prop · FZ03187 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 detta sammanhang anförs att de nya planeringsformer sommed staten som huvudman har utvecklats på olika områden som berör kommunernahar lett till ökade krav på långsiktig planering och bättre samordningav planeringen inom kommunema. Ipromemorian framhålls att planerings- och redovisningssystemen ständigt prövasom och utvecklas både i rent tekniskt hänseende och i fråga om anpassning tillsamhällsutvecklingen. Det vore olyckligt om lagbestämmelserna utformades såatt de försvårar en anpassning lill nya krav och önskemål. Lagen bör därför geen vid ram för handlandet, inom vilken kommunerna ges stora möjligheter attutforma sina hjälpmedel för den ekonomiska förvaltningen på ett effektivt sätt, 1promemorian anförs att den utformning av drätselkapitlet med tonvikt påförmögenhetsskydd som kommunalrättskommittén föreslog innebär en tendens attlagreglera en statisk syn på kapitalredovisningen. Kommitténs förslag innebäratt man avlägsnar sig från den syn som kapitalredovisningskommillén hade,nämligen att balansräkningen endasl skall vara en förbindelselänk mellan olikaårs resultatredovisningar. Förslaget är enligt promemorian inte hellerförenligt med den faktiska ulvecklingen och kraven på rikligkostnadsredovisning. Enligtpromemorian innebär den omfattande skattefinansieringen av investeringarna somnumera förekommer inom kommunerna all förmögenheten under alla omständigheterär skyddad. Det kan sättas i fråga om del är lämpligt att lagfästa den numeraallmänt tillämpade principen med drift- och kapitalbudget. Den utveckling avkommunernas budgetsystem som har skett har varil möjlig inom ramen för deallmänt hållna lagregler som KL innehåller. Mer preciserade krav på budgetulformningenskulle enligt promemorian inte ha ändrat eller påskyndat den hittillsvarande ulvecklingen.En smidig anpassning till framtida krav och önskemål under- 1975/76:187 492 lättasom lagbestämmelserna även i fortsättningen får ramkaraktär, 1fråga om fondbildningen och lånerätlen ansluter sig promemorian till dereformförslag som kommunalrättskommittén lade fram. Utvecklingen eftertillkomsten av kommunalrättskommilténs förslag har inle försvagat motiven föratt inskränkningarna i lånerätlen bör slopas, Kommunallagsulredningengör en översiktlig jämförelse mellan kommunalrätlskommilténs förslag ochsynpunkterna i promemorian. Utredningen påpekar att utgångspunkten förkommunalrällskommitténs förslag närmast var den att man ville slopa lånekontrollen.För att åstadkomma motsvarande skydd för den kommunala förmögenheten somlånekontrollen ansågs innebära föreslog kommunalrättskommittén en merdetaljerad reglering i bestämmelserna om förmögenhet och budget.Kommunallagsutredningen anser att kommunalrätlskommilténs förslag i sistnämndahänseende i stort selt inte sträcker sig längre än lill vad som har tillämpatsi praxis efter tillkomsten av kapitalredovisningskommitténs bådabetänkanden, 1 promemorian förordas däremot en ordning som i olika avseendenbättre tillgodoser kraven på flexibilitet. Förkommunalrätlskommilténs förslag talar enligt kommunallagsutredningen främstatt det innebär en kodifiering av praxis. Genom de bestämmelser somkommunalrättskommittén föreslog får man en viss fasthet och stadga ibudgetbestämmelserna. Mot kommunalrällskommitténs förslag talar enliglkommunallagsutredningen behovei av fiexibilitet och önskemålet altkommunallagarna skall ha karaktär av ramlag som ger kommunema möjlighet attsjälva bestämma hur verksamheten i detalj skall utformas. Kommunallagsutredningenanför att kommunalrätlskommilténs förslag ligger närmast till hands om man villslopa lånekontrollen. Med hänsyn till att utredningsuppdraget i princip ärbegränsat till en lagteknisk översyn av kommunallagarna anser sigkommunallagsutredningen inte kunna lägga fram något sådant förslag, faslänstarka skäl talar för en sådan åtgärd och fastän nuvarande praxis i kommunemakan sägas innebära att lånekontrollen har spelat ul sin roll, Kommunallagsulredningenförklarar sig vilja ta fasta på förslag där en likartad uppfattning förs fram ikommunalrättskommilténs betänkande, betänkandet Storlandstingets författningoch kommunförbundets promemoria, 1 övrigt anser uiredningen alt övervägandeskäl talar för en lösning eller de linjer som har dragils upp i belänkandelStoriandsiingeis författning och i promemorian. Någon anledning att föreslåsärskilda bestämmelser för landstingskommunerna anser kommunallagsutredningeni princip inle föreligga. Dennaparagraf handlarom förmögenhetsförvaltning. Den motsvarar 50 försia stycketKL, 54 S första styckei KLS och 56 S försia stycket LL, Prop.1975/76:187 493 Enligt50 S första stycket KL bör kommunens fasta och lösa egendom förvaltas så attförmögenheten inle minskas. Bestämmelsen infördes genom 1953 årskommunallagsreform. Med en kommuns förmögenhet avsåg kommunallagskommitlénkommunens bokförda nettoförmögenhet. Kommittén framhöll all skyddel motförbrukning avsåg förmögenhetens nominella värde, inte dess realvärde. borde kommunerna inle åläggas att vid lillämpningen av bestämmelsenla hänsyn lill åleranskaffningsvärdet. Kommittén redovisade några undantagsfallnär en bokföringsmässig nedgång i förmö'genheten knappast kunde undvikas menansåg det onödigt att göra undantag för dessa situationer i lagtexten (SOU1952:14 s, 268). Enligt50 S andra stycket KL får medel som kommun har uppburit som vederiag föranläggningstillgång eller på grund av försäkring av sådan lillgång tas ianspråk endasl för återbetalning av lån som har upptagits för förvärv avtillgången eller för anskaffning av annan anläggningstillgång. Om sådana medelinte före årets utgång har anvisats för något av de ändamål som anges ilagrummet, skall de enligt 57 S första stycket avsättas till allmäninvesteringsfond. 1 50 S tredje stycket finns slutligen en definition av begreppetanläggningstillgång. Som sådan tillgång skall anses fast egendom samt lösegendom som är avsedd all innehas stadigvarande. 1953års kommunallagsreform innebar en skärpning av de tidigare bestämmelserna omanvändning av vederlag eller försäkringsersättning för anläggningstillgång.Tidigare fick vederiag och försäkringsersättning användas till betalning avkommunens skuld i allmänhet. Kommittén befarade att denna befogenhet skullekunna missbrukas så att en kommun t, ex, använde medel som hade flutit in somvederlag för anläggningstillgång till alt bestrida de åriiga kostnadema föramortering av skulder. Kommittén föreslog därför de restriktioner som alltjämtgäller. Om bestämmelsen i undantagsfall skulle binda en kommuns handlingsfrihetalltför hårt, hade kommunen, påpekade kommittén, alltid möjlighet att enligtbestämmelserna om fondbildning hemställa om Kungl. Maj:ts medgivande attanvända medlen för annat ändamål (SOU 1952:14 s, 272). Bestämmelsersom i sak motsvarar 50 S KL flnns i 54 S KLS och 56 S LL, Kommunalrättskommitténföreslog alt begreppet kommunens förmögenhet skulle definieras i 50 S KL, Tillförmögenheten hänfördes kommunens investerade stamkapital, dvs, del bokfördavärdet av kommunens anläggningstillgångar efter avdrag av kommunensanläggningslån. Till den skyddade förmögenheten hänfördes vidare de medel somhade blivit fonderade eller reserverade för anskaffning avanläggningstillgångar eller återbetalning Prop.1975/76:187 494 avanläggningslån (disponibelt stamkapital). Kommittén ansåg attbudget-beslämmdserna borde säkerställa alt vissa försäljningsmedel eller försäkringsbeloppskulle tillhöra den skyddade förmögenheten, Förslagel innehöll därför inlenågon motsvarighet till nuvarande 50 S andra slyckel KL, I förslagetsbudgetbestämmelse fanns däremoi en regel om alt medel som kommunen hadeuppburit som vederiag för anläggningstillgång eller på grund av försäkring avsådan tillgång skulle tas upp i kapitalbudgeten (SOU 1965:40 s, 118). Ibelänkandel Storlandstingets författning föreslogs bestämmelser som motsvararnuvarande 56 S LL. Reglerna i LL om vederiag eller försäkringsersättning föranläggningstillgång hade dock lått utgå. Den särskilda regeln om skydd förvederiag och försäkringsersättningar stämde enligt betänkandet inte överens medde betingelser som gällde för modern kommunalekonomi. Kravet att en återbetalningskulle avse just de lån som kunde hänföras till den särskildaanläggningstillgången var främmande i moderna redovisningssammanhang.Förmögenhetsskyddet kunde lika väl tillgodoses genom minskning avanläggningslånen sedda som en helhet. Det saknade reellt intresse hur dessamedel användes inom kapitalbudgeten (SOU 1968:35 s. 111), 1kommunförbundets promemoria framhålls att kommunernas investeringsvolym harökat i snabb takt . har kommunernas möjligheteratt placera sina lån på den allmänna kreditmarknaden begränsats högstavsevärt. Detta har medfört att kommunerna i ständigt ökad utsträckning haranvisat skattemedel för direkl finansiering av investeringarna. Den mycketomfattande skattefinansieringen innebär enligt vad som anförs i promemorian altförmögenheten under alla omständigheter är skyddad. Del primära är inteförmögenheten som sådan utan hur denna i form av inslilulioner, anläggningaretc, utnyttjas för att ge kommunmedlemmarna en effektiv service. Detär därför knappast motiverat att precisera bestämmelsen om förmögenhetsskyddel.En modifiering i syfte alt skapa en bättre anknytning till nyttobegreppet bördäremot övervägas. Under alla omständigheter bör enligt promemorian deförsäljningsmedel och försäkringsersättningar som nämns i 50 S andra stycket KLfå tas i anspråk för amortering av anläggningslån utan krav på särskildanknytning till den aktuella tillgången. Beträffandeönskemålet om en bättre anknyining till nytlobegreppet anförkommunallagsulredningen att detta begrepp är svårt att definiera, eftersom delinle är entydigt utan beror på politiska värderingar. Ett lagfästande av ennyttoprincip skulle inte innebära någon konkretisering och man skulle intekunna knyla några rättsverkningar till en sådan regel. Utredningen finnerdärför inte anledning att föreslå någon bestämmelse med anknyining Prop.1975/76:187 495 Förbudet mot förmögenhetsminskning i 50 S första slyckel KL hardäremot, anför utredningen, återverkningar på andra regler om den ekonomiskaförvaltningen och på budgetarbetet och förbudet bör därför behållas.Utredningen avvisar tanken på en närmare precisering av förmögenhetsbegreppet,efiersom en sådan precisering inte skulle fylla något praktiskl behov. Bestämmelsernai 50 S andra stycket KL om vederiag och försäkringsersättningar är enligtutredningen överfiödiga. Man har anledning räkna med att del nästanundantagslöst är mest förenligt med en god ekonomisk förvaltning att låta helavederiaget eller försäkringssumman gå till kapitalbildande ändamål. Dendefinition av begreppet anläggningstillgång som finns i 50 S tredje stycketKL är enligt ulredningens mening överfiödig och bör därför utgå. Förslagetatt den nuvarande regeln om förmögenhetsförvallningen i 50 S första stycket KL,54 S första stycket KLS och 56 S första stycket LL skall behållas berörs baraav ett fåtal remissinstanser, läns landstingskommun utlalar sig förall regeln behålls och åberopar regelns betydelse för allmänt godtagnaprinciper i fråga om kapitalredovisning. LänsslyrelsenI anser däremot att den nuvarande bestämmelsen om förbud motförmögenhetsminskning är otidsenlig. Länsslyrelsen framhåller att resursernamåste utnyttjas på ett effektivt sätt. 1 de små avfolkningskommunerna är delinte rimligt från finansiell synpunkt att anskaffa medel för olika slag avanläggningar som de kvarvarande invånarna inte behöver. Bestämmelsen börenligt mening utformas med anknytning till nyttobegreppet.Detta kan åstadkommas om man lägger fast att kommuners och landstingskommunersfasta och lösa egendom skall förvaltas på ett sådant sätt att möjlighelernainte minskas att i rationella former bereda kommuninvånarna vård,tillfredställande utbildning och annan service. En sådan regel innebär attbyggnader och anläggningar som behövs i verksamheten måste vidmakthållas ochförnyas, medan sådana anläggningar som lill följd av ändrat befolkningsunderiageller ålderssammansättning eller liknande inte längre behövs, får skrivas nerutan alt detta behöver belasta driftbudgeten. Liknande synpunkter anförs avPanllle kommun. Orustskommun anför alt bestämmelsen om skydd för kommunens förmögenhet kan bliverkningslös, eftersom det bara är bokföringsvärdena som skyddas och inte deverkliga värdena. TJörns kommun anser att liden är inne att mönstra ulbestämmelsema om den kommunala förmögenheten och åberopar att utvecklingen avkommunal förvaltning har medfört ett allt större behov av ökad ekonomiskrörelsefrihet för kommunerna. Landstingslorbundeivill se förmögenhetsskyddel i ett mera långsiktigt per- Prop.1975/76:187 496 spektivoch framhåller all den nuvarande liksom den föreslagna bestämmelsen avser entid av endast . Förbundet finner för sin del all vissa inte obetydligafördelar skulle kunna vinnas om förmögenhelsskyddet i stället avser tre år.Därigenom skulle man kunna få till stånd en tolalbalansering av budgeten försuccessiva treårsperioder. Detta skulle innebära en slörre handlingsfrihet medavseende på möjligheten lill förskjutningar av exempelvis avskrivningar inomperioden. Remissinstansematillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget alt de nuvarande bestämmelsernaom anläggningstillgångar skall slopas. 1paragrafen föreskrivs i enlighet med utredningens förslag och de nuvarandereglerna i 50 S KL, 54 S KLS och 56 S LL att kommuns eller landstingskommunsfasta och lösa egendom bör förvaltas så alt förmögenheten inte minskas. Denuvarande bestämmelserna om anläggningstillgångar har däremot inte fått någonmotsvarighet i paragrafen, Ilikhet med utredningen anserjag alltså att man bör behålla den sedan längelagfästa regeln om att kommuns eller landstingskommuns förmögenhet börförvaltas så alt den inte minskas. Regeln får anses på ett lämpligt sätt geuttryck för en av de principer som bör vara vägledande för en sundförmögenhetsförvaltning. Som några remissinsianser påpekar är del ocksåangeläget alt förmögenhetslillgångarna används på ett effektivt sätl,De-taljbestämmdser om hur förmögenheten bör användas är emellertid enligt minmening onödiga. 1likhet med utredningen och remissinstanserna anser jag vidare att de nuvarandebestämmelserna om hur en kommun eller landstingskommun lår använda vederiag fören anläggningstillgång eller försäkringsersättning för sådan tillgång bör lasbort. För moderna redovisningsprinciper är det främmande all exempelvis enlåneåterbetalning, som är fallet, skall behöva avse just de lån som kanhänföras lill den särskilda anläggningstill--gången, Förmögenhetsskyddel kanlikaväl tillgodoses genom att lån som avser andra anläggningstillgångarminskas. Redan av den allmänna regeln om förmögenhetsskyddet följer attifrågavarande medel i princip bör användas för kapitalbildande ändamål. Iparagrafen, vilken stämmer överens med utredningens förslag, föreskrivs attkommuns och landstingskommuns medelsbehov skall täckas med skatt, i den mån detinte fylls på annal sätt. Motsvarande bestämmelser finns i 51 S KL, 55 SKLS och 57 S LL, Prop.1975/76:187 497 1paragrafen finns bestämmelser om budgetens innehåll. Paragrafen motsvarar 53 SKL, 57 S KLS och 59 S LL, Likalydandebestämmelserom kommuns och landstingskommuns budget finns i 53 S KL, 57 S KLSoch 59 S LL, 1 53 S KL föreskrivs att utgifts-och inkomststal skallgöras upp . På utgiftssidan skall las upp underskott enligtnästföregående års bokslut, anslag för tidigare beslutade utgifter under budgetåretsamt de ytteriigare belopp som skall anslås när budgeten fastställs, däriblandett anslag för oförutsedda behov. På inkomstsidan skall tas upp överskottenligt nyssnämnda bokslut, de inkomster som kan påräknas och det ytteriigarebelopp som behövs. Hur detta medelsbehov avses bli täckt skall också redovisas.Dessutom finns en särskild bestämmelse om reservationsanslag. Kommunalrättskommitténföreslog en budgetbeslämmelse i vilken det uttryckligen föreskrevs att utgifts-och inkomststaten skulle vara uppdelad på driftbudget och kapitalbudget och attavskrivningar skulle belasta driftbudgeten. Förslaget upptog också enbestämmelse om att de tillägg lill och ändringar i utgifts- och inkomststatensom beslutades under budgetåret fortlöpande skulle redovisas i särskildtilläggsstat. Ibetänkandet Storiandsiingeis författning föreslogs en reglering som innebaratt uppdelningen i kapitalbudget och driftbudget lagfästes. 1promemorian anförs all samtliga kommuner numera har årsbudgeten uppdelad ikapitalbudget och driftbudget. Promemorian sätter i fråga om en regel härombehövs. En sådan bestämmelse skulle kunna kringskära möjligheten att iframtiden göra mera genomgripande ändringar i budgetsystemet. Det ansestillräckligt att i lagen ange att det ankommer på kommunfullmäktige resp.landstinget att när budgeten fastställs ta ställning till den självfinansieringsom behövs för att kapitalbudgeien skall kunna balanseras och i vilkenulsträckning avskrivningar och andra driftmedel skall föras över lillkapitalbudgeten. Enligtvad som anförs i promemorian är del tveksamt om del medför några praktiskafördelar att ta in bestämmelser om tilläggsstat i lagen. Ett tilläggsanslagmedför i praktiken att den verksamhel för vilken anslag begärs slipper denkonkurrens som andra verksamheter har utsatts för under bud- 32 1975/76. Prop.1975/76:187 498 getgranskningen.Tilläggsbudget bör förekomma bara när stora ändringar i den fastställda budgetenmåste göras. Kommunallagsutredningenanför att det inte är nödvändigt att införa bestämmelser om uppdelning ikapitalbudget och driftbudget. Om man avstår från sådana bestämmelser, binderman inte utvecklingen, om det skulle vara önskvärt för kommunernaatt närma sitt budgetsystem till det system som utvecklas för de statligamyndigheterna. Man behöver vidare inte, som i kommunalrällskommitténs förslag,på olika ställen i lagtexten återkomma till uppdelningen mellan kapilalbudgetoch driftbudget, Uiredningenframhåller alt begreppel "stat" i betydelsen "budget" inteanvänds i den nya regeringsformen, där begreppel "riksstat" har byttsut mol "statsbudget". Utredningen föreslår därför att ultrycket"utgifts- och inkomststat" i kommunallagarna byts ut mot"budget". Bestämmelsernaom budgetens innehåll bör enligt utredningens mening utgå från de principiellakrav som kan ställas på budgetens innehåll och uppställning. Enligtulredningens förslag skall budgeten, med utgångspunkt i ställningen enligl deavslutade räkenskaperna för det föregående året, innehålla en plan förekonomin under budgetåret. Där skall redovisas de anslag som skall utgå och hurmedelsbehovet skall täckas. 1 det sammanhanget skall skattesatsen anges. Genomen sådan bestämmelse anges enligl utredningens mening attresultatredovisningen bör framgå av budgeten och att budgeten har karaktären avhushållningsplan. Genom ett uttryckligt krav på att budgeten skall redovisa hurde planerade utgiftema skall täckas upprätthåller man kravet på balansering avbudgeten. Förslaget innebär inte några materiella ändringar i förhållande tillde nuvarande bestämmelserna. Utredningentar också upp frågan om fierårsbudgetering och framhåller att några önskemål omlagreglering av sådan budget inte framkommit. En fierårsbudgel kan, anförutredningen, inte vara bindande i fråga om skatteuttag och synes saknaegentliga rättsverkningar, I kommunallagens krav på kommunstyrelsen i fråga omekonomisk och annan planering ligger även ett ansvar för fierårsplaneringen, 1ett längre f)erspektiv är det enligt utredningen tänkbart alt man kan viljaanknyta budgetperioden till mandatperioden och således arbeta med entreårsbudget, förutsätter emellertid särskilda utredningar och ettomfatiande utvecklingsarbete, I nuvarande läge finner utredningen varkenmöjlighet eller anledning att i någol avseende reglera den ekonomiskafierårsplaneringen i kommunallagen. Ilagen bör enligt föreskrivas att budgeten skall vara balanseradoch att tidigare underskott skall täckas eller tidigare överskott disponeras ibudgeten. Av lagen bör också framgå att anslag får finnas för oförutseddabehov. anför att det inte klart framgår av vaduiredningen anför huruvida den bestämmelse som föreslås förbjuder Prop.1975/76:187 499 enkommun alt i en besväriig ekonomisk situation - med stort underskott,tillfälligt stora utgifter, dåligt taxeringsutfall eller brist på disponiblafondmedel - balansera budgeten med förskott, dvs, alt uppskjuta en del avtäckningen till kommande år. Förbundet anser att bestämmelsen inte bör ges enså snäv tolkning. En kommun måste i en sådan situation ha möjlighet alt fördelatäckningen av medelsbehovet enligl vad som bedöms lämpligt med hänsyn lillkommunens planering av ekonomin på . Förbundet framhåller atttyngdpunkten i den ekonomiska planeringen har förskjutits från eitårsbudgelentill fieråriga ekonomiska planer. Någraremissinstanser tar upp frågan om bestämmelser bör meddelas om fierårsbudgel.Statskontoret anför att det politiska arbetet i ökad utsträckning kommer attinriktas på de långsiktiga frågorna och att en stor del av de beslut som fattasi kommunfullmäktige och har räckvidd över åtskilliga år. Föreskrifterom fierårsbudgel skulle betona vikten av att kommunerna i ökad omfattningägnar resurser åt att ulveckla den långsiktiga planeringen. Statskontoretfinner det därför motiverat att komplettera paragrafen med en bestämmelse omatt budgeten skall omfatta en flerårsdd i vilken bedömningar av den meralångsiktiga utvecklingen redovisas. i , Stockholmsläns landstingskommun. och Lunds kommuner samt Föreningen understryker betydelsen av den ekonomiska långtidsplaneringenoch förordar någon form av reglering beträffande denna verksamhel. Några avdessa remissinstanser anför att betydelsen av flerårsbudgeten bör på något sättmarkeras i lagen. förordar en bestämmelse om skyldighel förkommun att upprätta flerårsbudget och anför att man därmed skulle kodifiera enpraxis som råder i många kommuner och öka intresset för fierårsbudgetering, Flerårsbudgetenbör enligt landstingskommun vara det dokument där kommunernasoch landstingskommunernas mera långsiktiga planer presenteras på ett förallmänheten överskådligt och informativt sätt. Det är främst i ett längretidsperspektiv som några avgörande förändringar av verksamheten åstadkoms ochde politiska prioriteringarna kommer till klara uttryck. Mot bakgrund häravframhåller landstingskommunen att institutet flerårsbudget bör nämnas iparagrafen, är inne på liknande tankegångar och framhåller detsom önskvärt att man i lagtexten ger uttryck för det angelägna i att en budgetinte bara blir en sifferredovisning utan även speglar kommunensverksamhetspolitik och ambitioner. FöreningenSveriges kommunala förvaltningsjurister delar däremoi utredningens uppfattningalt bestämmelser om fierårsbudgel inte bör meddelas. En fierårsbudgel börenligl föreningens mening fungera som ett målsättningsprogram och inte varabindande för mandatperioden eller , länslandstingskommun och ger uttryck för samma uppfattning. Prop.1975/76:187 500 Paragrafenhar, med några justeringar, utformats i enlighet med utredningens förslag. innebär den inte någon ändring i förhållande till de nuvarandebestämmelserna. 1 försia stycket föreskrivs att kommun och landstingskommunåriigen skall upprätta budget . I likhet med utredningen har jagfunnit det lämpligt att byta ut uttrycket "utgifts- och inkomstslat"mot uttrycket "budget". 1andra stycket kommer de viktigare kraven på en budget till ullryck. Budgetenskall sålunda ulgå från ställningen enligt de avslutade räkenskaperna för åretföre det år då budgeten upprättas. Den skall innehålla en plan för ekonominunder budgetåret samt redovisa de anslag som skall utgå och hur anslagen skalltäckas samt ange skattesatsen. Jag kan inte finna anledning att närmare än såreglera innehållet i budgeten. efterlyser klarhet i frågan huruvida paragrafen medger kommunatt i en besvärlig ekonomisk siluation balansera budgeten med förskott, dvs,uppskjuta en del av täckningen till kommande år.