prop · FY0332 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt arbetsgruppen är det därför angeläget att i varjesärskilt fall söka nå fram till det totalt sett bästa resursutnyttjandet avavfallet. Ienlighet med de överväganden som redovisats i fråga om hushållsavfall,pappersavfall och kemiskt avfall (kapitel 11, 12 och 14) har arbetsgruppenupprättat förslag till 1. lag om ändring i kommunalarenhåUningslagen (1970: 892), 2. lag om ändring ihälsovårdsstadgan (1958: 663), 3. lag om ändring i lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor, 4. lag om ändring iläkemedelsförordningen (1962: 701), 5. lag om ändring imUjöskyddslagen (1969: 387), 6. ändring i det förslag tillrenhållningskungörelse som lagts fram i promemorian Ds Jo 1974: 4, 7. förordning om miljöfarligtavfall, 8. förordningom ändring i miljöskyddskungörelsen (1969: 388). Förslagen bifogas denna rapport som bUagoma AH. 19 Specialmotivering till författningsförslagen 19.1Förslaget till lag om ändring i kommunala renhåUningslagen (1970: 892) Medanledning av nya regeringsformen som träder i kraft harbegreppet "regeringen" använts genomgående i de föreslagna nyabestämmelserna i stället för det i lagtext tidigare bmkade begreppet"Konungen". Ändringeni första stycket har kommenterats i allmänna motiveringen. Iandra stycket har som första punkt införts det i den allmänna motiveringenföreslagna bemyndigandet för regeringen alt meddela föreskrifter om utvidgningav det kommunala renhåUningsmonopolet. Regeringen kan delegera sin befogenhettUl underordnad myndighet. För eventuella framtida behov har det ansettslämpligt att låta bemyndigandet täcka även orenlighet och annat avfall än pappersavfalloch miljö-14 1975.1 saml Nr 32 1975: 32 142 Aktuella föreskrifter om utvidgning av renhåUningsmonopolet harinförts i fråga om pappersavfaU i 5 § första stycket 1 och i fråga ommiljöfarligt avfall i 6 § förslaget till ändring i tidigare framlagt förslagtill renhållningskungörelse. Som andra punkt i andra stycket av förevarandeparagraf har upptagits nuvarande bestämmelse om utsträckning av monopoletgenom föreskrift i lokal hälsovårdsordning. Somframgår av lagförslagets ingress har nuvarande 5 § betecknats 7 § och iförevarande paragraf av förslaget har i stället tagits upp bemyndigandet förregeringen all meddela föreskrift om separering. Alt meddela sådan föreskriftkan enligt förslaget inle delegeras tUl underordnad myndighet. Behov däravtorde inle finnas. Avbestämmelsens ordalydelse framgår att föreskrift om separering enbart kan riktasig till enskild som skall lämna pappersavfall för bortforsling. Bemyndigandetkan sålunda inte utnyttjas för att ålägga kommun skyldighet att separeraavfall vid sopstation eller liknande anläggning. Dennärmare innebörden av en föreskrift om skyldighet att förvara visst avfall skUtfrån orenlighet och annat avfall kommenteras nedan under 5 § i förslaget tilländring i tidigare framlagt förslag tUl renhåU-ningskungörelse. Bestämmelseom straff för den som bryter mot föreskrift som meddelats med stöd avförevarande paragraf har tagits upp i 6 § andra stycket av förevarandelagförslag. Enligtförsta stycket döms den som yrkesmässigt eller annars i större omfattningsamlar in och forslar bort avfall i strid med 4 § tredje stycket till bölereller fängelse . Såsom framhåUits i den allmännamotiveringen kan det inte anses erforderligt att låta aUa överträdelser avifrågavarande förbud att transportera bort a-vfall vara straffbara.Straffbestämmelsen har med hänsyn härtill utformats så att endast insamling somsker yrkesmässigt eller i större omfattning är straffbar. Densom forslar bort eget avfall kan inte anses syssla med insamling och går därförfri från straff. Det blir alltså även i fortsättningen tillåtet för enskildahushåll som har pappersavfall att själva forsla bort detta för att exempelvissälja det. Ansvar inträder inte heller för den som vid enstaka tillfälle, t.ex. vid en vindsröjning, åt annan transporterar bort också sådant som får ansesutgöra avfall. Även om transporten i detla fall sker yrkesmässigt, kan det inleanses vara fråga om alt samla in avfall. får däremot ansesföreligga, när avfall hämtas regelbundet hos en och samme avfallslämnare ellernär t. ex. pappersavfall 1975: 32 143 hämtashos flera avfallslämnare vid samma tillfälle. I förstnämnda fall tordeverksamheten så gott som alltid kunna betraktas som yrkesmässig och på grunddärav falla under straffbestämmelsen i första stycket i denna paragraf. HarpappersinsamUngen i det senare faUet varit av större omfattning, inträderansvar enligt samma bestämmelse även om insamlingen inte skett yrkesmässigt. Dethar ansetts lämpligt att låta straffbestämmelsen i första stycket omfatta ocksåorenlighet. Förbrott mot föreskrift om separering av avfall har penningböter ansetts somtillräcklig påföljd. Straffbestämmelsen har upptagits i andra stycket avförevarande paragraf. 19.2 Förslagettill lag om ändring i hälsovårdsstadgan (1958: 663) 1förevarande paragrafer har de nuvarande beteckningarna "avstjälpningsplats"och "destruktionsanlåggning" ersatts med "upplagsplats"resp. "behandlingsanläggning" som ordningsföljden kastatsom. Dessutom har ordet "allmän" utgått. Ändringarna har kommenteratsi den allmänna motiveringen. Attanläggning eller upplag för omhändertagande av orenlighet och avfall skall varai allmän ägo torde inte vara av samma betydelse som när stadgan kom tiUår 1958. Enligt 3 och 8 §§ mUjöskyddskungö-relsen får vissa slag avanläggningar eller upplag som avses inte inrättas ulan tillstånd elleranmälan. Anläggningar eller upplag för vilka tillstånds- eller anmälningspliktenligt miljöskyddskungörelsen inte gäller får inte anordnas utan tillstånd avhälsovårdsnämnden enligt 14 § normalhälsovårdsordnlngen. Med hänsyn härtilltorde kravet på att anläggning eller upplag skall vara allmän kunna slopas utanatt man för den skull behöver befara alt omhändertagandet kommer att ske iformer som inle kan godtas från hälso- eller miljövårdssynpunkt. 19.3 Förslagettill lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor Dennaparagraf innehåller det bemyndigande som regeringen behöver för att införaensamrätt för ett visst förelag att behandla mUjöfarUgt avfall. Det ligger iregeringens hand att avgöra om och i vUken omfattning bemyndigandet skallanvändas. Med hänsyn till bemyndigandets utformning får regeringen utanuttrycklig föreskrift i lagen anses kunna inskränka behandlingsföretagetsensamrätt genom att ge annat företag särskilt tillstånd att behandla vissakvantiteter miljöfarligt avfall i enlighet med vad som föreslås i 13 § i denföreslagna förordningen om miljöfar- 1975: 32 144 Del bör vidare vara möjligt för regeringen att utan uttryckligföreskrift i lagen uppdra åt underordnad myndighet att avgöra fråga om särskilttillstånd. om sådant tUlstånd innebär att det bemyndigande somfinns i denna paragraf inte utnyttjas fullt ut. Denbehandlingsverksamhet varom fråga är har i paragrafen beskrivits med uttrycket"återvinning, oskadliggörande, långtidsförvaring eller annat därmedjämförligt förfarande för slutligt omhändertagande". Ensamrätt kanföljaktligen inte införas i fråga om transporter och s.k. mellanlagring avmiljöfarligt avfaU. 19.4Förslaget till ändring i det förslag till renhållningskungörelse som lagts frami promemorian Ds Jo 1974: 4 Dennaparagraf har behandlats i angiven promemoria. För att kommun såsom anförtsi den allmänna motiveringen skall kunna utan dispens ordna hämtningen avåtervinningsbart pappersavfall från container även i tätort har uttrycket"pappersavfall som skall återvinnas" lagts till beskrivningen i 2 §första stycket andra punkten. Iförsta stycket av denna paragraf har upptagits två föreskrifter som båda skallvara tillämpliga inom särskUt angivna kommuner i fråga ompappersavfall som utgöres av tidningar, tidskrifter och emballage ävensomutgallrade arkivhandlingar och liknande avfall från kontorsverksamhet. Genompunkt 1 sträcks renhållningsmonopolet ut till att omfatta allt pappersavfall avangivet slag, oavsett om det härrör från hushåll eller inte. Härigenom åläggskommunen att insamla sådant pappersavfall från bl. a. affärs- ochkontorsverksamhet. Bestämmelse som ger möjlighet till undantag har införts inästa paragraf. Genompunkt 2 i första stycket föreskrivs separeringsskyldighet beträffandeifrågavarande pappersavfall. För hushåUens del begränsas dock denna skyldighettill tidningar och tidskrifter enligt uttrycklig föreskrift i andra stycket. Ifråga om flerfamiljshus får föreskriften om separering anses innebära attsåväl hyresvärd som hyresgäst skall se till att ifrågavarande pappersavfallinte blandas med orenlighet eller annat avfall. Det åligger såledeshyresvärden att ordna så att det inom fastigheten finns ett särskilt ställeatt förvara pappersavfallet på. För hyresgästen gäller att han inte får blandatidningar med övrigt hushållsavfall. Han får alltså inte kasta tidningar isopnedkast, om dessa därigenom skuUe blandas med annat avfall. Beträffandeinnehavare av villafastighet gäller att också denne blir skyldig att förvaratidningar och tidskrifter på en särskild plats i avvaktan på borttransport. Prop.1975: 32 145 Föreskriftom separering hindrar inte hushållen från att använda tidningar till bränsleeUer omslag eller liknande ändamål. Förteckningen i bilagan ärendast exempel på hur en sådan kan komma att se ut. Det torde i detta skedevara för tidigt all ta ställning till vilka kommimer som från början skallomfattas av föreskrifterna i denna paragraf. Enligtförsta stycket i denna paragraf införs kommunalt renhållningsmonopol påmiljöfarligt avfall i de kommuner som anges i bilaga 2 lill kungörelsen.Bestämmelsen är utformad i överensstämmelse med motsvarande bestämmelserörande pappersavfall i 5 §. Genom att det uttryckligen sägs attrenhållningsmonopolet skall gälla avfall på vUket förordningen om miljöfarligtavfall är tillämplig står det klart alt renhållningsmonopolet inte omfattaravfall som behandlas internt vid ett industriföretag. Monopolet kommer sålundaendast alt gälla det avfall som skall forslas bort. I andra stycket harintagits den i den allmänna motiveringen föreslagna regleringen alt en anmälantill kommunen att visst mUjöfarligt avfall skall behandlas hos den som erhållitsärskilt tillstånd enligt 13 § första stycket 2 i den föreslagna förordningenom miljöfarligt avfall, skall föranleda att renhållningsmonopolet intetillämpas på det avfall som avses med anmälan. Anmälan bör innehålla sådanauppgifter som gör det möjligt att kontrollera att avfaUet kommer tUl denbehandlingsanläggning som uppges. Det ankommer på att meddelanärmare bestämmelser om hur anmälningsskyldigheten skall fullgöras.Bestämmelserna i detta stycke är också tillämpliga när miljöfarligt avfallskall sändas utomlands efter särskilt tillstånd enligt 20 § första, stycket 2nämnda förordning. Idenna paragraf regleras kommuns rätt att besluta om undanlag från de iföregående två paragrafer upptagna föreskrifterna om utvidgat renhållningsmonopoloch separering. Enligt punkt 1 får kommun beträffande viss fastighet beslutaom undanlag från utvidgat renhållningsmonopol, om det kan anses säkerställtatt det pappersavfall som annars skulle ha hämtats genom kommunens försorgkommer att återvinnas utan att sådan hämtning sker. Härigenom får konununen ienlighet med vad som sagts i den allmänna motiveringen möjlighet att medgeundantag från föreskrift om renhållningsmonopol i fråga om sådana storapappersförbrukare mom affärs-, kontors- eller industriverksamhet som redan nuhar ordnat det så att pappersavfallet levereras till avfallsgrossist ellerdirekt tiU pappersbruk. I fråga om sådant spUl som uppkommer vidpappersframställning hos bmken eller hos tryckerier inbegripet 1975: 32 146 returupplagorav tidningar eller tidskrifter torde frågan om undantag inte bli aktuell medhänsyn tUl alt dylikt spill knappast kan anses utgöra avfall irenhållningslagens mening. Genom bestämmelsen i punkt 2 har berörd kommuntillagts befogenhet att undanta glesbygden från tillämpning av föreskriften omseparering. Enligtpunkt 3 får kommunen besluta om undantag från monopol som införts genom 6 §.Det måste vara säkerställt att återvinning eller oskadliggörande kommer alt skepå ett från hälso- och miljöskyddssynpunkt fullt betryggande sätt, innanundantag får meddelas. Med hänsyn till bestämmelsen i 6 § andra stycket tordedet knappast finnas något större behov av förevarande undantagsbestämmelse. Beträffandeundantag från sådan föreskrift om kommunalt renhållningsmonopol som meddelatsi lokal hälsovårdsordning finns bestämmelser i 27 § normalhälsovårdsordnlngen.Enligt dessa får hälsovårdsnämnden medge undantag, om det är påkallat avlokala förhållanden eller andra omständigheter och det kan ske utan väsentiigolägenhet från sanitär synpunkt. Förstastycket i denna paragraf innehåller den i allmänna motiveringen föreslagnabesvärsbestämmelsen i fråga om kommuns beslut om undantag frånrenhållningsmonopol såvitt gäller pappersavfall. Enligt andra stycketfullföljes talan mot beslut till regeringen. Enligtdenna paragraf har kommun möjlighet alt utfärda detaljbestämmelser i fråga omtillämpningen av 5 §. a. kan det beträffande andra lämnare av pappersavfallän hushåll vara påkaUat att föreskriva att olika slags pappersavfall inte fårblandas. Med hänsyn lill att avfallet används som råvara vid framställning avskilda pappersprodukter kan det vara till fördel om t.ex. wellpapp ochpappersavfall frän kontor skiljs åt. Iförevarande sammanhang finns anledning erinra om alt enligt 15 §normalhälsovårdsordnlngen hälsovårdsnämnden får meddela närmare föreskrifter omhur orenlighet och avfall skall förvaras inom fastighet i awaktan påborttransport. Ipromemorian Ds Jo 1974: 4 har föreslagits att renhållningskungörelsen skallträda i kraft . De bestämmelser i kungörelsen somföreslagits i förevarande promemoria kan uppenbarligen inte träda i kraft vidden tidpunkten. Bestämmelserna bör dock kunna träda i kraft medundantag för de bestämmelser som avsei mUjöfarligt avfall. I den delen bör somanförts i den allmänna motive ringen ikraftträdandet ske först den 1 januari1976. Prop.1975: 32 147 19.5Förslaget tiU förordnuig om mUjöfarligt avfall Förstastycket av paragrafen innehåller en uppräkning av de olika slags avfall somförordningen skall vara tillämplig på. Förteckningen gör inle anspråk på attvara en gång för alla given. Den kan behöva kompletteras bl. a. med hänsyn lUlutvecklingen inom industrin. finns kanske andra avfall som medhänsyn till hälso- och miljörisken borde omfattas av förordningen. Tänkbart äratt så borde vara fallet med vissa avfall innehållande gift. Som strax skallberöras har enligt tredje stycket viss befogenhet att utvidgaförordningens tillämpningsområde. kan också inskränkatiUämp-ningsområdet enligt den bestämmelse som föreslås i 3 §. Iandra stycket av denna paragraf har förverkligats det i den allmännamotiveringen framförda förslaget att utnyttja bemyndigandet i 1 § andra stycketlagen om hälso- och miljöfarliga varor i fråga om det i paragrafen särskiltangivna avfaUet. Lagens bestämmelser blir aUtså till-lämpliga på allt avfallsom kan hänföras till sådant avfall som särskilt räknas upp, oavsett omavfallet i det konkreta fallet är att anse som hälso- och miljöfarlig varaeller inte. Härigenom kommer bestämmelserna om bl. a. ansvar och tUlsyn ilagen om hälso- och miljöfarliga varor att gälla det avfall varpå dennaförordning är tUlämplig. Itredje stycket har upptagits den i det föregående berörda befogenheten förnaturvårdsverket att bestämma att förordningen skall tiUämpas också på annatavfall än som anges i första stycket. Med hänsyn till att bemyndigandet i 1 §andra stycket lagen om hälso- och miljöfarliga varor inte kan delegeras tillunderordnad myndighet, kan beslut) förevarande hänseendeenbart avse avfall som kan anses utgöra hälso- och miljöfarlig vara enligt 1 §första stycket i lagen. beslut innebär inte att det medbindande verkan slagits fast att det aktuella avfallet verkligen utgör hälso-och miljöfarlig vara. Behörighet att avgöra huruvida visst avfaU är att ansesom hälsofarligt eller miljöfarligt tillkonmier endast produktkontrollnämndenenligt 55 § kungörelsen om hälso- och mUjöfarliga varor. I tveksamma fall måslenaturvårdsverket sålunda inhämta produklkontrollnämndens besked, innan beslutenligt förevarande stycke meddelas. Ifjärde stycket föreskrivs alt sådant avfall som avses i paragrafen kallasmiljöfarligt avfall. Därigenom har beteckningen miljöfarligt avfall erhållit enjuridisk-teknisk funktion i förevarande förordning. Författningstextenhar inte ansetts böra tyngas av detaljerade uppgifter om de avfall varpåförordningen skall vara tUlämplig. För tiUämp-ningen torde det emellertid varanödvändigt alt ha tillgång tiU sådana uppgifter. Därför har i 4 § föreslagitsatt skall offentliggöra vägledande förteckning övermiljöfarligt avfall. 1975: 32 148 Somtidigare anmärkts är förordningen inte tillämplig på avfall som utgjortläkemedel. Utan hinder av läkemedelsförordningen lorde förevarande förordningdock kunna göras tillämplig på avfall och spill som uppstår vid tUlverkning avläkemedel. Idenna paragraf anges två fall av undantag från förordningens till-lämpning. Iförsta stycket föreskrivs att förordningen inte skall vara tUl-lämplig i denmån miljöfarligt avfall ingår som beståndsdel i hushållsavfall. Enligtarbetsgruppen vore del opraktiskt att ha en annan ordning. Iandra stycket finns förut berört undantag för industrins interna behandlingsverksamhet.Förordningen är sålunda inte tillämplig, när slutligt omhändertagande avmiljöfarligt avfall sker i anslutning tiU den anläggning där avfalletuppkommer. Anmälningsskyldighet som införs med stöd av 7 § har dock ansettsböra gälla även företag med intern hantering. Enligt3 § får medge att förordningen inte skall till-lämpas i frågaom visst slag av miljöfarligt avfall, om särskUda skäl föreligger. Behovet avundantag torde inte komma att vara särskilt stort med hänsyn till alt verketenligt 4 § utger vägledande förteckning över miljöfarligt avfall. Förteckningentorde nämligen kunna utformas så att behov av undantag sällan uppkommer. Irealiteten kommer innehållet i förteckningen att vara avgörande förförordningens tillämpningsområde. Förebild till bestämmelsen i 4 § har hämtatsfrån 5 § kungörelsen om hälso- och miljöfarliga varor. Enligt den bestämmelsenåligger det produktkontrollnämnden att offentliggöra vägledande förteckning ifråga om giftiga och vådliga ämnen. Detkan förutsättas all samråder med produktkontrollnämnden,innan förteckning över miljöfarligt avfall utfärdas. Dennaparagraf innehåller samma definition på slutligt omhändertagande som återfinnsi den föreslagna nya 7 a § i lagen. Dessutom anges att med uttrycket"behandling" ej avses långtidsförvaring. Bestämmelsernai denna paragraf är av upplysningskaraktär och anger de författningar som iövrigt reglerar spörsmål om miljöfarligt avfall. Bestämmelserna i de angivnaförfattningarna gäller vid sidan av bestämmelserna i denna förordning. Attkungörelsen om hälso- och miljöfarliga varor gäller följer redan av föreskrifteni 1 § andra stycket. 1975: 32 149 Enligtdenna paragraf får hälsovårdsnänmden föreskriva alt den som utövar verksamhetvari miljöfarligt avfall uppkommer skall anmäla verksamheten tUl nämnden. Somanförts i den allmänna motiveringen är anmälningsskyldigheten ett led i deninventering som kommunen i regel måste göra, innan renhåUningsmonopol införs. Bestämmelsen i paragrafenmeddelas som sagts med stöd av bemyndigande som finns i 9 § lagen omhälso- och miljöfarliga varor. 1973: 17 anfördes i specialmotiveringentill nämnda paragraf att anmälningsskyldigheten främst bör omfatta företagetsnamn och adress, tUlverknings- eller importört, namn och beteckning på de varorsom hanteras samt avsedd användning av varorna. En tillämpning av dettauttalande i fråga om miljöfarligt avfall föranleder arbetsgruppen tilluppfattningen att hälsovårdsnämndens föreskrift bör kunna avse skyldighet förföretag att anmäla förutom namn och adress också det slag av miljöfarligtavfall som hanteras och den behandling som avfallet underkastas. Nämnden kansedan med stöd av tUlsynsbestämmelserna i 12 § lagen om hälso- och mUjöfarligavaror ålägga företag med miljöfarligt avfall att inkomma med detaljeradeuppgifter om avfallsmängder och avfallets sammansättning. Sådana uppgifter kanäven infordras med stöd av föreskrift i lokal hälsovårdsordning, om däriintagits föreskrift motsvarande 19 § normalhälsovårdsordnlngen. Som anförts iden allmänna motiveringen får företaget bära eventuella kostnader för att tafram behövliga uppgifter. Förbestämmelserna i dessa paragrafer har utförligt redogjorts i den allmännamotiveringen. Denomständigheten att konamunala transportföretag undantagits från skyldighet attsöka tillstånd innebär givetvis inte att det i något hänseende ställs mindrekrav på dessa företags transporter. Vad som föranlett undantaget är attlänsstyrelsens kontroll av dessa förelag har ansetts obehövlig. Densäkerhet som skaU ställas enligt 10 § första stycket 3 kan tas i anspråk bl.a. när tillsynsmyndighet med stöd av 13 § lagen om hälso- och miljöfarligavaror förordnar om rättelse på bekostnad av den som åsidosatt vad som åliggerhonom enligt lagen eller med stöd därav meddelade föreskrifter. I10 § andra stycket har intagits vissa föreskrifter om vad ansökan om tillståndskall innehåUa. Förinternationella transporter av miljöfarligt avfall finns som nämntsbestämmelser i kungörelsen om internationell vägtransport för farligt gods. Förinhemska transporter pågår arbete med att utarbeta bestämmelser som avseskomma att meddelas av produktkontroUnämnden. 1975: 32 150 Paragrafeninnehåller de grundläggande bestämmelserna om rätten all slutligt omhändertamiljöfarligt a-vfall. Förstastycket innebär inte att behandlingsföretaget inom egna anläggningar måstebehandla allt avfall som tas emot. Som anmärkts tidigare står delbehandlingsföretaget fritt att anlita annat företag för omhändertagande avvisst slag av avfaU. Behandlingsföretaget har dock alltid ansvaret för attavfallet blir omhändertaget och oskadliggjort på etl tillfredsslållande sätt. aUmänna motiveringen har också pekats på lämpligheten av nordiskt samarbetepå ifrågavarande område. I specieUa fall kan t. o. m. tänkas att visst avfallbör sändas till oskadliggörande i land utanför . Atldet skall vara fråga om yrkesmässigt omhändertagande får anses betyda bl. a.att verksamheten skall vara av en viss omfattning för att föreskriften ombehandlingsföretagets ensamrätt skall vara tillämplig. Den som vid enstakatillfälle själv oskadliggör en mindre mängd miljöfarligt avfall utan särskilttillstånd bryter följaktiigen inte mot första stycket i denna paragraf. Ansvaretför att miljöfarUgt avfall över huvud kommer till behandling hos behandlingsförelagetåvilar primärt kommunen, när renhållningsmonopol införts. Som tidigare anförtstorde kommunerna och behandlingsföretaget ha anledning reglera sinamellanhavanden genom för längre tidsperioder gällande avtal. Med hänsyn tillatt behandUngsföretaget har ansvaret för att det alltid finns resurser föromhändertagande av miljöfarligt avfall måsle förelaget ha skyldighet att taemot miljöfarligt avfall, även om avtal som nämnts inte föreligger. Firmsinte behandlingsresurs tillgänglig vid mottagandet, har behandlingsföretagetalltid möjlighet atl lagra avfallet. Enligtdenna paragraf får särskilt tillstånd att vid sidan av behandlingsförelagetbehandla miljöfarligt avfall begränsas till mängd och slag. Vidare föreskrivsatt tillstånd kan förenas med villkor. Denna bestämmelse syftar bl. a. på deti den allmänna motiveringen upptagna förslaget att företag som villkor försärskilt tillstånd bör kunna åläggas att ställa godtagbar säkerhet förbehandlingskostnaderna för temporärt lagrat avfall. Dennaparagraf upptar bestämmelser om prövningen av fråga om särskUt tillstånd attbehandla mUjöfariigt avfaU. I den allmänna motiveringen har redogjorts för attsärskilt tillstånd kan lämnas dels industriföretag med behandlingsanläggningsom i hu-vudsak används till annat Prop,1975: 32 151