prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — genomgripandenyregleringen av 1 och 2 kap. KL har visserligen varit påkallat att företa enredaktionell överarbetning av nuvarande regelsystem såvitt avserbestämmelsernas ordningsföljd o.d. För att inte bryta nuvarandeparagrafnumrering fr.o.m. 3 kap. har dock bl.a. över-arbetningen av de tvåförsta kapitlen inte kunnat sträckas så långt som hade varit önskvärt frånredaktionell synpunkt. En sådan överarbetning torde dock få anstå till ettsenare stadium av den nu inledda revisionen av KL. Enligt min mening är intenågra mer påtagliga nackdelar förenade med en sådan ordning. Som har berörts i detföregående (avsnitt 9.2.2 och 9.2.3) aktualiserar beredningens förslag vissaändringar i annan lagstiftning. Utöver vad som redan nämnts samt vissajusteringar i ackordslagen och försäkringsavtalslagen, till vilka lagar jagåterkommer i specialmotiveringen, behandlar beredningen också frågor om ändringi lagen (1898:64 s. 10) om boskillnad, förordningen (1845:50 s. 1) i avseendepå handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva(lösöreköpsförordningen), lagen (1921:226) om nya konkurslagens införande och vadi avseende därå skall iakttagas, lagen (1933:315) angående införande av lagenom boutredning och arvskifte och lagen (1956:217) om vissa kreditinrättningarskonkurs (se vidare SOU 1970:75 s. 221). I fråga omboskillnadslagen och de båda nämnda promulgationslagarna förordar beredningenen det följdändringar i vissa regler rörande äktenskap som ingåtts före år 1921och i vilka äldre förmögenhetsordning mellan makar är tillämplig. Förslagetinnebär dels att de av beredningen föreslagna reglerna i fråga om ordningen fördödsbos avträdande till konkurs skall gälla även sådana äktenskap, dels attKL:s regler i motsats till vad som gäller skall vara principiellttillämpliga i fråga om återvinning av rättshandlingar mellan makar i sådanaäktenskap. Den av beredningenföreslagna ordningen i fråga om dödsbos avträdande till konkurs har inteupptagits i departementsförslaget. I fråga om återvinning måste beaktas attutrymmet för rättshandlingar mellan makar i äldre äktenskap är begränsat. Medhänsyn härtill och med beaktande av att antalet konkurser beträffande vilka denäldre giftermåls-balkens regler skall tillämpas torde vara obetydligt har jaginte ansett att det finns anledning att i departementsförslaget ta upp förslagtill ändringar i de lagar som har nämnts. Det problem som uppkommer genomatt några hänvisningar till KL härigenom inte blir korrekta anser jag kunnalösas genom en övergångsbestämmelse till lagen om ändring i KL. Av bl.a. sistnämnda skälhar jag inte ansett mig böra ta upp något förslag till ändring ilösöreköpsförordningen. Den av beredningenföreslagna ändringen i lagen om vissa kreditinrättningars konkurs bör enligtmin mening övervägas i samband med de ändringar i KL som enligt vad jag förutsagt kan föranledas av en reform i fråga om kungörande. Pågrund av vad sålunda anförts har inom upprättats förslagtill 1. lag om ändring i konkurslagen (1921:225), 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingarpå förmögenhetsrättens område, 4. lag om ändring i lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur ochhandelsresande, 5. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal, 6. lag om ändring i lagen (1936:81) om skuldebrev, 7. lag om ändring i lagen (1944:705) om aktiebolag, 8. lag om ändring i lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, 9. lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, 10. lagom ändring i lagen (1970:596) om förenklad aktiehantering, 11. lagom ändring i ackordslagen (1970:847). Förslagentorde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 2. 10.1Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1921:225) Deändringar i KL som föreslås innefattar dels en genomgripande reformering avlagens 1 och 2 kap., dels vissa ändringar och tillägg i övriga delar av lagen.Med hänsyn till de omfattande ändringar som görs i 1 och 2 kap. har jag ansettnaturligt att underkasta dessa kapitel en redaktionell överarbetning, sommedfört att bestämmelserna i vissa fall upptagits i annan inbördes ordning ochunder andra paragrafbeteckningar än deras motsvarigheter i gällande lag. Vid deändringar som har gjorts i andra kapitel i lagen har som jag tidigare förklarat(avsnitt 9.2.7) den nuvarande systemaliken respekterats. Rubrikentill I kap. har i huvudsaklig överensstämmelse med beredningsförslaget ändratsfrån 'Om egendoms avträdande till konkurs' till 'Inledande av konkurs m.m.'Även rubriken till 2 kap. har ändrats. Liksom i beredningsförslaget föreslås idepartementsförslaget rubriken . Genomändringarna i 1 kap. utmönstras ordet egendomsavträde därur och ersätts avordet konkurs. Jag har låtit denna ändring gå igen också i övriga kapitel i KL.Jag har i anslutning härtill funnit den nuvarande rubriken till 3 kap. 'Omavträdd egendoms förvaltning' mindre passande. departementsförslagetföreslås i stället rubriken . Genomlagen (1973:1132) om ändring i konkurslagen har bl.a. 21, 26och 29 §§ KL fåttändrad lydelse och 195 a § tillagts. Lagen har ännu inte trätt i Kraft. 1avsnitten angående gällande rätt har jag emellertid utgått från den nya lydelsede berörda paragraferna skall ha. 1§ Paragrafen, som i sak överensstämmer med I § beredningsförslaget, motsvarar 1och 5 §§ gällande lag. Departementschefen.Enligt paragrafen är obestånd allmän konkursgrund. I fråga om vilka subjekt somkan försättas i konkurs och i fråga om vad som avses med obestånd får jaghänvisa till vad jag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.1). Förkonkurs krävs ansökan antingen av gäldenären själv eller av borgenär.Konkursdomstolen kan alltså inte självmant föranstalta om konkurs. Domstolenkan å andra sidan inte underlåta att bifalla konkursansökan närkonkursförutsättningarna är uppfyllda. Förbehållet i första stycket attgäldenären skall försättas i konkurs endast om ej annat är föreskrivet syftarbl.a. på bestämmelser i 9 och 13 §§ ackordslagen (1970:847) enligt vilka hindermot konkurs föreligger i vissa fall då ackordsförfarande inletts. En liknandebestämmelse finns i 13 § lagen (1934:68) om verkan av konkurs, som inträffat iDanmark, , eller . Även andra särskilda bestämmelser enligtvilka konkurs ej får komma till stånd omfattas, t.ex. 1 § lagen (1940:300)angående förordnande om anstånd med betalning av gäld (moratorielagen). Såsomframgår av 5 § departements-förslaget är borgenärens möjligheter att få eninsolvent gäldenär försatt i konkurs uteslutna även i vissa andra fall. Omborgenär gör konkursansökan utan att det finns skälig anledning att anta attgäldenären är insolvent, kan han bli skadeståndsskyldig enligt 216 §KL. Någonskyldighet för gäldenär som är insolvent att begära sig i konkurs föreskrivsinte. En insolvent gäldenär kan t.ex. enligt ackordslagen i stället begära attfå god man .förordnad för förhandling med borgenärerna om ackord. BrB:sbestämmelser om gäldenärsbrott kan tillämpas mot konkursmässig gäldenär som genomatt fortsätta rörelse eller på annat sätt förvärrar sitt obestånd. Borgenärsom söker gäldenär i konkurs måste visa att han har en giltig fordran motgäldenären (jfr 11 §). Detta innebär att enbart rätt till betalning ur vissegendom utan personligt betalningsansvar för gäldenären inte är tillräckligt.Fordringen behöver däremot inte vara förfallen till betalning och kan varavillkorad. Någon exekutionstitel för fordringen behöver inte ha utverkats. Omgäldenären medger insolvens behövs ingen ytterligare bevisning om detta, utandå sker insolvensprövningen med beaktande av vad som anförs i2§. Vissafordringar grundar inle behörighet att söka gäldenären i konkurs. Hit hör t.ex.fordringar enligt 5 kap. 6 § och bötes-fordringar. 2 §Paragrafen, som saknar direkt molsvarighet i gällande lag, anger vilken betydelse som skall tillmätas gäldenärens uppgift om insolvens. 1 beredningsförslaget motsvaras paragrafen av 3 § första stycket. Somförutsättning för att konkurs skall komma till stånd krävs i princip enligt I§. alt det förebringas bevisning om att gäldenären är insolvent. 1överensstämmelse med vad jag har anfört i den allmänna motiveringen (9.2.1)sägs i förevarande paragraf, att uppgift av gäldonären om att han är insolventskall godtas utan närmare prövning, om inte uppgiften med hänsyn tilltillgänglig utredning eller eljest framstår som tvivelaktig. Om uppgiften intekan godtas skall målet hänskjutas till rätten (se 12 §). Om det vid prövningeninför rätten inte visar sig att gäldenärens uppgift om insolvens är riktig,skall konkursansökningen avslås. Även om gäldenär som söker sig i konkurs inteuttryckligen uppger att han är insolvent, torde ett sådant påstående normalt fåanses ligga i ansökningen. Bestämmelsen är tillämpligsåväl när konkursansökan gjorts av gäldenären själv som när den gjorts avborgenär. När konkursansökan gjorts av borgenär, måste dock gäldenärens uppgiftatt han är insolvent ha lämnats i ärendet för att paragrafen skall varatillämplig. Det räcker alltså inte. att gäldenären före konkursansökningenlämnat borgenären eller annan en sådan uppgift. Inte heller kan konkludentahandlingar från gäldenärens sida anses tillräckliga för tillämpning avparagrafen. 3 §Paragrafen motsvarar 2 § och 3 § första stycket gällande lag samt 3 § andra stycket beredningsförslaget. Som exempelpå omständigheter vilka tyder på insolvens anges f.n. i 2 § KL utövergäldenärens eget erkännande rymning för skuld samt hos gäldenären företagenutmätning och vad därvid förekommit. Betalningsinställelse upptas i 3 § förstastycket KL som särskild konkursgrund mot köpmän. 1 övrigt kan hänvisas tillredogörelsen under 2.1. Lagberedningen erinrar omatt enligt beredningens system i princip krävs, att det förebringas bevisningom att gäldenären är insolvent under det att vissa presumtioner förinsolvens uppställs. I förevarande bestämmelse upptar beredningen två praktiskafall, då en gäldenär får antas vara insolvent utan att någon ytterligareprövning av hans ekonomiska ställning behöver ske. Det ena fallet är, att hanvid utmätning funnits sakna utmätningsbara tillgångar. Bevis härom bör enligtberedningen fordras som underlag för prövning av konkursansökningen. Del är förpresumtion om insolvens till fyllest att gäldenären endast hade tillgångar somtäckte en del av borge- .Å andra sidan måste enligt beredningens uppfattning beviset avsegäldenärens förhållanden i allmänhet och inte enbart frånvaron avutmätningsbara tillgångar på viss ort. Ettmisslyckat utmätningsförsök bör emellertid inte medföra, att gäldenären skallpresumeras vara insolvent hur länge som helst. Beredningen föreslår denbegränsningen, att utmätningen skall ha verkställts inom de senasle-tremånaderna före konkursansökningen. Enligt beredningens uppfattning bör denföreslagna regeln kunna åberopas även av annan borgenär än den som söktutmätningen. Detandra fallet då enligt beredningsförslaget insolvens får antas föreligga är,att gäldenären förklarat sig inställa sina betalningar. En sådan åtgärd utgörett tydligt indicium på obestånd. Betalningsinställelse i egentlig meningbrukar bara förekomma bland näringsidkare eller liknande personer. Denspeciella konkursgrunden betalningsinställelse enligt KL tar sikte på dennakategori. Betalningsinställelse kan emellertid förekomma även i fråga om andragäldenärer som har löpande betalningar att göra. Regeln har i enlighet härmedinte begränsats till någon viss grupp av gäldenärer. EnliglKL förutsätts inte att betalningsinställelsen tillkännagetts genom uttryckligförklaring. Det räcker, att den framgår av någon konkludent handling, t.ex.stängning av affärslokal. Med hänsyn till att alla slags gäldenärer skallomfattas av regeln i förslaget har beredningen ansett lämpligt, attbetalningsinslällelsen kommit till uttryck genom en förklaring från gäldenärenssida. Om uttrycklig förklaring inte lämnats men gäldenären faktiskt inställtsina betalningar, måste konkurssökande borgenär förebringa insolvensbevisning ivanlig ordning. Därvid bör betalningsinställelsen kunna godtas som bevis ominsolvens, om inte särskilda omständigheter föreligger. Beredningenhar inte funnit skäl att knyta presumtion om insolvens till det förhållandet, attgäldenären rymt för skuld. En regel härom har knappast någon praktiskbetydelse. 1 förekommande fall torde insolvens ändå kunna styrkas. Remissyttrandena.1 flera remissyttranden behandlas regeln om misslyckat utmätningsförsök somindicium på obestånd. Det påpekas att den föreslagna tiden förgiltigheten av bevis om misslyckat utmätningsförsök är för kort. Det framhållsatt domstolarna f.n. vid konkursansökningar brukar godta bevis omutmätningsförrättning som hållits så tidigt som före ansökningen.Stöd för denna praxis torde ha hämtats i 3 § sista slyckel lagen (1921:244) omutmätningsed, enligt viket lagrum ansökning om sådan ed inte får göras senareän efter det att utmätningsförrättningen ägde rum. Kritiska är bl.a.EON, kronofogdeföreningen, och i Stockholmslän. EONframhåller att den föreslagna giltighetstiden ofta tordekomma att medföra tidsnöd för enskild borgenär. Först åtgår från utmätningsförrättningentills resultatet därav redovisas av kronofogdemyndigheten till borgenäreneller till ombud för denne. I förekommande fall åtgår tid för ombudetsredovisning av uppdraget till huvudmannen. Ofta torde därefter förekomma någonform av kommunikation mellan borgenären och gäldenären, innan borgenärenslutligen bestämmer sig för konkursansökan. Vidare åtgår föranskaffning av behörighetshandlingar. Även i de fall staten är borgenär, dvs. iallmänna mål, kan tidsnöd uppkomma, då det i sådana mål ibland förekommerutdragna förhandlingar mellan kronofogdemyndigheten och gäldenären, innan detvisar sig nödvändigt för myndigheten att tillgripa konkursansökan. Med hänsyntill dessa omständigheter är enligt EON:s mening den föreslagna giltighetstidenom för kort. 1 stället bör nuvarande praxis läggas till grund förutformningen av det aktuella tagrummet. Gäldenären torde i förekommande fallkunna styrka ändring, som inträffat i hans förmögenhetsförhållanden efter detutmätningsförsöket gjordes. Såvitt EON har sig bekan harkronofogdemyndigheterna i sin verksamhet inte märkt, att den tillämpadesexmånaderstiden lett till stötande resultat för gäldenären. Enligt ärett misslyckat utmätningsförsök regelmässigt ett påtagligt tecken påinsolvens. I allmänhet hävs inte denna insolvens som tremånader. En innebär vidare att borgenären tvingas till onödigaförnyade utmätningsförsök och att han dessutom kan avhållas från att lämna gäldenärenanstånd för atl denne skall hinna amortera sin skuld. Det kan enligt samfundetsmening inte vara någon olägenhet förenad med att utsträcka den aktuella tidentill exempelvis . Skulle gäldenärens insolvens ha upphört, kan hanbetala, men är han insolvent, behöver borgenären inte onödigtuppehållas med ett nytt misslyckat utmätningsförsök. Kronofogdeföreningenoch i kritiserar förslaget om tidsbegränsning på grunder som överensstämmer med vad EON och advokatsamfundetanfört. Kronofogdemyndigheterna ärav olika uppfattning. i distrikt anser att tremånader är en bättre avvägd tidsperiod än för presumtion avinsolvens efter misslyckat utmätningsförsök. Även kronofogdemyndigheten i är positiv till förslaget. Myndigheten förklarar bl.a., att förslagetsfristbestämmelse utgör ett påtryckningsmedel mot borgenären att relativt snabbtefter konstaterad insolvens besluta sig för att ge in konkursansökan. Å andrasidan anser exempelvis kronofogdemyndigheterna i och Kalmardistrikt, att den allmänt tillämpade gränsen bör fastställasframför en gräns . Enligt den förra kronofogdemyndighetensmening har sexmånadersgränsen aldrig inneburit några betänkligheter med tankepå rättssäkerheten. skulledäremot från kronofogdens synpunkt innebära avsevärt merarbete. i Älvsborgslän erinrar om beredningens uttalande, att stadgandet om att gäldenären funnitssakna tillgångar skall tolkas så att det är till fyllest 'att gäldenären endasthade tillgångar som täckte en del av borgenärens fordran'. Samma lokution som iberedningens lagförslag används i 66 § uppbördsförordningen (1953:272) ochtolkas där mera restriktivt än beredningen här avser. anser attlagtexten bör utformas på sådant sätt att misstolkning undviks. i distrikt kritiserar beredningens uttalande påliknande grunder. påpekar att ordalydelsen av gällandelag utmätning och vad med avseende därå förekommit ger stöd för attinsolvens anses föreligga i den diskuterade situationen. I sammanhangethänvisas även till 1 § lagen (1921:244) om utmätningsed. Kronofogdemyndighetenbehandlar även ett annat uttalande av beredningen. Vad som åsyftas äruttalandet att beviset om det misslyckade utmätningsförsöket måste avsegäldenärens förhållanden i allmänhet och inte enbart frånvaron av utmätningsbaratillgångar på viss ort. Enligt kronofogdemyndighetens uppfattning kan dettauttalande lätt ge anledning till tvivelsmål. Det kan inte finnas anledning attfrångå nuvarande ordning, nämligen att bevis godtas om det är utfärdat mediakttagande av huvudregeln i 56 § utsökningslagen om forum vid utmätning. Somjag redan påpekat i den allmänna motiveringen (9.2.1) är det kanske vanligastesättet att styrka påstående om obestånd vid sidan av gäldenärens erkännande att förete bevis om att gäldenären vid utmätningsförrättning befunnits saknautmätningsbara tillgångar. I den allmänna motiveringen har jag uttalat att ettmisslyckat utmätningsförsök bör upptas som en presumtion för obestånd. Enligt lagberedningensförslag skall utmätningsförrättningen ha hållits inom de senaste tre månadernaföre konkursansökningen. Någon föreskrift av det slaget finns inte i gällandelag. Flera remissinstanser har opponerat sig mot tidsbegränsningen till tremånader under hänvisning till att domstolarna regelmässigt brukar godta bevisom utmätningsförrättning som hållits högst före konkursansökningen. Jag delarremissinstansernas åsikt att ett misslyckat utmätningsförsök utgör ett såpåtagligt tecken på obestånd att det normalt inte förlorar denna karaktär som . F.ö. har ju gäldenären alltid möjlighet att invändaatt han blivit solvent sedan utmätningsförrättningen hölls och förebringabevisning till stöd för denna invändning. En alltför för giltighetenav bevis om att gäldenären saknar utmätningsbara tillgångar har dessutom denolägenheten att den medför ökad arbetsbörda för kronofogdemyndigheterna.Borgenären torde nämligen i så fall ofta nödgas skaffa nytt sådant bevis närhan beslutar sig för att begära gäldenären i konkurs. Jag anser på grund avdet anförda att den här aktuella tiden bör utsträckas . Enligtberedningsförslaget skall gäldenären vid utmätningsförsöket ha 'funnits saknautmätningsbara tillgångar'. I anslutning härtill har beredningen uttalat, attdet för presumtion om insolvens givetvis är till fyllest, att gäldenären endasthade tillgångar som täckte en del av borgenärens fordran. För att någon tvekanom bestämmelsens innebörd i detta hänseende inte skall behöva uppstå har idepartementsförslaget angivits, att gäldenären vid det misslyckadeutmätningsförsöket skall ha 'befunnits sakna tillgångar till full betalning avutmätningsfordringen'. Enremissinstans har uppmärksammat ett annat uttalande av beredningen, nämligenatt beviset om det misslyckade utmätningsförsöket måste avse gäldenärensförhållanden i allmänhet och inte enbart frånvaron av utmätningsbara tillgångarpå viss ort. Enligt remissinstansens uppfattning kan detta uttalande lätt geanledning till tvivelsmål. Jag biträder den i remissyttrandet uttaladeuppfattningen, att bevis som utfärdats av kronofogdemyndigheten på den ort därgäldenären har sitt hemvist måste kunna godtas i förevarande sammanhang. Ifråga om den andra grunden för presumtion som upptagits i förevarandeparagraf, att gäldenären förklarat sig inställa sina betalningar, har jag redani den allmänna motiveringen uttalat att betalningsinställelse bör presumeraobestånd. Någon saklig ändring har inte gjorts i förhållande till beredningsförslaget.Denna grund avviker således från motsvarande i gällande lag så till vida, attden avser gäldenärer över huvud taget och inte bara köpmän. Eftersombetalningsinställelser kan förekomma även när det gäller andra gäldenärer ännäringsidkare anser jag den av beredningen föreslagna utvidgningen varabefogad. Såsom beredningen föreslagit bör till skillnad från vad som ärfallet krävas att betalningsinställelsen tillkännagetts genom en uttryckligförklaring från gäldenärens sida. Detta är av betydelse särskih i fråga omgäldenärer som inte är näringsidkare. Det bör krävas att förklaringen i principframstår som riktad till en större borgenärskrets. Gäldenären har t.ex. skickaten cirkulärskrivelse till sina borgenärer om att han inställt sina betalningar.Som påpekas av beredningen måste det förutsättas att betalningsinställelsenalltjämt består när konkursansökningen prövas. Äveni övrigt anser jag mig kunna godta vad beredningen anfört i anslutning tillförevarande presumtionsregler. 4§ Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket gällande lag och 3 § tredje stycketberedningsförslaget. I 3 § KL upptas som särskild konkursgrund mot förutombetalningsinställelse att han underlåtit att efterkomma vissbetalningsanmaning (se redogörelsen under 2.1). Lagberedningen.Även beredningens förslag upptar vissa särskilda regler för affärsmässigaförhållanden. De omfattar i sak samma gälde-närskrets som faller underbegreppet . emellertidinte denna något missvisande term som även omfattar aktiebolag och andrajuridiska personer utan knyter i likhet med de danska och norska förslagendirekt an till bokföringsskyldigheten. Förslaget avser sålunda gäldenär som äreller före konkursansökningen varit bokföringsskyldig.Härmed avses även den som varit bokföringsskyldig endast under en del avnämnda år. Beteckningen bör i detta sammanhang lämpligen mönstras ut urKL, varigenom överensstämmelse nås med ackordslagen. Beredningen föreslårdärför, att 193 § KL upphävs samt 54 och 55 §§ jämkas. Förtillämpning av den särskilda konkursgrunden enligt beredningens förslagförutsätts, att borgenär som söker gäldenären i konkurs har vidtagit vissa därangivna åtgärder. Han skall först ha krävt gäldenären på klar och förfallenskuld. Kravet kan framställas muntligen eller skriftligen. Då borgenären måstekunna styrka att krav ägt rum, är naturligtvis skriftlig form lämplig. Fordranbehöver inte ha uppkommit i gäldenärens rörelse. Uttrycket klar skuld avsesskola ha samma innebörd som enligt 3 § andra stycket KL. Är fordran ostridigeller har den fastställts genom lagakraftvunnen dom, skall den betraktas somklar. En fordran är emellertid att anse som klar även när gäldenären bestriderden men bestridandet är uppenbart ogrundat. Villkoret att fordringen skall varaklar måste i princip vara uppfyllt vid tiden för kravets framställande.Fordringen måste också vara förfallen . Vidareförutsätts enligt beredningens förslag att borgenären minst efteratt kravet framställdes har förgäves uppmanat gäldenären att betala inom tvåveckor. Uppmaningen skall innehålla erinran om att konkursansökan kan följa ochskall delges i den ordning som föreskrivs för stämning i tvistemål.Delgivningen, som ersätter den nuvarande ordningen med medverkan av notariuspublicus eller två ojäviga personer (resp. växelprotest), förutsätts skola skegenom borgenärens egen försorg. I anslutning härtill hänvisar beredningen till 22§ andra stycket delgivningslagen (1970:428). Konkursansökningen skallslutligen ha gjorts från betalningsfristens utgång. Skullegäldenären betala den aktuella skulden före prövningen av konkursansökningenbör den särskilda regeln enligt beredningen inte kunna åberopas. Enkonkurssökande som vill avvisa betalningen med hänsyn till risken föråtervinning kan emellertid fullfölja sin ansökan under åberopande av denallmänna insolvensgrunden. Beredningenförklarar, att gäldenären på samma sätt som enligt 3 § andra stycketberedningens förslag har möjlighet att i konkursmålet förebringa bevisning omatt han är solvent. Om han lyckas härmed, skall konkursansökningen intebifallas.