prop · FZ03170 · 1975-12-31 00:00:00 — På denna punkt får mansjälvfallet bättre garantier, om vårdnadsfrågan alltid måste tas upp viddomstolen, låt vara att domstolen i princip skall vara skyldig att meddelabeslut i enlighel med parternas önskemål. Pågrund av det sagda förordar jag att beslut i vårdnadsfrågan alltid skallmeddelas i samband med en skilsmässa. Är parterna ense om alt behålla dengemensamma vårdnaden, skall domstolen i princip beslula i enlighet med derasönskemål. I annal fall får en av föräldrama utses lill vårdnadshavare. Även ien sådan situation bör domstolen i allmänhet följa parternas önskemål, på sammasätt som gäller . Är föräldrarna oense, får vårdnadsfrågan avgöras efter vadsom är skäligt med hänsyn till barnens bästa. Om det med hänsyn till barnensbästa är uppenbart att ingen av föräldrarna bör ha vårdnaden bör den liksom nuanförtros åt särskilt förordnad förmyndare. Givelviskan del efter en skilsmässa visa sig att en ordning med gemensam vårdnad intefungerar. I enlighel med vad jag lidigare haranfört bör vardera föräldern dåkunna begära att den gemensamma vårdnaden upplöses och att en av föräldramautses till vårdnadshavare. Enligt min mening bör det ankomma på domstolen altmeddela beslut i vårdnadsfrågan. Är föräldrama ense om vem som skall varavårdnadshavare bör domstolen på samma sätt som vid en skilsmässa besluta ienlighet med deras önskemål, såvida det ej skulle uppenbart strida mot barnensbäsla. Närdet därefter gäller frågan hur gemensam vårdnad skall komma till stånd förogifta föräldrar sägs i promemorian att del i sådant fall bör krävas beslut avdomstol. Domstolen skall enligt promemorieförslaget i princip förordna omgemensam vårdnad i alla de fall då föräldrarna önskar det. Domstolen skall dockkunna vägra att följa föräldrarnas önskemål, om det skulle uppenbart strida motbarnets bästa. Promemorieförslägethar i denna del godtagits av de allra flesta remissinstanserna. På några hållifrågasätter man dock om det är nödvändigt med ett domstolsbeslut för attogifta föräldrar skall få utöva vårdnaden gemen- 1975/76:170 150 samt,i varje fall om föräldrarna lever lillsammans. En remissinstans anser attgemensam vårdnad borde kunna komma lill slånd enbart genom en anmälan tillförslagsvis barnavårdsnämnden. Föregen del ansluterjagmig till promemorieförslaget i den nu aktuella frågan. Jag har förordatall det i en skilsmässosilualion alltid skall krävas domstolsbeslut för attparterna efter skilsmässan skall kunna behålla den gemensamma vårdnaden ombarnen. Är situationen den alt två ogifta föräldrar vill ha gemensam vårdnad ärskälen för att alllid kräva domstolsbeslut starkare. Del är ju då fråga omföräldrar som i princip inte har utövat rättslig vårdnad gemensamt.Ibland kanske inte heller den faktiska vårdnaden har varit gemensam. Jag villemellertid betona all domstolen liksom i skilsmässosiluationen normalt börfölja föräldrarnas önskemål och alltså förordna om gemensam vårdnad, närföräldrarna begär del, Endasl om ett sådani arrangemang uppenbart skulle stridamot barnets bäsla bör förordnande kunna vägras. Skulledel efter det att beslut om gemensam vårdnad har meddelats visa sig att ensådan ordning inte kan fortsätta, bör. som jag har anfört, envar avföräldrarna kunna gå till domstol och begära alt vårdnaden upplöses. Detankommer då på domstolen att förordna vem av föräldrarna som skall ha vårdnadenom barnen eller eventuellt hur barnen skall fördelas mellan föräldrarna.Domstolen skall i den situationen tillämpa samma grunder för sill beslul somnär frånskilda föräldrar begär att en gemensam vårdnad skall upplösas. Såväl iskilsmässosiluationen som i övriga fall när beslut skall meddelas i envårdnadsfråga ankommer del på domstolen att la slällning till vilken utredningsom behövs. Är parterna ense om hur vårdnaden skall ordnas, bördock några störrekrav på utredning inte ställas. Sålunda lorde domstolen endasl i undantagsfallbehöva kontakta barnavårdsnämnden. Uppenbarligen ligger detnormalt i både bamens och samhällets intresse att eu vårdnadsbeslut har en vissstabilitet. Detta hindrar inte au ett vård-nadsbeslul ibland kan behöva ändrasefter ganska . De regler som jag nu har förordat innebär också allexempelvis ell beslul om gemensam vårdnad skall ändras, så snart föräldrarnaeller någon av dem finner alt de inte kan fortsätta med den gemensammavårdnaden. Har en gemensam vårdnad en gång blivit upplöst, bör det i och försig inte föreligga någol hinder för parterna att på nytt få till stånd enordning med gemensam vårdnad, om de är ense om att göra ett nytt försök, Ipraktiken torde del dock sällan bli aktuellt all upprepade gånger ändravårdnaden på delta sätt. Liksomnu bör samhället alltid ha möjlighet att gripa in, om en vårdnadshavare visarsig vara grovt försumlig. börda kunna ta initiativ till altvårdnaden fråntas den försumlige. Däremot kan del, som anförs i promemorian,inte anses moliveral all behålla den nuvarande befogenheten för allmänåklagare aii föra sådan lalan. Åklagarens initiativrätt bör alltså slopas. 1975/76:170 151 Utöverde tidigare behandlade beslämmelserna om underhållsbidrag och bidragsförskottflnns det skäl all i detta sammanhang beröra också vissa andra regler inomsocial- och skattelagstiftningen. Vid tillämpningen av dessa regler har det iflera fall betydelse om en person har barn och om barnet bor tillsammans medföräldern. När del t.ex, gäller bostadstillägg enligl kungörelsen (1968:425) omslalliga bostadstillägg lill barnfamiljer utgår sådani lillägg bara tillförälder eller föräldrar som har bam boende hos sig, Däremoi kan kommunaltbostadstillägg enligl kungörelsen (1973:379) om statsbidrag till slatskommunalabostadstillägg utgå även till personer ulan bam. Del är dock möjligt förkommunerna alt lämna högre lillägg till barnfamiljer än lill dem som inle harbarn boende hos sig. Del kan vidare vara avbetydelse för rätlen alt erhålla sjukpenning enligl lagen (1962:381) om allmänförsäkring om den försäkrade sammanbor med barn. Försäkrad som är inskriven hosallmän försäkringskassa har enligl huvudregeln rätt lill sjukpenning.om densjukpenninggrundande inkomsten uppgår lill ell vissl minsta belopp. Understigerinkomsten delta belopp föreligger ändå rält till sjukpenning i vissa fall, bl.a. om den försäkrade sammanbor med barn . Han har då också rält allteckna frivillig sjukpenninglbrsiikring. Enliglkommunalskaltelagen (1928:370) har i vissa fall skatlskyldig med hemmavarandebarn rätt lill förvärvsavdrag pä högst . Å andra sidan fården som har bam som inle är hemmavarande tillgodogöra sig avdrag for underhållsom han har utgett till barnet, dock högst , per bam och år.Förekomsten av hemmavarande barn påverkar också rätlen till avdrag i andrahänseenden, liksom rätten lill skattereduktion för ensamstående försörjare. Vidbedömningen av barnels ålder och av om barnet är hemmavarande eller inte utgärman från förhållandena den beskattningsåret. Denu behandlade reglerna visaratt det i vissa situationer iir av betydelse om enförälder har barn boende hos sig eller inle. Denna fråga påverkas i och för siginte av de nya vårdnadsregler som har föreslagils i del föregående. Att en lareller mor har del i den rättsliga vårdnaden av ell barn betyder ju inte attbarnet också rent faktiskt måsle bo hos den föräldern. 1 fall då föräldrarnahar gemensam rättslig vårdnad om ett barn utan all bo lillsammans kan dettänkas att barnet antingen bor huvudsakligen hos den ena av föräldrarna elleratt del bor växelvis hos båda. Det får avgöras från fall lill fall var bametvid tillämpningen av de olika bestämmelserna skall anses ha sitt hemvist. Au.som några remissinsianser har föreslagit, införa bestämmelser enligt vilka delskulle för alla sammanhang fastställas i förväg hos vilken av föräldrarnabarnet skall anses hemmavarande, kan enligl min mening inte gärna komma ifråga. Vidsidan av de regler som har berörts och som fäster avseende vid om någonrent faktiskt har ett bam boende hos sig finns det också bestämmelser där detär av betydelse inle bara om en person har hem- 1975/76:170 152 mavarandebam utan också om personen är rättslig vårdnadshavare. Hit hör framför alll delidigare behandlade reglerna om underhållsbidrag och bidragsförskott. Vidarekan nämnas reglema om studiehjälp enligl sludiestödslagen (1973:349) och sludieslödsförordningen(1973:418). Vid avgörandet av om barn skall få studiehjälp i form avinkomstprövat eller behovsprövat tillägg lill studiebidrag elleråterbeialningspliktiga studiemedel skall hänsyn tas till föräldrarnasekonomiska förhållanden. Som förälder i del sammanhanget räknas fader ellermoder som är vårdnadshavare samt fader eller moder som visserligen inte har deli den rättsliga vårdnaden men som bor tillsammans med förälder som ärvårdnadshavare. Av betydelse är även styvförälders ekonomiska förhållanden.Vidare kan det för återbetalning av återbeialningspliktiga studiemedel habetydelse om den återbetalningsskyldige har vårdnaden om barn. Delsagda innebär att en ordning med gemensam vårdnad för frånskilda och ogiftaföräldrar kan påverka barnels möjligheter alt få studiehjälp, eftersom hänsynskall tas lill båda föräldramas ekonomi. Så skall emellertid ske redan nu ifall då föräldrarna bor tillsammans. Det är alltså bara när föräldrama inle ärsammanboende och ändå vill ha gemensam vårdnad som ett nytt läge frånsludieslödssynpunkl inträffar. Ävenom nuvarande regler om studiestöd i den situation som har angeils kaninnebära vissa nackdelar för de föräldrar ,som vill ha gemensam vårdnad om sinabarn, kan man enligl min mening räkna med all dessa nackdelar slår kvar endaslövergångsvis, eftersom hela studieslödssyslemel är under utredning. Redan nubör emellertid vissa ändringar göras i sludiestödslagen, så att man i deberörda fallen åtminstone inte lar hänsyn till styvförälders ekonomi. Jagålerkommer lill den frågan i specialmoliveringen, 1sammanhanget kan ytterligare nämnas beslämmelserna om barntiUägg lillålderspension eller förtidspension enligt lagen om allmän försäkring. Sådanttillägg kan ulgå för barn till den försäkrade eller hans make, om denförsäkrade har vårdnaden om eller stadigvarande sammanbor med barnet.Pensionskommittén har emellertid i sill betänkande (SOU 1975:74) Socialförsäkringsavgifterpå uppdragsinkomsier m, m. föreslagit att barntiUägg skall utgå för varje barnunder till försäkrad förälder oberoende av om föräldern har vårdnaden ombarnet eller om barnet bor hos föräldern, Ianslutning lill de olika frågor om sociala förmåner och skatier som jag nu hardiskuterat vill jag framhålla att den omständigheten au icke sammanboendeföräldrar har gemensam vårdnad om ett bam inle i och för sig bör leda lill allde och barnel sammantaget kommer i åtnjutande av större ekonomiska förmåner änsom skulle ha varit fallel, om endasl endera av föräldrarna hade varitvårdnadshavare. Somhar påpekats under remissbehandlingen kan man räkna med au en ordning medgemensam vårdnad för frånskilda eller ogifta föräldrar kräver insatser frånsamhällets sida i form av informaiion samt stöd och hjälp Prop.1975/76:170 153 tillföräldrarna, Särskill giiller della frågoma om hur de ekonomiska problemen ianledning av den gemensamma vårdnaden skall lösas och om hur den faktiskavårdnaden skall ordnas för alt barnen skall få sä trygga uppväxlvillkor sommöjligt. Stöd behövs också åt föräldrar som utövar ge-r!7ensan7 vårdnad men somöverväger att begära förordnande om att vårdnaden skall upplösas. Innanföräldrama eller nägon av dem tar ett sådant steg kan del finnas skäl au prövaandra möjligheter all komma lill rätta med de uppkomna problemen. Erinrasbör om au föräldrar redan nu har möjlighet alt söka räd och hjälp hos medlareeller familjerådgivare. Varje vårdnadshavare kan ocksä, oavsett civilstånd,vända sig lill och hjälp. Om vårdnadshavare begärdet,kan nämnden i en sådan situation utse lämplig person (barnavårdsman) meduppgift att lämna vårdnadshavaren bistånd. Ett sådani bistånd kan få formen avett samtal vid vilket barnavärdsmannen och vårdnadshavaren ellervårdnadshavarna gemensamt söker vägar alt lösa de uppkomna problemen. Ensärskild fråga är vem som skall vara förmyndare för ett bam. Av redogörelsenför gällande rätt framgår att de båda funktionerna vårdnadshavare ochförmyndare i princip har kopplats samman i lagen. Den som är vårdnadshavare förett barn är också barnets förmyndare, om inle vårdnadshavaren själv är omyndigoch pä den grunden inte kan vara förmyndare. Del kan också förekomma attvårdnadshavaren entledigas från förmynderskapet utan att entledigassom vårdnadshavare, 1 sådani fall kommer vårdnaden och förmynderskapet allutövas av olika personer. Föräldrarsom gemensamt är vårdnadshavare för sina barn är också gemensamt förmyndareför barnen, om inle den ene är omyndig eller har entledigats från förmynderskapet.Förordnas genom beslul av domstol att endast den ena föräldem skall varavårdnadshavare för ett barn, skall han också ensam vara bamet.s förmyndare. Omvårdnadshavaren eller vårdnadshavarna inte klarar av att ensam eller ensammavara förmyndare för ett barn skall en eller flera medförmyndare förordnas. Denyss föreslagna ändringarna i vårdnadsreglema aktualiserar frägan omförmynderskapet även i fortsättningen automatiskt skall följa med innehavet avvårdnaden. Beaklas bör bl. a. all de nya reglerna kan komma att medföra attvårdnaden beiräffande ett och samma bam ändras oftare än f. n. En motsvarandeöverflyttning av förmynderskapet mellan föräldrama skulle kunna länkas medföravissa svårigheter när del gäller t. ex, förmyndarens redovisning för förmynderskapet.För all komma lill rätta med dessa svårigheter skulle man kunna länka sig attom en av föräldrama från början har varil ensam vårdnadshavare och därmed ocksåförmyndare barn, så fortsätier den föräldern alt ensam ha hand omförmynderskapet. trots att beslul meddelas om gemensam vårdnad. Man kan ocksålänka sig en ordning enligl vilken förmynderskapet alllid utövas av bådaföräldrarna, 1975/76:170 154 oberoendeav om vårdnaden utövas av dem bägge eller endast en av dem, Enligl promemoriantalar emellertid övervägande skäl för att man behäller del nuvarande systemetoch alltså i princip låter förmynderskapet följa vårdnaden. Praktiskt tagelsamtliga remissinsianser har godtagit denna ordning. Även jag finner att detnuvarande systemet bör behållas. Det kan inte bortses frän alt de bådafunktionerna vårdnad och förmynderskap är starkt beroende av varandra. Sä t,ex, ankommer del pä förmyndaren au förvalla bamets medel, som del ärdessa medel som i första hand skall användas för barnets upphälle ochutbildning. Det skulle också otvivelaktigt vålla irritation hos föräldrama omde inle, som de hade gemensam vårdnad om sina barn, ocksä gemensamtansvarade för barnens ekonomi. Även i fortsättningen bör alltså principen varaatt förälder som är vårdnadshavare också är barnels förmyndare. Avredogörelsen för gällande räll framgår all länsrätts förordnande omverkställighet av dom eller beslul rörande vårdnad, umgängesrält eller överlämnandeav barn liksom förordnande om handräckning för överflyttning av bam länder lillomedelbar efterrättelse, om inle annat förordnas. Bakgrunden till denna regelär all hilhörande ärenden har en exekutiv prägel och att del, liksom vid andratyper av exekutiva förfaranden, är angeläget all sökanden skall få sin rättförverkligad utan dröjsmål. bördock observeras alt länsrättensprövning inle är av rent formell karaktär ulan alt den omfatiar också denmateriella sidan av saken. I vissa fall är prövningen nästan att jämställa meden omprövning av den sakfråga som har avgjorts genom domen eller beslutet.Under alla förhållanden skall länsrätten pröva om en-överflyttning är förenligmed barnets bästa. Detta innebär all del inle är självklart hur utgången i verkställighetsfråganslutligen skall bli. Medhänsyn till all länsrättens avgöranden haren delvis materiell karaktär och tillatt avgörandena ofta rör myckel känsliga frågor kan del med fog ifrågasättas omdet är lämpligt alt ha en huvudregel som innebär all avgörandena skall ländalill omedelbar efterrättelse. Det kan visserligen invändas att länsrätten harmöjlighet all förordna all dess beslul inte skall lända till efterrättelseförrän det har vunnil laga krafl, 1 praktiken torde det emellertid mycket sällanförekomma att länsrätten använder sig av denna möjlighel. Detkan också invändas au överrälien efter besvär kan förordna om inhibition medstöd av 28 S förvaltningsprocesslagen. För all eu inhibitions-beslut skallkunna meddelas fordras inte obetingat att klaganden uttryckligen yrkatinhibition. Det är tillräckligt alt del av besvären eller av handlingarna iärendel framgår au del överklagade beslutet i, v, inle bör få verkställas 1975/76:170 155 (prop, 1971:30 s, 422 och 576), Ävende tidigare åiergivna lillämpningsföreskriflema lill 21 kap. FB bör beaktas idelta sammanhang, Beslämmelserna innebär bl, a. att om länsrätten har meddelatbeslul om hämtning som fär verkställas , så skall polismyndighetengenast underrättas härom. Inkommer besvär över beslulel skall överrälien genasiunderrätta länsrätten om detta. Länsrätten skall i sin tur genast underrättaden polismyndighet som skall verkställa hämtningen om besvären.Polismyndigheten får då inle verkställa hämtningen, förrän den har erhållitbesked om att frågan om inhibition har prövats i besvärsärendet. Bestämmelsernaom att överinstansen ex officio skall pröva frågan om inhibition jämte derefererade tillämpningsföreskrifterna kan lyckas ge lillräckliga garantier föratt ett beslut om hämtning inle blir verkställt innan överrälien har hunnitpröva inhibitionsfrågan. Del fordras emellertid att länsrättens beslut kommerden enskilde till hända i så god lid att besvär hinner anföras och meddelandehärom nå polismyndigheten innan denna hunnit verkställa det överklagadebeslulel, lorde inle alllid vara fallel. Den enskilde har heller inlealla gånger klart för sig vikten av att anföra besvär. Dessa blirdärför ofta ell slag i luften. Äveni fall då länsrätten har avstått från all förordna om hämtning och i ställetmeddelat vitesföreläggande kan en otillfredsställande situation uppslå. Oftalorde den i viiesföreläggandel utsatta fristen ha gått ut innan besvärenhinner avgöras. Del blir i sådana fall omöjligt för klaganden alt förutse omhan kan avvakta besvärsinslansens prövning innan han överlämnar barnel. Hanriskerar nämligen all vitet döms ut om hans besvär inle leder till ändring ibeslutet, Ipromemorian understryks att frågan om överflyttning av barn är en för berördaparter mycket allvarlig och känslig fråga och att del uppenbarligen mångagånger är olyckligt om överflyttning sker innan saken har hunnit prövas ibesvärsmålel. Del föreslås därför att huvudregeln skall vara all beslul omöverflyttning av barn inte länder lill efterrättelse förrän det har vunnil lagakraft, I det enskilda fallet bör dock länsrätten ha befogenhet att förordna alldess beslul skall lända lill omedelbar efterrättelse. Vadsom sålunda föreslagils i promemorian har godtagits av praktiskt taget samtligaremissinsianser, Ävenjag anser att förslagel bör genomföras. Bestämmelserna i21 kap. 12 S FB bör alltså ändras så, att länsrättens beslul länder tillomedelbar efterrättelse endasl om rällen särskill har förordnat om del. Ettexempel på fall där sådant förordnande kan vara påkallat är all saken rörumgängesrätt som skall utövas vid en nära föreslående tidpunkt. Somhar påpekats i promemorian kräver den nu föreslagna lagändringen all man ändrartillämpningsföreskrifterna till 21 kap, FB, Denna fråga fär anmälas senare förregeringen. Prop.1975/76:170 156 Enligthuvudregeln i 18 kap, I S (RB) skall part som föriorar ett målersätta motparten hans rättegångskostnad. Gäller målel ett rättsförhållande sominte kan bestämmas annat än genom dom, t.ex. äktenskapsskillnad eller vårdnadom barn, kan domstolen dock förordna all vardera parten skall bära sin kostnad,1 praktiken torde emellertid denna möjlighet användas sparsamt. Kvittning tordeframför allt ske när parterna är ense i den fråga som målet gäller. Annarstillämpas regeln om förlorande parts ersättningsskyldighet även i indispositivamål. Iolika sammanhang, bl. a. i motioner i , har krävts att bestämmelsernaändras såatl rättegångskostnaderna i vårdnadsmäl alltid kvittas, dvs. attvardera parten får bära sin kostnad. Enligt promemorian är detfiera omständigheter som talar för alt man vidgar domstolarnas möjligheler altförordna om kvittning av rättegångskostnaderna i vårdnadsmål. Det framhållsemellertid att även om man genomför en sådan reform, så behöver man inte förden skull föreskriva att kvittning alltid skall ske. Man skulle i stället kunnalänka sig en regel enligt vilken kvittning alltid skall ske, om inte särskildaskäl föranleder annat. Domstolen skulle i sä fall kunna la hänsyn tillexempelvis i vad mån tappande part har haft fog för sin lalan. Tanken på ensådan regel avvisas emellertid i promemorian. De bestämmelser som redan nufinns i 18 kap. 3 och 6 SS RB om ersättningsskyldighet vid illojal ochförsumlig processföring torde enligt promemorian ge domstolen lillräckligamöjligheter alt ingripa, om en rättegång om vårdnad inleds helt utan skäl. Detföreslås alltså att man i FB för in en regel om all vardera parten skall bärasin Remissinstansernahar allmänt anslutit sig lill tanken alt man bör ge domstolarna störremöjligheter all förordna om kvittning av rätiegångs-kostnaderna i vårdnadsmål.På de flesia håll godtar man också promemorieförslaget. Några remissinsianserframhåller emellertid all del kan förekomma mål där 18 kap, 3 eller 6 S RBinle kan tillämpas men där förhållandena ändå är sådana all del skulle framståsom slötande att kvitta rättegångskostnaderna. De berörda remissinstansernaföreslär därför en regel om alt kvittning skall ske när särskilda skäl inteföranleder annal. Ävenjag anser all flera omständigheter talar för all domstolarnas möjligheler allförordna om kvittning i vårdnadsmål vidgas. Del kan i många fall vara naturligtatt föräldrar gär lill domstol med en vårdnadsfräga och alt de därvid har olikauppfallning om hur vårdnaden bör ordnas. Från barnets synpunkt kan det ocksåvara angeläget alt frågan om föräldrarnas lämplighet blir föremål fördomstolsprövning. Detta gäller både i fall då föräldrarna vill upplösa enordning med gemensam vårdnad och då del är fräga om att flytta över vårdnadenfrån den ene föräldern till den andre. Nären rättegång om vårdnad äger rum och vårdnadsfrågan är tvistig. är domstolensuppgift inle primärt all avgöra vem av makarna som har Prop.1975/76:170 157 rätteller fel utan att träffa ett avgörande med hänsyn uteslutande till bametsbästa. I övervägande antalet tvistiga vårdnadsmål är förhållandena dessutomsådana att bägge föräldrarna i och för sig får anses lämpliga som vårdnadshavare.Domstolens uppgift är då att avgöra vem av dem som med hänsyn till bamets bäslaär lämpligasl. Med nuvarande ersättningsregler innebär delta att en föräldersom i och för sig är lämplig som vårdnadshavare kan komma att ensam få stå församtliga rättegångskostnader. Beaktas bör också att högre instans inte sällankan komma till en annan slutsats än den lägre i vårdnadsfrågan. Part som dåförlorar i överrälien blir tvungen alt betala både sina egna och motpartensrättegångskostnader inte bara i högre utan också i lägre instans. Pågrund av del sagda anser jag att gällande regler bör ändras så, att varderaparlen i princip skall bära sina egna kostnader i vårdnadsmäl. ärdet uppenbart att det måste finnas ett korrektiv mot part som inleder rättegånghelt utan skäl eller som annars gör sig skyldig lill illojal eller försumligprocessföring. Domstolarna måsle alltså ha vissa möjligheler att avvika från enhuvudregel om kvittning. Jag delar på den punkten den uppfattning som harkommit fram under remissbehandlingen om att bestämmelserna i 18 kap. 3 och 6SS RB inte ger domstolama tillräckliga möjligheler att ingripa. Observeras börbl.a, att bestämmelsen i 18 kap. 3S om ersättningsskyldighet vid inledande avonödig rättegång gäller endasl det fallet att del är den vinnande parten somhar inlett rättegången.