prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Arbetsgivaren är aUtså oförhindradatt på egen hand införskaffa den utredning som han anser sigbehöva för att själv ta ställning i frågan, t. ex. inleda ett anbudsförfarandeför att välja entreprenör. Härvid bortses från situationer, då primärförhandlingsskyldighet föreligger enligt 11 § eller arbetstagarorganisationbegär förhandling med stöd av 12 §. Syftet med förhandling enligt 38 § är att ge denfackliga organisationen möjlighet att ingripa, om den av arbetsgivarentilltänkta entreprenaden eller därmed jämförliga åtgärden kan antagas medföraåsidosättande av lag eller av kollektivavtal för arbetet eller annars stridamot vad som är allmänt godtaget inom avtalsområdet. Det är alltså sådana frågor,som skall belysas vid förhandlingen. Finns fog för antagande som sagts, kanvid förhandluigen även komma att diskuteras villkor för att åtgärden skallkunna bli godtagbar och få beslutas av arbetsgivaren. I speeialmotiveringen till 38 § konstateras, attbestämmelserna i 38 40 §§ gäller endast anlitande av främmande arbetskraft,varom avtal träffas efter medbestämmandelagens ikraftträdande. Det tiUäggshärvid, att reglerna tillämpas vid förlängning etc. av tidigare avtal som ägerram efter ikraftträdandet. Till det senare får göras en reservation med hänsyntUl ett uttalande i den allmänna motiveringen (11.10.1). Där förklarasnämligen att, när det gäller anlitande av ej anställd arbetskraft somarbetstagarorganisation före lagens ikraftträdande anser sig ha saknaträttsliga möjligheter att ingripa mot, det får ankomma på organisationen att ianslutning tUl ikraftträdandet aktualisera frågan i vad mån förfarandetalltjämt skall godtas. När i 39 § talas om att den tilltänkta åtgärden kanantagas medföra åsidosättande av kollektivavtal för arbetet, kan det vara frågaom det för arbetsgivarens egen verksamhet gällande kollektivavtalet. Han ämnarkanske utanför anställningsförhållande anlita personer, som i själva verket ärarbetstagare. Men det kan också gälla ett annat avtal, nämligen ett som binderden avsedda entreprenören. I uttrycket att åtgärden kan antagas annars stridamot vad som är allmänt godtaget "inom avtalsområdet" åsyftas däremotenbart de förhandlande partemas eget avtalsområde. Lagrådet förordar, attdetta kommer tiU uttryck i lagtexten genom att de citerade orden utbyts mot"inom parternas avtalsområde". För den händelse behörig arbetstagarorganisationavger sådan förklaring som avses i 39 §, anges rättsföljden vara attarbetsgivaren ej får låta 32 1975/76.1 saml. 1975/76:105 BUaga1 498 arbetetutföras av någon som därvid icke är arbetstagare hos honom. Härvid går denföreslagna lagtexten enligt lagrådets mening för långt. Förklaringen bör inteha annan verkan än att arbetsgivaren inte får besluta eller verkstäUa den avhonom tilltänkta åtgärden. Däremot bör han vara oförhindrad att exempelvisanlita annan entreprenör, som tidigare är godtagen av arbetstagarsidan.Arbetsgivaren bör också tiU förhandling kunna upptaga frågan om andralösningar, vilka likaledes innebär att utomstående arbetskraft skall användasför arbetet. Ett uttalande i specialmotiveringen tiU 39 § ger vid handen, attförslaget är avsett att ha denna innebörd. Med hänsyn härtiU föreslår lagrådet,att rättsföljden i 39 § anges med orden "får åtgärden ej beslutas eUerverkställas av arbetsgivaren". Av specialmotiveringen tiU 40 § framgår, attvetorätten ej blir gäUande om arbetstagarorganisationen har saknat objektivagnmder för sin bedömning att den tUltänkta åtgärden kan medföra fara föråsidosättande av lag eUer av koUektivavtal för arbetet eller att åtgärdenannars strider mot vad som är aUmänt godtaget inom parternas avtalsområde.SjälvfaUet kan inte krävas, att den fackliga organisationen skaU visa attåtgärden kommer att få sådana verkningar. Bevisning av detta slag torde intekimna förebringas annat än undantagsvis. A andra sidan kan det inte få räckamed enbart antaganden. måste kunna visa på positivaomständigheter, söm talar tUl förmån för dess be-dönming. Vetorätten bör t. ex.kunna utövas med avseende på en entreprenör, som är känd för att inte betalaförfallna löner eller sociala avgifter eUer som kan konstateras ha kommit påobestånd. Blotta misstanken om att en entreprenör inte skallfuUgöra sina åtaganden mot de anställda eUer mot det allmänna kan däremot intevara tiUräck-lig. TUl denna paragraf har de nuvarandefredspliktsreglema i 4 § första stycket överförts i sak oförändrade. DettiUägget har dock gjorts, att stridsåtgärder under tid då kollektivavtal gällerskall vara tUlåtna endast om de har beslutats i behörig ordning avorganisation som har slutit avtalet. Första stycket i den föreslagna lydelseninnehåller regler för den som är eller har varit medlem i sådan organisation. Genomandra stycket utsträcks reglerna att i tiUämpliga delar gälla även stridsåtgärdav arbetsgivare, som själv har slutit kollektivavtal eller som har blivitbunden av kollektivavtal på grund av 28 §. Första stycket är med den föreslagna avfattnmgensvårtillgängligt. Det inleds med ett förbud mot stridsåtgärder under tid dåkollektivavtal gäUer. Från detta förbud görs därefter undantag, om stridsåtgärdhar beslutats av avtalsbunden organisation i behörig ordning. 1975/76:105 Bilaga1 499 tagär i sin tur försett med undantag. Det gäller nämligen endast i den månåtgärden vidtages för annat ändamål än något av dem som anges i fyra särskUdapunkter, motsvarande de nuvarande i 4 § första stycket . menmg skulle första stycket bli lättare att förstå, om det utformadesefter samma mönster som nyssnämnda lagram. Det skuUe då endast ange, när denföreslagna lagen föreskriver förbud mot stridsåtgärder. Härav skulle liksomför närvarande enligt motsättningsvis följa, att stridsåtgärder i andrafall är tUlåtna inom lagens tiUämpningsområde eller med andra ord såsomfackliga påtryckningsmedel i förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Sådana fackliga stridsåtgärder blir, även om de är mer eUermindre politiskt färgade, att bedöma enligt den föreslagna lagen. Är fråga omsympatiåtgärd tUl stöd för utländsk part, blir åtgärden i princip tiUåtenendast under fömtsättning att den i utlandet vidtagna primära stridsåtgärdenär lovlig; detta är också innebörden av det remitterade förslagets föreskrift iden delen. Härvid torde dock kurma bortses från sådana förbud motstridsåtgärder i den främmande staten, som står i uppenbar strid mot grundemaför rättsordningen i vårt land. Närarbetsnedläggelse, blockad eUer liknande åtgärder företas av rent politiskaskäl, faller de tydligen utanför den föreslagna lagens tiUämpningsområde.Fråga är då inte om stridsåtgärder i vedertagen mening. Åtgärderna tiUgripsnämUgen inte för att utöva påtryckning på arbetsgivare eUer arbetstagare somsådana, och dem emellan behöver inte heller råda någon motsättning i denpolitiska frågan. Att från den föreslagna lagens regler draga några slutsatserom tillåtligheten av "stridsåtgärder" i sådana sammanhang torde intevara möjligt. Bortsett från vad som kan gälla eller underandra liknande förhåUanden, kan dock arbetsinställelse under åberopande avpolitiska skäl vare sig i form av lockout eller såsom strejk inte antagasvara förenlig med de förpliktelser som arbetsgivare och arbetstagare har iklättsig såsom parter i anställningsavtal. Bland förbuden i första stycket mot stridsåtgärdbör i klarhetens intresse också upptagas det fallet, att sådan åtgärd stridermot bestämmelse om fredsplikt i kollektivavtal. Härvid åsyftas avtal om längregående fredsplikt än som annars följer av lagen. Vad härefter angår det föreslagna andra stycket kandetta undvaras, om första stycket utvidgas tiU att på samma sätt som 4 § förstastycket omfatta arbetsgivare och arbetstagare som är bundna av kollektivavtal. S. k. indrivningsblockader anses vara tiUåtnaenligt gällande rätt. Uttalanden tUl stöd för en sådan ordning gjordes underriksdagsbehandlingen av förslaget till , men denna innebörd av lagen kominte tUl klart uttryck däri. Även enligt det nu remitterade förslaget ansesutrym- 1975/76:105 Bilaga1 soo mekunna utan jämkning av lagtexten beredas för indrivningsblockader enUgt hittUlstiUämpad praxis. Betydelsen av indrivningsblockader tordevisserligen ha minskat efter införandet av staflig lönegaranti vid konkurs.Fortfarande lär emellertid föreligga ett praktiskt behov av sådana blockader.Lagrådet vUl därför hålla före att deras tiUåtlighet bör komma tiU klartuttryck i den nya lagen. För en sädan lösning talar också att varselskyldigheten i lagen vidgas tUl att avse alla typer av stridsåtgärder. Omdärvid undantag skaU göras för indrivningsblockader, vilket är det remitteradeförslagets avsedda innebörd, torde en uttrycklig regel'härom vara erforderlig. Enregel om att indrivningsblockader är lovliga skulle lämpligen kunna upptagas iett nytt andra stycke i 41 §. Genom regeln skuUe paragrafens första styckekunna förklaras ej utgöra hinder för arbetstagarorganisation att i behörigordning besluta blockad för att utverka betalning av klar och förfaUen fordranpå lön eller på annan ersättning för utfört arbete (jfr 3 § lagen omarbetsgivares kvittningsrätt). Under åberopande av det anförda förordar lagrådet,att 41 § ges följande avfattning: "Arbetsgivare och arbetstagare som är bundnaav kollektivavtal får icke vidtaga eUer deltaga i arbetsinställelse (lockouteller strejk), blockad, bojkott eUer annan därmed jämförlig stridsåtgärd, omavtalet ingåtts av organisation och denna ej i behörig ordning har beslutatåtgärden, om åtgärden strider mot bestämmelse om fredsplikt i kollektivavtaleller om åtgärden har tUl ändamål 1. att utöva påtryckning i tvist om koUektivavtalsgiltighet, bestånd eUer rätta innebörd eUer i tvist huravida visst förfarandestrider mot avtalet eUer mot deima lag, 2. att åstadkomma ändring i avtalet, 3. att genomföra bestämmelse, som är avsedd atttUlämpas sedan avtalet har upphört att gälla, eller 4. attstödja annan, när denne icke själv får vidtaga stridsåtgärd. Första stycket utgör ej hinder för arbetstagarorganisation att i behörig ordningbesluta blockad för att utverka betalning av klar och förfaUen fordran på löneUer på annan ersättning för utfört arbete." Om olovlig stridsåtgärd har vidtagits avarbetstagare som är bundna av koUektivavtal, skall det enligt denna paragrafåligga arbetsgivaren och berörd arbetstagarorganisation att taga uppöverläggningar med anledning av stridsåtgärden. I remissprotokoUet anges överiäggningamaböra ha tiU uppgift att bringa klarhet i vad som har inträffat och i vad somär orsaken tiU arbetstagamas handlande. I parternas överläggningsskyldighet börligga även en skyldighet att efter bästa förmåga medverka tUl detta resultat.Vidare anges syftet med överlägg- 1975/76:105 Bilaga 1 501 ningamaböra vara att undersöka och komma överens om vad som kan göras för att få tiUstånd återgång till arbetet. mening är det önskvärt, att överläggningarnas avsedda inriktning pånågot sätt kommer tiU uttryck i paragrafens första stycke. Detta kan lämpligenske genom att arbetsgivarens och arbetstagarorganisationens åligganden angesvara att taga upp överläggningar med anledning av stridsåtgärden"och att gemensamt verka för dess upphörande". Genomett sådant tiUägg klargörs också, att någon överiäggningsskyldighet inteföreligger om arbetstagama har återgått tUl arbetet innan överläggningar harhunnit äga rum. Vidare synes det förordade tUlägget stå väl i samklang med deni 60 § andra stycket intagna skadeståndsregeln om hänsynstagande bl. a. tillde verkningar som har följt av överläggningarna. kanske viktigaste funktion är attvara ett fredsdokument, som tryggar arbetsfreden mellan avtalspartema underden tid avtalet gäUer. Föredragande departementschefen framhåUer också i remissprotokoUet,att arbetsfred under löpande avtalsperiod är en fömtsättning för attnäringsliv och samhälle skaU kunna fungera och utvecklas och för attnäringslivet skaU kunna bevara sm förmåga att konkurrera med företag i andraländer. Han understryker vidare, att fredsplikten är en utgångspunkt för defackliga organisationemas lönepolitiska strävanden och för de enskUdasekonomiska trygghet. Det torde inte heller vara för mycket sagt, att det systemmed lagstadgad fredsplikt som har tiUämpats i vårt land alltsedan trädde ikraft har varit utomordenfligt värdefuUt inte bara förarbetsgivare och arbetstagare utan för det svenska samhället i dess helhet. Motdenna bakgrund bör uppenbarligen starka skäl krävas för att några längre gåendeavsteg skall göras från den beprövade ordningen. Det remitterade förslagetiimehåller åtskilliga regler, som i jämförelse med vad nu gäller påverkarfredspliktens omfattning eller efterlevnad. Vissa av dessa regler skärperfredsplikten, medan andra är ägnade att få motsatt effekt. Längst i den senareriktiungen går stadgandet i förevarande paragraf om den kvarievandestridsrätten, allmänna motiveringen tUl lagförslaget uttalar föredragande departementschefen,att den kvarievande stridsrätten inte innebär något annat än att man fallertiUbaka på rätten att gripa tUl fackUg strid såsom medel att få tiU ståndkollektivavtal om medbestämmanderätt. Han förklarar sig utgå från att intressetav arbetsfred under avtalsperiodema lägger hinder i vägen för lösningarhärvidlag, vUka skulle innebära fri rätt för arbetstagama att gå tiU strid ävenunder gUtighetsperioderna för koUektivavtal om löner och allmännaanställningsvillkor. Om man t. ex. 1975/76:105 Bilaga 1 502 tänktesig frUiet för arbetstagarnas lokala sanunanslutningar att gå tiU strid varjegång oenighet uppstod i en arbetsmUjöfråga eller i en fråga om omplacering aven enskUd arbetstagare eller i någon annan liknande fråga, skuUe enligtdepartementschefen fömtsättningarna för en gyim-sam uppgörelse medarbetsgivaren självfallet vara goda i det enskUda fallet. Men mankan inte, fortsätter departementschefen, se enbart tiU det enskUda faUet. DetframhåUs som uppenbart, att regler som genereUt gav en sådan frihet skulleinnebära att man inte längre kunde räkna med sammanhängande perioder av fred påarbetsmarknaden. Man skulle med andra ord dra undan gmnden för det system avsamordnade förhandlingar och avtal och därav följande fredsperioder, somhittUls har utvecklats och som enligt allmän uppfattning är av största värdebåde för parterna på arbetsmarknaden och för samhället som helhet. Det ärenligt departementschefens mening ett för högt pris att betala. Förutsättningenför att part skall få tillgång till kvarievande stridsrätt är, att han vidförhandling om kollektivavtal har begärt att sådan fråga om medbestämmanderättsom avses i 32 § skall regleras i avtalet eller i särskilt avtal mellan sammaparter. Kommer i detta läge uttrycklig reglering av frågan inte till stånd närkollektivavtal träffas meUan parterna, skall frågan vid tUlämpningen avföreskrifterna om fredsplikt i 41 § anses faUa utanför koUektivavtalet. Det får antagas, att vid samordnade eller eljestcentrala förhandlingar på arbetsmarknaden om löner och allmännaanställningsvUlkor arbetstagarsidan kommer att stäUa vittgående yrkanden ommedbestämmande i frågor som åsyftas i 32 §. HärtUl kan ett kraftigt tryck frånarbetstagarorganisationemas medlemmar komma att medverka. Såsom framgår avspecialmotiveringen till 44 § finns inte heller något hinder mot att ställavidsträckta krav, som berör stora områden av arbetsgivarensbeslutsbefogenheter. Sådana krav kommer att framföras kanske inte så mycket medsikte på ätt de skall bli tUlgodosedda under förhandlingarna om löneavtalen;aU erfarenhet visar, att dessa förhandlingar redan är så kompUcerade, att deknappast kan belastas med ytterligare svårlösta frågor. Det fiims däremotanledning att tro, att arbetstagarorganisationerna genom sina yrkanden ommedbestämmande vill hålla möjlighetema öppna att under avtalsperiodema förlöneavtalen förhandla om medbestämmandeavtal utan att organisationema därvidär bundna av fredsplikt. Den senast antydda ordningen torde ha goda skäl försig. Genom den behöver löneförhandlingarna inte tyngas och fördröjas av attparterna också måste lösa ofta säkerligen komplicerade frågor om medbestämmandeför arbetstagama. I stället får partema möjlighet att senare förhandla särskUtom sådana frågor. De kan därvid allt efter omständigheterna förhandla påcentral nivå om lösningar, som kan ges mera allmän Prop.1975/76:105 Bilaga 1 503 räckvidd,och lokalt i de fall där lösningama måste anpassas efter lokala förhållanden.En påtaglig fördel med denna ordning är vidare, att strids-åtgärder inte kommeri fråga förrän partema genom förhandlingar har uttömt möjUgheterna att enas påfredlig väg. Föratt göra det möjligt att hantera frågorna om medbestämmande på detta sätt börparterna ges frihet att tiUgripa stridsåtgärder, om de inte lyckas nå fram tillnågon lösning vid förhandlingar om medbestämmandeavtal. Att gå längre och låtamedbestämmandefrågorna i de åsyftade situationema inte omfattas av någon somhelst fredsplikt synes däremot varken vara tiUrådUgt eller erforderligt. Såsomtidigare har nämnts kan vid löneförhandlingar framstäUas långtgående yrkandenom medbestämmande, exempelvis så att de helt aUmänt omfattar företagsledningenoch ledningen och fördelningen av arbetet. Om yrkandena skulle öppna frimöjlighet till stridsåtgärder, skulle varje fråga inom dessa vidsträcktaområden, som upptogs tiU primär förhandling enligt 11 § eUer på arbetstagarsidansbegäran blev föremål för förhandling enligt 12 §, vara öppen i den meningen attparterna kunde hota med stridsåtgärder under förhandlingen och även tUlgripasådana för att genomdriva sin mening. Det torde stå klart, att en sådan ordningknappast skuUe vara ägnad att bidra till det förtroendefulla samarbete mellanarbetsgivare och arbetstagare, som den föreslagna lagen fömtsätter. Lika klartär att man med denna ordning skulle ha fått en sådan lösning somdepartementschefen har ansett sig inte kunna godta. Därmed skulle ocksåkollektivavtalets funktion som fredsdokument sättas i fara ocharbetsgivarsidans benägenhet att sluta kollektivavtal kunna bli mindre. Syftetmed den kvarievande stridsrätten är att få till stånd kollektivavtal ommedbestämmande. För att detta syfte skaU tillgodoses räcker det, attfredsplikten hävs i samband med förhandlingar om sådant avtal. Då vinnes ocksågarantier för att parterna fuUgör sin förhandlingsskyldighet och i enlighetmed föreskriftema i 15 § lägger fram motiverade förslag tiU lösning av denfråga som förhandlingen avser urnan stridsåtgärder blir aktueUa.Bestämmelsen i 44 § har emellertid fått en avfattning, som går längre än detangivna syftet kräver och helt utesluter medbestämmandefrågor som avses iparagrafen från fredsplikt. För att detta skall undvikas vUl lagrådet förorda,att 44 § i stäUet utformas på följande sätt: "Har vid förhandUng omkollektivavtal part begärt, att i avtalet eUer i särskilt avtal skall reglerasfråga som avses i 32 §, men blir frågan ej uttryckligt reglerad närkollektivavtal träffas mellan parterna, skall den icke tUl följd av detträffade avtalet anses omfattad av fredsplikt enligt 41 § vid förhandling omfrågans reglering i särskilt avtal." Enligt paragrafen åligger varselskyldighetarbetsgivarorganisation och arbetstagarorganisation som vidtager stridsåtgärdliksom arbetsgivare 1975/76:105 Bilaga 1 504 somvidtager sådan åtgärd utan att organisation har anordnat den. Av paragrafensavfattning följer att på arbetsgivarsidan varselskyldighet föreligger vare sigde av stridsålgärden berörda arbetstagama tillhör organisation eller ej. Somhuvudregel upptages att varsel skall vara skriftligt; när det gälleroorganiserade arbetstagare får emellertid varsel ske genom allmänt synligaanslag på arbetsplatsen. Underlåtenhet att varsla avses i princip skola medföraskadeståndsskyldighet. Såvitt lagrådet kan finna bör, utifrån de gmndervarpa lagrammet vilar, varselskyldigheten för arbetsgivarorganisationrespektive arbetsgivare å ena samt arbetstagarorganisation å andra sidan kunnabegränsas till att avse enbart förhåUandet dem emellan. Utanför begreppet"motpart" sådant det kommer till uttryck i paragrafen skuUedärigenom, oavsett humvida någon organisationstillhörighet överhuvudföreligger, komma att faUa sådana arbetstagare som ej är medlemmar i berördarbetstagarorganisation. För vad som i detta sammanhang skaU förstås med"berörd arbetstagarorganisation" torde ledning vara att hämta imotiven tiU 43 § i förslaget. Även om én med skadeståndsansvar sanktioneradregel om varselskyldighet inte bör gälla i förhållande tUl nu angivna kategorierav arbetstagare, bör dock en allmän handlingsregel vara att i enkonfliktsituation varsel på lämpligt sätt lämnas även till dem. I specialmotiveruigen tiU paragrafen uttalas att omen stridsåtgärd, som har varslats tiU en viss arbetsgivare, utvidgas tUl attomfatta även annan eller andra arbetsgivare, nytt varsel skall utfärdasbeträffande den utvidgade stridsåtgärden. Härtill kan anmärkas att även annarsen utvidgning av pågående stridsåtgärd torde föratsätta varsel. Att varselpliktföreligger även vid utvidgning av pågående stridsåtgärd bör enligt lagrådetsmening komina till uttryck i lagtexten. På grund av det anförda föreslår lagrådet, attparagrafens första stycke erhåller följande lydelse: "Arbetsgivarorganisationeller arbetsgivare och arbetstagarorganisation är sinsemellan skyldiga att, omgUtigt hinder ej möter, skriftligen varsla motparten minst i förväg,när de avser att vidtaga stridsåtgärd eller att utvidga pågående stridsåtgärd.Omfattar stridsåtgärd från arbetsgivarsidan även arbetstagare som ej ärmedlemmar i berörd arbetstagarorganisation, bör de varslas genom allmäntsynliga anslag på arbetsplatsen eUer på annat lämpligt sätt." Med hänvisning till vad lagrådet i anslutning tUl41 § har anfört i fråga om indrivnmgsblockader föreslås vidare, att tUl 45 §fogas ett tredje stycke av följande lydelse: "Skyldighet att varslaföreligger ej i fråga om stridsåtgärd som avses i 41 § andi-a stycket." Sistnämnda förslag får betydelse även förtUlämpningen av 47 §, som avser varselskyldigheten gentemotförlikningsmannaexpeditionen. 1975/76:105 Bilaga 1 505 Paragrafens andra stycke innehåller ett allmänt förbudför förlikningsman att obehörigen yppa eller utnyttja vad han har fåttkännedom om under sin verksamhet. Vid sådant förhållande synes vad i förstastycket föreskrivs om rätt för part att göra förbehåll om tystnadsplikt och deti andra stycket i anslutning härtUl meddelade förbudet för förlikningsman attobehörigen yppa eUer utnyttja vad som omfattas av förbehållen tystnadspliktsakna självständig betydelse för uppnående av det åsyftade sekretesskyddet förpart. På grand härav föreslås att paragrafen avfattas i ett enda stycke avföljande lydelse: "Den som är eUer har varit förlikningsman får ejobehörigen yppa eller utoyttja vad han har fått kännedom om under sinverksamhet. Detsamma gäller den som är eUer har varit särskUd förlikningsman ellermedlem i ." Regeln om skyldighet att ersätta skada är enligtspecialmotiveringen avsedd att tiUämpas enbart på enskUd part ellerorganisation. Härav följer, såsom också motivledes framhåUes, attförlikningsman inte skall bära skadeståndsansvar enligt den föreslagna lagen.Enligt lagrådets mening bör lagtexten bringas tUl överensstämmelse med vadsålunda är avsett att gäUa. Lagrådet föreslår därför, att paragrafen med vissytterUgare redaktionell jämkning ges följande lydelse: "Arbetsgivare,arbetstagare och organisation som bryter mot denna lag eller motkollektivavtal skall ersätta uppkommen skada, om ej annat följer av vad nedansägs." Enligt specialmotiveringen tiU paragrafen skallpåföljden för brott mot tystnadsplikt som avses i 21 och 22 §§ vara skadeståndi enlighet med de allmänna skadeståndsreglerna i 54 och 55 §§ i lagförslaget.Det framhåUes emeUertid, att 56 § skiljer sig i så måtto från de allmännaskadeståndsbestämmelserna i 54 § att skadeståndsansvaret, när en företrädareför en arbetslagar- eUer arbetsgivarorganisation eUer för en arbetsgivare harbratit mot tystnadsplikt, läggs på organisationen eUer arbetsgivaren.