalsvillkor. Sådana bedömningar och uttalanden kan enligt marknadsdomstolenvara av värde framför allt vid tillämpning av generalklausulen utanför konsumentområdet.De allmänna domstolarna lorde dock erfarenhetsmässigt vara obenägna att i ettsärskilt fall göra generella uttalanden, särskilt som omständigheterna i ettannat fall kan föranleda en helt annan bedömning. är emellertid kritisk motutredningens uttalande atl allmän domstol vid den principiella bedömningen börfästa huvudvikten vid en viss standard av skydd för underlägsen part som intefår underskridas snarare än vid enskilda villkor och deras verkningar i deluppkomna fallet. Enligt mening låter sig detta inte göra.Den avgörande skillnaden mellan förbudsprocessen och civilprocessen är att ettförbud enligt avtalsvillkorslagen lar sikte på en typiserad bedömning av om ettvisst villkor kan anses vara olillböriigt mot konsumenterna som kollektiv,medan den civilrältsliga prövningen gäller frågan om det är otillbörligt atltillämpa villkoret i ett visst fall med beaktande av alla föreliggandeomständigheter. Uppgiften att dra gränsen fören minimistandard av skydd förkonsumenter Prop.1975/76:81 73 fåri första hand anses anförtrodd . Den civilrätlsligalagstiftningens uppgift i sammanhanget är atl möjliggöra en nyanserad bedömningav enskilda fall där de särskilda omständigheterna t. ex. kan leda till att etttypiskt sett oskäligt avtalsvillkor bör godtas. Även har kritiskasynpunkter på utredningens uttalanden om domstolarnas möjlighet att pröva omett villkor är otillbörligt i och för sig. Samfundet ställer sig frågande tillvad som egentligen avses med utredningens uttalande atl domstolarnas avgörandeni största möjliga utsträckning bör ges en principiell innebörd. Som utredningenframhåller bör domstolarna ha möjlighet att ta hänsyn till samtligaomständigheter i del särskilda fallet. Enligt samfundet bör detla vara intebara en möjlighet ulan en skyldighet. Om hänsyn tas till samtligaomständigheter i det särskilda fallet, måste detta självfallet återspeglas idomskälen, och därmed åstadkoms knappast ett avgörande med större principiellinnebörd än domstolarnas avgöranden i allmänhet. Enligt samfundet vore detockså atl gå för långt atl uppmana domstolarna att med principavgörandenkonkurrera med och KO när det gäller bevakning och utvecklingav konsumentskyddet. Detta bör överlåtas till de organ samhället har skapat förändamålet, medan de allmänna domstolarna får bli en efterprövande och vid behovkorrigerande faktor i konkreta fall. Samfundet framhåller vidare i anslutning till vissauttalanden av utredningen atl det inte minst från rättssäkerhets- ochförutsebarhetssynpunkt är viktigt att i största möjliga utsträckning behandlavillkor som av lagstiftaren har ansetts typiskt sett oiillböriiga i tvingandelagbestämmelser i stället för att låta allmän domstol "i princip ha frihetatt inta en ståndpunkt som motsvarar den när en klausul strider mot entvingande regel". anser det värdefullt attden nya generalklausulen ger möjlighet att få ett kontraktsvillkor Jämkateller undanröjt utan att en akut tillämpningssiiuation behöver avvaktas.Särskilt för den svagare parten i ett hyresförhållande ärdet en avgjord fördelalt direkt kunna angripa ett hyresvillkor som är otillbörligt i och för sig. Utredningens förslag att domstol som bedömer eltvisst avtalsvillkor som otillbörligt skall kunna Jämka avtalet eller lämna detutan avseende även i annat hänseende lämnas utan erinran av flertaletremissinstanser. anser att en sådan möjlighet torde varaofrånkomlig för att kunna bereda en underlägsen part i ett avtalsförhållandeett effektivt skydd. En så fullständig handlingsfrihet för domstolarna äremellertid förbunden med nackdelar. Parternas möjligheter att förutseresultatet av domstolens tillämpning av generalklausulen blir små, vilket ärägnat att skapa rättsosäkerhet. Enligt är det angeläget atlde allmänna domstolarna handlar med försiktighet när det gäller att vidtaomfattande ingrepp i avtal. framhåller den preventiva effektenav att elt avtal förklaras ogiltigt. Blir det allmänt känt att ett avtal sominnehåller ett otillböriigt 1975/76:81 74 villkorkan förklaras ogiltigt i sin helhet, lorde det medföra större försiktighet hosdem som formulerar avtalsvillkor. Ätt uteslutande ha denna möjlighet allingripa mot otillbörliga avtalsvillkor skulle däremot ställa konsumenten i eltsvårt läge, främst när den erhållna prestationen ändå har ett visst värde.Möjligheten att jämka villkor eller lämna dem ulan avseende synes därför ivissa fall vara till fördel från konsumentsynpunkt. Domstolarnas möjligheteratt korrigera avtalsinnehållet lorde också medföra domar som ger bättrevägledning om praxis. Enligt RTS finns i utländsk lagstiftning så gottsom ingen motsvarighet till den av utredningen föreslagna bestämmelsen att ettavtal skall kunna jämkas eller lämnas utan avseende även i annal hänseende.Införs möjlighet lill sådana rättsföljder av otillbörliga villkor, rubbas igrund förtroendet för ingångna avtal och andra rättshandlingar. Enligt RTS ärdet orimligt att en näringsidkare på grund av att ett enstaka villkor befinnsotillbörligt skall löpa risken atl ges elt förändrat innehålleller blir ogiltigt. RTS avstyrker därför utredningens förslag i denna del. Utredningens förslag att den nya generalklausulenbör vara tillämplig inom hela förmögenhetsrätten godtas av det stora flertaletremissinstanser. Vissa kritiska synpunkter framförs emellertid. Förslaget att generalklausulen skall kunnatillämpas också på bolagsordningar och föreningsstadgar ifrågasätts avSveriges advokatsamfund, åtminstone såvitt avser associationer som regleras ilag. Lagstiftaren torde beträffande sådana associationer ha bemödat sig om attavväga vilka bestämmelser som kan och måste tas in i bolagsordningar ochstadgar samt vilka lagbestämmelser som skall vara tvingande resp. dispositiva.Enligt samfundels mening bör det också vara lagstiftarens och intedomstolarnas sak alt bära ansvaret för en riktig avvägning i detta hänseende.1 den mån tvingande bestämmelser behövs inom associationsrätten, bör sådanainföras i lag. Det bör också vara möjligt atl införa generalklausuler lör desärskilda frågor där sådana kan anses behövliga. Blir en generell generalklausultillämplig på detta område, måste domstolarna få uppenbara svårigheter aii dragränsen l. ex. mellan ell tillbörligt överlag som följer av majoritetsintressei en association och ett otillböriigt sådant. Del synes klart olämpligt altlåta en generalklausul sådan som den föreslagna verka lili förmån för enunderlägsen pari där hans skyddsbehov direkt har uppmärksammats avlagstiftaren, 1 den mån skäl föreligger att möjliggöra jämkning avvitesbestämmelser i stadgar eller av konkurrensbegränsande bestämmelser ellerhembudsklausuler i bolagsordningar, bör det ske genom bestämmelser i denberörda lagstiftningen. Vad beträffar associationer som f n. inte reglerasi lag anser samfundet del vara lämpligl alt försöka få till stånd enlagreglering och därvid tillgodose Prop.1975/76: 81 75 deskyddskrav som kan anses beaktansvärda. 1 avvaktan på lagstiftning härom bördenföreslagna generalklausulen enligt samfundet göras tillämplig på sådanaassociationer. Även S.4C0 ställer sig tveksam till förslaget attden nya generalklausulen skall vara tillämplig på bestämmelser i bolagsordningaroch föreningsstadgar. Enligt SäCO:s meningsynes det kunna leda lill oöverskådliga konsekvenser och rättsosäkerhet omgeneralklausulen skulle kunna tillämpas allmänt även på dessa områden. I denmån det anses erforderligt att kunna jämka associationsrättsliga bestämmelserutöver vad som redan nu är möjligt bör det övervägas att införa bestämmelserhärom i aktiebolagslagen och lagen om ekonomiska föreningar. Vad anför omgeneralklausulens till-lämpning inom associationsrätten bör enligt organisationensmening gälla också beträffande familjerätten, uppehåller sig något vidutredningens uttalanden rörande generalklausulens tillämpning på förhållandenmellan offentliga myndigheter och enskilda. Ett för förbundet aktuellt områdeutgör tomt-rätlsavtalen. Enligt lag krävs skriftligt avtal om upplåtelse avtomträtt och om avgälden inom vissa ramar och tidsperioder. Det torde utanvidare stå klart att generalklausulen är tillämplig på s. k. sidolöpare tillsådana avtal, t. ex. beträffande foreskrifter om byggnadsskyldighet, men enligtförbundels mening bör generalklausulen kunna lillämpas även på avgäldensstoriek. Förbundet hävdar vidare att liknande synpunkter bör kunna anläggas påföreskrifter som har utfärdals av kommuner om att sålda tomter skall varabebyggda inom vid äventyr att köparen blir skadeståndsskyldig.Detsamma gäller andra kommunala föreskrifter, t. ex. sådana som innebär atlavtal om köp av mark kopplas samman med avtal med särskild entreprenör omuppförande av hus på marken. 4.2.3Förslagets konsekvenser for de nuvarande generalklausulerna m. m. Remissinstanserna godtar allmänt utredningensförslag att införa den nya generalklausulen i 36 S avtalslagen och att upphävade nuvarande bestämmelserna i 36 S och 37 S första stycket avtalslagen. Ävenförslaget atl upphäva de nu gällande civilrältsliga generalklausulerna i andralagar tillstyrks av flertalet remissinstanser. Utredningens förslag alt bibehålla 33 S avtalslagengodtas av de flesta remissinstanserna. Vissa remissinstanser anser dock attutredningen inte tillräckligt ingående har behandlat förhållandet mellan dennya generalklausulen och 33 S avtalslagen. Enligt hovrätten for det starkt ifrågasättas om det efter den nya generalklausulens tillkomstfinns något nämnvärt utrymme för tillämpning av 33 S avtalslagen. har åberopat till stöd för att behålla bestämmelsen, särskilt detförhållandet atl man i övriga nordiska länder inte synes vara intresserad avatt göra någon ändring i detta hänseende, är emellertid så vägande atthovrätten 1975/76:81 76 anslutersig till utredningens bedömning. Marknadsdomstolenpåpekar att del visseriigen kan synas egendomligt att behålla en bestämmelsesom i stort sett torde komma att bli överflödig, men bestämmelsens centralabetydelse för förutsättningsläran och hänsynen till den nordiska rättslikhetenpå området utgör enligt domstolens mening tillräcklig anledning atl trots dettalåta 33 S stå kvar. Till detta kommer bestämmelsens nära samband med övrigaogiliighetsregler i 3 kap, avtalslagen. och konsumenttjänstutredningen finner de skälutredningen har anfört för att behålla 33 S avtalslagen övertygande.Konsumenttjänstutredningen berör något närmare förhållandet mellan 33 S och dennya generalklausulen. Innan en tillämpning av generalklausulen över huvud lagetkan komma i fråga, måste en domstol konstalera att ett giltigt avtalföreligger, alt avtalet innefattar det villkor vars tillbörlighet harifrågasatts saml all villkoret har viss innebörd. En prövning enligt 33 Savtalslagen eller förutsättningsläran avser frågan om avtalets giltighet. Påföljdenär här inte jämkning utan återgång av avtalet. Har ett avtal ingåtis på ettsätt som t, ex, innefattar ett ohederligt utnyttjande av motpartens klartbristande förmåga att bedöma avtalets innebörd eller konsekvenser eller avmotpartens obekantskap med vissa faktiska förhållanden, bör en domstol primärtbedöma om avtalet är ogiltigt enligt 33 S- En utveckling i den riktningen altavtal, som enligt nu tillämpade bedömningsprinciper är ogiltiga, betraktas somgiltiga av domstolarna men i stället "görs om" med stöd av denföreslagna generalklausulen ter sig knappast lämplig. En annan sak är att ivissa lägen där en tillämpning såväl av 33 S eller förutsättningsläran som avgeneralklausulen kan te sig möjlig kan den senare vara att föredra bl, a pågrund av sina mer flexibla rättsföljder, Konsumenttjänslutredningenpåpekar vidare att betänkandet inte förutser någon ändring i principerna föralt avgöra om det i ett visst fall aktuella villkoret har blivit införlivat meddet enskilda avtalet. Inte heller föreslås någon ändring i principerna förtolkning av avtalsvillkor. Dessa frågor är som antytts primära iförhållande till en tillämpning av generalklausulen. Införandet avgeneralklausulen bör därför inte föranleda att domstolarna släpper den irättspraxis etablerade s. k. oklarheisregeln, dvs. principen att skriftligaavtalsvillkor i tveksamma fall tolkas till nackdel för den part som harutformat villkoren. En annan sak är atl införande av generalklausulen lordemedföra all domstolarna inte längre känner behov av atl tillgripa"skruvade" tolkningar av villkor i syfte att nä ett materiellttillfredsställande resultat. Någraremissinstanser anser atl utredningen inte tillräckligt har penetreratförhållandet mellan den föreslagna generalklausulen och 33 S avtalslagen,påpekar att generalklausulen får vittgående konsekvenserför hela avtalsrätten som är svåra att överblicka. Prop.1975/76:81 77 hållandetmellan generalklausulen och 28-33 SS avtalslagen behöva undersökas närmare. ifrågasätter om 29 Supphovsrättslagen bör upphävas. Den bestämmelsen synes vara den enda av denuvarande generalklausulerna som omfattas av utredningens förslag utan attvara nämnd i direktiven. Trots detla har utredningen inte gett någon särskildmotivering till förslaget atl upphäva bestämmelsen. Förarbetena till 29 Supphovsrättslagen ger enligt förbundet otvetydigt vid handen att den skalltillämpas mindre återhållsamt än 8 S skuldebrevslagen. Det kan sålunda interåda något tvivel om att upphovsmännen genom denna paragraf har fått en alldelessärskild förmån som har varit avsedd av lagstiftaren. Skulle detla varaanledningen lill alt bestämmelsen inte har nämnts i direktiven, borde delrimligen leda till atl den inte ersätts av den nya generalklausulen. Med anledning av utredningens uttalanden attJämkning bör kunna komma i fräga även lill förmån för överlägsen partframhåller förbundet vidare atl 29 S upphovsrättslagen aldrig har varit avseddalt åberopas av överlägsen part. Ett upphävande av denna paragraf skulle därförenligt förbundets mening kunna innebära en direkt försämring förupphovsmännen. Skall den nya generalklausulen ersätta 29 S upphovsrätlslagen,måste det enligt förbundets mening noggrant inskärpas i förarbetena att denpraxis som har utvecklats till förmån för upphovsmännen inte får försvagas. Kaninte detta klart uttalas förordar förbundet all 29 S upphovsrätlslagen undantasfrån reformen. KLYS ansluter sig lill författarförbundetssynpunkter på den betydelse som 29 S upphovsrättslagen har för upphovsmännenoch kravet på att lagstiftningen inte ger dem sämre ställning än de nu har,KLYS tar särskilt upp de s. k. närstående rättigheter som behandlas i 5 kap,upphovsrätlslagen. Skådespelares och musikers rättigheter enligt bestämmelsernai detta kapitel är enligt KLYS myckel begränsade. Avnämarna på dessa omrädenhar ofta en ännu starkare ställning än avnämarna pä de traditionellaavtalsområdena inom upphovsrätten. Ett upprätthållande av det skydd som gesgenom 29 S upphovsrättslagen är alltså mycket angeläget för dessa grupper avkulturarbetare. Vidare erinrar KLYS liksom författarförbundet om det pågåendenordiska reformarbetet på upphovsrättens område. KLYS anser det inte tillrådligtatt genom en ändring av den svenska upphovsrättslagen ensidigt bryta sönder dennordiska gemenskapen på området. Mot bakgrund av det sagda avstyrker KLYS iförsta hand att 29 S upphovsrättslagen tas med i reformen. Skulle det anses atlden bör las med, understryker KLYS med all skärpa författarförbundets krav attden nya generalklausulen inte får tolkas oförmånligare för upphovsmännen än 29S upphovsrättslagen. förklarar sigdäremot inte ha några invändningar mot att 29 S upphovsrätlslagen ersätts medden nya generalklausulen. Prop.1975/76:81 78 tillstyrker förslaget attde generalklausuler som gäller på olika specialområden, bl, a. 34 §försäkringsavialslagen, upphävs. Även Svenska försäkringsbolags riksförbundtillstyrker att 34 S försäkringsavtalslagen ersätts med den nyageneralklausulen, 4.3Grunder för generalklausulens tillämpning Åtskilliga remissinstanser framhållerrättssäkerhetsaspektens betydelse vid tillämpningen av den föreslagnageneralklausulen. Kravet på föruisebarhet och stadga i rättstillämpningenunderstryks från många håll. Den avvägning utredningen har gjort mellan kravetpå föruisebarhet och behovet av skydd mot otillbörliga avtalsvillkor har fåttelt blandat mottagande under remissbehandlingen. Vissa remissinstanser anseratt utredningens överväganden ger uttryck för en rimlig avvägning mellan demotstående intressena, medan andra anser att utredningen inte har tagitriilräcklig hänsyn lill rätts-säkerhelsaspek terna. Vadförst angår frågan vad hänsynen till rättssäkerheten innebär framförmarknadsdomstolen kritik mot utredningens syn på problemet. Enligt marknadsdomstolensmening har utredningen inte förmått lösa sin uppgift när det gäller attbehandla de rättssäkerhetsproblem som tillämpningen av en ny generalklausul kange upphov lill. Att som utredningen hänvisa till att införandet av engeneralklausul är ägnat att främja rättssäkerheten löser ingalunda problemenhärvidlag utan utgör exempel på fruktlöst cirkelresonemang. När det enarättssäkerhetsintresset hotar del andra, innebär alltid ett givande i enariktningen ett tagande i den andra. Den risk för förulsebarheten som ettinförande av en generalklausul otvivelaktigt medför lorde vara ofrånkomlig. Deav utredningen diskuterade riktlinjerna för tillämpningen av generalklausulenär emellertid enligt mening av stort värde. När det gällerbedömningen av vad som är otillböriigt biträder i alltväsentligt de synpunkter som framförs i betänkandet. pekarockså på atl det förhållandet att tillämpningen är anförtrodd domstol innebärengaranti för rättssäkerheten. Hovrätten för hävdar med hänvisningbl, a. lill den försiktighet som svenska domstolar visar när det gälleringrepp i etablerade rättsförhållanden att utredningsförslaget inte medförsädana risker från rättssäkerhetssynpunkt att man bör avstå från att genomföraförslaget. Stor betydelse vid denna bedömning har hovrätten tillmätt denutomordentliga vägledning som utredningen har lämnat för tillämpningen avgeneralklausulen och som måste bli av den allra största betydelse för denpraktiska rättsutvecklingen på området. Enligt hovrätten synes del inte behövabefaras att domstol onödigtvis ingriper i förhållanden mellan någoriundajämställda parter, särskilt inte i fråga om villkor som har tillkommit efterdiskussion Prop.1975/76:81 79 ochsom måhända är avsedda att ge uttryck för all ett äventyrsmoment ingår iavtalet. Bankinspektionen anser att utredningens motivinnehåller en utföriig och förtjänstfullt nyanserad diskussion till ledning förtillämpningen av generalklausulen. framhåller medinstämmande av att, om en generalklausul skall tillgodose rimligakrav på förutsebarhet, måste förarbetena ge en någorlunda riklig ochvälnyanserad ex-. emplifiering till ledning för tolkning och tillämpning.Enligt de båda remissinstanserna fyller betänkandet härvidlag högt ställdakrav. Enligt försäkringsinspeklionen synes de av utredningen uppdragnariktlinjerna för generalklausulens tillämpning i stort böra komma till uttrycki en kommande proposition och därmed bli vägledande för domstolarna. förklarar sig inte ha någon erinran motutredningens anvisningar för tillämpningen av generalklausulen, finner de riktlinjer förtillämpningen av generalklausulen som utredningen har dragit upp i form avallmänna vägledande synpunkter och analys av vissa särskilda villkor välavvägda. Enligt kommitténs mening bör utredningens ingående resonemang kunnatjäna som stabilt underlag för domstolarnas rättstillämpning. Enligt ochAuktoriserade fastighetsmäklares riksförbund tyder utredningens riktlinjer förgeneralklausulens tillämpning på att rimliga krav på rättssäkerhet kommer atttillgodoses. Den kritik som går ut på att utredningen inte tillräckligthar beaktat rättssäkerhetsaspekterna kommer framför allt från deremissinstanser som trycker på att generalklausulen måste tillämpas medsärskild försiktighet i affärsförhållanden. Som framgår av avsnitten 4,1.2 och4,2,1 företräds sådana synpunkter bl, a. av företagarorganisationerna ochSveriges advokaisam-Jiind. Företagarorganisationerna framhåller att motivenmåste ge en riklig och nyanserad exemplifiering för att främja förutsebarhetoch stadga i tillämpningen. De exempel på oiillböriiga avtalsvillkor som ges ibetänkandet avser i många fall situationer som är vanliga och normala iaffärsmässiga förhållanden. Utan elt kvalificerande inslag av otillböriighetsom innebär att avtalsfriheten får anses klart missbrukad kan det enligtorganisationernas mening inte komma i fråga atl jämka eller åsidosätta avtalmellan näringsidkare i sådana fall. En faktor av detta slag är att den enaparten ekonomiskt är klart underlägsen den andra. Över huvud taget anserorganisationerna som har nämnts att det hade varit önskvärt attutredningen klarare hade skilt mellan konsumentförhållanden ochaffärsförhållanden. Vad utredningen anför beträffande grunderna förgeneralklausulens tillämpning hänför sig i stor.utsträckning lillkonsumentavtal och kan inte appliceras på affärsmässiga avtal. Det gäller bl. autredningens synpunkter på bedömningen av skiljeklausuler och ändradeförhållanden vid långvariga avtal.