prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — (jfr 5 § StjL) inte skall inskränka organisationensmöjlighet att via 26 § FKL vinna inflytande på fUlsättnings-frågor. Detföratsätter emellertid enligt organisationerna att det grundlagenliga kravetpå saklig grand kan utformas i kollektivavtal och att det ges möjlighet atttillgripa stridsåtgärder i fråga om saklig grand. Något hinder härför tordeinte föreligga, anser organisationema. SF åberopar för sin del 7 § LÄS somförebild. SAV vill sätta i fråga, om inte i StjL bör införas en bestämmelse sominnebär att i den mån regeringen förordnar om det avtal skulle kunna träffasom rätt för arbetstagarorganisation att i s. k. förordsfullmäktige eller påannat sätt avge yttrande i tillsättningsärende. Enligt 5 § tillsätts tjänst av regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer, om annat inte är föreskrivet. I fråga omtjänst vid domstol eller vid förvaltningsmyndighet som lyder under regeringenfinns en motsvarande bestämmelse redan i grandlagen (11 kap. 9 § första stycket 1975/76:105 Bilaga 2 11 f RF).Här kan också nämnas att besvär mot myndighels beslut i tUlsätt» ningsärendeförs hos regeringen, om annat inte särskUt föreskrivs (18 § allmänna verksstadgan;jfr 11 § förvaltningslagen). ÄRK:s förslag torde innebära att 5 § bör behållas ibefintligt skick, så länge grandlagen inte ändras (SOU 1975: 1 s. 649). utgår i sitt remissvar frånatt besvär i tjänstetUl-sättningsärende alltjämt skall prövas av regeringen. 16 § första och andra styckena har tagits in bestämmelser om förfarandet vidtjänstetillsättning. Bestämmelserna avser de fall där det ankommer på annanmyndighet än regeringen att tillsätta tjänst. Som huvudregel gäller att tjänstskall kungöras ledig till ansökan, om regeringen inte bestämmer annat (förstastycket). Vid tillsättning av ledig-kungjord tjänst får tas hänsyn bara tillansökningar som har kommit in före ansökningstidens utgång (andra stycket).Dock får en för sent inkommen ansökan beaktas, om särskilda skäl föreligger.Enligt tredje stycket meddelar bl. a. regeringen bestämmelser om förfarandet iövrigt vid tjänstetillsättning. Så har skett främst i 814 §§ StjS. Bemyndigandeti tredje stycket avser också tjänst som tillsätts av regeringen själv. Iförordningen (1975: 441) om verkan av lönegradsändring av tjänst m. m. harockså meddelats föreskrifter av intresse i detta sammanhang (jfr prop. 1975: 1bU. 8, InU 4, rskr 218). Enligt förordningen blir tjänst, som iB-listeförhandling har höjts generellt på grand av gällande normer förlönegradsplacering, inte föremål för tillsättningsförfarande. Innehavaren avtjänsten får i stället automatiskt den nya lönegradsplaceringen. Detsammagäller när bara någon eller några av tjänsterna inom samma grapp flyttats uppefter B-listeförhandlingar, om avtalet utvisar vUken eller vilka tjänster somändringen avser. IARK:s förslag har 6 § StjL fått utgå ur lagtexten (SOU 1975: 1 s. 649). Avtalskall således enligt förslaget kunna träffas såväl rörande frågor huravidatjänster skall ledigkungöras eller ej som beträffande utformningen avansökningsförfarandet och om dess rättsverkningar. Enligt ÄRK:s mening bör dockde särskilda regler om tiUsättningsfö rf ärandet som återfinns i administrativaförfattningar främst StjS stå kvar såsom "rättesnöre" förmyndigheterna, så att det avtalslösa tillståndet inte blir oreglerat. Isitt remissyttrande anför SAV att det mot bakgrund av reglerna i 11 kap. 9 § RFoch i 4 § StjL även i den lydelse sistnämnda paragraf skulle få enligt ARK:sförslag synes naturligt att statsmakterna fritt får avgöra huruvida en vakanteller ny tjänst skall ledigkungöras eller inte. SAV sätter i fråga, om det ens med förslaget skuUe bli möjligt att sluta ett giltigt avtal om attledigkungörande inte skall ske beträffande vissa tjänster. Ett avtal av sådantinnehåll skulle nämligen enligt SAV inkräkta på myndighetemas möjlighet atttillämpa grundlagen. SJ hänvisar till sitt vid 4 § anförda uttalande.Lantbruksstyrelsen 1975/76:105 Bilaga 2 116 utgårfrån att de förhandUngar som enligt förslaget avses äga rum i fråga omledigkungörande och utformning av ansökningsförfarandet skall ske centralt. Isamband med redogörelsen för 7 § bör nämnas att det hos staten enligt gäUandeförfattningar förekommer fem olika s. k. tjänstetyper, nämligen ordinarietjänst, extra ordinarie tjänst, extra tjänst, arvodestjänst och göromålsförordnande(jfr 3 § StjS). Vid sidan härav finns vikariat av två slag: långtidsvikariat(15 § första stycket StjS) och korttidsvikariat. Äv 7 § första och andrastyckena StjL framgår att det också finns fem anställningsformer, nämligenfullmakt, konstitutorlal, förordnande för bestämd tid, förordnande tills vidare(utan tidsbegränsning) och förordnande tills vidare dock längst till visstidpunkt. När en tjänst resp. ett vikariat tillsätts, används en vissanställningsform. Denna skall anges i anställningsbeviset (8 § StjL). I 7 §meddelas grundläggande bestämmelser om de olika anställningsformemasanvändningsområden. Fullmakt och konstitutorlal innebär en högre grad avanställningstrygghet än förordnande. Huvudregeln är att ordinarie tjänsttillsätts med fullmakt eller konstitutorlal och annan tjänst med förordnande.Där särskilda skäl föreligger, kan även ordinarie tjänst tillsättas medförordnande. Ordinarie domartjänst skall dock alltid tUlsättas med fullmakt.Flertalet statUga tjänster tillsätts med förordnande av något slag. I regelskall förordnande utan tidsbegränsning användas. Enligt tredje stycket, somgäller , får sålunda förordnande för bestämd tid ellertills vidare längst till viss tidpunkt dvs. tidsbegränsat förordnande iregel meddelas endast om det föranleds av arbetsuppgifternas särskilda beskaffenheteller om anställningen gäller provtjänstgöring, praktikarbete eller vikariat(jfr 5 § LAS). EnUgt samma stycke kan regeringen dock meddela avvikandeföreskrifter (jfr även 2 § andra meningen LAS). Detta har skett bl. a. ikungörelsen (1974: 1007) om tidsbegränsning av statUgt löneregleradanställning, m. m. Denna kungörelse har kommit till i nära samverkan med destatsanställdas huvudorganisationer. För att undanröja varje oklarhet om vadsom gäller i fråga om oriktigt beslut om tidsbegränsning stadgas sedan den 1januari 1975 i 7 § fjärde stycket StjL att förordnande, som meddelas i stridmot tredje stycket eller mot föreskrift som avses där, på yrkande av tjänstemannenskall förklaras gälla tills vidare utan tidsbegränsning (jfr prop. 1974: 174 s.72). Av 51 § StjL framgår att mål härom handläggs enligt LRA. ARK föreslår att första och andra styckena i 7 §behålls oförändrade men uttalar att frågan om valet mellan de i StjLangivna anställningsformerna i princip bör höra till avtalsområdet (SOU 1975:1 s. 650; jfr s. 651). Detta skulle enligt ARK följa av förslaget till nyutformning av 3 §, i den mån nämligen avtal inte gör intrång på statens rättoch möjlighet att bestämma över myndighets verksamhet. ARK, som bortser frånfjärde stycket i 7 §, föreslår vidare att tredje stycket i denna 1975/76:105 Bilaga 2 117 Likaså föreslås upphävande av 2 § andra meningen LAS. Syftet härmed äratt uppnå en ordning där avvikelser från 5 § andra stycket LAS även förstatstjänstemännens del kan ske avtalsvägen enligt 3 § andra stycket LÄS (SOU1975: 1 s. 561). Vidare skulle uppnås att man för statstjänstemän iverksledande eller därmed jämförlig ställnmg helt slopade de nu i StjL lagfästainskränkningama i arbetsgivarens rätt att tidsbegränsa anställningen (jfr 1 §andra stycket LÄS). Förslagetatt ändra LAS behandlas i bil. Enligt8 § skaU arbetstagaren i regel få ett anställningsbevis, som visar att han ärtjänsteman. I beviset skall också, som har nämnts vid 7 §,anställningsformen anges. ARKanser att anställningsbevisen numera väsentligen har förlorat intresse,eftersom statens arbetstagare i regel anstäUs som tjänstemän (SOU 1975:1 s.651). Enligt förslaget skall frågor om sådana bevis och deras innehåU förasöver till det avtalsbara området. Därför bör 8 § utgå ur StjL. Motsvarighet tiUbestämmelsen bör dock enligt ARK, i avvaktan på avtal, tas in i administrativförfattning (närmast StjS). I 9 § regleras frågor om tillsättning av vikariat.Enligt första stycket skall ledigkimgörande ske bara när det föreskrivs avregeringen eUer myndighet som regeringen bestämmer (jfr 6 § om tjänst). Enligtandra stycket tUlsätts vikariat med förordnande som anges i 7 § andra stycket. ARK vill upphäva första stycket i 9 § på skäl somhar anförts vid 6 §. Däremot föreslås att 9 § andra stycket behålls (jfr 7 §första och andra styckena). I 10 § StjL meddelas allmänna bestämmelser omstatstjänstemans åligganden. I 11, 12 och 55 §§ StjL finns bestämmelser omtjänstemans åligganden i vissa särskUda hänseenden. Jag tar nu upp dessa bestämmelser.Föreskriftema i 17 § har behandlats tidigare (avsnitt 9.1). 10§ föreskriver en allmän lydnadsplikt för tjänsteman. Han skall sålunda ställasig tUl efterrättelse instruktion, arbetsordning och andra allmännabestämmelser om arbetet samt särskilda föreskrifter rörande hanstjänsteutövning {första stycket). Vidare skall han oberoende av fastställdarbetsfördelning lämna det biträde som förman bestämmer {andra stycket). Utöverbestämmelserna i 10 § StjL finns för vissa områden andra allmänna bestämmelsermeddelade i lag, t. ex. i i fråga om domare. Grundläggandebestämmelser om myndigheternas verksamhet finns i de olika myndigheternasinstraktioner och i andra författningar som utfärdats i administrativ ordning.AUmänna bestämmelser om arbetet hos myndighetema finns också intagna i allmännaverksstadgan. Utöver de nu nämnda bestämmelsema gäUer också de arbetsordningaroch 1975/76:105 Bilaga 2 118 allmännabestämmelser i övrigt om arbetet som myndighetema utfärdar. Dessutom utfärdasofta särskUda föreskrifter för vissa speciella kategorier av tjänstemänangående deras tjänsteutövning. Tjänsteman är skyldig att följa även sådanaföreskrifter. Alla dessa föreskrifter anger i princip ramen för den enskildetjänstemannens åligganden i tjänsten. Föreskriften i 10 § andra stycket åläggeremellertid tjänsteman att lyda en förmans order även om denna innebär atttjänstemannen tas i anspråk för andra arbetsuppgifter än dem som annars ankommerpå honom. Tjänsteman är på grand av nämnda föreskrifter skyldig alt finna sigi långtgående ändringar av sina tjänstgöringsförhållanden. Han anses t. ex.vara skyldig att underkasta sig ändrade bestämmelser om tjänstgöringsområdeoch stationeringsort samt sådan vidsträcktare eller ändrad tjänstgöring hosmyndigheten, som inte i grand ändrar tjänstens beskaffenhet. Behovet avomstationering är särskilt stort inom bl. a. utrikesförvaltningen,försvarsmakten och kommunikationsverken. Lydnadsplikten enligt 10 § torde dock inte gällaunder alla förhåUanden. Om tjänstemannen till åtlydnad av en order skulletvingas utföra en lagstridig handling, bör han således kunna underlåta att lydaordem. Detsamma torde gälla, om ordern uppenbart inte har med tjänsten attgöra. Berör ordern ett avtalsreglerat område på sådant sätt att tjänstemannentvingas åsidosätta vad som åligger honom enligt avtal, kan han också vägra attlyda ordem (jfr prop. 1973: 177 s. 34). Genom en ändring av bestämmelsen omavtalsförbud i 3 § StjL har fr. o. m. frågor om ledning ochfördelning av arbetet gjorts i princip avtalstillåtna. 10 § har dock lämnatsulan ändring. En särskild straffsanktionerad lydnadspUkt gällervidare för krigsmän enligt 21 kap. 1 och 2 §§ . Om krigsman vägrareller underlåter att lyda förmans befallning, kan han dömas tilldisciplinstraff eller fängelse. Samma påföljd stadgas också, om han i ställetotillbörligen uppehåUer befattningens fullgörande. Som krigsmän anses bl. a. desom är anställda inom krigsmakten som officerare eller meniga. Regeringen fårförordna att även andra anställda vid krigsmakten skall vara krigsmän. ibrottsbalkens mening (21 kap. 20 § ). På den privata delen av arbetsmarknaden ansesarbetstagares arbetsskyldighet följa direkt av arbetsavtalet utan att fråganbehöver ha fått en uttrycklig reglering i avtalet. I den mån annat inte haravtalats anses arbetsgivaren ha rätt att leda och fördela arbetet på det sätthan finner bäst. Med ARK:s synsätt skall hela det offentligaanställningsförhållandet uppfattas som grundat på avtal. Förekommandelydnadsplikt och arbetsskyldighet bör i konsekvens härmed anses ha sin grund iavtal även i faU där arbetsgivaren med stöd av 3 § StjL skaU kunna förfoga överviss arbetsledningsfråga. ARK föreslår att 10 § utgår ur StjL. På det områdesom sålunda blir fritt för avtal torde enligt ARK de principer för bedö- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 119 mandeav arbetsskyldighetens omfattning som gjort sig gällande på den privataarbetsmarknaden komma att vinna inträde. I avsaknad av uttryckligaavtalsbestämmelser får i kollektivavtalsbundna förhållanden ramen för denoffentliga myndighetens verksamhet och tjänstemannens allmännayrkeskvalifikationer antagas bli avgörande för omfattningen av denna skyldighet(jfr AD:s dom 1929 nr 29). Träffas avtal i arbets-skyldighetsfrågoma bliremellertid enligt ARK läget ett annat. Den centrala betydelsen av den nya avtalsfrihetenenhgt 3 § och avskaffandet av 10 § är enligt ARK att man öppnar dörren förförhandlingar och avtal i hithörande frågor och att man härigenom gör detmöjligt att även inom den offentliga sektom tillämpa det regelsystem, som harbyggts upp med sikte på bl. a. frågor rörande arbetets ledning och fördelning iförslaget tUl FKL. Fleraremissinstanser biträder ÄRK:s förslag alt stryka den offentligrättsligaregleringen av lydnadsplikten, däribland AD, generaltullstyrelsen,i , domänverket, SF och TCO. AD finner detsålunda befogat att, såsom ARK gör, anlägga en privaträttslig syn på hela detoffentliga anställningsförhållandet och se detta som till alla delaravtalsgrundat. En sådan ändrad grundsyn blir en i det närmaste självklarkonsekvens av de materiella ändringar i tjänstemanna-lagstiftningen som delsredan genomförts i samband med ämbetsansvars-reformen, dels nu föreslås av ARK.Ett fasthållande vid det gamla betraktelsesättet synes dessutom enligt AD:smening i konsekvensens namn kräva alt lagregleringen rörande de statligatjänstemännens arbetsskyldighet och lydnadsplikt inom det avtalsförbjudnaområdet kvarstår oförändrad. Skall arbetsskyldigheten inom detta område inteanses ha sin grund i avtal, bör den i stället grandas på särreglering i lag.Delta skuUe medföra en betydande begränsning av den avtalsfrihet som ARK velattUlförsäkra de offentliga tjänstemännen. Visserligen skulle man väl enligt ADkunna anse föreliggande arbetsskyldighet och lydnadsplikt inom detavtalsförbjudna området följa av det offentliga anställningsförhållandetsnatur eller något liknande och därmed undgå att begränsa avtalsfriheten genomen lagreglering motsvarande den i 10 § StjL. Detta skulle emellertid enligt ADvara detsamma som alt anse tjänstemännens åligganden följa avansläUningsavtalet. finner det positivt att 10 § föreslåsutgå och att möjlighet därmed öppnas för alt förhandla om frågor som berör deanställdas allmänna åligganden. Deras arbetsmotivation ocharbetstillfredsställelse kan enligt styrelsen föratses öka om de genomförhandlingar får möjlighet att påverka dessa frågor. En föralsättning för attde anställdas medinflytande skall bli reellt är dock attförhandlingsverksamheten inom här avsett område i hög grad decentraliseras. Iett centralt avtal för statstjänstemannaområdet bör därför endast tas in enmera aUmän bestämmelse som motsvarar dagens 10 § medan förhandlingar omutformningen av arbetsordningar, tjänst- 1975/76:105 Bilaga2 120 göringsreglementen,arbetsinstraktioner och liknande bör ske inom de olika myndighetema på den nivåvarom lokal överenskommelse kan träffas, anser styrelsen. SF och TCO finner dettillfredsställande att bestämmelsema i 10 § försvinner och attarbetsskyldighetens innehåll och omfattning görs beroende av avtal. Andraremissinstanser menar att nuvarande reglering i 10 § bör behållas. Till dennagrupp hör ÖB, , SAV samt länsstyrelserna i Stockholmsoch . ÖB pekar på att det inom försvarsmakten fortfarande gälleren lydnadsplikt för krigsman enligt . Slopas 10 §, uppstår enligtÖB en inkonsekvens i regleringen. ÖB anser att statens och därmed medborgamaskrav på lydnad och arbetsprestation inom försvaret motiverar att fråganregleras genom lag och att det därmed är ett anställnmgsvUlkor förstatstjänstemannen som inte är förhandlingsbart. befarar attupphävandet av 10 § skulle medföra vanskligheter för viktiga samhällsfunktionerinom försvaret, polisen, sjukvården m. m. Visserligen skulle StjL alltjämtinnehålla regeln i 54 § om tjänsteplikt under krig eller vid krigsfara, menför uppehållande av erforderUg beredskap krävs enligt materielverket atttjänsten fungerar tUlfredsställande även när krig eller krigsfara inte råder.En legalisering av utvidgade möjligheter att motverka de för rikets säkerhetoch samhället i övrigt fundamentala funktionema innebär därför ett allvarligtrisktagande. Lagstiftning kan inte byggas enbart på tillit till framtidaavtalsslutande parters goda vilja, eftersom man ingenting vet om deras framtidaföreträdares vilja att rätt braka den makt och det förtroende man ger dem genomlagstiftningen. Om man bygger lydnadsplikt och arbetsskyldighet på avtal, kandetta enligt materielverket också komma att medföra att dessa skyldighetervarierar från tid till annan, beroende på partemas förhandlingsposition. Gradenav lydnadsplikt och arbetsskyldighet kan således komma att bli beroende avhuravida det är arbetsgivarens eller arbetstagarens "marknad" vidavtalstillfället. Det synes knappast lämpligt att statens krav på lydnad ocharbetsprestationer skall kunna förhandlingsvägen pressas tUlbaka under tiderav minskad tillgång på arbetskraft. För statens och därmed medborgamas del bördet enligt materielverket vara ett starkt intresse att statens tjänstemänkontinuerligt har samma plikt att fungera, oavsett konjunkturväxlingarna. Ättlydnadsplikten och arbetsskyldigheten i stället skulle hämta sittstöd i arbetsavtalen förefaller materielverket alltför riskabelt församhället. anser därför att det i klar lagtext bör slås fast deskyldigheter härvidlag som statsförvaltningens anställda har för att de församhället i dess helhet nödvändiga funktionerna skall säkerställas. Sistnämndauppfattning delas av läits-styrelsen i . Och iStockholms län sätter i fråga, om inte den nuvarande inskränkningen i avtalsfrihetenbeträffande lydnadsplikt och arbetsskyldighet bör kvarstå som undantag för i 1975/76:105 Bilaga 2 121 vartfall vissa kategorier av offentligt anställda. framhåller attdenna fråga bör utredas ytterligare. SAV pekar på att det med hänsyn till deförändringar som myndighetemas verksamhet och organisation fortlöpandeundergår och tUl att myndigheternas verksamhet måste fullgöras i enlighet med RFoch andra författningsbestämmelser har ansetts nödvändigt att myndigheternautan inskränkningar genom avtal och utan rätt för arbetstagarsidan att vidtastridsåtgärder kan bestämma vilka arbetsuppgifter varje tjänsteman skallutföra, besluta om ändrmg av dessa arbetsuppgifter samt bestämma omtjänstgöringsort och verksamhetsområde. SAV pekar på att enligt ett uttalandei prop. 1973: 177 (s. 36) bestämmelsema i 10 § inte utgör hinder mot avtal omt. ex. principieUa regler om utövandet av arbetsledningen (såvida avtalet inteavser eljest avtalsförbjudna frågor), arbetsmiljöfrågor, utbildning, informationetc. SAV sätter därför i fråga, om inte reglema i 10 § bör behållas i den månde gäller frågor som rör myndighets verksamhet eller andra frågor som enligt 3§ StjL eller annan regel skall vara undantagna från avtalsområdet. SJåberopar i detta sammanhang vad som har anförts vid 4 §. Vissainstanser ställer sig tveksamma till upphävandet av stadgandet i 10 § omlydnadsplikt och arbetsskyldighet. Enligt SÖ är förslaget en konsekvens avARK:s principiella uppfattning att hela det offentliga anstäUningsförhåUandetskall ses som grandat på avtal. ÄRK:s resonemang (SOU 1975: 1 s. 642 och 643)förefaller SÖ vara oklart. I varje fall är det enligt SÖ svårt att få en klaruppfattning om det rättsläge som skulle uppkomma. SÖ hänvisar i denna del bl.a. till uttalandet att med ÄRK:s synsätt den nya lagregeln om ogiltighet avavtalsvillkor under vissa förutsättningar normalt inte behöver medföra attenskilda villkor i träffade avtal skall anses ogiltiga, utan att de i ställetbör anses gälla efter ordalagen med den imderförstådda begränsningen att deinte får tillämpas så att myndighets verksamhet omöjliggörs. Uttalandet ärvisserligen generellt, vilket enligt SÖ inte gör det mindre betänkligt, men detgörs i anslutning till en diskussion om konsekvenserna av avskaffandet av 10 §i relation till ogiltighetsregeln. Frågan behöver enligt SÖ närmare övervägasoch belysas. Kammarrätten i slutligen anser att det vore värdefulltom lydnadsplikten på något sätt kom till klart uttryck. Där den inte föreliggerbör detta kunna sägas ut i avtal. Om bestämmelsema finnes böra utmönstras urStjL, borde de enligt kammarrätten kunna överföras tUl StjS för att i vartfall gälla vid avtalslöst tillstånd. Därmedlänmar jag t. v. 10 §. I 11 § behandlas frågan om statstjänstemännensskyldighet att utöva annan statlig tjänst än den egna. Första stycket åläggertjänsteman en allmän skyldighet att som vikarie eller annars för kortare ellerlängre tid utöva annan tjänst än sin egen (jfr 18 § StjS). I 11 § andra stycketförsta meningen begränsas skyldigheten för innehavare av ordinarie do- 1975/76:105 Bilaga 2 122 martjänstatt utöva annan tjänst till att avse bara jämställd eller högre domartjänst vidden domstol han tillhör. Enligt andra meningen av stycket är dock annanordinarie underrättsdomare än skyldig att, tjänstgöra som ledamot iannan underrätt inom samma hovrättsområde vid handläggning för vUken krävsflera lagfama domare än en. Enligt 11 § tredje stycket får regeringenföreskriva att tjänsteman hos central förvaltningsmyndighet eller hos myndigheteller inrättning, som lyder under central förvaltningsmyndighet, skall varaskyldig att utöva tjänst vid icke statiig myndighet eUer allmän inrättning somstår under tillsyn av förvaltningsmyndigheten. Sådan föreskrift får dockmeddelas bara om särskUda skäl föreligger. Det är avsett att skyldigheten skallkunna åläggas utan tidsbegränsning vid organisationsförändringar (prop. 1965:60 s. 164). Från skyldighet att utöva annan tjänst bör skiljasskyldigheten enligt 34 § första och andra styckena StjL för tjänsteman som äranställd med fullmakt eUer konstitutorlal att i vissa fall låta sig förflyttastill annan tjänst. Till denna fråga återkommer jag i samband med behandlingenav frågan om anställnings upphörande m. m. (12.1.5). ARK menar att bestämmelserna i första och tredjestyckena samt andra styckets andra mening i 11 § bör slopas. Härigenom blirfrågan om skyldigheten att utöva annan tjänst hänförlig tUl det avtalstillålnaområdet. Om bestämmelserna avskaffas, kan visserligen rättsläget enUgt ARK iavsaknad av avtalsbestämmelser synas i viss mån oklart när det gäller attavgöra hur långt "utövningsskyldigheten" skall anses sträcka sig vidtillämpning av de principer som gjort sig gällande på den privataarbetsmarknaden. Skäl kan emellertid enUgt ARK anföras för att skyldigheten ivart fall har det innehåll som redovisas i 18 och 19 §§ StjS. Bestämmelsen i 11 § andra stycket första meningenStjL om att ordinarie domare inte är skyldig att utöva annan statlig tjänst änjämställd eller högre domartjänst vid den domstol han tillhör bör enligt ARKbehållas. Den är enligt ARK att se mot bakgrund av stadgandet ill kap. 5 § ordinarie domare i princip inte får förflyttas tiU annan tjänst.Detta förbud mot förflyttning har ansetts inte böra kunna kringgås genom attdomare görs tjänstledig från sin tjänst och åläggs att eventuellt underbegränsad tid utöva en annan tjänst. Eftersom regeln i 11 § andra stycketförsta meningen har kommit tUl för att utesluta möjligheten att kringgågrandlagen, synes den enligt ARK böra stå kvar även .