prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — har bifogat yttranden från fierahandelskamrar, och LO har lill sitt yttrande över Reklam III bifogat yttrandenfrån några fackförbund. 1 några fall har remissinstanserna avgell gemensammayttranden, nämligen i fråga om Reklam 111 , Grossistförbundetoch SAF och i fråga om Reklam V KF, LO och TCO. Flertalet näringslivsorganisationer,som har yttrat sig över Reklam V, ansluter sig till de synpunkter somredovisas i en inom NDM upprättad promemoria. har tillhandelsdepartementet överlämnat rapporten (1974:12) Lag om produktsäkerhet, enprincipskiss. Efter remiss har yttranden över rapporten avgetlsav , , , , statenstrafiksäkerhetsverk, , -produklkonlrollnämnden, kommerskollegium, , , , SPK,arbetarskyddsstyrelsen, statens planverk, statens industriverk, SIS, KF,, , ,, . , NDM samt gemensamtav LO och TCO. Yttranden har vidare kommii in från SEMKO, Sverigeskemiska industrikonior (Kemikontoret), LRF och hem och samhälle. De lagförslag som har avlämnats av de bådautredningarna och bör bifogas protokollet i detta ärende sombilaga 1 - 3. 2.1Gällande rätt m. m. Bestämmelser om produktinformation ochproduktkontroll finns på olika håll i vär lagstiftning. Här skall lämnas enöversiktlig redogörelse för de viktigare lagarna på området och för pågåendereformarbete. Lagen (1970:412) om olillbörlig marknadsföring(marknadsföringslagen) intar en central plats i detta sammanhang. Enligt lagens1 S kan näringsidkare som vid marknadsföring av vara eller tjänst företarreklamåtgärd eller annan 1975/76:34 15 handling,som genom att strida mol god affärssed eller på annat sätt är otillböriig motkonsumenter eller näringsidkare, förbjudas alt fortsätta därmed eller företaannan liknande handling. Förbud skall normalt förenas med vite. Lagen tillämpas i första hand av marknadsdomstolenoch KO. KO:s uppgift är att övervaka företagens marknadsföring. Detla skergenom en löpande granskning av press, direktreklam m. m. Av stor betydelse ärde anmälningar, som allmänheten gör till KO. Finner KO atl viss marknadsföringsåtgärd ärotillböriig tar han upp förhandlingar med näringsidkaren i fråga i syfte att(å en ändring till stånd. Det stora fiertalet ärenden av på delta sätt.Lyckas inte förhandlingarna kan KO föra ärendet lill , som kanmeddela förbud enligl lagen. Domstolen består i sådana ärenden av ordförandeoch vice ordförande (jurister), en ledamot med särskild insikt ikonsumentfrågor, tre företrädare för företagarintressen och tre företrädare förkonsument- och löntagariniressen. Handläggningen av ärenden hos domstolenregleras i lagen (f970:4f7) om marknadsdomstol m. m. I detta sammanhang kan också nämnas lagen(1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor (avialsvillkorslagen) som ilikhet med marknadsföringslagen tillämpas av och KO. Lageninnehåller en generalklausul, med stöd av vilken kanförbjuda en näringsidkare att använda avtalsvillkor som är oskäligt motkonsument. Förbud skall normalt förenas med vite. Tillämpningen avavialsvillkorslagen sker i allt väsentligt i samma former som tillämpningen avmarknadsföringslagen. En noggrann och systematiserad produktkontroll hargenomförts med stöd av livsmedelslagen (1971:511) Lagen och med stöd av dennautfärdade föreskrifter innehåller bestämmelser om livsmedels beskaffenhet,hantering, märkning och saluhållande samt om personalhygien, livsmedelslokaleroch offentlig kontroll m. m. är central myndighet förlivsmedelsfrågor. Länsstyrelserna och hälsovårdsnämnderna har uppgifter påregionall och lokalt plan. Lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varorinnehåller bestämmelser om kontroll av varor, som med hänsyn till sina kemiskaeller fysikaliskkemiska egenskaper och hantering kan befaras medföra skada påmänniskor eller i miljön. Lagen aren ramförraltning,som innehållerdelsgrundläggande bestämmelser om tillverkning, försäljning, annan hantering ochimport av hälso- och miljöfariiga varor, dels bemyndigande för regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer att ingripa mot sådana varor. a. kantotalförbud mot hantering eller import av hälso- och miljöfariiga varor utfärdas.För prövning av frågor om hälso- och miljöfariiga varor svararpro-duktkontrollnämnden,som är administrativt knuten till statens naturvårdsverk.Den löpande centrala tillsynen ankommer pä ocharbetarskyddsstyrelsen. Läkemedelsförordningen(1962:701) syftar till att garantera att läkemedel 1975/76:34 16 ärav fullgod beskaffenhet och att eventuella biverkningar hålls på en godtagbarnivå. I förordningen uppställs vissa kvalitetskrav. Vidare reglerastillverkning, produklkontroll och handelsvägar. Bestämmelse finns också om allläkemedel skall vara fullständigt deklarerat med avseende på sammansättningsaml halt av ingående beståndsdelar. I byggnadslagen (1947:385) och byggnadsstadgan(1959:612) finns regler om byggnaders yttre och inre beskaffenhet. Tillsyn överplanläggningen och byggnadsväsendei utövas centralt av statens planverk ochregionalt av länsstyrelserna. En översyn av byggnadslagstiftningen pågår f n.inom . Arbetarskyddslagen (1949:1) reglerar främstförhållanden inom arbetslivet. Lagens 45 S innehåller emellertid en generellbeslämmelse om skyldighet för tillverkare, försäljare eller upplåtare av maskin,redskap eller annan teknisk anordning atl se till alt anordningen är förseddmed nödiga skyddsanordningar. Beslämmelsen gäller alla exemplar av sådananordning, inle enbart dem som kommer lill användning i arbetslivet.Arbelarskyddssty-relsen är ansvarig myndighet för frågor om tillämpningen avdenna lag. Vissa civilrättsliga regler har anknytning tillfrågorna om produktinformation och produktkontroll. Regler finns sålunda omrättsverkningarna av avtal då part har underiåtit att lämna viss väsentlig informationeller då en såld produkt är behäftad med brister. Bestämmelser av detta slagfinns i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område (avtalslagen), lagen (1905:38) om köp och byte avlös egendom (köplagen) och konsumentköplagen (1973:877). 1 betänkandet (SOU 1975:63) Konsumentkreditlag m.m. har kreditköpkommittén föresiagii regler om informationsskyldighet förkreditgivare vid marknadsföring av konsumentkrediter. Bland pågående utredningar på området kan nämnastobaksreklamutred-ningen (H 1974:06), som har i uppdrag att utreda frågan omlämpliga former för införande av förbud mot lobaksreklam.Produktansvarskommlitén (Ju 1973:08) har i uppdrag all överväga uppbyggnadenoch utformningen av ell nytt ersättningssystem för skador orsakade av farligaprodukter. 2.2Frivilliga provnings- och märkningssystem Bland de frivilliga provnings- ochmärkningssystemen bör VDN-systemet särskilt nämnas. Systemet administrerassedan den 1 januari 1973 av , som övertog verksamheten fråndåvarande (jfr avsnitt 2.3). Deklarationssystemet har i huvudsak följandeinnehåll. VDN-märket kännetecknar varudeklarationer, som har upprättats ienlighet med VDN-nor- Prop.1975/76:34 17 mer.Märket anger all den deklarerade varan motsvarar de uppgifter som lämnas ideklarationen. Tillstånd all använda VDN-märket kan efter prövning lämnastillverkare, importör eller annan säljare, som har förbundit sig att följabestämmelserna för deklarationerna. För tillståndet utgår en årsavgift. En deklaration skall innehålla de uppgifter somanges i den norm som har faslslällls för varan. Deklarationen får inleinnehålla fier eller färre uppgifter än som har föreskrivits i . Genomstickprovsundersökningar kontrolleras att deklarerade varors egenskaper,sammansättning etc. svarar mot de uppgifter som lämnas i deklarationerna.Kostnaderna för kontroll bestrids som regel av del företag som har lillslåndel. En huvudprincip i VDN-systemet är att konsumenternasjälva skall bedöma sina behov. Behoven kan vara högst varierande beroende påsättet för varans användning hos olika konsumenter, har det ansetts.VDN-de-klaralionerna ger därför en öppen redovisning av varje egenskap för sig. På grund av brist på provningsmeloder är det intealltid möjligt att redovisa alla vikliga egenskaper i deklarationerna. Genomsärskilda broschyrer som är frikopplade från deklarationerna lämnas i någrasådana fall praktiska anvisningar om hur konsumenten själv kan bedömaegenskaperna i fråga. 1 princip tillämpas inte kvalitetsmärkning ellerminimikrav. Några undantag finns emellertid. I syfte atl skydda liv och hälsaförekommer sålunda minimikrav i ell fåtal normer, t. ex. belräffandefiyivästar. En särskild teknik har använts vid utformningen av normer förbarnsängar. Där föreskrivs all deklarationen skall innehålla ensäkerhetsrekommendation, i vilken anges vilka minimikrav som bör ställas påutförande, hållbarhet m. m. I praktiken har della inneburit atl barnsängar, sominte når upp till dessa krav, inte deklareras. Vid sidan av VDN-systemet finns ett antalfrivilliga provnings- och märk-ningssyslem, som administreras av statliga organeller där sädana har ett avgörande infiytande. Dessa lar sikte på begränsadevaru- eller tjänsteområden. Några exempel skall här nämnas. Ett system för beräkning av jämförpriser pälivsmedel har tagits fram av en arbetsgrupp med representanter för SPK,och livsmedelsdetaljhandeln. Regler finns om hurjämförpriserna skall räknas fram och hur prismärkningen skall se ul i butiken. bedriver enfrivillig typprovning av fritidsbålar. Typprovningen sker sedan den 1 juli 1973i fråga om båtar upp till omkring fem meters längd på grundval av normer, somhar upprättats i nordiskt samarbete. Påtjänslesidan finns olika former av auktorisationssystem vilka syftar 2 1975/76. 1975/76:34 18 lillalt deklarera tjänsters kvalitet för konsumenterna. Hit hör socialstyrelsenslegitimation av optiker och det av Radiobranschens samarbetsråd administreradelegitimalionssyslemet för reparatörer av färglelevisionsapparater. Utöver desystem, som har anknytning till statliga organ, finns en mångfald privatadministrerade märknings- och legitimalionssystem. började sin verksamhel den Ijanuari 1973 och har lill uppgift all som central förvaltningsmyndighet förkonsumentfrågor stödja konsumenterna och förbättra deras ställning påmarknaden. Det åligger verket särskill bl. a. all söka påverka producenter,distributörer och marknadsförare alt anpassa sin verksamhet efterkonsumenternas behov. Sålunda skall verket främja en produktutveckling ochproduktinformation som tjänar konsumenternas intressen. Verket har ägnat produklsäkerhelsfrågorna stortintresse. Där bristande säkerhet har förelegat har verket sökt förmå ansvarigaföretag all anpassa sina produkter efter verkels önskemål eller hell slulamarknadsföra dem. På några områden har riktlinjer rörande produktutformning m.m. av mera generell natur utfärdats efter samråd med branschen. Så har skenbeträffande leksaker. har sedan verksamheten påbörjadesbedrivit ett utvecklingsarbete rörande märkning, som har grundat sig bl. a. påerfarenheterna av tillämpningen av VDN-systemet. har verketfastställt vissa principer för märkningsarbelel all gälla t. v. i avvaktan påall ställning tas lill de olika lagsliftningsförslag, som har avlämnats påområdet. Principerna är i huvudsak följande. Märkning av produkter som är av betydelse för hälsaoch säkerhet prioriteras. Sådan märkning skall alltid innehålla grundkrav, ochnågra överbetyg kommer inte alt tillämpas. Skulle någon form av obligatoriuminföras utgår verket från att hithörande produkter i första hand faller underobligatoriet. För andra produkter kommer verket att utveckla vadman kallar allmänna märkningssystem. Vilka produkter som skall komma i fråga idessa system blir beroende av verkets allmänna prioriteringsgrunder. a.kommer väsentliga hushållsekonomiska aspekter att beaktas. Grundkrav kommeratt ställas även vid denna märkning. Överbetyg kan men behöver inte utnyttjas.Verket strävar efter att minska resursbehovet genom att avstå från tunga ocharbetskrävande rutiner för avtal, kontroll m. m. 1975/76:34 19 3Varudeklarationsutredningen 3.1 Allmänna synpunkter En utgångspunkt för varudeklaralionsutredningensarbete har varit att rätt utformade varudeklarationer kan utgöra elt viktigtled i den information, som konsumenterna bör ha tillgång till vid köp av varoroch tjänster. Utredningen har i enlighet med sina direktiv inriktat sillarbete pä principiella rättsliga och ekonomiska spörsmål i samband medvarudeklarationer. Arbetet med att praktiskt utforma deklarationerna harförutsatts ankomma på . Beträffande det samspel som börförekomma mellan varudeklarationer och andra informationskällor påkonsumentområdet hänvisar utredningen till reklamulredningen (jfr avsnitt 7). Utredningsarbetet har omfattat studier av svenskaoch utländska märknings- och deklarationssystem, varvid det frivilligaVDN-systemet har ägnats särskild uppmärksamhet (jfr avsnitt 2). För atl fåytteriigare underiag för sina överväganden och förslag har utredningen ocksåinhämtat synpunkter från företrädare för konsumenter och näringsliv. Utredningen har funnit att de studerade märknings-och deklarationssystemen har en rad olika syften. Föreskrifter om obligatoriskmärkning har i första hand tillkommit som ett led i en vidare produktkontrollför att skydda människors liv, hälsa och säkerhet. Märkningsskyldigheten utgöri dessa fall en ren upplysningsplikt som exempelvis omfattar varans innehåll,egenskaper och kommersiella ursprung. krävs även att varans användningsområde,handhavande m. m. skall anges. Märkning förekommer vidare på varor som ärunderkastade offentiig kontroll och krav på godkännande. Det kan dä vara frågaom säkerhets- eller kvalitetsgaranti. Som exempel härpå nämner utredningenS-märkningen av elektriska bruksföremål och märkning enligtlivsmedelslagsliftningen. Obligatorisk märkning förekommer också för attunderlätta myndigheters kontroll. Som exempel nämns märkningsföreskrifter föröl och läskedrycker. Den deklarationsverksamhet som VDN har svarat förhar i huvudsak inriktats pä att ge konsumenter saklig information istandardiserad form om varors egenskaper. Utredningen konstaterar härvid attVDN har eftersträvat en öppen redovisning av olika egenskaper och överiätit ätkonsumenten alt med hjälp härav bilda sig en uppfattning om varans lämplighetför det egna behovet. Endast i undantagsfall har VDN genom att ställa uppgrundkrav förhindrat deklaration av olämpliga produkter. Utredningen har i sitt arbete ställts inför fråganvilken relation som för framtiden bör råda mellan märkningsföreskrifter ispeciallagstiftning å ena sidan och ett varudeklarationssystem å den andra.Utredningen har därvid kommit till den uppfattningen att det inte finnsanledning räkna med att märkningsföreskrifterna i speciallagstiftningen inomöverskådlig framtid lår en sådan omfattning att ett system förvarudeklarationer skulle bli obehövligt. Varudeklarationerna kommer att ävenför framtiden spela en be- 1975/76:34 20 stämdroll i konsumentpolitiken som ett medel all informera konsumenterna och som ellmedel all påverka företagens produktutveckling, menar utredningen. En uppgift för utredningen har varit all undersökahur nuvarande VDN-syslem har fyllt sin funktion. Utredningen har därvid funnitalt systemet har åtskilliga förljänsler men all del lider av bristeroch atl därför åtgärder bör vidtas i syfte atl förbättra systemet. Uiredningenlämnar sålunda förslag lill förbättringar av VDN-systemet i flera hänseenden.Härvid utgår uiredningen från atl även i fortsättningen skallha ansvaret för deklarationssystemel. Vad gäller val av deklaralionsprojekl m. m.konstateras atl kritik har riktals mot hittillsvarande sätt att undersökabehovet av deklaration på ett varuområde. Sålunda har anförts attvarudeklaration inte alltid ulgör del bästa medlet för att tillgodosekonsumenternas informationsbehov. Vidare har påpekats atl normframsläl I ningenär så tidsödande all hinner bli föråldrad innan deklarationerna kommer ibruk. lämnas information som är av ringa intresse, medan betydelsefullauppgifter måsle utelämnas i brist på provningsmetoder. En huvudinvändning harvarit atl deklarationerna normalt ger upplysning endast om varans egenskaperoch således inte om dess funktion. Såvitt uiredningen har kunnat finna är åtskilligtav kritiken berättigad. Utredningen förordar mot denna bakgrund attkonsumentverket i fortsättningen företar empiriska undersökningar av konsumentenssätt att uppsöka och tillgodogöra sig information om varor och tjänster.Varudeklarationens roll som informationsmedel bör därvid studeras närmare.Verket bör också undersöka hur olika former av varudeklarationer bidrar tillinformations-givningen. För att underlätta det svåra utvecklingsarbetet kanmetoder för förprövning av informationen liksom metoder för effekimätning kommatill användning, menar utredningen. Utredningen konstaterar vidare att kravet påstandardiserade provningsmetoder utgör en begränsning för effektivdeklarationsverksamhel. Utvecklingen av standards kommer alltid att liggalångt efter produktutvecklingen. Utredningen förordar därför atl alternativtill standardiserade provningsmetoder prövas i fortsättningen. Därvid fästerutredningen uppmärksamheten på det system för normframställning som tillämpasi , där även normer som utarbetas av företagen godtas. En förutsättningför att detta system skall kunna tillämpas i måste dock vara att denprivat utarbetade bedöms uppfylla de krav som från allmän synpunkt börställas och att den remissbehandlas på samma sätt som officiellt framtagnanormer. Äveni framtiden torde det komma att bli svårt att genom tekniska mät- Prop.1975/76:34 21 metoderredovisa så betydelsefulla faktorer som varors livslängd och hållbarhet, anförutredningen. För alt överbrygga bristen på provningsmetoder anser utredningenall bör överväga om andra än tekniska mätmetoder skall kunnagodtas som underiag för deklaration, exempelvis panelmätningar(jurybedömningar) och jämförande varuprovningar. Detta betyder inte all kravetpä vederhäftighet i deklarationerna lår eftersättas, framhålls det. De metodersom ligger till grund fören norm måste ge korrekta resultat vid upprepadlillämpning. Utredningen finner angeläget atl deklarationsnormersom kommer fram som resultat av internationellt samarbete utnyttjas. Härigenomunderiättas internationell handel och kostnader kan inbesparas till fördel förbåde konsumenter och företag. Uiredningen betonar ocksä viklen av altbefintliga normer revideras med korta tidsintervall så att normerna vid varjetidpunkt framstår som aktuella. Uiredningen har funnit atl kriiik även har riktatsmot de nuvarande deklarationernas innehåll och utformning. Allmänt anses attde är alltför tekniska och svåra att förstå för konsumenterna. Önskemål harframförts om bruksanpassade deklarationer, där del för viktigare produkterskulle lämnas någon form av garanti beträffande väsentliga bruksegenskaper. Uiredningen betonar betydelsen av attbruksanpassade deklarationer tas fram, dvs. deklarationer som redovisar varanslämpliga användningsområde på grundval av varans egenskaper. Utredningen förordar ocksä au konsumentverketprövar det syslem för frivilliga deklarationer som används i . Systemetinnebär atl deklarationerna uppdelas i två huvudtyper, en typ av deklarationutan speciella krav på varan och en annan typ med grundkrav för vissaegenskaper hos varan. Utredningen har funnit atl innehållet i deklarationer medgrundkrav i princip bör begränsas till grundläggande fakta om produkten frånanvänd-ningssynpunki och bara i undantagsfall redovisa om produkten fyller ävenhögre krav än grundkrav. Som skäl för denna ståndpunkt anförs bl. a. att det omöverbetyg lår redovisas finns risk för atl de tillverkare som inte når högstabetyg inle deklarerar. Uiredningen framhåller också viklen av attmätresultaten återges pä ett sådant sätt atl deklarationen är lätt alt läsa ochförstå. Deklarationen bör därför endast innehålla ett låtal väsentligaupplysningar. Bakomliggande mätresultat och tekniska data bör inle redovisas isjälva deklarationen. Däremot bör de finnas tillgängliga för intresseradeparter på annat sätt. Förelag som utnyttjar VDN-systemet åsamkaskostnader för bl. a. tillstånd och kontroll. Föratt öka företagens benägenhetatt utnyttja systemet föreslår utredningen att avgifterna för tillståndenslopas. I syfte att förenkla administrationen av det frivilliga systemetförordas vidare atl slopar den obligatoriskaförkontrollen av etiketter. 1975/76:34 22 Utredningen har övervägt lämpligheten av att detfrivilliga deklarationssystemet kompletteras med ett system för obligatoriskdeklaration. Obligatorisk deklaration kan enligt utredningen sessom ett led i samhällets strävan atl underiätta medborgarnas överblick avtillgängligt varuutbud. Konsumenten bereds större möjligheter att väljarationellt, om adekvat information finns belräffande alla fabrikat inom ettvaruområde. Utredningen pekar härutöver på en rad andra positiva effekter, somkan följa av obligatoriska deklarationer. Varor med utpräglat goda egenskaper kan komma atllå en fördelaktigare konkurrensposition, medan varor med mindre fördelaktigadeklarationer får vidkännas minskad efterfrågan, konstaterar utredningen.Härigenom sker en viss sanering av marknaden. Produktutvecklingen stimuleras,vilket för konsumenterna innebär fördelar från kvalitetssynpunkt. Genom att informationsskyldigheten i form avvarudeklaration åläggs företagen tvingas dessa ta fram erforderiig informationsnabbt för alt varan skall kunna marknadsföras, anför utredningen vidare, somtror att detta kan medföra förändringar i företagens marknadsföringsåtgärder.En effekt kan vara att reklamen blir mera informativ och anknyter tilluppgifterna i deklarationen. Sammanställningar i häften eller broschyrer avdeklarationer inom ett varuområde underiättas, och jämförelser i reklamen kanske på ett smidigare sätt. Reklamen kan alltså till innehållet komma atlpåverkas till fördel för konsumenterna, påpekar utredningen. Ävenom många fördelar står att vinna med ett obligatoriskt syslem är det enligtutredningen klart att nackdelar finns, vilka i vissa fall kanöverväga fördelarna. Utredningen pekar på några av de negativa effekter som kanuppkomma. 1 vissa företag kan befintligarationaliseringsmöjligheter helt ha utnyttjats. En skyldighet att deklarera kandå medföra högre priser. Om obligatorium för med sig att importen avlågprisvaror försvåras, kan detta leda till högre priser inom hela varuområdet.Det är enligt utredningen också tänkbart att obligatoriska deklarationer kanmedföra att valmöjligheterna för konsumenterna minskar. Utredningen finneremellertid att sådana nackdelar fär bäras om obligatorium leder till att varormed säkerhetsbrister försvinner. Inom andra sektorer däremot bör nyttan avdeklarationerna noga vägas mot nackdelarna, menar utredningen. För näringslivet kan obligatorium tänkas föra medsig problem i flera avseenden, framhålls det vidare. Marknadsföring ochkonkurrensförhållanden kan påverkas och i sin tur leda till att vissa företagmissgynnas. kan tvingas inskränka sin verksamhet. Vilkaförändringar som kan inträffa beror på vilken konkurrenssituation som råder ibranschen, hur strukturen är beskaffad, vilken import som förekommer samlrådande lönsamhetssituation för de enskilda företagen. Prop.1975/76:34 23 Utredningen har också funnit atl problem kan uppståi handel med utlandet. Sålunda kan deklarationsskyldighet leda lillatt importen försvåras. internationella förpliktelser kan medförabegränsningar i handlingsfriheten härvidlag. Del konstateras dock atl Sverigesåtaganden i , EFTA och i avtalet med de europeiska gemenskaperna inte utgörhinder för åtgärder till skydd för medborgarnas liv och hälsa. Enligt utredningens mening kan emellertidinvändningar om handelshinder inte lå blockera möjligheterna att inom ramenför internationella förpliktelser ta fram för svenska konsumenter värdefulladeklarationer. En noggrann avvägning måste emellertid alltid ske mellankonsumentnyttan av deklarationer och de ölägenheter som krav på obligatoriskadeklarationer kan föra med sig. Utredningen betonar i sammanhanget betydelsenav internationellt samarbete.