prop · FZ035 · 1975-12-31 00:00:00 — För tiden till dess ändringari oljeskyddskonventionen träder i kraft gäller dock 2 ! ; lag i frågaom utländskt fartyg endast om det hör hemma i land som redan tillämpar deändrade konventionsreglerna. 1 fråga om utsläpp av olja från annat utländsktfartyg äger enligt punkt 3 övergångsbestämmelserna till kungörelse församma tid vissa äldre bestämmelser motsvarande tillämpning, nämligen 2 ! ; 1956års lag (2 ! ; ändrad senast 1967:653), 1 ! ; kungörelse (1 ! ; ändrad1967:126) och bilagan till samma kungörelse (bilagan ändrad senast 1970:521). ; första stycket kungörelse föreskrivs att från svenskt tankfartygmed en bruttodräktighet av minst 150 registerton och annat svenskt fartyg meden bruttodräktighet av minst 500 registerton inte får tömmas ut olja ivattenområde inom vissa förbjudna zoner, som flnns angivna i den till kungörelsenfogade bilagan (bl. a. hela , och samt därutöverallt havsområde inom ett avstånd av från närmaste land). Vidareföreskrivs i I ! ; andra stycket i fråga om vissa större svenska fartyg - fartygmed en bruttodräktighet av minst 20 000 registerton, för vilka byggnadskontrakttecknats eller senare -att olja inte heller, utom iundantagsfall, får tömmas i vattenområde utanför de förbjudna zonerna. ; lag finns vissa undantagsbestämmelser som enligt punkt 3övergångsbestämmelserna till kungörelse är tillämpliga också på nyssnämnda förbud, när de enligl samma övergångsbestämmelser tilllämpas påutländskt fartyg. Detta innebär att uttömning får ske av a) oljehaltigt slagvatten om vattnet inteinnehållerannan olja än smörjolja, som runnit eller läckt ut från fartygetsmaskinutrymmen, b) bollensats, som utgörs av rester från rening av brännolja ellersmöflolja, om uttömningen sker så långt från land som omständigheterna medger. 3.2Lagen om förbud mot dumpning av avfall i vatten Enligtlagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten (ändrad 1972:277)är det förbjudet att inom landets sjöterritorium från fartyg, luftfartyg ellerannat transportmedel släppa ut (dumpa) avfall, vare sig det är fast ämne,vätska eller gas. Dumpning får inte heller ske från svenskt fartyg ellerluftfartyg i det fria havet. Vidare föreskrivs i lagen att avfall som är avsettatt dumpas i det fria havet inte får föras ut ur landet (1 ! ;), Regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer kan medge undantag fråndumpningsförbudet i I ! ;, om dumpningen kan ske Prop.1975/76:5 27 utanolägenhet från miljöskyddssynpunkt (3 ! ; första stycket). Lagen är intetillämplig på sådant utsläppande av olja eller oljehallig blandning som avses ilagen om åtgärder mot vattenförorening från fartyg eller på avfall som härrörfrån fartygs drift (2 ! 3.3Miljöskyddslagen m. m. Miljöskyddslagen(1969:387, omtryckt 1972:782, ändrad senast 1975:461) är tillämplig på bl. a.utsläpp i vattenområde av avloppsvatten eller fast ämne från anläggning. Lagengäller dock inte beträffande sådant utsläpp av avfall som avses i lagen omförbud mot dumpning av avfall i vatten. Med avloppsvatten avses imiljöskyddslagen bl. a. spillvatten eller annan flytande orenlighet. Åtgärd somomfattas av lagen kallas miljöfariig verksamhet (1 och 3!;!;). Utöverbestämmelserna i lagen gäller om miljöfarlig verksamhet vad som föreskrivs ihälsovårds-, byggnads- och naturvårdslagstiftning eller i annan lagstiftning(2! ; första stycket). Förmiljöfarlig verksamhet skall väljas sådan plats att ändamålet kan vinnas medminsta intrång och olägenhet utan oskälig kostnad (4 !;). Den som utövar ellerämnar utöva miljöfariig verksamhet skall vidta de skyddsåtgärder, tåla denbegränsning av verksamheten och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som.skäligen kan krävas för att förebygga eller avhjälpa olägenhet. Omfattningenav dessa åligganden skall bedömas med utgångspunkt från vad som är tekniskt möjligtvid verksamhet av det slag som är i fråga och med beaktande av såväl allmännasom enskilda intressen. Vid avvägningen mellan olika intressen skall särskildhänsyn tas till dels beskaffenhet av område som kan bli utsatt för störning ochbetydelsen av störningens verkningar, dels nyttan av verksamheten, kostnadenför skyddsåtgärd och den ekonomiska verkan i övrigt av försiktighetsmått somkommer i fråga (5 s). Densom utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet kan hos koncessionsnämndenför miljöskydd ansöka om tillstånd till verksamheten (9 ! ; första stycket).Kungl. Maj:t har med stöd av bemyndigande i 10! ; i stor utsträckningföreskrivit koncessionsplikt, dvs. skyldighet atl inhämta tillstånd. Itillståndsbeslut skall enligt 18 ! ; första stycket noggrant anges denmiljöfarliga verksamhet som tillståndet avser och de villkor som skall gälla. ; miljöskyddskungörelsen (1969:388, ändrad senast 1975:347) innehåller enuppräkning i 38 punkter av olika slag av fabriker och andra inrättningar som intefår anläggas utan tillstånd eller utan dispens från koncessionsplikten. Enligtdenna paragraf får bl. a. upplag eller anläggning för behandling av oljeavfall,kemiskt avfall eller annat specialavfall inte anläggas utan tillstånd avkoncessionsnämnden eller dispens av eller i vissa fallav . Vidare får enligt 7! ; miljöskyddskungörelsen fast avfalleller annat fast ämne från bl. a. anläggning inte släppas ut i vattenområdeutan tillstånd eller dispens från koncessionsplikten, om det inte Prop.1975/76:5 28 äruppenbart att det kan ske utan olägenhet av betydelse från hälso- ellernaturvårdssynpunkt eller med hänsyn till annat allmänt intresse. Bestämmelsenäger motsvarande tillämpning i fråga om uppläggande av fast ämne så attvattenområde kan förorenas. Tillskydd mot miljöfarlig verksamhet som kan medföra fara för allmänna intressenskall tillsyn utövas av och länsstyrelserna (38 ! ;miljöskyddslagen). 3.4Lagen om hälso- och miljöfarliga varor, m. m. Bestämmelserom hantering m. m. av vissa kategorier fariiga varor finns i lagen (1973:329)om hälso- och miljöfariiga varor (ändrad 1975:340) och i kungörelsen (1973:334)om hälso-och miljöfarliga varor (ändrad senast 1975:465). Med hälso- ochmiljöfariig vara avses enligt lagen dels ämne eller beredning som med hänsyntill sina kemiska eller fysikalisk-kemiska egenskaper och hantering kan befarasmedföra skada på människor eller i miljön, dels vara som innehåller ellerbehandlats med ämne eller beredning av nämnda slag, om varan därigenom ochmed hänsyn till sin hantering kan befaras medföra skada på människor eller imiljön. Beteckningen "vara" har i sammanhanget en juridisk-tekniskfunktion och innebär inte detsamma som "vara" i kommersiell mening.Med hälso- och miljöfariig vara avses sålunda även avfall som kan befarasmedföra hälso- och miljörisker. Om det är av särskild betydelse från hälso-eller miljöskyddssynpunkt, får regeringen föreskriva att vad som i lagen sägsom hälso- och miljöfarlig vara skall gälla även i fråga om annan varad ! ;).Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan också förordna omundantag från lagens tillämpning i fråga om visst varuslag eller viss hanteringeller import (4 ! ; första stycket). Lageninnehåller i sina huvuddrag dels grundläggande bestämmelser om tillverkning,försäljning och annan hantering - t. ex. transport, omhändertagande,destruktion och konvertering - och om import av hälso- och miljöfarliga varor,dels bemyndiganden för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer altingripa mot hälso- och miljöfarliga varor. Enligtlagen skall den som hanterar eller importerar hälso- och miljöfarlig vara vidtade åtgärder och iaktta de försiktighetsmätl i övrigt som behövs för atl hindraeller motverka att varan får skadliga verkningar på människor eller i miljön..Särskilt anges att tillverkare och importörer noggrant skall undersöka varanssammansättning och egenskaper i övrigt från hälso- och miljöskyddssynpunkt.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan meddela särskildaföreskrifter om försiktighetsmått m. m. (5 !;). Om del behövs från hälso-ellermiljöskyddssynpunkt, kan vidare föreskrivas att visst slag av hälso- ochmiljöfariig vara lår hanteras eller importeras endast efter särskilt tillståndeller att för hantering eller import av sådan vara skall gälla annat särskiltvillkor (6 !;). Är det av särskild betydelse från Prop.1975/76:5 29 hälso-eller miljöskyddssynpunkt, kan hantering eller import av hälso- och miljöfariigvara av visst slag förbjudas (7!;). ocharbetarskyddsstyrelsen utövar inom resp. verksamhetsområde den centralatillsynen över efterlevnaden av lagen och med stöd av lagen meddeladeföreskrifter. I fråga om transport av hälso-och miljöfarlig vara med luftfartygeller fartyg utövas dock tillsynen av vederbörande centrala myndighet, dvs.luftfartsverket resp. (58! ; kungörelsen). Förprövning av frågor som avses i lagen finns ett särskilt organ,pro-duktkonlrollnämnden, som i administrativt hänseende är knutet till naturvårdsverket.Denna nämnd är - utom i fråga om transporter med luftfartyg, fartyg ellerjärnväg - självständigt beslutande när det gäller tillämpningen avlagstiftningen. ; kungörelsen kan nämnden föreskriva all hälso- ochmiljöfariig vara eller avfallsprodukt av sådan vara får de-strueras,konverteras eller på annat sätt omhändertas endast efter särskilt tillstånd avnämnden. I fråga om transport med luftfartyg, fartyg eller järnväg gäller enligt56 i; första stycket kungörelsen att vissa uppgifter- bl. a. meddelande avföreskrifter om försiktighetsmått m. m. - som eljest ankommer påproduklkonlrollnämnden skall åligga vederbörande centrala förvaltningsmyndighet.Denna myndighet kan vidare enligt andra stycket samma paragraf föreskriva alttransport far ske endast efter särskilt tillstånd eller, om det är av särskildbetydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunkt, förbjuda transport. Därutöveråligger det den centrala förvaltningsmyndigheten att meddela ytterligareföreskrifter för tillämpningen av lagstiftningen (64 ! ; kungörelsen). 1sammanhanget bör nämnas att i fråga om visst kemiskt avfall, bl.a.oljeavfall,särskilda bestämmelserom tillstånd till iransportverksamhet,slutligtomhändertagande, m. m. flnnsi förordningen (1975:346) om miljöfarligt avfall. 3.5Kommunala renhållningslagen, m. m. ; kommunala renhållningslagen (1970:892, ändrad senast 1975:338) finnsbestämmelser om det s. k. kommunala renhållningsmonopolei. ; förstastycket kommunala renhållningslagen är kommun skyldig att tillallmän avsflälpningsplats eller allmän destruktionsanläggning forsla orenlighetsom härrör från hushåll samt hushållsavfall och därmed jämföriigt avfall, ominte regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer föreskriver annat.Enligt 4! ; andra stycket lar kommun genom föreskrift i lokal hälsovårdsordningutvidga renhållningsmonopolet till atl omfatta vid bebyggelse förekommandeannan orenlighet eller annat avfall än som avses i paragrafens första stycke.Skall orenlighet och avfall forslas bort genom kommunens försorg, får annanperson än den kommunen anlitar för detta ändamål inte ta befattning därmed (4! ; tredje stycket). Ianslutning härtill bör framhållas atl numera antagit förslag Prop.1975/76:5 30 somframlagts av regeringen i prop. 1975:32 om bl. a. lag om ändring i kommunalarenhållningslagen och om inrättande av etl förelag för alt behandlamiljöfariigt avfall (JoU 1975:10, rskr 1975:161). att regeringen med stöd av ett bemyndigande i kommunala renhållningslagenkommer att kunna meddela föreskrifterom införande av kommunaltrenhållningsmonopol avseende bl. a. kemiskt avfall (t.ex. oljeavfall) ikommunerna. Lagen om ändring i kommunala renhållningslagen träder i kraft den Ijuli 1975. Utvidgningen av renhållningsmonopolet avses ske allteftersomkommunerna hinner vidta behövliga förberedelser och förutsätts vara genomfördinom en femårsperiod. Bland de åtgärder som skall vidtas kan nämnas bildandetav etl landsomfattande behandlingsföretag - vari staten harmajoritetsinfiytande - vilket skall ha till uppgift atl bl. a. oskadliggörakemiskt avfall. 1 sammanhanget bör särskilt framhållas att föredraganden på s.53 i propositionen anfört att den reglering som förordas i fråga omhanteringen av miljöfarligt avfall inte innefattar ställningstagandenbeträffande de åtgärder som kan behöva vidtas med anledning av Sverigestillträde till havsföroreningskonventionen och ulan altdenna fråga får prövas i samband med att frågan om ratificering avkonventionerna underställs . Kommunensrätt att ta ul avgifter för renhållningen regleras i lagen (1965:54)omkommunala renhållningsavgifter (ändrad 1970:894). Regleringen innebär ihuvudsak följande. Kommunen äger enligl 1 ! ; besluta all avgift skall utgå förbortforsling, omhändertagande och oskadliggörande av orenlighet och avfall somuppsamlas inom kommunen enligt kommunala renhållningslagen ellerhälsovårdsstadgan (1958:663, ändrad senast 1975:339). Avgiften skall vara årligeller på annat sätt periodisk. Den skall bestämmas lill högst del belopp sommotsvarar nödvändiga kostnader för förräntning av använda medel, för förnyelseoch underhåll av anläggningar och utrustning saml för driften. Frånkostnaderna skall dras av vad som kan beräknas belöpa på användning avanläggning eller utrustning för annat ändamål än renhållning (2 ! ; förstastycket). Avgiften skall utgå enligl taxa som fastställs av kommunens fullmäktige(3 ! ; förslå slyckel). Bestämmelserom hamnavgifter o. d. finns i kungörelsen (1950:152) om fastställelse av hamn-och grundpenningtaxor samt taxor å sluss-, kanal-och andra farledsavgifter(ändrad 1973:1055). 1975/76:5 31 4 internationella havsfbroreningskonferens och1974 års miljövårdskonferens om Viden internationell havsföroreningskonferens, som hölls i hös-len 1973,antogs dels en internationell konvention till förhindrande av förorening frånfartyg, havsföroreningskonventionen, dels ett protokoll om ingripande på detfria havet vid havsföroreningar genom andra ämnen än olja, ingreppsprotokollet,dels 26 resolutioner. Havsföroreningskonventioneninnehåller inte bara, som oljeskyddskonventionen, regler om olja utan också omkemikalier, förpackat fariigt gods, toalettavfall och fast avfall. Genomprotokollet utvidgas ingreppskonvention så att det blir möjligt attingripa också när allvarlig och överhängande fara föreligger för förorening genomannat skadligt ämne än olja. 1maj 1975 hade havsföroreningskonventionen tillträtts av . Sverigehar undertecknat havsföroreningskonventionen och ingreppsprotokollet medförbehåll för ratiflcering. Textentill konvenlionen och protokollet på engelska språket och i översättning tillsvenska bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilagor 1 och 2. PäFinlands initiativ förbereddes en särskild konvention om skydd avÖstersjöområdets miljö () parallellt med arbetet påhavsföroreningskonventionen. Arbetet på avslutades vid enmiljövårdskonferens om som hölls i . undertecknades av representanter för områdetssju stater - , , , ,, och . 1 konventionen ingår29 artiklar och sex bilagor. Konventionen, som omfattar de olika formerna avoch källorna lill förorening, har till syfte att minska den förorening somorsakas av ämnen som härrör från områdena kring och från sjöfarten.Konvenlionen gäller också förorening genom luftburna ämnen. Minredogörelse för Ösiersjökonventionens innehåll kommerall begränsas till de bestämmelsersom rör förorening från fartyg. Huvuddelen av konventionens bestämmelser omförorening från fartyg har tagils upp i bilaga IV tillkonventionen. Dessa bestämmelser ansluter sig så gott som ordagrant till vissabestämmelser i bilagorna till havsföroreningskonventionen. I min redogörelseför sistnämnda bilagor kan jag därför inskränka mig flll atl peka påförekommande olikheter. I bilaga VI till Östersjökonventionenbehandlas samarbetet mellan Östersjöstalerna vid bekämpning avhavsföroreningar. Också en del av dessa bestämmelser är direkta motsvarighetertill bestämmelser i havsföroreningskonventionen. Bilagorna IV ochVI - på engelska Prop.1975/76:5 32 språketoch i översättning lill svenska - bör fogas till regeringsprotokollet i dettaärende som bilaga 3. Beträffande innehållet i i övrigt fårjag hänvisa lill prop. 1975/76:6. Havsföroreningskonventionenär uppbyggd som en ramkonvention. De allmänna bestämmelserna finns i artiklarnaoch de tekniska bestämmelserna i fem bilagor. Till konventionen har dessutomfogats två protokoll som innehåller närmare bestämmelser om rapportering avföroreningsincidenter, dvs. händelser som medför eller kan befaras medförautsläpp i havet av skadligt ämne eller utfiöden som innehåller sådana ämnen,och om skiljedomsförfarande. Enligtartikel I förbinder sig de fördragsslutande parterna att tillämpa bestämmelsernai konventionen och dess bilagor för att förhindra förorening av den marinamiljön genom utsläpp från fartyg av skadliga ämnen och utfiöden som innehållersådana ämnen. Artikel2 innehåller definitioner. Med "skadligt ämne" avses i konventionenvafle ämne som, om det tillförs havet, kan innebära risker för människorshälsa eller vara skadligt för levande tillgångar och den faunan ochfioran eller skada skönhets- och rekreationsvärden eller störa annat behörigtutnytflande av havet. Med "fartyg" avses fartyg av alla slag somanvändes i havsmiljön. Begreppet omfattar även bärplansbåtar, svävare,un-dervattensfartyg, fiytande farkoster och fasta eller flytande plattformar.Av definitionen av begreppet "utsläpp" framgår att konventionen avserutsläpp av alla slag, oavsett hur de orsakats, med undantag dock av utsläpp,som utgör dumpning enligt konvention om förhindrande av havsföroreningtill följd av dumpning av avfall, och med undantag av sådana utsläpp avskadliga ämnen som direkt orsakas av utforskning, utvinning och därmed förenad,ej landbaserad bearbetning av havsbottnens mineraltillgångar. Undantagna frånkonventionen är vidare utsläpp av skadliga ämnen i och för vetenskapligforskning angående bekämpning eller kontroll av förorening. I artikel 2definieras också begreppet "administration". Med ett fartygs administrationmenas sålunda i princip regeringen i den stat vars fiagga fartyget ärberättigat atl föra. Konventionenär enligt artikel 3 tillämplig på fartyg som är berättigade att föra enfördragsslutande stats fiagga och på sådana fartyg som inte är .berättigade attföra en fördragsslutande stats flagga men står under en sådan stats överhöghet.Konventionens bestämmelser gäller dock inte i fråga om örlogsfartyg, militärahjälpfartyg eller andra fartyg som ägs eller drivs av en stat och som användsendast i statlig icke-kommersiell flänst. De fördragsslutande staternaförbinder sig dock att tillse att sådana fartyg så långt som möjligt uppträderi överensstämmelse med konventionen. Prop.1975/76:5 33 Iartiklarna 4-6 ges vissa regler om överträdelser av konventionsbestämmelserna,om inspektion och om verkställande av konventionen. Iartikel 4 föreskrivs sålunda alt stater i fråga om fartyg som är berättigadeatt föra statens fiagga eller som eljest står under statens överhöghet -fiagg-stater - skall meddela förbud mot överträdelser av konventionsbestämmelsernaoch föreskriva påföljder för sådana överträdelser, oberoende av var deinträffar. Underrättas fiaggstat om att något av dess fartyg överträtt enkonventionsbestämmelse och finner den att tillräckliga bevis föreligger förpåståendet, skall den se till att etl rättsligt förfarande inleds så snart sommöjligt. Vidare föreskrivs i artikel 4 att överträdelser av konventionsbestämmelsernainom en fördragsslutande stals jurisdiktion skall vara förbjudna och belagdamed påföljder i den statens - kuststatens - lag. När en sådan överträdelseinträffar skall kuststaten antingen se till alt ett rättsligt förfarande inledsi enlighet med dess lag eller tillhandahålla flaggstaten upplysningar ochbevis om överträdelsen. Den stat som lämnat upplysningar eller bevis tillfiaggstaten skall av denna informeras om de åtgärder som vidtagits medanledning härav. I en särskild punkt i artikeln inskärps att straff somföreskrivs i en fördragsslutande parts lag för överträdelse av konventionensbestämmelser skall vara tillräckligt stränga för att avskräcka från sådanaöverträdelser och att de skall vara lika stränga oavsett var överträdelsensker. Artikel5 inleds med grundläggande regler om certifikat som utfärdas för fartyg enligtregler i bilagorna I, II eller IV till konventionen. Sådana certifikat avserfartygens konstruktion och utrustning, och de skall enligt artikel 5, om de ärutfärdade av en fördragsslutande part, godtas av övriga fördragsslutandeparter och tillerkännas samma giltighet som certifikat .som de själva harutfärdat. Enligtartikel 6 punkt 1 skall de fördragsslutande parterna samarbeta för alt upptäckaoch beivra överträdelser av konventionens bestämmelser. Reglerom inspektion av fartyg i fördragsslutande parts hamnar och ut-sjöterminalerfinns både i artikel 5 och i artikel 6. Sålunda får på nämnda platserinspektion ske av fartyg som skall föra certifikat. Inspektionen skallbegränsas till fastställande av att giltigt certiflkat flnns ombord men får gålängre, om det finns klara skäl att anta att fartygets tillstånd eller utrustningi väsentliga avseenden avviker från uppgifterna i certifikatet (artikel 5punkt 2). Vidare får fartyg som konventionen är tillämplig på inspekteras påangivna platser för att fastställa om skadliga ämnen släppts ut i strid motkonventionen (artikel 6 punkt 1). Sådan inspektion får också ske på begäran aven annan fördragsslutande part (artikel 6 punkt 5). Omfartyg inle medför giltigt certifikat eller om inspektion visat att konventionensutsläpp.sregler överträtts, skall fiaggstaten underrättas (artikel 5 punkt 3,artikel 6 punkt 2). Flaggstaten skall vidare underrättas om fördragsslutandestat nekar ett utländskt fartyg tillträde till någon av sina hamnar ellerutsjöterminaler eller vidtar annan åtgärd mot sådant fartyg därför att 3 1975/76. 1 sam/. Prop.1975/76:5 34 fartygetinte uppfyller bestämmelserna i konventionen (artikel 5 punkt 3). I del fallalt elt fartygs tillstånd eller utrustning i väsentliga avseenden avviker frånuppgifterna i certifikatet eller att giltigt certifikat inte förs på fartygetär enligt artikel 5 punkt 2 den fördragsslutande part som utfört inspektion avfartyget skyldig alt se lill alt fartyget inte avgår förrän detta kan ske ulanatl fartyget utgör ett oskäligt hot om skada på den miljön. Fartyget fårdock tillålas gå till närmaste lämpliga reparationsvarv. Ilinje med de fördragsslutande parternas skyldighet att samarbeta för attupptäcka och beivra överträdelser av konventionens bestämmelser liggerföreskrifterna i artikel 6 punkterna 3 och 4, enligt vilka det åligger delsvafle fördragsslutande part att till fiaggstaten överiämna bevis för att fartygöverträtt konventionens utsläppsbestämmelser, dels fiaggstaten att undersöka sådanafall och, om tillräckliga bevis föreligger, se till att ett rättsligt förfarandeinleds i enlighet med dess lag. Flaggstaten skall underrätta den somrapporterat överträdelsen och IMCO om vidtagna åtgärder. Enligtartikel 7 är elt fartyg, som otillbörligt kvarhålls eller försenas på grund avåtgärd enligt artikel 4, 5 eller 6 i konventionen, berättigat till ersättningför uppkommen föflust eller skada. Artikel8 innehåller grundläggande bestämmelser om rapportering av föroreningsincidenter.De närmare föreskrifterna om denna rapportering ges i det vid konventionenfogade protokoll I. I artikel 8 föreskrivs att vafle fördragsslutandepart skall ha en lämplig organisation som mottar och bearbetar rapporter omincidenter och att inkomna rapporter skall vidarebefordras tillfiaggstaten och varje stat som kan komma att beröras. Konventionenersätter - när den träder i kraft - den reviderade oljeskyddskonventionensåvitt avser förhållandet mellan fördragsslutande parter som är bundna avsistnämnda konvention (artikel 9). Tvistmellan fördragssslutande parter beträffande tolkningen eller tillämpningen avkonventionen skall enligl artikel 10 slitas genom skiljedom, om parterna intekommer överens om annat. Närmare föreskrifter om skiljedomsförfarande flnns iprotokoll II. Artikel11 handlar om informationer som fördragsslutande parter skall tillhandahållaIMCO, bl.