prop · FZ0347 · 1975-12-31 00:00:00 — i Stockholmanser den föreslagna reformen ägnad att leda till ökad arbetsbörda för rällshjälpskansliernaoch atl personalförstärkningar är påkallade. Rältshjälpsreformenhar nu varit i krafl . Systemet har i det stora hela fungerattillfredsställande och de förhoppningar som ställdes på reformen får i huvudsakanses infriade. Att en reform av 1975/76:47 30 dennaomfattning inte med en gång får sin i alla avseenden slutliga utformning stoddock klart redan vid reformens tillkomst. Bl.a. förutsatte när rältshjälpslagenantogs all systemet skulle ses över när tillräcklig erfarenhet hade vunnits avdess tillämpning (JuU 1972:12 s. 30, 36, 38 och 40 samt JuU 1973:1 s. 38).Frågan om en sådan översyn aktualiserades vidare i samband med atlförslag lades fram för om vissa smärre ändringar i rältshjälpslagen (prop.1974:71). Med hänsyn till den korta tid systemet hade varit i tillämpning ansågjag det då inte vara möjligt atl göra någon samlad bedömning av utvecklingen pårättshjälpsområdet. 1 avvaktan på en sådan översyn borde man begränsa sig lillall endasi la upp sådana frågor där speciella ölägenheter hade visat sigföreligga (prop. s. 16). anslöt sig i princip lill denna uppfattning (JuU1974:18 s. 7). Somhar nämnts inledningsvis har domstolsväsendets organisations-nämnd () underhösten 1974 gått igenom hur rättshjälpssystemel fungerat i praktiken. Genomdenna undersökning har belysts inle bara ärendetillströmning och ärendestruklurulan också problem av skilda slag som har visat sig vid tillämpningen av rältshjälpslagen.1 DON:s promemoria läggs fram förslag till ett antal ändringar i denna lag föralt råda bot på vissa mindre brister. Ändringarna rör rällshjälpsnämndsorganisation och de olika rätlshjälpsformerna. Härutöver för också framsynpunkter på tänkbara ändringar av mer genomgripande natur. Dessa gällerfrämst reglerna om allmän rättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnd ochrådgivning, men även andra delar av rättshjälpssystemet föreslås reviderade.Enligt DON:s mening bör dock en mer genomgripande revision av reglerna anslå i avbidanpå en allmän översyn av systemet. att dela upp reformarbetet pä rällshjälpsområdel i etapper har överlagfått positivt gensvar vid remissbehandlingen av promemorian. För egen del harjag gjort den bedömningen att den mer vittgående frågan om ändring i självakonstruktionen av rättshjälpssystemel bör utredas i särskild ordning. Nyligenhar därför särskilda sakkunniga fåtl i uppdrag att göra en allmän översyn av rättshjälpssystemel.Utredningsarbetet bör enligl direktiven till de sakkunniga i första handinriktas på alt effektivisera de olika rätlshjälpsformerna, varvid såväl dessastillämpningsområde och innehåll som olika organisatoriska frågor aktualiseras.Utgångspunkten bör dock vara all allmän rättshjälp även fortsättningsvis skallutgöra grunden för systemet, kompletterad med rättshjälp ål misstänkt ibrottmål och rättshjälp genom offentligt biträde. Beiräffande direktivensnärmare innehåll får jag hänvisa lill bilaga 2. Detarbete som ankommer på utredningen om en allmän översyn av rättshjälpssystemelkommer givelvis atl ta viss lid. Även om arbetet bedrivs skyndsamt är delknappast realistiskt alt räkna med att något 1975/76:47 31 förslagpå grundval av utredningsresultatet skall kunna läggas fram för riksdagentidigare än vid /78. Vissa av de frågor som berörs i avser emellertid smärre justeringar i rättshjälpslagen vilkasgenomförande inte bör anstå i avbidan på alt utredningens arbete slutförs. Detgäller förslag till ändringar av huvudsakligen praktisk arl som i allmänhethar biträtts av remissinstanserna. Som jag förutskickade i direktiven till desakkunniga bör sådana begränsade frågor tas upp lill behandling särskilt. Defrågor jag avser rör rällshjälpsnämnds sammansättning och beslulsförhet,kostnad för expeditions- och exekulionsavgift, ersättningsskyldighet för räntapå rättshjälpskostnad och beslut om upphörande av rättshjälp åt misstänkt ibrottmål. Ocksåpå en annan punkt anser jag det vara av vikt att rättshjälpssystemelkompletteras utan att man avvaktar en genomgripande översyn. Frågan om statlighjälp för bekostande av särskilt utsedd skiftesman vid bodelning efter äktenskapsskillnadbehandlades redan vid rättshjälpsreformens tillkomst (prop. 1972:4 s. 337 och JuU1972:12 s. 31). uttalade sig därvid för all man borde överväga enordning som gjorde del möjligt alt ersättning till skiftesman i sådana fall iprincip betalas av allmänna medel. Frågan berördes också vid riksdag (JuU1974:18 s. 11). I den tidigare berörda departementspromemorian har ett förslagtill lösning av spörsmålet lagts fram. Förslaget har med vissa lagtekniskapåpekanden biträtts av remissinstanserna. Vidtillämpningen av lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgarei utlandet m.m. har det uppkommit en fråga om ändring i reglerna omåterbetalningsskyldighet till statsverket i visst fall. Även denna fråga börlämpligen tas upp . av ordförande och fyra ledamöter,av vilka två är lekmän och två advokater. Den ene advokaten skall varaanställd på allmän advokatbyrå och den andre vara enskilt verksam. DONföreslår i första hand all sammansättningen begränsas lill tre ledamöter,nämligen ordförande, en lekman och en advokat. Del bör inte krävas attadvokaten är knuten till någon bestämd verksamhetsform. Enligl skulle en minskning av ledamots-antalet göra handläggningen vidnämnden smidigare ulan all för den skull försämra prövningens kvalitet. Vidremissbehandlingen har förslaget rönt kraftig kritik. Flertalet remissinstanseravvisar tanken på att minska antalet ledamöter i rättshjälpsnämnd. Délframhålls att nämnden behöver tillgång till den 1975/76:47 32 samladekunskap och erfarenhet som den nuvarande sammansättningen erbjuder. Ättadvokaterna representerar olika verksamhetsområden med erfarenheler frånskilda slag av rättsliga ärenden bedöms som särskilt värdefullt. Ocksåjag anser att antalet ledamöter i rältshjälpsnämnd bör behållas oförändrat.Särskilt i ärenden av principiell betydelse eller i ärenden som annars är avsärskild vikt måste det vara en fördel att del inom nämnden finns tillgång tillett brett kunskaps- och erfarenhetsunderlag. Vad gäller advokatledamöterna börerinras om de skillnader i ärendestrukturen som finns mellan allmän och enskildverksamhet på området. Vadjag nu har sagt innebär dock inte att rättshjälpsnämnden i sin hittillsvarandesammansättning måste avgöra alla ärenden som inte skall avgöras av handläggarepå nämndens kansli. Åtskilliga sådana ärenden torde vara av den art ochomfattning att de kan prövas i en mindre sammansättning. föreslår i andrahand att beslulförhetsreglerna ändras så att nämnd i enklare fall kan prövaärende med sammansättningen ordförande, två lekmän och en advokat. Remissinstansernaihar utan undantag ställt sig positiva till en ändring av beslulförhetsreglerna.Olika förslag lill ändringens innehåll har emellertid presenterats. Utomsåvitt avser brådskande fall vill ingen instans gå längre än alt nämnden föratt vara beslutför skall beslå av ordförande och två ledamöter, av vilka enskall vara lekman och en advokat. Flera instanser menar att nämnden bör vara beslutförmed ordförande, två lekmän och en advokat. Någon hävdar dessutom att sistnämndaalternativ bör förekomma bara i vissa särskilda förfalls-situationer, t.ex. vidjäv för viss advokatledamot. Föregen del anser jag inte att det är nödvändigt att samtliga rättshjälpsnämndensledamöter deltar i sådana avgöranden som är av mer rutinartad karaktär. Ävenmed en mindre sammansättning bör nämnden kunna anses representativ för de olikahuvudintressen som den avses skola spegla. Jag förordar därför atträttshjälpsnämnd i ärende som inte är av särskild vikt skall vara beslutför medordförande och minst två andra ledamöter. Äv dessa bör alltid åtminstone envara lekman. Jag förutsätter att det i regel är lämpligt alt också en advokatingår i den mindre sammansättningen. Någon anledning atl härvid krävatillhörighet till visst verksamhetsområde för advokatens del finns enligt minmening inle. Några principiella motsättningar i nämndarbelet beroende på omadvokaten är anställd på allmän advokatbyrå eller är enskilt verksam har integett sig till känna. Medhänsyn till det anförda föreslår jag att 5 § första stycket rältshjälpslagenändras så att rättshjälpsnämnd är beslutför med ordföranden och minst två andraledamöter, varav en inle är advokat, i ärende som inte är av principiellbetydelse eller annars av särskild vikt. 1 övrigt skall samtliga 1975/76:47 33 En följd av förslaget är att nämnden blir beslutför med -utöver ordföranden - bl. a. två lekmän och en advokat eller en lekman och enadvokat. Tjänsteman vid rättshjälpsnämnd får enligt rältshjälpslageni den utsträckning regeringen bestämmer på nämndens vägnar slutligt pröva rätlshjälpsärende.Sådan tjänsteman skall vara lagfaren och ha erfarenhet av domstols- elleradvokatverksamhet. Med stöd av bemyndigandet i lagen har i instruktionen förrättshjälpsnämnderna föreskrivits att ärende eller grupp av ärenden som inte ärav större vikt eller av principiell betydelse får överlämnas till tjänstemanvid . Beslut om avslag får dock meddelas i denna ordningbara när saken är uppenbar eller brådskande och då alltid medanmälningsskyldighet till nämnden. DONhar funnit att beslut i flera typer av rättshjälpsärenden inte kräver denkvalificerade juristkompeiens som lagen anger utan kan fattas av erfarenbiträdespersonal. Beslut av den arten ingår i en myckel slor del av antaletärenden vid rättshjälpsnämnd. Det kan t.ex. gälla beviljande av allmänrättshjälp i helt klara fall. föreslår alt kravet på lagfarenhel ocherfarenhet av domstols- eller advokatverksamhet inte skall ställas upp för detyper av beslut som har berörts. Vidare föreslås alt gällande bestämmelserom handläggares kompetens förs över från rättshjälpslagen till instruktionenför rättshjälpsnämnderna, så att samtliga behörighetsfrågor får sin regleringdär. Vidremissbehandlingen har förslaget mottagits väl. Flertalet remissinstanseranser att det med hänsyn till mängden av rutinärenden behövs en utvidgadmöjlighet att delegera beslutsrätten. Det framhålls att även andra grupper avbeslut än de nämner bör komma i fråga för delegation till biträdespersonal. Ocksåjag anser det viktigt att högre kompetenskrav inle upprätthålls förbeslutanderätten i rättshjälpsärenden än avgörandets beskaffenhet kräver. Jaganser därför att delegation bör kunna ske i större utsträckning än som hittillshar skett. För att uppnå detta syfte måste övervägas vilka beslut om rättshjälpsom bör komma i fråga och vilka krav på kunskaper och erfarenhet som skallställas på beslutsfattaren. Vad gäller de typer av ärenden där beslutanderättenbör kunna delegeras till nya kategorier av tjänstemän anser jag att i förstahand de av föreslagna fallen bör komma i fråga, nämligen beslut om allmänrättshjälp i mål om äktenskapsskillnad och verkställande av avräkning enligt 27§ eller slutreglering enligt 30 § rättshjälpslagen. Som har påpekats vidremissbehandlingen bör emellertid också vissa andra beslutslyper kunna komma ifråga. Ällmänt bör dock gälla att delegation inte får ske i rättshjälpsärendesom är av svår beskaffenhet eller vars avgörande annars kräver särskilderfarenhet. 3 1975176.1 saml. 1975/76:47 34 Beträffandekompetensen hos beslutsfattaren anser jag i likhet med inte alt någraformella krav bör ställas upp i lag. Delegationsmöjligheten bör avsetjänsteman vid nämndens kansli och omfatta både den som är och inte är ibesittning av viss formell kompetens, t.ex. juris kandidatexamen. Det börankomma på centralmyndigheten för rättshjälpen att pröva vilka kompetenskravsom bör ställas. Någon särbestämmelse i fråga om avslagsbeslut synes intepåkallad, eftersom anmälningsskyldigheten och besvärsmöjligheten i förening fåranses erbjuda tillräckliga garantier mot rättsförluster. SomDON har föreslagit bör samtliga behörighetsregler finnas samlade iinstruktionen för rällshjälpsnämnderna. De bestämmelser som finns irättshjälpslagen om handläggares kvalifikationer bör således i fortsättningenmeddelas i administrativ ordning. Med hänsyn härtill föreslår jag att andrapunkten i 5 § tredje stycket rättshjälpslagen upphävs. 4.3Kostnad för expeditions- och exekutionsavgifter Rättssökandensavgift enligt expedilionskungörelsen (1964:618) för ansökan eller expeditionvid bl.a. allmän domstol anses utgöra en rättshjälpskostnad vid allmänrättshjälp (9 § andra stycket 5 rättshjälpslagen). Förmånen omfattar dock intesådan expedition som utfärdas bara på särskild begäran, om den inte begärs innanfullföljdstiden har gått till ända. DONframhåller att sistnämnda föreskrift tolkas olika i rättstillämpningen närexpeditionen rör sak som prövas i högre instans och part efter utgången avfullföljdstiden i den lägre instansen beställer expedition som inletillhandahålls utom på särskild begäran. Somliga domstolar anser inte alt sådanexpedition omfattas av rättshjälpen. , som anser att motsatsen bör gälla,föreslår ett förtydligande så att begäran om expedition måste framställas innanavgörandet i huvudsaken har vunnit laga krafl. pekar dessutom påmöjligheten atl helt avföra förmånen ur rättshjälpslagen och göraexpeditionerna avgiftsfria för dem som åtnjuter allmän rättshjälp. Vidremissbehandlingen har den av föreslagna lagändringen allmänt tillstyrkts.Tanken på alt generellt införa avgiftsfrihel för expeditioner vid allmänrättshjälp mottas även positivt av åtskilliga remissinstanser. Det förordasockså all en moisvarande avgiftsfrihet införs i exekulionsavgiftskungörelsen(1971:1027). Ocksåjag anser att nuvarande bestämmelse om expeditionsavgift i rättshjälpslagen medhänsyn till de tolkningsproblem som har förekommit behöver förtydligas. Jagansluter mig lill den i promemorian föreslagna formuleringen. Frågan om engenerell frihet från expedi- 1975/76:47 35 tions-och exekutionsavgifter vid allmän rättshjälp bör däremot inte tas upp ulanvidare utredning. Medhänsyn till det anförda föreslår jag att 9 § andra stycket rättshjälpslagenändras så atl kostnaden för bl.a. allmän domstols expedition som utfärdasendast på särskild begäran anses som rättshjälpskoslnad om expeditionen begärsinnan avgörandet i huvudsaken har vunnit laga krafl. Vidallmän rättshjälp gäller att om parts rättegångskostnad ägertillämpning i fråga om kostnaderna för rättshjälpen. Den som enligt dessaregler skulle ha ålagts att ersätta den som har beviljats allmän rättshjälp förrättegångskostnad skall i stället förpliktas alt utge ersättningen tillstatsverket. Medel som betalas in till statsverket fördelas så alt den som harerhållit rättshjälpen får ut vad som återstår sedan avdrag har gjorts för rätlshjälpskostnadernaminskade med vad som har erlagts i kostnadsbidrag. Återbäring av kostnadsbidragfår ske först när statsverket har fått täckning även för ränta på det beloppsom tillkommer statsverket. Enligt 18 kap. 8§ (RB) skallnämligen ersättning för rättegångskostnad också innefatta ränta från dagenför avgörandet lill dess betalning sker. 1 framhålls att på grund av räntebestämmelsen handläggningen avärenden med återbetalningsskyldighet kompliceras i hög grad vidrättshjälpsnämnd och indrivningsmyndighet. gör också i viss mån en inleavsedd räntevinsl som beror på förfarandets utformning. Detta medför att denåterbetalningsskyldige i princip alltid påförs en räntekostnad, eflersommöjlighet att frivilligt betala in belopp som omfattas av ålerbetalningsskyldigheleni regel inte finns innan anmaning har mottagits från indrivningsmyndighet. Dåräntebelopp på kostnadsbidrag oftast utgörs av bara en blygsam summa föreslärDON att RB:s räntebestämmelse inte längre skall vara tillämpligi fråga om rättshjälpskostnad. Vidremissbehandlingen har någon invändning inte riklats mot förslaget i denna del. Medhänsyn till att räntebeloppen genomsnittligt utgörs av förhållandevisobetydliga summor finner också jag alt det är föga rationellt atl behållasystemet med ränta på rättshjälpskoslnad, i all synnerhet som delta är förenatmed en del administrativa och kamerala olägenheter. Jag ansluter mig därförtill DON:s förslag. Som följd härav bör 31 § första stycket rältshjälpslagenändras så atl i fråga om part som har allmän rättshjälp i mål eller ärende vid domslolbestämmelse i lag om parts rättegångskostnad inte skall äga tillämpning beträffande 1975/76:47 36 ersättningför ränta på rättshjälpskostnad. Bådei DON:s promemoria och vid remissbehandlingen har framhållits det olämpliga ialt den ålerbelalningsskyldige i princip försl efler anmaning frånindrivningsmyndighet får möjlighet att betala sin skuld. Jag delar dennauppfattning och ämnar därför föreslå alt frågan, som inte kräver lagändring,tas upp i lämpligt sammanhang. 4.5Beslut om upphörande av rättshjälp åt misstänkt i brottmål Rättshjälpåt misstänkt i brottmål omfattar förordnande av offentlig försvarare och vissannan rättshjälp enligt 36 § rältshjälpslagen. Den senare formen av rättshjälpinnebär att ersättning utgår av allmänna medel för vissa kostnader som annarsskulle betalas av den misstänkte, t.ex. resekostnad vid inställelse infördomstol. IDON:s promemoria framhålls all del vid rättshjälp enligl 36 § rättshjälpslagensaknas bestämmelser om rättshjälpens upphörande i vissa fall. Sådantupphörande kan bli aktuellt, om rättshjälpen har beviljats på grund av oriktiguppgift från den misstänktes sida eller om den misstänktes ekonomiskaförhållanden har ändrats i sådan mån atl han inle längre är berättigad tillrättshjälp. Hänsyn till dessa omständigheter kan visserligen tas när rätten medstöd av 38 § första stycket rättshjälpslagen vid målets avgörande enligl 31kap. RB prövar om den tilltalade skall förpliktas att lill statsverket betalatillbaka rättegångskostnad som har utgått av allmänna medel. Den tilltalade kandock inte i sådan ordning åläggas återbetalningsskyldighet för mera än sommotsvarar maximibeloppet för hans koslnadsbidrag vid allmän rättshjälp.Återbetalningsplikt får inte heller åläggas för lägre belopp än . Underdenna gräns skall kostnaden stanna på statsverket. Enligl DON:s mening är delstötande alt förordnande om rättshjälpens upphörande fn. inte kan meddelas omparten har fått rättshjälp genom att lämna oriktig uppgift eller om hansekonomiska förhållanden har ändrats så att han inte längre har rält till sådantbistånd. föreslår därför att möjlighet till sådant förordnande införs. Fördel fallet att rättshjälpen upphör därför atl den misstänkte har lämnat oriktiguppgift föreslär vidare en kompletterande bestämmelse om alt tilltalad, somdöms för brottet, utan hinder av vad som föreskrivs i 38 § första stycketrättshjälpslagen skall åläggas atl till statsverket betala tillbaka helakostnaden för rättshjälpen. Vidremissbehandlingen har förslaget om upphörande av rättshjälpen allmäntgodtagits. Endast avstyrker lagändringen med hänvisning till attde angivna situationerna sällan förekommer och alt komplikationer kan uppstå irättstillämpningen när problemen uppkommer först i högre instans dit talan harfullföljts. En annan remissinstans reserverar sig beträffande förslaget om fullständig 1975/76:47 37 återbetalningsskyldighetnär oriktig uppgift har lämnats under åberopande av att en sådan bestämmelsenärmast skulle få karaktär av straffsanktion. Föregen del vill jag erinra om att de föreslagna bestämmelserna om upphörande avrättshjälp som avses i 36 § rättshjälpslagen redan har motsvarigheter i frågaom allmän rättshjälp i 34 § första stycket 2 och 5 rättshjälpslagen. Meddelasförordnande om upphörande av allmän rättshjälp i berörda situationer, skall densom har haft rättshjälpen själv bära kostnaderna för denna (34 § tredjestycket). Någon anledning att göra en principiell skillnad mellan allmänrättshjälp och rättshjälp åt misstänkt i brottmål beträffande upphörande avbiståndet i de nu avsedda undantagsfallen synes mig inle föreligga. Någrapraktiska tillämpningsproblem torde knappast behöva befaras såvitt avser det avhovrätten påtalade fallet att frågan om upphörande av rättshjälp aktualiserasförst i högre instans. Situationen är också i denna del likartad med vad somgäller i fråga om upphörande av allmän rättshjälp. På grund härav kan jagansluta mig till DON:s uppfattning att det är en brist i lagen alt möjlighetsaknas atl förordna om upphörande i berörda situationer av rättshjälp åtmisstänkt i brottmål. Jag biträder därför DON:s förslag i denna del liksombeträffande återbetalningsskyldighetens omfattning. Medhänvisning lill del anförda föreslår jag atl rältshjälpslagen ändras så attdomstolen skall förordna att rättshjälp enligt 36 § skall upphöra, näromständighet som anges i 34 § första stycket 2 eller 5 föreligger beträffandeden tilltalade. Ändringen bör göras genom ett tillägg till 39 §. Upphörrättshjälpen på grund av omständighet som anges i 34 § första stycket 2, skallutan hinder av vad som föreskrivs i 38 § första stycket den tilltalade, om handöms för brottet, åläggas atl betala statsverket hela kostnaden förrättshjälpen. 4.6Kostnad för skiftesman vid bodelning Somframgår av den redogörelsen (se bilaga 3) diskuterades frågan huruvidakostnad för särskilt förordnad skiftesman i bodelningsärende borde omfattas avrättshjälpen redan vid rättshjälpsreformens tillkomst. Jag uttalade i detsammanhanget (prop. 1972:4 s. 337) bl.a. alt behov av sådant bistånd kundeföreligga men atl bodelningsfrågorna å andra sidan är ganskaokomplicerade. Äv hänsyn till faran för att rättshjälp utan särskildabegränsningar skulle kunna leda till atl onödigt arbete och kostnader kom altläggas ned på bodelningar som kan av i enkla former, avvisades i propositionentanken på att låta kostnad för skiftesman ersättas inom ramen för rättshjälpen.Riksdagen intog emellertid en mindre restriktiv hållning härvidlag och uttaladealt rättshjälpssystemet borde komplel- 1975/76:47 38 terasmed bestämmelser enligt vilka ersättning till skiftesman i princip betalas avallmänna medel (JuU 1972:12 s. 31; se även 1974:18 s. II). Moldenna bakgrund har inom utarbetats en promemoria medförslag till lösning av frågan. I promemorian erinras lill en början om det ioch för sig tämligen självklara förhållandet, att upplösningen av bogemenskapengenom bodelning är en betydelsefull fråga för makar som står i begrepp atlskiljas. 1 allmänhet brukar makarna kunna komma överens beträffande såvälbodelning som övriga spörsmål som aktualiseras vid skilsmässan. I ett mindreantal fall - f n. i fräga om ungefär var tjugonde skilsmässa - måste de dock anlitaen skiftesman för att få sina tvisligheter avgjorda. Makar som skall skiljaskan med nuvarande regler få allmän rättshjälp såvitt avser bodelningsfrågan,framhålls det i promemorian. kan redan rättshjälp som har beviljats försjälva äktenskapsskillnaden anses omfatta även vissa spörsmål om bodelning,nämligen då bodelningen utgör en förutsättning för lösandet av övriga frågorsom kommer upp i samband med skilsmässan, t.ex. om vårdnad och underhåll. I övrigtbetraktas bodelning i rältshjälpshänseende som en separat rättsligangelägenhet. Mot bakgrund av uttalanden i förarbetena till rältshjälpslagen ärpraxis i fråga om beviljande av allmän rättshjälp för bodelning ganska restriktiv.Beviljas rättshjälp innebär det att sökanden mol erläggande av kostnadsbidragfår kostnaden för biträde och eventuell utredning betald av allmänna medel.Kostnaden för skiftesman ingår däremot som redan nämnts inte bland förmånerna.I promemorian ifrågasätts om biträdeshjälp är den sakligt sett bästa formen avbistånd i bodelningsangelägenhet. Mycket talar för att skiftesman i allmänhetär en lämpligare form av bistånd, framhålls det. I konsekvens med dennaståndpunkt föreslås att ersättning till skiftesman som har förordnats av domslolvid bodelning i anledning av äktenskapsskillnad eller boskillnad skall betalasav allmänna medel såsom en rättshjälpskostnad, om parten har beviljatsrättshjälp i angelägenheten. föreslås atl biträde åt parten i sådantfall skall förordnas endasi om särskilda skäl föreligger. Promemoriansförslag har mottagits i huvudsak positivt vid remissbehandlingen.