prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Av förarbetena tUl 36 §framgår att föreskriften motiveras med hänsyn till samhällsintressen (jfr prop.1964: 140 s. 98). Särskilt framhålls därvid betydelsen av en självständig ochoväldig kår av förvaltningstjänstemän. Det sägs också att enförvalt-m'ngsmässig reglering av statstjänstemännens rättsställning måste bliförhållandevis utförlig, även om regleringen begränsas till grundläggandefrågor. Ett urval måste därför, heter det, ske av frågor med klart konstitutionellinnebörd, vilka förbehålls grandlagen. I 11 kap. 1 § tredje stycket och 5 § samt 12 kap. 8§ RF finns bestämmelser om ordinarie domare och om entledigande ochförflyttning av sådan domare. Enligt 11 kap. 9 § första stycket skall tjänstvid domstol eller vid förvaltningsmyndighet som lyder under regeringentUlsättas av regeringen eller av myndighet som regeringen bestämmer. Isistnämnda paragrafs andra stycke föreskrivs att vid tillsättning av statligtjänst avseende skall fästas endast vid sakliga grunder såsom förtjänst ochskick-Ughet. I paragrafens tredje stycke slutligen finns föreskrifter om utlänningstUlträde till offentlig tjänst. Av grundlagberedningens betänkande framgår attregleringen under lagnivå var avsedd att tUlkomma regeringen (SOU 1972:15 s.203). Här skall också nämnas bestämmelserna i 9 kap. om utövandet avfinansmakten, i 1 kap. 5 § om att regeringen styr riket och i 8 kap, om lagaroch andra föreskrifter samt i 11 kap. 6 § om att statsförvaltningen "lyderunder regeringen". TUl skiUnad från statstjänstemännen omfattaskommunernas tjänstemän inte direkt av några föreskrifter i RF. Däremot finns iRF bestämmelser om kommunerna som är av intresse i detta sammanhang. I 1 kap.1 § nämns den kommunala självstyrelsen och i samma kapitels 6 och 7 §§ talas omatt beslutanderätten i kommunerna utövas av valda församlingar och att det förden offentliga förvaltningen finns kommunala förvaltningsmyndigheter. 5 § framgår att bl. a. gnm-derna för kommunernas organisation ochverksamhetsformer bestäms i lag. Sådana bestämmelser återfinns i bl. a.kommimaUagen (1953: 753, omtryckt 1969: 765, ändrad : 1268),landstingslagen (1954: 319, omtryckt 1972: 101, ändrad : 471) ochkommunaUagen (1957; 50) för (omtryckt 1969:766, ändrad senast1975:1269). Enligt motiven tUl RF (prop. 1973: 90 s. 306) är dock regeringen behörigatt meddela bestämmelser av den art som återfanns t. ex. i KtjS.Enligt 8 kap. 7 § RF kan regeringen utan hinder av 5 § 1975/76:105 Bilaga 2 5 efterbemyndigande i lag genom förordning meddela föreskrifter om annat än skatt, omföreskrifterna avser t. ex. undervisning och utbUdning. Med denna föreskriftavses enligt förarbetena att öppna en särskild delegeringsmöjlighet förregeringen att meddela bestämmelser av det slag som återfinns iskolförordningen (1971: 235, ändrad : 1185) och som inte fallerunder regeringens kompetens på gmnd av bestämmelsema om restkompetens i 8 kap.13 § första stycket 2 RF. Enligt 4 § kommunaUagen utövas kommunsbeslutanderätt av kommunfullmäktige medan förvaltning och verkställighetankommer på kommunstyrelsen och övriga nämnder vars ledamöter är politiskt utseddaförtroendemän. Som ett led i de sistnämnda kommunala myndigheternas uppgifteringår ofta att fatta beslut. Efter bemyndigande av kommunfullmäktige kan nämnddelegera sin beslutanderätt i vissa grapper av ärenden till en eller fleraledamöter eller suppleanter i nämnden eller till tjänsteman som är anställd avkommunen (43 §). Däremot är det inte tillåtet att delegera beslutanderätten t.ex. till förtroendeman och tjänsteman hos förening. Motsvarande bestämmelsergäller inom den landstingskommunala sektorn. I detta sammanhang kan nämnas attutredningen om den kommunala demokratin f. n. utreder frågan om att överförabeslutanderätt i ärenden av intresse för personalen tUl s. k. partssammansattaorgan. På det kyrkokommunala området gäller lagen (1961:436) om församlingsstyrelse (omtryckt 1972: 228, ändrad : 1270). En del offentligrättsliga bestämmelser gällerenbart för delar av förvaltningen, som undervisningsväsendet, sjukvården ellersocialvården. I fråga om skolväsendet kan därvid som exempel nämnas bestämmelseri skollagen (1962: 319, omtryckt 1970:1026, ändrad senast 1975:159),skolförordningen samt läroplanerna för och gymnasieskolan. Ävdessa bestämmelser avser en del den verksamhet som skall bedrivas, t. ex.bestämmelser som skall säkra den utbUdning av skolelever som statsmakterna haravsett. TUl denna kategori hör bl. a. bestämmelser om elevområden,bestämmelser om anordnande och förläggning av skolenhet, bestämmelser om vilkenundervisning som skall förekomma, bestämmelser om lärotider,undervisningsgruppers storlek och sammansättning samt arbetsmetoder. Bland debestämmelser som skall trygga att eleverna får den utbildning som statsmakternabestämt märks bestämmelser om behörighet till lärartjänster. Iskolförfattningarna finns dessutom bestämmelser om arbetets ledning ochfördelning samt bestämmelser om personalen och eleverna. De viktigaste lagarna på det offentliga tjänstemannaområdettillkom genom den s. k. förhandlingsrättsreformen. Bland dessa lagarmärks StjL och KtjL, vilka gäUer . Förhandlingsrättsreformen innebar att statsmakternapå det statliga och det kommunala tjänstemannaområdet i princip införde sammaav- 1975/76:105 Bilaga 2 6 talsfrihetmellan arbetsgivare och arbetstagare som gäUer på den privata arbetsmarknaden.Genom reformen gjordes FFL tillämplig också på offentliga tjänstemän medämbetsansvar. I enlighet härmed slås i 3 § första stycket StjL fast att ianställningsförhållande vara StjL är tillämplig gäller vad som är bestämt iavtal, låt vara att räckvidden av detta portalstadgande begränsas genom vissaundantag i andra stycket. Motsvarande stadgande finns i 2 § första stycketKtjL. Underförarbetena till reformen uttalade föredragande departementschefen sålunda bl.a. att det inom det offentliga tjänstemannaområdet fanns vissa frågor som intelämpligen borde regleras i kollektivavtal (prop. 1965: 60 s. 117). Han syftadedärvid i första hand på sådana frågor av rent eller övervägande organisatoriskart som vad slags verksamhet det allmänna skall bedriva och hur dennaverksamhet lämpligen bör handhas. Det borde ankomma på statsmakterna attbesluta i sådana frågor oberoende av organisationer som främst företräder deanställdas intressen som löntagare. I och för sig syntes väl staten utan stödav lagbestämmelser som inskränker avtalsfriheten kunna förbehålla sig bestämmanderätteni dessa frågor på samma sätt som arbetsgivarna i allmänhet har kunnat det påden privata arbetsmarknaden. EnUgt departementschefen borde emellertid detallmännas möjligheter att hävda sin bestämmanderätt inte bero av i vad måndess förhandlingsorgan lyckades håUa frågoma utanför avtalsreglering. Han ansågdärför att det i lag borde meddelas förbud mot avtal om bl. a. den offentligatjänsteorganisationens utformning och offentlig myndighets arbetsuppgifter.Det syntes inte heller finnas anledning att ta undan den icke reglerade kommunalaförvaltningen från detta förbud. Departementschefen erinrade också ombestämmelserna regeringsform om statliga tjänste-tUlsättningar (28§) och ordinarie domares oavsättlighet (36 §) och om att grandläggandebestämmelser i övrigt om statstjänstemännens rätts-stäUning skaU ges i lag. Fråganom den närmare gränsdragningen meUan ett avtalsbart och ett icke avtalsbartområde har efter förhandlingsrättsreformen tagits upp isamband med att det ursprangliga avtalsförbudet har inskränkts. o. m. aUmänna frågor om arbetstidens förläggning avtalsbara (prop.1970:164). Och fr. o. m. begränsades avtalsförbudet så, att avtal iprincip kan träffas om ledningen och fördelningen av arbetet inom myndighetenoch om tjänstemans rätt tiU tjänstledighet (prop. 1973: 177). Underriksdagsbehandlingen uttalade inrikesutskottet (1973: 37) därvid att det enligtutskottets mening aUtjämt var ofrånkomligt med vissa begränsningar av deoffentliga tjänstemännens möjligheter att genom avtal påverka sinaanstäUnings- eller arbetsvillkor. Detta var en följd av de villkor som gällerför myndigheters och offentiiga organs im-ättande och sätt att arbeta. Enligt1809 års regeringsform beslutade medborgama genom sina representanter i riks- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 7 dagenom rikets angelägenheter. Maj:t och underställda myndigheter fungeradei sådana faU som styrande och verkställande organ inom statsförvaltningen. Iandra fall åvilade det enligt nämnda regeringsform Kungl. Maj:t ellermyndigheterna att utforma statsmakternas beslut. Beslut som tUlkom i dennaordning kunde enligt utskottet uppenbarligen inte få ges ett annat innehålltill följd av förhandlingar mellan de anställdas organisationer och stateneller kommun i egenskap av arbetsgivare. Av grundläggande demokratiskaprinciper följde nämligen enligt utskottets mening att avtal inte kunde fåträffas om myndighets eller inrättnings verksamhet. Med anledning avpropositionsförslaget uttalade utskottet emellertid bl. a. att det i framtidenkunde bli aktuellt med ytterligare inskränkningar av det avtalsförbjudnaområdet, särskilt när det gällde frågan om tjänsteorganisationens utformning. Idenna del hänvisade utskottet till ARK:s arbete. De av inrikesutskottet gjorda uttalandena torde isak äga giltighet även efter det att nya RF har börjat tillämpas. För statens område föreskrivs i enlighet med detsagda i 3 § andra stycket a StjL, att avtal inte får träffas om inrättandeeller indragning av tjänst eller om tjänsteorganisationens utformning i övrigt.I 3 § andra stycket b meddelas förbud mot avtal om myndighets verksamhet.Enligt 3 § andra stycket c i dess lydelse fr. o. m. får iregel avtal inte heller träffas om sådana anställnings- eller arbetsvillkor somregleras i StjL eller i annan författning vartill StjL hänvisar eller somenligt StjL tillhör regeringens, eUer myndighets beslutanderätt. I3 § tredje stycket slutligen sägs att avtal som har träffats i strid motbestämmelserna i andra stycket är utan verkan i den delen. StjL gällertjänstemän hos staten (1 §). Vissa undantag görs dock, bl. a. i fråga om JO ochpräster. För tjänstemän hos kommuner och en delicke-statliga allmänna inrättningar gäUer delvis motsvarande bestämmelser (2 §första stycket, andra stycket a och b samt tredje stycket KtjL). I 2 § andrastycket c KtjL i dess lydelse fr. o. m. föreskrivs dessutomsom regel avtalsförbud i fråga om anställningsvillkor som regleras i lag eUerannan författning och som angår tjänstetillsättning, anställnings upphörandeeller disciplinansvar. KtjL är tillämplig på tjänstemän hos kommun,landstingskommun, kommunalförbund, församling, kyrklig samfällighet, skogsvårdsstyrelseoch allmän försäkringskassa (1 §). Dessutom är KtjL tillämplig på tjänstemänhos annan allmän inrättning enligt regeringens bestämmande. Däremot omfattarKtjL inte den stora kategori arbetstagare hos kommunerna som inte haranställning som tjänstemän. En del tjänstemän inom KtjL:s tillämpningsområde,t. ex. lärarna i det allmänna skolväsendet, har statligt reglerade löner. Fördem finns i administrativ väg utfärdade författningar, som närmare reglerarderas anställningsförhål- 1975/76:105 Bilaga 2 8 landen,främst KtjS och den tidigare nämnda skolförordningen. Dessa författningarinnehåUer bl. a. bestämmelser som till stor del motsvarar dem som återfinns i StjL. Deavtalstillåtna frågorna avser främst frågor som rör det ekonomiskamellanhavandet mellan staten och tjänstemannen, t. ex. frågor om lön ochlönetillägg, resekostnadsersättning och traktamente, semester,sjukvårdsförmåner och pensioner. I princip avtalstillåtna är vidare exempelvisfrågor om ledningen och fördelningen av arbetet, om arbetstidens förläggning,om rätten till annan ledighet än semester, om uppsägningstidens längd och omomfattningen av tjänstemans bisysslor (jfr prop. 1970:164, 1973:177). VadsärskUt gäller arbetsledningsfrågorna är att märka att de är avtalsbara i denmån de inte kan förändra resultatet av myndighetens verksamhet (prop. Som exempel på sådana avtalsbara frågor nämns i lagmotiven bl. a. vissafrågor om arbetsmiljö och arbetarskydd och andra frågor av omedelbar betydelseför de anställda. Ytterligare en rad exempel anförs, bl. a. principiella reglerom utövandet av arbetsledningen, fördelning i lista av den arbetstid sommyndigheten finner behövlig för verksamhetens bedrivande, frågor som rörinrättad personalrepresentation eller som avser företagsnämnd eller utbildningav skyddsombud, frågor i samband med utformningen av arbetslokaler, frågor somrör information till de anställda angående myndighetens planering förframtiden, frågor om de anställdas möjligheter att utnyttja personaltidning,anslagstavla eller samlingslokal hos myndigheten och i den mån det är tUlåtetenligt särskild lagstiftning frågor om facklig förtroendemans ställning påarbetsplatsen (jfr vidare avsnitt 4.1 i det följande). Avtal kan träffas i form av såväl kollektivavtalsom enskilda avtal. Den största betydelsen har givetvis de förra. Mellan statenoch de statsanställdas huvudorganisationer /SR, SF och TCO-S träffasregelmässigt kollektivavtal i en rad frågor. Även andra statiiga kollektivavtalträffas. Äv kungörelsen (1965: 465) om vissa statliga kollektivavtal m. (ändrad senast 1975:1342) och av lagen (1965: 576) om ställföreträdare förkomniun vid vissa avtalsförhandlingar m. m. (ändrad : 1014) framgåratt det i allmänhet är SAV som på det allmännas vägnar förhandlar om och ingårkollektivavtal inom hela det statiigt reglerade löneområdet. Dit hör också t.ex. skolväsendet. Regleringen av anställnings- och arbetsvillkorenför tjänstemän inom det statliga och det statligt lönereglerade området sker iviktiga hänseenden på ett annorlunda sätt än på den privata delen avarbetsmarknaden. Löner, allmänna anstäUningsvUlkor och övriga avtalsbara villkorpå det statiiga och det statligt lönereglerade området regleras i allmänhetinte bara i stora drag utan även i detaljer genom avtal som sluts centraltmellan SAV och statstjänstemäimens tre huvudorganisationer. Reglering avanställningsvillkoren efter förhandlingar eller samråd med 1975/76:105 Bilaga 2 9 förbundinom huvudorganisationer eller genom lokal förhandUng sker däremot endast imycket begränsad omfattning och vanligen bara efter överenskommelse därommellan SAV och huvudorganisationerna. Principen attkollektivavtalsförhandlingar på arbetstagarsidan skall föras avhuvudorganisationerna ingick som en del av förutsättningarna i 1965 årsförhandlingsrättsreform och kom till uttryck genom 3 § i det huvudavtal somintogs som en del i förhandlingsrättspropositionen (prop. 1965: 60 s. 255, jfrs. De centrala avtalen innehåller i stor utsträckning bestämmelser om rättför arbetsgivaren att besluta om andra förmåner än sådana som följer direkt avavtalet, s. k. skälighets-frågor. Även i dessa frågor meddelas besluten påcentral nivå, nämligen av regeringen, SAV eller central förvaltningsmyndighet.I vissa fall meddelas beslut om tillämpning av avtal ellerförfattningsbestämmelser genom särskilda centrala organ där företrädare förhuvudorganisationerna ingår, t. ex. nämnder för grapplivförsäkring eUerpensionsförmåner. Även i ett annat viktigt hänseende råder enbetydelsefull skillnad mellan den statliga och den privata sektorn i fråga omregleringen av anställningsvillkoren. De centrala avtalen omanställningsvillkor för en ny avtalsperiod omfattar praktiskt taget samtligatjänstemän och sluts i princip i form av ett enda avtal, se t. ex. den nugällande avtalsuppgörelsen 197576. Var och en av de trehuvudorganisationerna är part i alla de delavtal som ingår i den centralauppgörelsen. Regleringen av anställningsvillkoren är i stora delar gemensamför tjänstemännen oberoende av yrkesgrupp. Som exempel kan nämnas allmännaanställningsvillkor, allmänna regler i fråga om lönegradsplacering, allmännaregler i fråga om arbetstid, pensionsvillkor etc. Varje huvudorganisation ärpart i avtalet även i fråga om yrkesgrupper där den har få eller ingamedlemmar. De offentliganställdas huvudorganisationer bestårav ett stort antal förbund eller sektioner. Inom förbunden och sektionernafinns i sin tur lokala avdelningar vid de olika centrala, regionala och lokalamyndigheterna. Vid det stora flertalet myndigheter är samtliga tre huvudorganisationerrepresenterade, ofta var och en genom fler än en lokalavdelning. Vid en ochsamma myndighet gäller sålunda ofta samma avtalsbestämmelser för medlemmar iflera olika lokalavdelningar inom de tre huvudorganisationerna. Med stöd av sin instruktion (1965: 642, ändradsenast 1970: 9.69) kan SAV lämna över till annan statlig myndighet att föraförhandlingar och sluta koUektivavtal om sådana frågor rörande arbetstagare hosstaten som inte är av beskaffenhet att de skall underställas regeringen ellerriksdagen. Avtal av den senare arten sluts regelmässigt under förbehåll frånSAV:s sida om regeringens godkännande. godkännande meddelas avriksdagens lönedelegation (9 kap. 11 § RF). 1975/76:105 Bilaga 2 10 lönedelegation har två huvuduppgifter.De angår båda förhandlingsfrågor rörande sådana anstäUningsvUlkor som skaU gäUaför statens arbetstagare eller i övrigt tillhör prövning. Delsöverlägger delegationen i sådana frågor med ett av statsråden efter regeringensbestämmande. I fråga om arbetstagare hos eller dess myndigheteröverlägger delegationen dock i stället med den som bestämmer. Delsfår delegationen på vägnar godkänna avtal i sådan fråga. Har enförhandlingsfråga undantagits från avtal, får delegationen på vägnargodkänna förslag till reglering av frågan. Det som sagts gäller inte, omriksdagen för visst fall har beslutat annat. Lönedelegationen, som består av 17 ledamöter, utsesinom enligt närmare bestämmelser i riksdagsordningen (8 kap. 4 §). Lönedelegationen inrättades kort årsförhandlingsrättsreform. Bestämmelser om delegationen togs in i 62 § andrastycket regeringsform. Äv förarbetena framgår bl. a. följande (prop.1964: 140 s. 158). Förhandlingsöverenskommelserna på den statiiga tjänstemannasektorningicks då under förbehåll av Kungl. Maj:ls och godkännande ochunderställdes följaktligen statsmakternas prövning. Emellertid hade detparlamentariska inflytandet med dåvarande arbetsformer inte kunnatberedas det utrymme som i och för sig hade varit önskvärt. medavsaknaden av användbara former för att bereda tillfälle att påverkaförhandlingsresultatet hade nämligen möjligheter att frångå enredan träffad överenskommelse av naturliga skäl varit begränsade, oaktat överenskommelsenvid sin tillkomst varit beroende av dess prövning. Det framstod därför somangeläget att söka förstärka det parlamentariska inflytandet på området. Ettöverförande av befogenhet att godkänna en träffadförhandlingsöverenskommelse på ett riksdagsorgan av mindre format väntadesdock knappast ensamt leda till åsyftat resultat. Etablerandet avförhandskontakter mellan Kungl. Maj:t och det parlamentariska organet, innan enförhandlingsfråga nått sin lösning i form av föreliggande överenskommelse,ansågs ha väsentligen mera att betyda för strävandena att stärka detparlamentariska inflytandet än befogenheten att godkänna en sådan överenskommelse.Det nya organet skulle dessutom erhålla en rådgivande funktion. Rådplägningenansågs böra ske med statsrådsledamot som därtill förordnats. Förutom ettförstärkt parlamentariskt inflytande skulle därmed vinnas även att definitivaställningstaganden till ingångna förhandlingsöverenskommelser kunde ske utannämnvärd tidsutdräkt. Verkan av att delegationen hade godkänt enförhandlingsöverenskommelse skulle bli densamma som om själv hadelämnat godkännandet. ansågs sålunda inte kunna undandraga sig att Prop.1975/76:105 Bilaga 2 11 anvisamedel till fullgörande av ett beslut som den genom sin delegation fattat. I utlåtande (KU 1964: 19) anfördekonstitutionsutskottet i huvudsak. Förhandlingsprincipens tUlämpning på denoffentiiga sektorn hade medfört att det reella avgörandet träffades genomöverenskommelse mellan staten och de statsanställdas organisationer och attriksdagen vid senare prövning haft sin handlingsfrihet kringskuren. Genom inrättandeav en lönedelegation med rätt att samråda med vederbörande statsrådunder förhandlingarna och med rätt att godkänna förhandlingsöverenskommdseborde enligt utskottet opinion på ett effektivt sätt kimna kommatill uttryck. Vad angår området för delegationensbeslutskompetens har detta, enligt vad som framgår av prop. 1964: 140,fastställts att omfatta anställningsvillkoren inte bara för statligaarbetstagare utan också för kommunalt anställda lärare och andra icke-statligaarbetstagare, vilkas anställningsvillkor det författningsenligt tillkommerriksdagen att pröva. Däremot har delegationen enligt departementschefensuttalande inte att ta befattning med frågor, som författningsenligt avgörs utanriksdagens medverkan. Vilka frågor som därmed avses har varken i propositioneneller sedermera i författningsväg blivit uttryckligen fastlagt.Departementschefens uttalande anses därför böra tolkas som en hänvisning tillden praxis som tUlämpades . Denna praxis är därför i dagvägledande, när det gäUer att bestämma vilka avtal som skall underställasdelegationen. I huvudsak blir det här fråga om dels avtal som avser höjning avlönegraden för sådan tjänst som kan inrättas bara med medverkan,dels avtal som medför kostnader som går utöver myndigheternas anslagsramar.Avser ett och samma avtal både riksdagsbundna och andra tjänster, underställsdet som helhet delegationen för godkännande. Att godkännande sålundahar kommit att omfatta löneställningen även för tjänster som inte behöverprövas av anses i praxis inte medföra att tjänsterna blirriksdagsbundna för framtiden. Alla avtal som rör arbetstagare utantjänstemannaanställning anses dessutom kunna träffas utan att underställasriksdagens prövning. Vidare anses frågor om tjänstemännens arbetstid sedangammalt falla utanför det riksdagsbundna området utom när avtalen om sådana frågormedför särskilt stora kostnader. Dendel av lönedelegationens beslutskompetens som avser godkännande även avförslag till sådana avtalsbara anställningsvillkor som har undantagits frånavtal tillkom efter förslag i prop. 1968: 92 (jfr s. 33). En viss begränsningav lönedelegationens uppgifter har å andra sidan därefter vidtagits (prop.1970:1 bU. 2 s. 5). har nämligen bemyndigat Kungl. Maj:t att utandelegationens hörande godkänna sådana avtal som innebär smärre modifikationeri redan gällande avtal som endast i ringa mån medför ändring i statensåtagande. 1975/76:105 Bilaga2 12 därbemyndigandet har utnyttjats har delegationen delgetts Kungl. Maj:ts resp. regeringensbeslut. Vid tUlkomsten av RF fördes bestämmelserna omriksdagens lönedelegation över till 9 kap. 11 § utan annan ändring i sak änden som rör arbetstagarna hos eller dess myndigheter (prop. 1973: 90s. Lönedelegationens beslutsbefogenheter beträffandestatens arbetstagare gäller bara dem som hade anstäUnmg somtjänstemän. Enligt hittillsvarande praxis underställs däremot sådana avtal somrör föratvarande arbetargrupper inte regeringens eUer lönedelegationensprövning. Frågan om vilka avtal som i fortsättningen skall prövas av regeringenoch vilka som därutöver skall underställas lönedelegationen är emellertidföremål för undersökning genom utredningen (Fi 1972: 06) om underställning avavtal. Mellan SAV på arbetsgivarsidan samt SF, SR, SACOoch TCO-S på arbetstagarsidan har slutits ett s. k.huvudavtal, som gäller mellan SAV samt /SR, SF och TCO-S. Enligtdetta avtal har parterna enats om att sträva efter fredliga förhandlingar ochatt inte tillgripa stridsåtgärder, vilka med hänsyn tUl sina verkningar församhället eller enskilda inte bör få förekomma (samhäUsfarliga konflikter).Parterna förklarar sig därvid ense om att rikets säkerhet, upprätthållande avlag och ordning, vården av sjuka, omhändertagna och andra behövande samtutbetalningar som behövs för enskildas ekonomiska trygghet utgör exempel påområden och funktioner, inom vilka rätten tiU stridsåtgärder bör användas medsärskild försiktighet. Parterna är också ense om att undvika bl.