prop · FZ0318 · 1975-12-31 00:00:00 — Rättenkan för ändamål som avses i 2 § första stycket, om synnerliga skäl föreligger,även meddela polismyndighet tillstånd atl närmare undersöka, öppna ellergranska post- eller telegrafförsändelse, brev, annan sluten handling ellerpaket som har ställts tUl eller avsänts från utlänning, som avses i 1 §, ochsom påträffas vid husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ellersom finns hos post-, telegraf-, järnvägs-eller annan befordringsanstalt. Itillstånd som avses i andra stycket kan rällen förordna, att i tUlstån-detavsedd försändelse, som ankommer till befordringsanstalt, skall kvarhållas tUldess den närmare undersökts, öppnats eller granskats. Förordnandet skallinnehålla underrättelse att meddelande om åtgärden ej får utan tillstånd av densom har begärt åtgärden lämnas avsändaren, mottagaren eller annan. 4 §Tillstånd som avses i 3 § skall meddelas alt gälla viss lid ej översti gande en månad. Tiden räknas, vid tillstånd till telefonavlyssning från den dag tillståndet delgavs tdefonanslaltens föreståndare och i övriga fall från den dag tillståndet meddelades. Frågaom tillstånd prövas av på yrkande av rikspolisstyrelsen.Rättens avgörande sker genom slutligt beslut. Sådant beslut går iverkställighet. I fråga om förfarandet äger i övrigt bestämmelsema irättegångsbalken om förfarandet vid rättens prövning av fråga som underförundersökning i brottmål uppkommit om åtgärd enligt 27 kap. 16 § nämnda balkmotsvarande tillämpning. 5 §Uppteckning som ägt rum vid telefonavlyssning får ej granskas av annan än rätten, , polismyndighet eller åklagare. Inne håUer uppteckningen något som ej är av betydelse för det ändamål som föranlett avlyssningen, skall den i sådan del efter granskningen omedel bart förstöras. Försändelseeller annan handling som omfattas av tUlstånd enligt 3 § får ej närmareundersökas, öppnas eller granskas av annan än rätten, ,polismyndighet eller åklagare. Handling varom här är fråga skall undersökassnarast möjligt. När undersökningen har slutförts, skall försändelse som finnshos befordringsanstalt tUlställas den till vilken försändelsen är ställd ochannan handling återlämnas flll den hos 1975/76:18 25 vUkenhandlingen påträffats, om ej beslag sker enligt därom gällande bestämmelser. Dennalag träder i kraft och gäller till och med den 31 december1976. 1 § första stycket ägerjäm\'äl tillämpning när regeringen enligt 8 § lagen (1973:162) om särskildaåtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd med internaflonell bakgrundförordnaf att awisnings- elier utvisningsbeslut ej skall verkställas. 1975/76:18 26 Närvarande: statsmitustern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , , , Lagrådsremiss med förslag till ändring i utlänningslagen(1954:193), ni. Utlänningslagstiftningen har varit föremålför översyn såväl i vårt land som på det nordiska planet.Utlänningsulredningeni avgav två avslutande betänkanden,nämligen (Ds In 1972: 20) Frihelsberövande enligt uflänningslagen och (SOU1972: 84) Flyklingskap. överlämnade utredningen en på dess uppdrag avdocenten upprättad redogörelse för svensk praxis i ärenden ompoliflskt flykflngskap (SOU 1972: 85). hade särskUda sakkunniga som i ,, och tillkallats för att utreda förutsättningarna för enenhetlig nordisk utlänningslagstiftning och en samstämmig nordiskul-länningspolitik (Nordiska kommitlén) avlämnat betänkandet (Nordiskutredningsserie 16/70) Ullänningspolilik och utlänningslagstiftning i . Efter remiss har yttranden över de nu nämnda fyrabetänkandena avgetls av riksåklagaren (), hovrätten för ,kammarrätten i , rikspohsstyrelsen (RPS), överbefälhavaren (),, universitetskanslersämbetet (UKÄ), (), statens invandrarverk (), uflänningsnämnden, länsstyrelserna iStockholms, , och , samt ,invandrarutredningen (In 1969: 22), i (LO), 1 F. d. justitiekanslern , ordförande, f.d. riksdagsmannen , expeditionschefen, numera regeringsrådet,, riksdagsmannen , riksdagsmannen f. d. riksdagsmannen . - De sakkunniga var, för politimesferen J0rgenNielsen och poli-tiinspektören , för byråsekreteraren och sektionschefen . , för kontorsjefen Amulf Jöraandstadoch byråchefen samt, för byråchefen oche.xpeditionschefen, numera generaldirektören, . Prop.1975/76:18 27 (TCO),(), . Vidare har inkommit med yttrande. RA, ÖB samtlänsstyrelserna i , och har vid sinaremissutlåtanden fogat yttranden från underlydande myndigheter. Till har fogats yttranden från ett antal invandrarorganisalioner. Inomarbetsmarknadsdepartementet har utarbetats promemorian (Ds A 1975: 2) Vissaändringar i terroristlagen, i vilken föreslås vissa sakliga ändringar i lagen(1973: 162) om särskilda åtgärder lill förebyggande av vissa våldsdåd medintemationell bakgrund (den s. k. terrorist-lagen) i samband med .att dennalagstiftning arbetas in i utlänningslagen (1954: 193 UtlL). Över promemorian harremissyttranden avgetts av RA, JK, hovrätten för , RPS, ,länsstyrelserna i och , utredningen (Ju 1974: 08) omtelefonavlyssning, LO och SAF. i Stockholmslän har vid sitt remissyttrande fogat yttranden från två polismyndigheter. I detta sammanhang villjag även nämna att i skrivelser den 6 och föreslagitvissa ändringar i UtlL och utlänningskungörelsen (1969: 136 UtlK). Över skrivelsen har yttranden avgetts avkammarrätten i , RPS, , , uflänningsnämnden,länsstyrelserna i Stockliolms samt , LO, TCO, SAF,. Svenska röda korset. samtFörenade invandrarorganisationer i (FIOS). Över skrivelsen den 12december har RÄ, hovrätten för , kammarrätten i , RPS,, , länsstyrelserna i samt och , LO, TCO, SAF samt yttrat sig. och för politiskaflykflngar har den 26 augusfl 1974 resp. gett inskrivelser med förslag tiU vissa ändringar i gällande utlänningslagstiftning.Efter remiss har yttranden avgetts av RPS och . 2 Gällande ordning enligt utlänningslagen och utlänningskungörelsen m. m. 2.1Skyddet för politiska flyktingar (asylrätten) . Bestämmelser ang. flyklingskap återfinns bl. a. i uflänningslagen (1954: 193).Begreppet flykting förekommer i den svenska lagstiftningen 1975/76:18 28 endasti sammanställningen "politisk flykting". Detta flyktingbegrepp angesi 2 § andra stycket UtlL på följande sätt: Såsompolitisk flykting anses i denna lag utlänning som i sitt hemland löper risk attbliva utsatt för politisk förföljelse. Med politisk förföljelse förstås attnågon på grund av sin härstamning, tUlhörighet till viss sam-hällsgmpp,religiösa eller politiska uppfattning eller eljest på gmnd av politiskaförhållanden utsattes för förföljelse, som riktar sig mot hans liv eller friheteller eljest är av svår beskaffenhet, eller ock att på grund av politiskt brottallvarligt straff ålägges honom. Debestämmelser i som reglerar utlännings rätt att komma in och uppehålla sigi gäller i princip också för flyktmg. Denne är emellertid i vissaavseenden förmånligare stäUd än annan utlänning. I 2 § första stycket UflLföreskrivs att politisk flykting, då han är i behov av här i riket,inte utan synnerliga skäl skall vägras sådan . Denna principdeklarationom asylrätten innebär en begränsning av möjligheterna att av exempelvisarbetsmarknadspolitiska skäl vägra uflänning, som är att anse som politiskflykting, rätt att resa in och vistas i landet. Principdeklarationen äremellertid tillämplig endast i fråga om pohtisk flyktmg, som har anlänt tillriket. Bestämmelsen kan således inte åberopas beträffande politisk flykting sombefinner sig i annat land. Utöver innehållet iprincipdeklarationen utgör bestämmelserna i 53 och 54 §§ UflL om s. k.politiskt verkställighetshinder det skydd mot politisk förföljelse, sompolitisk flykting åtnjuter i . Enligt 53 § får utlänning vidverkställighet av avvisning, förpassning, utvisning eller förvisning intebefordras till land, där han löper risk att bli utsatt för politiskförföljelse, och inte heller till land, där han inte åtnjuter trygghet mot attbli sänd till land där han löper sådan risk. Utan hinder av bestämmelserna i53 § får utlänning emellertid enligt 54 § första stycket befordras flll sådantland som där nämnts, om han genom synnerligen grov brottslighet ådagalagt atthans kvarblivande här i landet skulle innebära allvarlig fara för allmänordning och säkerhet och den förföljelse som hotar honom inte innebär fara förhans liv och inte heller i övrigt är av särskilt svår beskaffenhet. Enytterligare förutsättning är att utlänningen inte kan befordras till annatland. Enligt 54 § andra stycket får vidare uflänning befordras till sådant landsom anges i 53 §, om han här eller utomlands bedrivit verksamhet, som harinneburit fara för rikets säkerhet, och det finns anledning anta att han skullefortsätta sådan verksamhet här. Även i sådant fall gäller den förutsättningenatt utlänningen inte kan befordras till annat land än sådant som avses i 53 §UflL. Tillämpningenav UflL:s bestämmelser på den som gör gällande politiskt flyklingskapfömtsätter en prövning av det politiska flyktingskapet. Denna prövning innebärdock inte något slutgiltigt ställningstagande till frågan huruvida politisktflyklingskap föreligger. I flertalet fall torde det Prop.1975/76:18 29 inleens framgå hur prövningen har utfallit i detta hänseende. Vad som sagts nugäller främst fall där politiskt flyklingskap åberopas som skäl för ansökan omrätt att inresa och uppehålla sig i landet eller som skäl mot awisnings- ellerförpassningsbeslut eller verkstäUighet av sådant beslut. BevUjande av tiUståndför uppehåll i riket sker nämligen utan särskild motivering. Detsamma torderegelmässigt vara faUet om i awisnings- eller förpassningsärende politisktflyklingskap anses föreligga. Vederbörande utlänning beviljas i sådana fallerforderliga tUlstånd för vistelse i riket. När det gäller fråga omverkställighet av förvisningsbeslut kan det emellertid förekomma att detpolitiska flyktingskapet tydligare anges genom att beslutsmyndigheten (SIVeller regeringen) finner hinder mot verkställighet föreligga enligt 53 och 54§§ UtlL. Det enda sätt enligtsvensk lagstiftning på vilket en utlänning, som vistas lovligen här i landet,kan få till stånd en särskUd prövning av frågan om han är att anse sompolitisk flykting och ett särskilt beslut i frågan är genom ansökan omresedokument enhgt flyktingkonvention. Enligt artikel 28 ikonventionen skall ansluten stat för flykting, som lovligen vistas i staten,utfärda resedokument för resor utanför statsområdet. Övriga anslutna stater ärskyldiga att erkänna giltigheten av resedokument som utfärdats enligtkonvenflonen. Maj:t har i kungörelsen (1955: 29) om resedokument förvissa flyktingar uppdragit åt den centrala utlänningsmyndigheten att i fall somavses i artikel 28 i konventionen utfärda resedokument och att vid utfärdandeteller vid förlängning av dokumentets giltighetslid iaktta konvenflonens bestämmelser.Elt beslut att utfärda resedokument anses emellertid inte medföra attutlänningen har erkänts som flykting i andra avseenden där flyktingskapet kanha betydelse. Det är sålunda möjligt att politiskt verkställighetshinderbefinns inte föreligga beträffande avlägsnande av utlänning, som av dencentrala uflänningsmyndigheten försetts med resedokument. Beträffande gäUandebestämmelser om resedokument får jag vidare hänvisa till 2.6.2. 2.7.2Internationella överenskommelser m. m. Iartikel 14 i allmänna förklaring om de mänskligarättigheter föreskrivs följande om asylrätten: har rätt att i andraländer söka och åtnjuta från förföljelse. Denna rätt må icke åberopas vidlaga åtgärder, reellt grundade på icke politiska brott eller på handlingar somstrider mot ändamål och grundsatser. Artikel14 ger i sig inte den enskilde rätt att fordra asyl i något land utan endasträtt att söka och åtnjuta asyl. 1975/76:18 30 konsekvensenalt stat, som bevUjar någon asyl, inte härigenom gör sig skyldig till enovänlig handling mot den personens hemland. Dennakonsekvens har också senare fastslagits i förklaring omterritoriell asyl . 1 artikel 1 av förldaringen uttalas att, när statbeviljar asyl åt personer som omfattas av artikel 14 i den allmänna förklaringenom de mänskliga rättigheterna, detta utgör en fredlig och humanitär handlingsom inte kan betraktas som ovänlig av annan stat. I samma artikel sägs att asylsom stat beviljar personer vilka äger åberopa artikel 14 i den allmännaförklaringen, inbegripet de som kämpar mot kolonialism, skall respekteras avvarje stat. Rätten att söka och åtnjuta asyl får dock inte åberopas av person,som på allvarliga grunder kan antas ha begått brott mot freden,krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten. Det ankommer på varje stat attsjälv pröva om det finns anledning att bevilja asyl. Asylberättigad person fårinle avvisas vid gränsen till den stat där han söker asyl eller, om han kommitin på dess område, utvisas eller tvångsvis återsändas tUl stat där han kankonima att utsättas för förföljelse. Ingenav de nu nämnda förklaruigarna är juridiskt bindande. Inom Förenta nationernasram har emellertid angående flyktingar träffats överenskommelser som ärjuridiskt buidande för avtalsslutande stat. Denviktigaste av dessa överenskommelser är angåendeflyktingars rättsliga ställning (flyktingkonventionen). Till denna konventionfogades 1967 elt protokoll angående flyktingars rättsliga ställning. I föreningmed detta protokoll definieras i konvenlionen en flykting som densom i anledning av välgrundad fruklan för förföljelse på grund av sin ras,religion, nationalitet, tUlhörighet tUl viss samhällsgrupp eller politiskaåskådning befinner sig utanför det land, vari han är medborgare, samt är ur ståndatt eUer på gmnd av sådan fruktan, som sagts, icke önskar att begagna sigav sagda lands skydd, eller den som utan att vara medborgare i något landbefinner sig utanför det land, vari han tidigare haft sin vanliga vistelseort,samt är ur stånd att eller på grund av sådan fruktan som sagts, ickeönskar att återvända dit (artikel 1 A punkt 2). Ikonvenlionen anges aUmänt vilka skyldigheter som en flykting har vid vistelse ikonventionsstat samt mer ingående vilka rättigheter och förmåner som konventionsstatär skyldig att tillförsäkra flykting, som uppehåller sig inom dess område. Detskydd mot förföljelse som flyktingen tillförsäkras genom konventionen tar siguttryck i bestämmelser om hinder mot alt avlägsna honom från asyllandet. 1konventionens artikel 32 föreskrivs sålunda att flykting, som lovligenuppehåller sig inom etl lands område, inle får utvisas "annat än på gmndav skäl hänförliga till den nationella säkerheten eller den allmännaordningen". Utvisas emellertid flykting från fördragsslutande stat fårenligt arflkel 33 utvisningen inle verkställas till gränsen mot område därflyktingens liv eller Prop.1975/76:18 31 frihetskulle hotas på grund av hans ras, religion, nationalitet, tillhörighet tillviss samhällsgrupp eller politiska åskådning. Det skydd mot förföljelsesom konventionen tUlförsäkrar flykting är dock inte undantagslöst. För detförsta föreskrivs i anslutning till definitionen av begreppet"flykting" alt konventionens bestämmelser över huvud taget inte ägertillämpning på den beträffande vilken det föreligger allvarliga skäl anta atthan a) förövat brott mot freden, krigsförbrytelse eller broll motmänskligheten, sådana dessa brott blivit definierade i de intemationellaöverenskommelser, som tiUkommit för alt meddela bestämmelser angående sådanabrott; eller b) förövat grovt icke poUtiskt brott utanför tillflyklslandet,innan han erhöll tillträde till delsamma såsom flykting; eUer c) gjort sigskyldig till gärningar, stridande mot syften och grundsatser(arflkel 1 F). För det andra uttalas i artikel 33 att undantag från huider motverkstäUighet av avlägs-nandebeslut kan göras beträffande flykting, vUken detfinns skälig anledning att betrakta som en fara för vistelselandets säkerheteller vilken med hänsyn till alt han genom laga kraft ägande dom dömts försynnerligen grovt brott utgör en samhällsfara för det landet. De rättigheter ochförmåner, som konventionsstat genom konventionen åläggs att flllförsäkraflykting, avser främst att trygga flyktingens vistelse inom konventionsstaten.För att emellertid möjliggöra för flykting, som saknar eget pass ellerliknande handling, att röra sig utanför tUlflyktslandet har i konventionensartikel 28 intagits en bestämmelse som förpliktar fördragsslutande stat att förflykting, som lovligen vistas inom staten, utfärda sådant resedokument förresor utanför den staten som förut nämnts, såvida inte tungt vägande skälhänförliga till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen talardäremot. Fördragsslutande stat får enligt konventionen också utfärdaresedokument tUl flykting som olovligen uppehåller sig inom landet. 1 sådanafall bör tas särskild hänsyn till om flyktingen inte kan få resedokument frånden stal där han har lov alt vistas. I en bilaga tUl konventionen ges närmarebestämmelser och anvisningar om utfärdande och förlängning m. m. avresedokument. Där sägs också att de fördragsslutande staterna skall erkännagiltigheten av resedokument som utfärdats i enlighet med konventionens f öreslaifter. Jagåterkommer längre fram till frågan om resedokument (2.6.2). Konventionsreglernaupphör att gälla när den som har bedömts vara flykting inte längre anses hasådan status. EnUgt artikel 1 C i konventionen förlorar flykting sinflyktingstatus 1. om han av fri vilja på nyttbegagnar sig av det lands skydd, vari han är medborgare, 2. om han, efter att ha förloratsitt medborgarskap, av fri vilja åter förvärvar detta. 1975/76:18 32 3. om han förvärvar medborgarskapi ett nytt land och kommer i åtnjutande av detta lands skydd, 4. om han av fri vUja återvänderför att bosätta sig i det land, som han lämnat eller utanför vilket han harfortsatt att uppehålla sig på grund av fruktan för förföljelse, 5. om han icke kan fortfara attvägra begagna sig av det lands skydd, i vilket han är medborgare, eftersom deomständigheter inte längre föreligger som ledde till att han erkändes somflykting, eller 6. om han utan alt ägamedborgarskap i något land kan återvända till det land, i vilket han tidigarehade sin vanliga vistelseort, eftersom de förhållanden som medförde att hantidigare erkändes som flykting inte längre föreligger. För flykting, somregelmässigt är anställd ombord på fartyg, kan flyktingkonventionensbestämmelser om skyldighet för fördragsslutande stat att utfärda resedokumentinte tillämpas, eftersom han inte lovligen vistas inom fördragsslutande statsterritorium. Även i andra avseenden är skyddet för flykting som är sjömanmindre än för andra flyktingar. För att avhjälpa dessa missförhållanden träffadesinom överenskommelse angående flyktingar som ärsjömän. Till denna överenskommelse ansluter 1973 öppnat protokollangående flyktingar som är sjömän. Genom dessa båda instmment, som anslutertill flyktingbegreppet i flyktingkonventionen och protokoll, gessärskilda regler om flyktingsjömans anknytning till fördragsslutande stat.Vidare regleras frågorna när han skall anses lovligen inrest i sådan stat ochunder vilka omständigheter fördragsslutande stat kan underlåta att fullföljasina konventionsåtaganden gentemot sådan flykting. Slutligenkan i detta sammanhang nämnas att det inom pågår arbete somsyflar tiU en konvention om territoriell asyl. 2.1.3Förhållandena i vissa andra länder Debestämmelser som reglerar flyktings rätt till inresa och vistelse i elt landhar efter hand blivit alltmer enhetiiga. Denna utveckling får ses som en följdav det omfattande internationeUa samarbete som bedrivits, särskUt inom Förentanationernas ram, för att förbättra flyktingarnas levnadsvillkor och tryggaderas rättsUga stäUning i de länder som de tagit sin tillflykt tUl. Av särskUdbetydelse för deima utveckling har varit konventionen angående flyktingarsrättsliga ställning. Inemot hälften av medlemsstater haranslutit sig till konventionen, som på olika sätt har blivit normerande för denrättsliga behandlingen av flyktingar i de anslutna staterna. För att garanteraefterlevnaden av konventionens bestämmelser har flertalet stater i ,däribland och , införlivat konventionen med den nationellarättsordningen och gjort den till direkt tiUämplig intern rätt. Prop.1975/76:18 33 harliksom på grundval av nationell praxis utformat egna regler om flyklingskapmed beaktande av konventionens bestämmelser. Vadsom sagts nu gäller framför allt reglerna om vem som skall anses som flyktingoch därmed berättigad till särskilt skydd samt beslämmelserna om under vilkafömtsättningar flykting får avlägsnas från tillflyktslandet. Konventioneninnehåller inga direkta bestämmelser, som ålägger ansluten stat att fastställaflyklingskap och därför inte heller några regler om förfarande härför.Flertalet västeuropeiska stater har emellertid genom lagstiftning eller praxisskapat ett särskilt förfarande för fastställande av flyklingskap. Förfarandethar dock utformats högst olika i skUda länder. Fören närmare redogörelse ang. förhållandena i vissa främmande länder får jag iövrigt hänvisa till betänkandet Flyklingskap (SOU 1972:84) s. 44 f. 2.2Tillstånd för inresa, uppehåll, bosättning och arbete Bestämmelserom tillstånd till inresa och uppehåll i , liksom bestämmelser omtUlstånd för arbetsanslällning finns i UtlL och UtlK. Enligt7 § UtlL får regeringen förordna att utlänning inte utan tillstånd får inresahit eller vistas här. Tillstånd meddelas som visering, uppehållstillstånd ellerbosältningstillstånd. Från visering bortses i det följande. Uppehållstillståndmedför enligt 9 § UtlL rätt att vistas här under tid som anges i tillståndet.Det innefattar inte rätt tUl inresa utan att detta har angetts särskilt.Tillståndet får begränsas till att avse viss del av landet och förbindas medvissa föreskrifter. Det förekommer dock inte atl så sker. Tillståndet fårinnehålla föreskrift om att utlänningen senast när tillståndet har löpt utskall lämna landet (utresebeslul). Bosältningsflllståndfår meddelas för utlänning som är fäst bosatt i riket. Tillståndet medför rältatt inresa och att utan tidsbegränsning vistas här i landet (10 § UtlL). Påmotsvarande sätt får regeringen enligt 15 § UtlL förordna att utlänning inteutan tillstånd får inneha anställning här eller, med visst undantag, utövaverksamhet som föranleds av anställning utomlands eUer inneha anslälhiing somavser befattning på svenskt fartyg i utrikes fart. Tillstånden ges i form avarbets- resp. anstäUningstillslånd. I delta sammanhang kan bortses frånanställningslillstånd. Kravet på arbetstillstånd gäUer inte den som harbosättningstiUstånd. Ifråga om de nämnda tillstånden gäller i övrigt följande enligt UflL och UtlK. Icke-nordbofår inte vistas här i landet än utan att hauppehållstillstånd (32 § UflK). Tillståndet gäller för den tid som 3 1975/76. Prop.1975/76:18 34 Någon minimi- eUer maximitid för gUtigheten av elt sådanttiUstånd finns inte föreskriven. TiUståndets giltighetstid får dock inteöverskrida giltigheten av utlänningens pass (38 § UtlK). För ickenordbo gällerockså att arbetstillstånd måste ha meddelats för att vederbörande skall harätt att ta anslälhiing här i landet (42 § UtlK). Även detta tillstånd ärtidsbegränsat men inte heller här gäller några minimi-eller maximitider.Vanligtvis bestäms gUtighetstiden så att den överensstämmer med vad som gällerför uppehållstillståndet. Såväl uppehålls- som arbetstillstånd kan förenas medsärskUda villkor och föreskrifter. Icke-nordbo,som är fast bosatt i landet, kan efter ansökan få bosätt-ningstUlstånd (55 §UtlK). Sådant tillstånd beviljas numera regelmässigt vistelse ilandet. Bosättningstillslånd befriar vidare innehavaren från eventuellskyldighet att vid inresa ha visering. Uppehållstillståndkan inte återkallas av andra skäl än att ufläimingen i tillståndsärendet motbättre vetande har lämnat oriktig uppgift som föranlett att tillstånd harmeddelats (50 § UtlL). Arbetstillstånd kan återkallas om särskilda skälföreligger (16 § UtlL). Bosältningstillstånd kan återkallas av samma skäl som uppehållstillstånd(50 § UtlL) samt om innehavarens bosättning upphör (10 § andra stycket UtlL). 2.3Avvisnmg och avlägsnande av utlänning efter inresa