prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Här kan endast erinras om det ej ovanligaförhållandet att ett av en lokalavdelning slutet kollektivavtal ibland försesmed påskrift även av det fackförbund som avdelningen tillhör, därvid syftet medpåskriften kan vara att endast bekräfta avdelningens rätt att träffa avtalet.Här kan också erinras om ett fall som stundom förekommer, att ett förbund harundertecknat ett kollektivavtal men då har gjort det på en avdelnings vägnar.I sådant fall är avdelningen avtalspart. Giltigt kollektivavtal föreligger också i de delarsom avtalsinnehållet redovisas genom hänvisning till annan skrtftiig handlingi vilken de regler finns upptagna som skall binda parterna. I ett hängavtalhänvisas t. ex. till annat kollektivavtal. Att hänvisning i kollektivavtal kangöras till exempelvis lagtext är också givet. Det är vidare möjligt att ikollektivavtal hänvisa till ett annat kollektivavtal som ännu inte har träffatsmen'som kan förväntas komma att gälla inom t. ex. branschen. Slutligen kanförekomma att parter som vid förhandlingar ej kan nå avtalsuppgörelse träffarskrtftlig överenskommelse om att låta skiljenämnd bestämma avtalsinnehållet.Det avgörande som skiljenämnden träffar i sådant fall utgör ett enligt 25 § giltigtkollektivavtal som binder partema. Skriftlighetskravet i 25 § tar sikte även på sädanaändringar i eller tillägg till ett redan träffat kollektivavtal, som parternaunder avtalsperioden fin- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 374 Äv det har framgått att ett justerat protokoU ärtillräckligt för sådana ändringar eller tillägg. 1 denna paragraf, som till sitt innehåll motsvarar2 § och 23 § FKL, formuleras den för svensk kollektivavtalsrätt grandläggandeprincipen att kollektivavtalet binder inte bara avtalsslutande organisationutan även otr ganisationens medlemmar. I texten har gjorts några redaktionellaändringar i jämförelse med nu gällande bestämmelser i 2 § . Enskild medlems bundenhet av kollektivavtal yttrarsig i att handling eller underlåtenhet i strid mot avtalet kan medföra påföljdenligt lagens regler. Detta har betydelse bl. a. på det sättet att enskildarbetsgivare kan åläggas s.k. allmänt skadestånd för koUektivavtalsbrott och iatt enskUda arbetstagare blir ansvariga för fredsplikt Ofr avsnitt 11.8). Kollektivavtal är bindande för medlem enbart inomsitt tillämpningsområde. Detta uttryck har i förenklande syfte valts i ställetför uttrycket "yrkesgrupper och område" i 2 § . Vilkettillämpningsområde ett kollektivavtal harar en tolkningsfråga, som ytterstlöses i tvist om bundenhet av kollektivavtalet. Enligt paragrafen blir kollektivavtal bindande förmedlem oavsett om han redan är medlem när avtalet kommer till eller han träderin i organisationen därefter men innan avtalet upphört att gälla. Undantaghärifrån gäller om och i den utsträckning den enskilde redan är bunden avannat kollektivavtal när han träder in i organisationen. Enligt andra stycketi 26 § kan en medlem i en organisation inte befria sig från avtalsbundenhetenbart genom att träda ut ur organisationen. Under vUka omständigheter en medlemsom lämnar sin organisation kan befrias från avtalsbundenhet genom uppsägningför egen del, eller i vissa fall vid utgången av avtalsperiod utan egenuppsägning, är en fråga för rättspraxis som har ledning i vissa uttalanden iförarbetena till (jfr SOU 1975:1 s. 801 ff). Ialla nu senast berörda hänseenden är lagen avsedd att utan ändringar motsvaragällande rätt. Detsamma gäller i fråga om den närmare rättsliga innebörden avatt medlem är bunden av kollektivavtal som träffats av hans organisation, t.ex. när det gäller begränsningar i organisationens rätt att företrädamedlemmarna, föratsättningama för att beslut av organisationen skall vararättsligen giltigt, verkningama av befogenhetsöverskridande och organisationsrätt att med bindande verkan för medlemmarna förfoga över tolkningen avkollektivavtal. Denna paragraf stämmer till sitt innehåll överensmed 3 § och 25 § FKL. Den föreskriver att enskilda avtal mellanarbetsgivare och arbetstagare är ogiltiga om de strider mot koUektivavtal. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 375 1 3 § har föreskrivits attöverenskommelse som träffats mellan arbetsgivare och arbetstagare, som ärbundna av samma kollektivavtal, om villkor som innebär avvikelse frånkollektivavtalet inte är gällande i vidare mån än avvikelsen må anses tillåtenenligt koUektivavtalet. Äv förarbetena till framgår att paragrafen fickdenna lydelse främst för att det skulle göras klart, att det är en fråga omtolkningen av koUektivavtalet i vad mån det finns utrymme för enskilda avtalmed andra bestämmelser än de i kollektivavtalet upptagna. En annan utformningav paragrafen i det till grund för liggande sakkunnigförslaget hade letttill missförstånd på den punkten. Att det är på detta sätt man skall uppfattakollektivavtalets verkan för enskilda arbetsavtal är emellertid nu inarbetatoch välkänt på arbetsmarknaden. Det har därför ansetts möjligt att nu gå ifrånden ganska komplicerade utformningen av 3 § och i stället skriva en regelsom fastslår, utan att någon saklig skillnad är avsedd, attkollektivavtalsbundna arbetsgivare och arbetstagare inte kan med giltig verkansinsemellan träffa avtal som strider mot kollektivavtalet. Ogiltigheteninträder liksom enligt 3 § och innebär att avtalsparterna äroförhindrade att i StäUet göra gällande koUektivavtalets bestämmelser iförhållande till varandra. Regeln uttalar sig inte om vUka verkningarogiltigheten får på sådana delar av det enskilda avtalet som tiU äventyrs ärförenliga med koUektivavtalet. Den frågan får liksom enligt gällande rättlösas enligt allmänna gmndsatser. Paragrafen är inte avsedd attföranleda någon ändring i ÄD:s praxis vid avgörandet av frågor om enskildaarbetsavtals förenlighet med kollektivavtal. Paragrafen är tvingande. Äv 26 § följer liksom enligtgällande rätt att ett kollektivavtal binder inte endast de avtalsslutandepartema utan även deras medlemmar såvitt avser de yrkesgrupper och dearbetsplatser som omfattas av avtalet. Denna bundenhet föreligger oavsett ommedlemmen har inträtt i organisationen före eller efter avtalets tillkomst,dockej i den mån han redan är bunden av annat kollektivavtal. Dessa regler fårbetydelse även i samband med företagsöverlåtelser etc. Överlåter en medlem ien arbetsgivarorganisation sitt företag till en annan medlem i organisationenblir organisationens kollektivavtal som gäller för företaget givetvis bindandeockså för den nye ägaren även om denne tidigare inte har varit bunden avavtalet. Sker överlåtelsen till ny ägare som står utanför organisationen blirdenne bunden av avtalet genom att inträda som medlem i denna. Om emellertidnågot sådant medlemskap inte föreligger eller kommer till stånd och om den nyeägaren inte själv träffar avtal med samma innehåll som kollektivavtalet blir iprincip den nye ägaren obunden av kollektivavtalet. Som framgår av AD:s praxis (se SOU 1975:1 s. 334 ff) harman redan i 1975/76:105 Bilaga 1 376 dagvissa möjligheter att på rättslig väg komma åt skenförfaranden, t. ex.bolagsombildningar som har vidtagits i syfte att sätta träffade kollektivavtalur spel. Då sådana förfaranden underkänns blir följden, att den"förre" arbetsgivaren alltjämt blir ansvarig för kollektivavtalets tillämpning.Äv gällande rätt följer vidare att vissa förändringar på arbetsgivarsidan iprincip alltid saknar verkan för koUektivavtalets giltighet, t. ex. dä ettdödsbo eller konkursbo fortsätter den avlidnes resp. konkursgäldenärensrörelse. Annorlunda är fallet med verkligaföretagsöverlåtelser som vidtas i en ordning som i formella hänseenden är heltoantastlig. En regel om att kollektivavtal skall fortsätta att gälla efter ennormal företagsöverlåtelse kräver lagstiftning. 1 väsentlig utsträckning rördet sig om ett informationsproblem. När det gäller större arbetsgivareförekommer företagsöveriåtel-ser eller andra förfoganden av betydelse förkollektivavtalets giltighet knappast utan arbetstagarsidans vetskap. Normalttorde också kollektivavtalsförhållandena ordnas med arbetstagarsidan i sambandmed överlåtelsen. 1 andra fall - och kanske främst i branscher med mångaoorganiserade mindre arbetsgivare - kan det emellertid förekommaföretagsöveriåtel-ser och andra förändringar av de rättsliga formema förrörelsens bedrivande som inte kommer till arbetstagarsidans kännedom. Stundomkan resultatet bli, att kollektivavtalet läng tid efter förändringen befinnesinte längre vara gällande. Reglerna om den primära förhandlingsskyldighetenoch den därtill knutna informationsplikten bör göra det möjligt för defackliga organisationerna att hålla en effektiv bevakning över träffadekollektivavtal i samband med tilltänkta företagsöverlåtelser. I 28 § förstastycket föreslås emellertid en regel som mera direkt inriktar sig på enföretagsöverlåtelses verkan på kollektivavtal. Regeln innebär att enövertagande arbetsgivare under vissa fömtsättningar blir bunden av överlåtarenskollektivavtal. Regeln gäller såväl vid fullständig övergång som då företagetendast delvis överlåtes. Den tar sikte på såväl äganderättsövergång somövergång genom arrende. Ny ägare eller artendator som blir bunden avöveriåtarens eUer upplåtarens koUektivavtal, blir normalt inte samtidigtansvarig för t. ex. utestående löner som har intjänats hos den tidigarearbetsgivaren. På den punkten gäller allmänna regler om partsbyte iavtalsförhållanden. Övergång som sker genom aktieöveriåtelse berörs ej av 28 §.I sådant fall sker ej formellt något byte av arbetsgivare utan ingångnakollektivavtal kommer att bestå mot aktiebolaget även efter bytet avaktieägare. Åtskilliga situationer kan emellertid tänkas, ivUka en part eller båda parter önskar Justeringar i avtalet med anledning avöveriåtelsen eller anser att detta bör avlösas av ett annat avtal. 28 § hardärför fått den utformningen, att en arbetsgivare som övertar företag blirbunden av överiåtarens kollektivavtal först om ingendera avtalsparten genomuppsägning klargör att fortsatt bundenhet av avtalet inte önskas. 1975/76:105 Bilaga 1 377 rättasav överlåtaren före övergången om att arbetsgivarsidan inte önskarfortsatt bundenhet, upphör enligt 28 § tredje stycket kollektivavtalet attgälla vid övergången. Sker uppsägningen före övergången men , blir den nye arbetsgivaren efter övergången bunden avkollektivavtalet till dess har förflutit från uppsägningen. Arbetsgivarsidansmöjlighet att befria sig från kollektivavtalet motsvaras av en rätt förarbetstagarsidan enligt 28 § andra stycket att efter detatt den har underrättats om övergången säga upp kollektivavtalet. Skeruppsägning upphör avtalet att gälla vid övergången eller, omuppsägningen sker efter övergången, för uppsägningen. Uppsägningsrätten tillkommer de ursprangligaavtalspartema, dvs. den överlåtande arbetsgivaren och den avtalsslutandeorganisationen på arbetstagarsidan. Den övertagande arbetsgivaren har alltsåinte möjlighet att själv i förhållande till arbetstagarparten påverkaavtalsbundenheten. Reglerna är emellertid förenade med vissa begränsningar.Till en början är de dispositiva på sätt som framgår av 4 § andra stycket.Vidare vinner de inte tillämpning om den tillträdande arbetsgivaren redan ärbunden av annat kollektivavtal. Dessutom framgår av lagtexten att den nyearbetsgivaren blir bunden av företrädarens avtal endast i tillämpliga delar. 1samband med överlåtelsen av företaget kan t. ex. ha inträffat förändringar ifråga om verksamhetens art som inte gör det möjligt att tillämpa avtalet helteller delvis. Det kan bli omöjligt att tillämpa t. ex. avtalsbestämmelser somtar sikte enbart på de avtalsslutande organisationerna, om den tillträdande arbetsgivarenär oorganiserad osv. Det finns här anledning att också något beröra dennärmare innebörden av begreppet övergång av företag. 1 fråga om enskildaanställningsavtal gäller som allmän regel, att nytt sådant avtal anses haträffats om arbetstagaren fortsätter att arbeta i en rörelse som försäljs. 1och med överlåtelsen upphör i princip den tidigare ägarens förpliktelser motarbetstagaren så till vida, att han inte behöver betala lön för det arbete somutförs åt den nye ägaren. Likaledes gäller som har antytts att den nyeägaren i princip blir ansvarig för förpliktelse enligt anställningsavtaletenbart räknat från övergången. Denna senare princip har emellertid för vissafall genombrutits i lagstiftning. Exempel härpå är 6 § semesterlagen(1963:114), vari bl. a. stadgas att överiåtelse av företag inte får inverka påarbetstagarens rätt enligt lagen, t. ex. då det gäller rätten att erhållasemester med visst antal dagar för tid under vilken arbete utförts förarbetsgivarens räkning. 11, ex. 4 § anställningsskyddslagen föreskrivs att tidunder vilken arbetstagaren har varit anställd hos föratvarande arbetsgivaren -eller hos företag inom koncern som föratvarande arbetsgivaren tillhörde - skallmedräknas vid bestämmande av anställningstid hos den nye arbetsgivaren, någotsom får betydelse t. ex. vid bestämmande av kvalifikationstid för deuppsägningstider som föreskrivs i lagen, i turordningssammanhang osv. Prop,1975/76:105 Bilaga 1 378 rätt till ny anstäUning som har förvärvats hos denfömtvarande ägaren kan enligt förarbetena (prop. 1973:129 s. 265) åberopas ävenmot den nye ägaren. Enligt förarbetena tUl 4 § anställningsskyddslagen avsesinte endast överlåtelse utan även utarrendering, ombildning av rörelsen tillbolag eller annan Juridisk person, fusion med annat företag, övergång genom arvetc. (jfr prop. 1973:129 s. 235). I rättspraxis finns också ställningstagandentill vad som kan anses innebära överiåtelse av företag. AD har t. ex. ansettsig kunna ta hänsyn till att en företagare, utan att formellt inta ställning avarbetsgivare, i realiteten är den som ytterst har det ekonomiska ansvaret förmed rörelsen förenade kostnader. Begreppet övergång i 28 § medbestämmandelagenbör kunna få samma innebörd som har berörts. Inte heller bör begreppetföretag tolkas alltför strikt. Det bör kunna överlämnas åt rättstillämpningen attmera i detalj bestämma de begrepp som har berörts. På samma sätt som ett byte av arbetsgivare vidföretagsöverlåtelse kan även förändringar inom arbetsgivarorganisationer ellerarbetstagarorganisationer medföra att ett löpande kollektivavtal upphör attgälla. De fall som i praktiken har tilldragit sig intresse har i första handgällt organisatoriska förändringar på arbetstagarsidan och då närmastsammanslagningar av mindre organisationer till en enda organisation. Rör detsig om en grapp medlemmar som bryter sig ur en koUektivavtalsbundenorganisation och ansluter sig till en annan eller bildar en ny organisationgäller alltjämt efter utbrytningen individuell bundenhet av kollektivavtalet(se specialmotiveringen till 25 §). Samma ståndpunkt gör sig gällande vid enöverföring organisationer emellan av medlemsgrupper utan att det rör sig om enutbrytning. Reglema i 28 § fjärde stycket tar i stället sikte på detfallet att skilda organisationer slås samman till en enda organisation.Kollektivavtal som gäller för organisation som upplöses skall då i ställetgälla den sammanslagna organisationen på samma sätt som om avtalet hade slutitsav denna organisation. Regeln äger tillämpning såväl vid sammanslagning avarbetsgivarorganisationer som då organisationer på arbetstagarsidan slåssamman. Sammanslås fler än två organisationer äger den tillämpning i fråga omsamtliga organisationer som upplöses vid sammanslagningen. De avtal som enligtregeln blir gällande för den sammanslagna organisationen behöver ej varaträffade av den eller de upplösta organisationerna. Då i 28 § fjärde styckettalas om kollektivavtal som gäller för sådan organisation avses därmed ävenavtal som binder organisation eftersom det har slutits av en organisationenöverordnad organisation. Första och andra styckena av 29 §överensstämmer i sak med 5 § . Även om ett kollektivavtal har ingåtts medflera parter på ena sidan eller på båda sidor, har avtalspart fått rätt attensidigt frigöra sig från avtalet ge- 1975/76:105 Bilaga1 379 Då sådan ensidig uppsägningsrätt medges måste emellertid även partsom inte berörs av uppsägningen kunna frigöra sig från avtalet genom egenuppsägning, eftersom han kan ha gått in i avtalet under förutsättning att detskulle gälla som en enhet. Med hänsyn till den sena tidpunkt vid vilken enensidig uppsägning kan ha ägt rum, måste härvid övriga parter medges en pålämpligt sätt bestämd förlängd uppsägningstid. Liksom 5 § innehållerdärför 29 § en bestämmelse av innebörd, att part som ej berörs av uppsägninghar rätt att för egen del - antingen han är medpart eller motpart till denförst uppsägande parten - säga upp avtalet även efter den tidpunkt dåuppsägning annars skulle ha skett. Uppsägning skall dock göras senast inom treveckor efter denna tidpunkt eller, om den avtalade uppsägningstiden , inom hälften av uppsägningstiden. Reglerna i 29 § första och andra styckena ärtvingande. Däremot kan kollektivavtal träffas om andra uppsägningsfrister än desom anges i 29 § tredje stycket. Detta framgår av 4 § andra stycket. Denna paragraf överensstämmer i sak med 6 § KAL.Reglerna är tvingande. På samma sätt som det i 25 § föreskrivs attkollektivavtal skall upprättas skriftligen, gäller enligt 30 § första stycketatt uppsägning av sådant avtal skall ske skriftligen. Formkravet motiveras avintresset att undvika tvister och underlätta bevisningen i frågan om behöriguppsägning har ägt ram. Som framgår av paragrafen kan uppsägning också skegenom telegram. Utan att det har ansetts behöva komma till uttryck ilagtexten, bör med telegrambefordran likställas befordran via telex eller annatdärmed jämförligt tekniskt hjälpmedel. Formkravet är absolut; det rör sig alltsåinte om en ordningsföreskrift. Utöver det formkrav som sålunda uppställs i 30 §står det kollektivavtalsparterna fritt att - vid sidan av regler omuppsägningstid o. d. - uppställa ytteriigare formföreskrifter som skalliakttas för att en uppsägning skall äga giltighet. Därvid bör emellertiderinras om ett uttalande av AD att "man icke bör antaga en ikollektivavtal upptagen bestämmelse utgöra en formföreskrift, med mindre mycketstarka skäl föreligga härför antingen i bestämmelsens avfattning eller på grandav sakförhållanden" (AD 1946 nr 28). Uttalandet bör ses mot bakgranden avatt kollektivavtalspart inte alltid har klart för sig skillnaden mellanformföreskrifter och ordningsföreskrifter. Föreskriften i 30 § utgår från att en verkställduppsägning avser kollektivavtalet i dess helhet. Uppsägning endast av vissadelar av ett avtal kan således ej ske om ett sådant förfarande inte har stöd isjälva avtalet. En annan sak är att en sådan uppsägning givetvis blir giltigom motparten uttryckligen godtar den eller till följd av sitt sätt att ageramåste anses ha godtagit uppsägningen. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 380 1 30 § andra stycket ges enspeciell bestämmelse för det fall att uppsägande part inte själv överiämnar enskriftlig uppsägningshandling till motparten utan väljer att låta befordrauppsägningen med post eller telegraf etc. Enligt allmänna rättsgrundsatser skersådan befordran i princip på avsändarens risk. Beträffande uppsägning avkollektivavtal görs emellertid i 30 § undantag från dessa grundsatser. Harmeddelande om uppsägning avsänts under mottagarens senast kända adress såtidigt att det hade bort komma honom till hända innan uppsägningen senastskulle ha skett, skall uppsägning anses ha ägt rum även om meddelandet intekommer fram . Motsvarande bestämmelse i 6 § andra stycket motiveradesav att en motsatt regel skulle ställa för stora krav på avsändaren och av attbestämmelsen torde stå i överensstämmelse med en tämligen allmän uppfattninginom fackorganisationema (prop. 1928: 39 s. 112). Denna paragraf motsvarar i huvudsak7 § och 30 § FKL. I tredje stycket har dock gjorts en Jämkning i Jämförelsemed gällande rätt. I övrigt har texten i paragrafen förkortats och förenklatsutan att avsikten har varit att företa någon ändring i förhållande till nugällande bestämmelser i 7 § . Paragrafen bygger liksom 7 § påtanken att det är bäst förenligt med lagens grander att part inte tillåts attgenom eget beslut häva kollektivavtal på grund av motparts avtalsbrott.Hävningsfrågan bör prövas och avgöras av AD. Regeln kan sägas ha en motsvarigheti lagens fredsplikts-regler, nämligen regeln i 41 § första stycket I enligtvilken fredsplikt råder i rättstvist om kollektivavtal. I första stycket har på någrapunkter valts ett annat uttryckssätt än i 7 § . Liksom enligt den paragrafenär dock förutsättningarna för häv-ningsförklaring två. Dels skall någon som ärbunden av kollektivavtal ha gjort sig skyldig till grovt brott mot avtaleteller mot lagen, dels skall brottet ha väsenflig betydelse föravtalsförhållandet i dess helhet. Med det senare kravet syftas liksom i 7 § KALpå att det kan förekomma i och för sig grova brott mot lag eller avtal, t. ex.av en föreningsmedlem, som dock inte har sådan betydelse för ett heltavtalsområde att det ter sig skäligt eller lämpligt att kollektivavtalet i desshelhet hävs. I Jämförelse med gällande lag fårparagrafen ett mera vidsträckt tillämpningsområde på det sättet, att ävenbrott mot lagbestämmelser som inte nu finns i kan medföra hävning avkollektivavtal. Som kommittén har framhållit (s. 825) torde dock denna skillnadåtminstone på vissa punkter mera ha formell än saklig betydelse. Med den näraanknytningen till kollektivavtal av lagens bestämmelser påmedbestämmanderättsområdet är dock möjligt att brott mot sådana bestämmelserkan få anses ha väsentlig betydelse för ett avtalsförhållande i dess helhet.Detta torde gälla både om Prop.1975/76:105 Bilaga 1 381 brottmot förpliktelser enligt.dessa regler och om överskridande av befogenheter. Äv andra stycket framgår motsättningsvis atthävningsförklaring enligt första stycket kan meddelas för enbart några parter iett kollektivavtal med två eller flera parter på ena eller båda sidorna. Isådana fall kan enligt andra stycket annan part för sin del säga upp avtalet,om det sker efter det att AD meddelat sitt avgörande ihävningsmålet. Sådan uppsägning får göras med omedelbar verkan. Synsättetbakom regeln är detsamma som det som ligger bakom uppsägningsreglerna i 29 §. Tredje stycket i 31 § medger AD att besluta ompartiell hävning av kollektivavtal eller om befrielse från förpliktelse enligtlagen, när någon har bratit mot avtalet eller mot lagen. Avtals- ellerlagbrottet behöver inte vara så grovt eller av så väsentlig betydelse föravtalsförhållandet i dess helhet att fullständig hävning av kollektivavtal kanske. AD skall bedöma i vad mån fullgörande av den förpliktelse, från vilkenpart begär befrielse, kan skäligen krävas av parten. Frågan om partsställningeni sådant mål avgöres enligt 4 kap. 5 § arbetslvistlagen. Till skillnad från vad som gäller enligt 7 § KALförutsätter regeln i tredje stycket inte att det i en första rättegång slåsfast, att ett påtalat förfarande är lag- eller avtalsstridigt. Därmed krävsinte heller att det i en andra rättegäng konstateras, att den felande inte haravbrutit sitt rättsstridiga förfarande. Den förfördelade parten kan omedelbarthos AD föra talan om lag-och avtalsstridigheten av ett visst förfarande på motsidanoch om befrielse från förpliktelse enligt avtalet eller enligt lagen. Från denpartens synpunkt innebär detta att den föreslagna lagen ger en effektivaremöjlighet än nu gällande regler till befrielse från förpliktelser enligt lageller avtal. Regeln får sin främsta betydelse i fråga ombefrielse från fredsförpliktelse enligt lag och kollektivavtal. AD bör i sin prövning överväga samtligaföreliggande omständigheter. Det lag-eller avtalsstridiga förfarandets grovhetoch omfattning, dess verkningar för den förfördelade parten och möjlighetemaatt uppnå rättelse på annat sätt är omständigheter som bör vägas in. Idomstolens rätt att pröva framställt yrkande, och att besluta inom yrkandetsram, bör ingå en möjlighet att bestämma att beslutet får tillämpas först vidviss angiven tidpunkt och enbart om rättelse av det lag- eller avtalsstridigaförfarandet då inte skett. 1 prövningen kan också ingå att bedöma om befrielset.