prop · FZ03202 · 1975-12-31 00:00:00 — En ytterligare fråga gäller bestämmelserna omtelefonavlyssning lag om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissafall. Utredningen anser att det i särskilda fall och kritiska lägen kan finnasbehov av speciella tvångsmedel i terroristsammanhang. Utredningen påpekar ocksåatt lagstiftningen på detta område är på särskilt sätt begränsad beträffandeden personkrets som kan komma i fråga för åtgärden och att åtgärden i många faUkan tänkas ha en preventiv effekt. Mot bakgrund härav har utredningen stannatför att möjligheten till telefonavlyssning enligt terroristlagstiftningen intenu bör upphävas eller fogas in i den samordnade reglering som utredningen iövrigt har föreslagit i fråga om detta tvångsmedel. Utredningen föreslår istället att de åsyftade reglerna tas upp i en särskUd, tidsbegränsadlagstiftning. Utredningens ståndpunkt härvidlag har i aUmänhet lämnats utanerinran av remissinstanserna. Några instanser (RÅ, och statensinvandrarverk) ifrågasätter emellertid det befogade i att behålla särregler omtvångsåtgärder i terroristsammanhang. När regeringens förslag till lag om tvångsåtgärder ispaningssyfte i vissa fall (prop. 1975/76:18) behandlades av underhösten 1975 förutsattes från sida att det mera slutligaställningstagandet till frågan om behovet av särskilda tvångsåtgärder iterroristsammanhang skulle anstå till dess utredningen hade redovisatresultatet av sitt arbete. Vidare förutsattes att frågan skulle övervägas isamband med prövningen av utredningens förslag och att proposition i ämnetsnarast möjligt skulle föreläggas (JuU 1975/76:15 s. 4). För egen del anser jag inte att frågan om behovet avsärskilda tvångsåtgärder i terroristsammanhang har kommit i något nytt lägegenom utredningens förslag. Vad utredningen har anfört bestyrker att detalltjämt finns behov av sådana tvångsåtgärder för att förbygga våldsdåd av denart som den speciella lagstiftningen på området riktar sig mot. förslag om bibehållande av tidsbegränsade särregler talar främstreglernas speciella karaktär och tillämpningsområde. Även jag anser därför attde bör hållas i sär från den av mig tidigare förordade regleringen i RB avtelefonavlyssning vid förundersökning. Efter samråd med statsrådet Prop.1975/76:202 31 förordar jag därför att bestämmelserna lag tiUsvidare skall behållas. Till utredningens förslag om att ordningen med en godman skall gälla även i ärenden om telefonavlyssning i terroristfallenåterkommer jag i följande avsnitt. Utredningenhar inte närmare gått in på den speciella frågan om användning avintegritetsfarlig apparatur i brottsbekämpande syfte. Inte heller jag anser attdenna fråga bör las upp i detta sammanhang. Jag hänvisar härvidlag till minauttalanden i prop. 1975:19 om lagstiftning om skydd mot avlyssning (s. 84). 5.2.1 Förutsättningarna för telefonavlyssning Enligt 27 kap. 16 § RB i dess nuvarande lydelse fårtelefonavlyssning användas endast beträffande brott, för vilket minimistraffetär fängelse i lägst . För att telefonavlyssning skall få ske krävs vidaredels att förundersökningen har fortskridit så långt att någon skäligen kan misstänkasför brottet, dels att avlyssning är av synnerlig vikt för utredningen. Med detsenare kravet åsyftas naturligen främst att avlyssningen har betydelse för attföra utredningen framåt. Enligt förarbetena till RB ligger emellertid iuttrycket "synnerlig vikt" också den förstärkningen atttelefonavlyssning inte bör få tillgripas, om det skäligen kan begäras attutredningen bedrivs efter andra linjer. lag med särskilda bestämmelser om tvångsmedel ivissa brottmål innebär en utvidgning av RB:s möjUgheter att användatelefonavlyssning vid förundersökning angående vissa i lagen angivna grövrebrott. Enligt 1 § lag äger denna tillämpning vid förundersökningangående följande brott mot (BrB). 1. mordbrand (13 kap. I §), grovmordbrand (13 kap. 2 §), aUmänfarlig ödeläggdse (13 kap. 3 §), kapning av luftfartygoch luftfartssabotage (13 kap. 5 a §), om gärningen innefattar sabotage (13kap. 4 § BrB), 2. sabotage (13 kap. 4 §), grovtsabotage (13 kap. 5 §), uppror(18kap. 1 §), väpnat hot mot laga ordning (18kap. 3 §), olovlig kårverksamhet (18 kap. 4 §), högförräderi (19 kap. 1 §),krigsanstiftan (19 kap. 2 §), spioneri (19 kap. 5 §), grovt spioneri (19 kap. 6§), obehörig befattning med hemlig uppgift (19 kap. 7 § första stycket),olovlig underrättelseverksamhet (19 kap. 9 §) och tagande av utländskt understöd(19 kap. 13 §), 3. mord, dråp, misshandel, grovmisshandel (3 kap. 1, 2, 5 och 6 §§), människorov, olaga frihetsberövande,försättande i nödläge samt olaga tvång (4 kap. 1-4 §§), om gärningen innebärförgripelse mot konungen eller annan medlem av konungahuset eller mot den som iegenskap av riksföreståndare fullgör statschefens uppgifter (s.k.majestätsförbrytelser), 4. försök, förberedelse eUer stämplingtill brott som har nämnts , om sådan gärning är straffbelagd. Prop.1975/76:202 32 l%9 års lag om telefonavlyssning vid förundersökningangående grovt narkotikabrott m.m. innebär den ytterligare utvidgningen av 27kap. 16 § RB att denna paragraf äger motsvarande tiUämpning vid förundersökningangående grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling, vilken har gälltnarkotika som avses i 1 § narkotikaförordningen (1962:704), även om för brottetär stadgat lindrigare straff än fängelse . Utredningenmenar att en samordnad och permanent lagreglering om telefonavlyssning böromfatta i huvudsak samma brott som f.n. Detta beror i första hand på att det ärett starkt allmänintresse att de grövsta brotten upp och på att en grovbrottsling inte bör gå fri på grund av att telefonavlyssning inte fårtillämpas. Som allmän förutsättning för telefonavlyssning bör därför på sammasätt som f.n. gälla att straff minimum för brottet skall uppgå till fängelse ilägst . Någon höjning av straffminimum bör inte ske. Därutöver börenligt utredningen finnas kompletterande bestämmelser om vissa andra brott därtelefonavlyssning skall få ske, trots att straffet för brottet kan fängelse. Utgångspunkten är här att brotten skall vara särskiltfarliga för individ och samhälle, som de är svårutredda. Till dennakompletterande kategori hänför utredningen sabotage, kapning av luftfartyg,luftfartssabotage, spioneri, obehörig befattning med hemlig uppgift, olovligunderrättelseverksamhet, olovlig personspaning, grovt narkotikabrott och grovvarusmuggling rörande narkotika som avses i I § narkotikaförordningen. På ettpar punkter avviker detta från nuvarande regler. Utredningen anser det såledesinte motiverat att behålla särregleringen lag beträffande de s.k.majestätsförbrytelserna. Mord, dråp och människorov omfattas redan av huvudregelni 27 kap. 16 §, påpekar utredningen. Dessutom föreslås att tagande av utländsktunderstöd och olovlig kårverksamhet inte längre skall omfattas avtiUämpningsområdet för telefonavlyssning. Beträffande försök, förberedelseeller stämpling till brott, som omfattas av utredningsförslaget, innebär dettaingen saklig ändring i förhållande tiU vad som gäller. Nuvarande krav på att telefonavlyssning skall vara avsynnerUg vikt för utredningen bör enligt utredningsförslaget preciseras ochskärpas. Utöver villkoret att förundersökning har inletts mot viss person ochatt denne är skäligen misstänkt för brott som omfattas av tillämpningsområdetför telefonavlyssning, bör således krävas att upplysning som kan vinnas genomåtgärden är av synnerlig vikt för brottsutredningen. Dessutom föreslås somvillkor för telefonavlyssning att hinder möter mot att erhålla motsvarandeupplysning på annat sätt. Det senare vUlkoret skall dock enligt utredningeninte uppfattas så, att ett absolut hinder behöver föreligga mot att få framinformation på andra vägar. Men det bör krävas att hindret är sådant att detinte skäligen kan begäras att man skall avstå från telefonavlyssning. Remissinstanserna har i allmänhet godtagit utredningensförslag i nu berörda delar. RPS, ÖB och JO ifrågasätter dock om inte brottetolovlig 1975/76:202 33 kårverksamhet alltjämt bör kunna föranledatelefonavlyssning. En ledamot av anser att en särregel om de s.k.majestätsförbrytelserna alltjämt är motiverad. Hovrätten för ett klarläggande på denna punkt särskilt beträffande brott somavses i 4 kap. 2-4 §§ BrB. /SR avstyrker att obehörig befattning med hemliguppgift skall kunna föranleda telefonavlyssning. RPS föreslår slutligen attavlyssning skall få ske också vid försök, förberedelse eller stämpling tillgrovt narkotikabrott eller grov varusmuggling rörande narkotika. Som framgår av föregående avsnitt kan även jag väsentligenansluta mig till utredningens förslag i fråga om vilka brott som skall fåföranleda telefonavlyssning och vilka allmänna förutsättningar som i övrigtskall gälla för tillämpning av detta tvångsmedel. Den föreslagna regleringenstämmer i sak nära överens med vad som redan nu gäller i dessa hänseenden. Deallmänna motiv utredningen har anfört för förslaget kan jag i allt väsentligtinstämma i. Någon ytterligare skärpning av förutsättningarna för telefonavlyssninganser jag inte påkallad. I det följande inskränker jag mig därför till attbehandla vissa enskildheter i förslaget som har tagits upp underremissbehandUngen eller eljest kräver särskilda kommentarer. Vad gäller de brott som skall få föranledatelefonavlyssning har från en del remissinstansers sida kritiserats attutredningen har låtit olovlig kårverksamhet utgå ur uppräkningen. Också enligtmin mening kan det ifrågasättas om inte möjlighet alltjämt bör finnas attanvända telefonavlyssning vid detta brott. Det är visserligen sällanförekommande men kan särskilt i orostider vara av mycket allvarlig art. Jagförordar att brottet aUtjämt skall tillhöra de brott som berättigar tilltelefonavlyssning. Som utredningen har förordat bör även obehörig befattningmed hemlig uppgift och olovlig underrättelseverksamhet tas med i dennakategori. Särskild vikt bör i fråga om dessa brott fästas vid att de ofta utgörförstadium till grövre brott, t.ex. spioneri. Det är påförundersökningsstadiet också Svårt att särskilja om den olovliga verksamhetenriktas mot svenskt intresse (spioneri) eller utländskt intresse (olovligunderrättelseverksamhet). Liksom utredningen anser jag att tagande av utländsktunderstöd bör utgå ur den brottskategori som kan föranleda telefonavlyssning. Ibetänkandet (Ds Ju 1975:16) Spioneribrottet m.m. har utredningen för översyn avBrB:s bestämmelser om brott mot rikets säkerhet bl.a. föreslagit att straffbestämmelsenom tagande av utländskt understöd skall upphävas. Betänkandet ligger till grundför en proposition senare denna dag med förslag till lag om ändring i BrB. 1propositionen har jag anslutit mig tiU promemorieförslaget om avkriminaUseringav brottet tagande av utländskt understöd (se vidare specialmotiveringen till27 kap. 16 §). Jag delar utredningens uppfattning att någon speciellregel om telefonavlyssning inte behövs beträffande de s.k. majestätsbrotten. fall straffminimum uppgår till , dvs. mord, dråp och människorov 3 1975/76. Prop.1975/76:202 34 1 övrigt tordefrämst möjligheten tiU avlyssning vid högmålsbrott tillgodose behovet av dettatvångsmedel i nu aktuella fall. Som jag framhöll i prop. 1975:69 med förslag till lag omfortsatt giUighet av telefonavlyssningslag finns det anledning att seallvarligt på läget inom narkotikabrottslighetens område. RPS:s redogörelse förläget bestyrker denna bedömning. Den illegala handeln ärgenomorganiserad och bedrivs enligt RPS i stor utsträckning yrkesmässigt.Eftersom den grova narkotikabrottsligheten domineras av välorganiseradesmugglings- och distributionssyndikat, är den svår att komma åt och kräversärskilda spaningsmetoder. Telefonavlyssning har visat sig vara en effektivmetod att med rimliga resurser bekämpa den grova narkotikabrottsligheten. Jaganser därför att telefonavlyssning permanent skall få användas som ettkomplement till konventionella spaningsåtgärder vid bekämpandet av dennafarliga brottslighet. Enligt lag kan telefonavlyssning ske även vidförsök, förberedelse och stämpling tiU allmänfarliga brott, högmålsbrott och brottmot rikets säkerhet, om det fullbordade brottet skulle ha medgett sådan åtgärd.Denna möjUghet har en preventiv bieffekt, som minskar behovet avtelefonavlyssningsregler utanför ramen för förundersökning. Jag anser inteheller att man i fortsättningen kan avvara möjligheten att användatelefonavlyssning i de fall varom nu är fråga. 1 fråga om narkotikabrottsligheten saknas möjlighetatt använda telefonavlyssning beträffande inte fullbordade brott. Som RPS haranfört kan det förekomma fall då telefonavlyssning skulle avsevärt öka möjligheternaatt komma åt narkotikadistributörer och andra som spelar en dominerande roll ifråga om den illegala narkotikahandeln. Införs möjlighet till telefonavlyssningvid inte fullbordade brott av berörda slag, skulle det otvivelaktigt också fåen avsevärd preventiv effekt. Jag förordar därför att möjlighet införs tilltelefonavlyssning också i fråga om försök, förberedelse och stämpling tillgrovt narkotikabrott och grov varusmuggling beträffande narkotika. Självfalletbör denna möjlighet begränsas till fall då gärningen är straffbar, jfr 4 §narkotikastrafflagen (1968:64). För att telefonavlyssning skall få användas anser jag ilikhet med utredningen att förundersökningen skall ha fortskridit så långt attnågon skäligen kan misstänkas för brottet. Det måste alltså föreligga enkonkret misstanke om brott som riktar sig mot en bestämd person. I likhet med utredningen anser jag vidare atttelefonavlyssning i princip bör få användas endast när konventionellaspaningsmetoder har visat sig vara otUlräckliga. Detta bör komma till uttryck ilagtexten tydligare än . Det bör krävas dels att åtgärden kan antas geupplysning av synnerlig vikt för utredningen, dels att det skulle vara förenatmed avsevärd olägenhet att på annat sätt söka erhålla motsvarande upplysning.Regleringen innebär att tUlstånd till telefonavlyssning skall ske efter ennoggrann prövning av omständigheterna i det enskilda faUet. Prövningen måstevisa att den upplysning som man vill ha verkligen kan föra brottsutredningenframåt och att man inte på annat sätt kan få upplysningen utan insättande avoskäligt stora utredningsresurser. Kan t.ex. personlig övervakning användas som 1975/76:202 35 alternativ, bör denna möjlighet undersökas. Det böremellertid vara tillåtet med telefonavlyssning, om konventionell spaningsmetodskulle kräva orimligt hög personalinsats eller vara förenad medutredningstekniska olägenheter av betydenhet. Som jag har betonat i föregående avsnitt är det av storvikt att det anonymitetsskydd som författare och meddelare m.fl. ärtillförsäkrade i tryckfrihetsförordningen och radioansvarighetslagen inte trädsför nära i samband med telefonavlyssning. En uttryckUg regel i ämnet bör tas ini 27 kap. RB. Regeln bör lämpligen ges det innehållet att, om risk föreliggeratt författare, meddelare eller annan, som enligt 3 kap. tryckfrihetsförordningeneller 9 § radioansvarighetslagen har rätt till anonymitet, skulle röjas genomtelefonavlyssning, detta skall beaktas vid prövningen av fråga om tillståndtill telefonavlyssning. Med en sådan regel inskärps att intresset avanonymitetsskydd skall vägas in i totalbedömningen av om avlyssning skalltillåtas. Detta får särskild betydelse vid brott, vars straffminimumunderskrider fängelse . Telefonavlyssning får f.n. avse samtal till och fråntelefonapparat som innehas eller eljest kan antas begagnas av den misstänkte.Som särskild förutsättning beträffande avlyssning av samtal till och frånapparat som inte innehas av den misstänkte eller brukas huvudsakligen av honomkrävs enUgt utredningsförslaget att synnerlig anledning förekommer att avseddutredning vinnes genom avlyssningen. Detta innebär att undersökningsledareneller åklagaren måste visa, att det föreligger särskilda omständigheter somtalar för att avlyssningen av samtal till och från sådan apparat kommer attföra utredningen framåt. Remissinstanserna har i allmänhet godtagit utredningensförslag i denna del. 1 några yttranden ifrågasätts dock om inte uttrycket"synnerlig anledning" bör preciseras med hänsyn till hur de allmännaförutsättningarna för telefonavlyssning har föreslagits utformade. För egen del anser jag utredningens förslag på denna punktböra godtas. Det är av stor betydelse att möjUgheten att avlyssnatelefonapparat som inte innehas av den misstänkte begränsas till vad som ärabsolut nödvändigt. I det fall varom nu är fråga bör således utöver av vadsom i övrigt gäller som viUkor krävas att det föreUgger särskildaomständigheter som talar för att avlyssning av samtal till och från apparat sominte innehas av den misstänkte eller brukas huvudsakligen av honom kommer atttUlföra utredningen betydelsefuUt material. Som jag har berört i avsnitt 5.1 är en av de viktigastenyheterna i utredningens förslag införandet av en god man i ärende om telefonavlyssningför att ta till vara den enskildes intresse i ärendet. Av skäl som jag härredovisat tidigare anser jag utredningens förslag härom böra genomföras. 1fråga om den närmare utformningen av regleringen på denna punkt vill jag nämnaföljande. 1975/76:202 36 Det viktigaste motivet för att införa etttvåpartsförhåUande inför domstolen i ärenden om telefonavlyssning är att manskapar möjlighet till viss kontroll av den utredning som föregår beslut omavlyssning. I enlighet härmed bör en första uppgift för gode mannen vara att tadel av det material som läggs fram av åklagaren eller undersökningsledaren förrätten. En uttrycklig bestämmelse bör meddelas om att avlyssningsbeslut intefår ges av rätten, förrän tillfälle har beretts gode mannen att yttra sig. 1vilken form detta skall ske anser jag inte behöva regleras närmare i lagen. Detligger i sakens natur att kommunikationen med gode mannen får anpassas efterhur pass brådskande frågan är och övriga omständigheter i det enskilda fallet. En andra huvuduppgift för gode mannen är att ta ställningtill om tillstånd till avlyssning bör bringas under högre rätts prövning genomöverklagande. Som det nu är förekommer inte att tillståndsbeslut överklagas,eftersom åklagaren eller undersökningsledaren i praktiken saknar motpart iärendet. Finner gode mannen att tiUståndsbeslut har grundats på ettotiUräckligt material eller eljest bör överprövas, skall han ha möjlighet attanföra besvär över beslutet. Detta förutsätter att han på lämpligt sätt ges delav beslutet genom rättens försorg. En viktig inskränkning i gode mannens möjligheter attagera i ärendet ligger naturligen i att han inte får ta kontakt med denmisstänkte för att få underlag för sin bedömning av en framställning omtelefonavlyssning. Av sekretesskäl är det nödvändigt att han iakttar tystnad omvad han får veta i samband med ett sådant ärende. En uttryckUg regel omtystnadsplikt för gode mannen bör meddelas för att klargöra detta. Härav följeratt han givetvis inte heller får låta obehöriga ta del av handlingar, varom hanhar att iaktta tystnad. Överträder han sina åligganden härvidlag, drabbas hanav straffansvar enligt 20 kap. 3 § BrB. Vad jag har anfört nu innebär att god man i ärende om telefonavlyssningbör inta stäUning av part. En uttrycklig lagregel härom bör meddelas. Genomdenna markeras att gode mannen har en i förhållande till den misstänktesjälvständig ställning och skall behandlas som part i de hänseenden jag harberört . Enligt min mening torde det inte uppstå någon tvekan om vilkabefogenheter eller skyldigheter gode mannen har. För att ett system med god man i telefonavlyssningsärendenskaU fungera utan risk för att sekretessen och utredningsintresset kommer ifara bör både antalet gode män och behöriga tingsrätter begränsas så långtmöjligt. 1 enlighet med vad har nämnts förut bör prövningen av framställningarom telefonavlyssning koncentreras till tingsrätterna i de sex hovrättsstäderna.En regel härom bör enligt min mening tas in i 27 kap. RB. Av en sådanbegränsning av antalet behöriga tingsrätter följer att också antalet gode mänkan inskränkas avsevärt. Det bör ligga i regeringens hand att bestämma hurmånga gode män som skaU behövas. I första hand bör dessa knytas till de olikatingsrätterna, men det bör vara möjligt att utnyttja en god man också utanfören tingsrätts domkrets, om detta är påkallat av särskilda skäl. Några ersättareför god man anser jag inte behöva utses, utan antalet gode män bör vara såstort att sjukdomsfall, semestrar o.d. kan beaktas. Prop.1975/76:202 37 Det ligger i sakens natur att uppdrag som god man bör gesendast personer som genom sin utbildning och erfarenhet har tiUräckUgakvalifikationer för att snabbt ta ställning till de frågor som aktuaUseras iärenden om telefonavlyssning. 1 lag bör med tanke härpå skrivas in krav på attgod man skall vara lagfaren. Det synes lämpligt att i första hand anlitaadvokat eller annan jurist med erfarenhet från handläggning av brottmål föruppdrag som god man. Jag viU dock betona att gode mannen inte har ställning avoffentlig försvarare utan skall beakta den enskildes intressen på det sätt jaghar anfört i det föregående. Häri ligger också bl.a. att han skall kunna läggasynpunkter på det behov av skydd för anonymitetsintresset som kan göra siggällande i vissa speciella situationer då telefonavlyssning gäller någon somhar kontakt med författare, meddelare eller annan, som har rätt tillanonymitet. Lagregleringenav gode mannens ställning anser jag inte behöva sträckas längre än tUl vad jaghar angett . Uppdrag som god man bör ges , förslagsvis isänder. Att god man skall få ersättningför uppdraget av aUmänna medel liggerockså i sakens natur. Medlen torde få bestridas från det under andrahuvudtiteln uppförda förslagsanslaget E4, Ersättning åt vittnen m.m. God manbör vidare kunna anlita hjälp av t.ex. domstolen för utskrift avfullföljdsinlaga. Föreskrifter i nu nämnda hänseenden kan meddelas avregeringen. I lagtekniskt hänseende har utredningen stannat för attdela upp regleringen av gode mannens ställning på dels en allmän regel i RB,dels en särskild lag i ämnet. Med hänsyn till det förhållandevis begränsadeantalet lagregler som krävs för att reglera gode mannens ställning anser jagreglerna med fördel kunna samlas i RB. Vad gäller domstolarnas handläggning av ärenden omtelefonavlyssning innebär förslaget om införande av god man inte några andraförändringar än som föranleds av vad jag har anfört i det föregående. Liksomhittills bör tingsrätts beslut om telefonavlyssning meddelas av ensam domare.Hovrätt är domför med enbart lagfarna ledamöter (jfr även prop. 1975/76:153). Som en undantagsregel för särskUt kritiska lägen harutredningen föreslagit att möjligheten lag (5 § fjärde stycket) förundersökningsledaren eller åklagaren att interimistiskt förordna om telefonavlyssningbör införas i RB. Möjligheten bör enligt utredningen begränsas till att avsesådana allmänfarliga brott, högmålsbrott och brott mot rikets säkerhet därtelefonavlyssning kan komma i fråga. Vad utredningen har föreslagit härvidlag har i allmänhetgodtagits av remissinstanserna. Bl.a. från åklagarhåll har emellertidifrågasatts om man inte bör vidga möjligheten till interimistiskt förordnandetill alla brott där telefonavlyssning kan ske. I allt fall framhåUs det böråklagare kunna fatta beslut om avlyssning vid sådana terrordåd där gisslan tas(människorov). menar att också domstolen bör kunna meddelainterimistiska beslut i brådskande situationer, när god man inte kan inställasig nog snabbt. 1975/76:202 38 Lika med utredningen finner jag det nödvändigt attundersökningsledaren eller åklagaren ges möjlighet att i undantagsfallinterimistiskt förordna om telefonavlyssning. Denna undantagsregel bör endastanvändas som en utväg i särskilt kritiska lägen. Den bör därför i första handbegränsas till sådana allmänfarliga brott, högmålsbrott och brott mot riketssäkerhet där telefonavlyssning är tillåten. Som har framhållits frånåklagarhåll bör dock denna möjlighet också finnas vid annan allvarligbrottslighet, t.ex. terrordåd där gisslan tas.