prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — En lämpligare beteckning pä deav MMU i denna paragraf avsedda tryckalstren torde vara accidensiryck. Dettauppslagsord förekommer i vanliga encyklopedier - exempelvis lexikonoch -där man fåfängt letar efter uppslagsordettillfällighetstryck, anför tryckfrihetsombudet. Någraremissinstanser kritiserar förslaget att skrift skall anses utgiven, dä den harutlämnats till salu eller annars för spridning lill allmänheten. Bl, a, påpekarJK och att tillägget av "till allmänheten"innebär en inte betydelselös nyhet i förhällande lill gällande rätt. MMU:sförslag, att bestämmelserna om tryckt skrift skall äga motsvarande lillämpningpå trådsändning som mottas i form av skriftligt meddelande, lämnas utanerinran av radioutredningen. Prop.1975/76:204 45 SverigesRadio och 7"7', medan uttalar sin tillfredsställelseöver förslaget. 4Omfattningen av det tryckfrihetsrättsliga meddelarskyddet m. m. TFskyddar genom olika bestämmelser personer som har medverkat vid tillkomsten aven tryckt skrift utan att stå det tryckfrihelsrällsliga ansvaret. Till dennakategori av bestämmelser hör de som gäller meddelarfrihet och anonymitet. Medmeddelarskydd i mera snäv bemärkelse åsyftas vanligen att den som lämnaruppgifter för offentliggörande i tryckt skrift i betydande omfattning går frifrän straffrätlsligt och skadeslåndsrättsligt ansvar. Den grundläggande bestämmelsenom meddelarfriheten är upplagen i I kap. 1 S tredje stycket TF, Där anges attdet skall stå envar fritt alt, i alla de fall då inte annat är föreskrivet iTF, meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst föroffentliggörande i tryckt skrift till skriftens författare eller utgivareeller, om för skriften finns särskild redaktion, till denna eller till företagför yrkesmässig förmedling av nyheter lill periodiska skrifter. Det har iallmänhet inte någon betydelse för meddelarens skydd huruvida meddelandetpubliceras eller inte. Somantyds i 1 kap, 1 § TF är meddelarens ansvarsfrihet inte total. Enligt 7 kap, 3S TF får meddelarskyddet - då fråga är om uppgifter som lämnas för publiceringi här i riket tryckt skrift - vika i fyra situationer. Fördet första gäller sålunda att meddelaren kan ställas under ätal vid allmändomstol och straffas enligt allmän lag, om den lämnade uppgiften innefattarärekränkning mot enskild person och uppgiften inte har blivit publicerad iskriften. Har uppgiften däremot publicerats, faller hela ansvaret pä den förskriftens innehåll ansvarige, som dä kan åtalas i tryckfrihetsprocess, ochmeddelaren gär fri. Fördet andra kan en meddelare efter åtal vid allmän domstol slraffas om lämnandetav uppgiften innebär att meddelaren begår något av vissa grova brott mot riketssäkerhet, nämligen uppror, högförräderi, landsförräderi, landssvek, spioneri,grovt spioneri eller också försök, förberedelse eller stämpling till sådantbrott. Denna regel lillkom i samband med ikraftträdande. Fördet tredje kan meddelare åtalas vid allmän domstol, om lämnandet av uppgifteninnebär brotl mol en i lag föreskriven tystnadsplikt. För straffbarhet fordrasytteriigare att meddelaren har fått kännedom om uppgiften "på grund avallmän befattning eller i och för utövande av lagstadgad tjänsteplikt".Härmed avses först och främst alla som enligl den före den 1 januari 1976gällande lagstiftningen var underkastade ämbetsansvar, "Lag- 1975/76:204 46 stadgadtiänstepliki" har bl, a, värnpliktiga, civilförsvarspliktiga och vapenfriatiänstepliktiga. Undantaget från meddelarskyddet gäller även om meddelaren haravgått från sin befallning då uppgiften lämnas. Personer som är ålagdatystnadsplikt i enskild ijänst omfattas inle av undantaget. Ett huvudfall däansvar kan förekomma enligl förevarande undantag är all meddelandet innebärobehörig befattning eller vårdslöshet med hemlig uppgift; här föreligger en ibrottsbalken fastställd tystnadsplikt. För övrigt omfattar undanlaget bl, a,brott mol tystnadsplikt enligt lagen (1954:579) om nykterhets vård, lagen(1956:2) om socialhjälp, barnavårdslagen (1960:97), sjukvårdslagen (1962:242),arbeiarskyddslagen (1949:1) och lagen (1975:100) med vissa bestämmelser förpersonal inom hälso- och sjukvård. Av förarbetena till TF kanutläsas (SOU 1947:60 s. 245) att även den som är enligl TF ansvarig för entryckt skrift såsom t, ex, författare eller utgivare kan ställas till ansvarvid allmän domstol för överträdelse genom skriften av en lagstadgadtystnadsplikt som åligger honom som offentlig funktionär, förutsatt altgärningen inte utgör tryckfrihetsbrott. Är det däremot annan person än densärskilt ansvarige som har åsidosatt sin tystnadsplikt i samband medpubliceringen, kan den ansvarige inte åtalas för uppgiftens röjande vare sig itryckfrihetsmål eller i vanlig rättegång. Det gör därvid ingen skillnad, om densom har meddelat uppgiften går fri från straff eller inte. En annan sak är attoffentliggörandet som sådant kan innefatta självsiändigt tryckfrihetsbrott, t,ex, brott mol rikets säkerhet eller ärekränkning, 1 så fall kan den enligl TFansvarige åtalas, Slutljgengäller, för det fjärde, att den som för publicering har lämnat ut en allmänhandling, som enligt sekretesslagen (1937:249) skall hållas hemlig, kanstraffas. Det fordras inte att den som har lämnat ut handlingen är tjänsteman.Även en enskild, som exempelvis har fatt ut en hemlig handling under förbehåll,kan straffas, om han i strid mol förbehållet lämnar handlingen vidare förpublicering. Om någon däremot muntligen lämnar ul uppgifter ur den hemligahandlingen för publicering, blir förfarandet ofta sirafTriit, eftersom nägonallmän bestämmelse om tystnadsplikt i detta fall inte finns vare sig isekretesslagen eller i annan lag, f ö, över huvud taget inte i någonförfattning. 1 defall då en meddelare kan åtalas för meddelandet, torde han också kunna drabbasav disciplinära påföljder. Redogörelsen för detundantag från meddelarfriheten som avser överträdelse av tystnadsplikt börkompletteras med upplysningarom regleringen i RF såvitt rör tystnadsplikter. AvRF:s bestämmelser till skydd för yttrandefriheten följer att föreskrifter omtystnadsplikt, vare sig de gäller offentliga funktionärer eller andra, iprincip kan beslulas endasl i form av lag. Enligt 8 kap, 7 S andra stycket RFgäller emellertid att regeringen efter bemyndigande i lag genom förordning kanmeddela föreskrifter om förbud att röja sådant som någon har erfarit i allmäntjänst eller under utövande av tjänsteplikt. kan medge att regeringendelegerar sädan befogenhet vidare till förvaltnings- Prop.1975/76:204 47 myndighel,kommunellerlandstingskommun. Regleringen i RF innebär vidare att det allmänna integentemot den enskilde kan göra gällande tystnadsplikt som inte är angiven iförfattning. TFinnehäller inte några regler som uttryckligen gäller rällen att anskaffauppgifter för offentliggörande i tryckt skrift. Frägan härom, liksom vissaandra spörsmål om innebörden av reglerna om meddelarskydd, fick sin belysning idet rättsliga efterspelet till den s. k. IB-affären är 1973. En kortredogörelse härför lämnas i ett följande avsnitt (5.2). Författaresanonymitetsskydd har gammal hävd i svensk tryckfrihetslagstiftning.Anonymitetsreglerna TF återfinns i 3 kap. 11 S stadgas attförfattare till tryckt skrift inle är skyldig att låta sitt namn utsättas päskriften. Boktryckare, förläggare eller annan, som har att ta befattning medskrifts tryckning eller med tryckt skrifts utgivning, fär inte heller på annatsätt mol författarens vilja uppenbara vem denne är, om inte sådan skyldighel ärföreskriven i lag. Enligt 3 kap. 4 S andra stycket TF gäller samma anonymitetsskyddför utgivare av tryckt skrift som ej är periodisk; härmed avses bl.a. särskildutgivare av samlingsverk enligt 8 kap. 6S TF. Närdet i 3 kap. 1 S TF talas om skyldighet enligt lag att uppenbara förfallare,avses främst vittnesplikten enligt 36 kap. . Sådan skyldighetkan aktualiseras i rättegång som inte avser Iryckfrihetsbrott. Beträffandetryckfrihetsmål gäller bestämmelser i 3 kap. 2 och 3 SS TF. Enligt 2 S får itryckfrihetsmål inte väckas fråga om någons författarskap till periodiskskrift. Beträffande periodisk skrift är alltså författarens tryckfrihetsrättsligaanonymitetsskydd fullständigt i tryckfrihetsmål. I 3 S stadgas att frägaangående någons författarskap till icke periodisk skrift i tryckfrihetsmål lärväckas endast om författaren har angetts på skriften med sitt namn eller medpseudonym, som enligl vad allmänt är känt åsyftar honom, eller om han iskriftlig förklaring har erkänt sig vara författare eller inför domstol i måletsjälvmant har avgetl sädant erkännande. Detta sammanhänger med att det enligtTF:s ansvarighetsregler endast är i sådana fall som författaren står ansvaretför iryckfrihetsbrott. Bestämmelsen hindrar emellertid inte att fråga väckshuruvida den uppgivne författaren verkligen är författare till skriften, Enligl3 kap, 4 S andra slycket TF skall vad som i 3 S sägs om författare ocksä gällautgivare av icke periodisk skrift, Fräganom anonymitetsrätten för meddelare behandlas i 3 kap, 4 S första stycket TF,Där stadgas att beträffande den som, utan att vara författare, på del sätt somsägs i 1 kap, 1 S tredje stycket TF har lämnat meddelande för offentliggörandei tryckt skrift bestämmelserna i 3 kap, 1 och 2 SS TF om författares anonymitetskall äga motsvarande tillämpning, bestämmelsen i 2 S även beiräffandemeddelande avsett för icke periodisk skrift, - Bestämmelserna innebär bl, a,att meddelare kan röjas vid vittnesförhör i mål där ansvarstalan förs molmeddelaren. Räckvidden härav begränsas dock av de förut angivna bestämmelsernaom ansvarsfrihet för meddelare. Anonymitetsreglernakompletteras av särskilda strafföestämmelser i 3 kap, 5S TF, Prop.1975/76:204 48 Enliglrättspraxis innebär om meddelarskydd - trots att något uttryckligtstadgande därom inte förekommer i TF - att en myndighet eller tjänsteman intefår försöka ta reda på varifrån en publicerad uppgift kommer i de fallmeddelaren inte kan ställas till ansvar. Detta sammanhänger med TF:sansvarighetssystem. Eftersom i princip en enda efter formella regler bestämdperson skall vara ansvarig för innehållet i tryckt skrift -för periodisk skriftutgivaren och för annan skrift i regel författaren, om han har framträtt, ochannars föriäggaren - finns det inte befogad anledning för en myndighet ellernågon av dess tjänstemän att söka få reda på vilka som i övrigt har medverkattill innehållel i skriften. Nägot förbud för enskilda att efterforska enanonym sagesman föreligger inte, Reglerom meddelarskydd och om rätt till anonymitet ulgör enligt MMU en väseniligförutsättning för massmediernas möjlighet att införskaffa och förmedlainformation och medverka i den allmänna debatten. 1 den nya grundlagen bör iprincip gemensamma regler i dessa hänseenden ges för alla de av grundlagenomfattade medierna, dvs. tryckta skrifter-även skrifter framställda genomstencilering eller liknande förfarande - radio, TV och film. MMUanser att den nuvarande konstruktionen av meddelarfriheten och rätten tillanonymitet bör behållas. Detta innebär bl. a. att reglerna om anonymitet ipraktiken i vissa fall kan medföra att meddelaren inte kan anträffas och därförinte heller straffas, fastän han inte är fri från ansvarenligt reglerna ommeddelarskydd. MMUhar i sill förslag fört samman bestämmdserna om meddelarfrihet ochanonymitetsskydd i ett gemensamt kapitel och försökt göra dem tydligare änenligt gällande rätt. Utredningen har därvid utgått från den grundsatsen attför brott mot yttrandefriheten, dvs. på grund av innehållet i vad sompubliceras, endasl den skall svara som är ansvarig enligt de särskildaansvarighetsreglerna i grundlagen. Alla övriga som på ett eller annat sätt harmedverkat till framställning som publiceras eller är avsedd att publicerasskall som huvudregel vara fria frän ansvar och även ha rätt till anonymitet.Begreppel meddelare skall därför enligt MMU i princip omfatta alla andramedverkande än den som är formalansvarig för publiceringen, även t. ex. den somär författare. Också begränsningarna i meddelarfriheten kommer all gälla dennämnda kategorin av medverkande. EnligtMMU bör vidare anskaffandet av ett meddelande för publicering innefattas imeddelarskyddet. Förslaget sammanhänger med vad MMU föreslår i fråga omrättegångsförfarandet enligt den nya grundlagen. MMU tänker sig att detbegreppsmässigt i lämnande av meddelande för publicering skall ligga även detnormala anskaffandet av uppgiften i fråga. Undantag görs emellertid för detfall att sättet för anskaffande av en uppgift är särskilt Prop.1975/76:204 49 slrafföelagt- och alltså oavsett uppgiftens karaktär - t, ex, när uppgiften har åtkommitsgenom inbrott eller olovlig avlyssning, I sådana fall skall allmän lag alltjämtgälla, såväl i fråga om straff som beträffande rättegängen, Beiräffandeanskaffande som görs av den för publiceringen formellt ansvarige uttalar MMUatt, i den mån publiceringen innefattar yttrandefrihetsbrott ochgärningsbeskrivningen i allmän lag rörande detta brott omfattar ävenanskaffande av uppgift, vid bedömande av påföljden för ytirande-frihelsbrollelfär beaktas även anskaffandet, men annars inte. Har uppgiften inte publicerats,gäller i slällel, sägs del, reglerna om meddelarskydd, MMUföreslår följande undantag frän regeln om meddelares ansvarsfrihet, varav detunder a) får aktualitet ocksä för anskaffande av uppgift, a) Vid vissa särskilt angivnagrova brott mot rikets yttre eller inre säkerhet skall meddelaren kunna åtalasoch slraffas, oavsett om meddelandet har lett till publicering och oavsett omden som är ansvarig för själva publiceringen kan straffas. b) Nuvarande bestämmelse omstraftbarhet för den som har lämnat ut en hemlig handling bibehålls. c) På grund av de nya reglerna iRF om yttrandefrihet och tystnadsplikt kan enligt MMU meddelares ansvar förbrott mot tystnadsplikt inte längre anknytas till lagbegreppet. MMU föreslår istället all ansvar för meddelare vid uppsåtligt brott mot lystnadsplikt skallkunna inträda endast i de fall som anges i särskild lag som avser tillämpningenav grundlagens regler på denna punkt. Med denna konstruktion är det enligt MMUinte längre behövligt att som i TF begränsa bestämmelsen till den som har fältkännedom om förhållandet på grund av allmän befattning eller i och förutövande av lagstadgad tjänsteplikt. 1anslutning till punkten c) bör framhållas att MMU:s förslag innebär alt den förframställning i ett massmedium ansvarige inte kan ställas till svars föryltrandefrihetsbrott enbart för att han har publicerat en uppgifl beträffandevilken meddelaren - men inte den ansvarige själv - enligt föreskrift har haftatt iaktta tystnad. Åsidosätter däremot den ansvarige en honom åliggandetystnadsplikt genom uppgiftens offentliggörande, kan han dömas för brott mottystnadsplikt. Sådant brott hänförs av MMU till yltrandefrihetsbrott, alltsåmotsvarigheten lill nuvarande tryckfrihetsbrott. Ansvaret för publicisten ärenligt förslaget vidsträcktare än ansvarel för meddelaren. Publicisten ådrarsig nämligen ansvar för överträdelse av vane lyslnadsplikt, vare sig den ärföreskriven i lag eller annan författning eller avser det ena eller andraämnet. Att meddelarens ansvar för tystnadsplikt är begränsat sammanhänger,förklarar MMU, med det allmänna informalionsintresset hos framfor allt pressoch radio. Sådana synpunkter bör emellertid enligt utredningens mening inlevara avgörande när det gäller den som är ansvarig enligt grundlagen och sålundasjälv avgör vad som skall publiceras, MMUhar inte tagit upp någon motsvarighet till den nuvarande bestäm- 1975/76:204 50 melseni TF att en meddelare kan åtalas och straffas om meddelandet innefattarärekränkning mot enskild person och meddelandet inte har blivit publicerat, MMUanser inte att någol påtagligt behov av en sädan bestämmelse föreligger, MMU:sförslag innebär endast på vissa punkter nägon ändring av nu gällande principerför anonymitetsrätten. Den allmänna bestämmelsen om förbud mot att röjaförfattares eller annan medverkandes identitet har i förslaget formulerats sä,att förbudet avser alla som är anställda eller pä annat sätt verksamma inom demedier som omfattas av grundlagen. Beträffande det undantag frän förbudet somnu enligl TF avser vittnesförhör och förhör med part under sanningsförsäkranhar i MMU:s förslag en begränsning skett på så sätt, att röjande avförfattares, meddelares eller annan medverkandes identitet lår ske endast omdomstolen av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse finner del vara avsynnerlig vikt att uppgiften lämnas, I tveksamma fall skall rätlen kunnahänskjuta frägan om anonymitetens räckvidd vid vittnes- eller partsförhör tillytlrandefrihelsdomslolens prövning. EnligtMMU:s mening bör i grundlagen upptas en ultrycklig bestämmelse om förbud förmyndighet att utröna källan till en uppgift eller ett uttalande i trycktskrift, radio- eller TV-program eller film. om det inle behövs för ålal ellerannal ingripande som är medgivet enligt grundlagen. MMU har övervägtmöjligheten att införa ett generellt förbud att efterforska ursprunget till enanonym uppgifl. Ett förbud för vatie enskild medborgare att söka utröna enförfattares identitet skulle emellertid enligt utredningen komma i konflikt medden enskildes allmänna fri- och rättigheter och gå alltför långt. 4.3Remissyttrandena över massmedieutredningens förslag MMU:sförslag angående meddelarskydd och anonymitetsrätt har fält ell gott mottagandeunder remissbehandlingen. Positiva helhetsomdömen avges sälunda av RA, länsåklagaren i ,I , , , . , , , TCO och LRF. Från flerahåll framhålls att regelkomplexet i förslagel har fått en bätlre systematikoch en klarare utformning och att skyddet har förstärkts. Ett par remissinstanserhar emellertid kritiska synpunkter. Hovrätten över och förklararvisseriigen alt den i huvudsak inte har något att invända mot vad som föresläsi förevarande del. Det gäller här, påpekar hovrätten, en på en gäng central ochsvårtillgänglig del av tryckfrihetsrätten. Det är ytterst värdefullt attfrågorna har blivit så grundligt genomgångna i betänkandet. Hovrättenfortsätter emellertid med att uttala att man kan ställa sig något mer tveksamtill frågan om den vidlyftiga framställningen av ämnel i lagtexten, gör dettamer lättbegripligt. Prop.1975/76:204 51 melsernager uttryck åt en teoretisk tankekonstruktion och tillgodoser knappasl nägrabehov av ökad klarhet som visat sig i praktiken. Såsom helt överdrivet måsleman i vae fall beteckna det resonemang som utredningen för kring frägan, omanskaffande av uppgifter är att hänföra till meddelarskyddet. Utredningensframställning präglas enligt hovrättens mening i alllför hög grad avhändelserna i den s, k, IB-affären och av den totala frånvaron av andra fallatt jämföra med, Sveahovräti håller före att MMU:s betänkande beträffande frågorna om meddelarskydd ochanonymitet kan kritiseras för viss oklarhet och otillräcklig genomarbetning.Övervägandena i kap, 6 i betänkandet är kortfattade. De konkreta frågornaåterkommer i andra sammanhang, anmärker hovrätten. Man saknar en sammanhållenoch ingående analys av hela komplexet. Det förefaller som om bristernaväsentligen hänger samman med de problem som aktualiserades i IB-affären, Dessaproblem synes ha överskattats och lått i alltför hög grad styra förslagetsuiformning pä olika punkter, uttalar att MMU på mänga sätt har strävat efter alt förbättrameddelarskyddet. Det viktigaste medlet härvidlag är enligt förbundet avprocessuell art. Det är med beklagande förbundet konstaterar attförbättringarna av meddelarskyddet är förknippade med förslag i fråga omrättegången som förbundet inle kan godta. Ett bibehållande av juryinstitutionenoch decentralisering av underrättsförfarandet är så viktiga element iyttrandefriheisprocessen att de enligt förbundets mening fär ta över eneventuell förbättring av meddelarskyddet. Förbundet framhäller att det inte harhaft någon möjlighet att undersöka, om det av MMU föreslagna förstärktameddelarskyddet skulle kunna förenas med juryrättegång eller med en tilljurysystemet knuien speciell rättegängsform. Förbundet understryker betydelsenav de förslag som MMU har lagt fram angående meddelarskyddet. Vid en översynav förslaget bör särskilt undersökas möjligheterna att inom ramen för denklassiska yttrandefrihetsprocessen införa MMU:s förslag om medddarprocessen. Åsiktenatt MMU:s förslag innebär en försvagning av meddelarskyddet förs fram avFrilansklubben inom och av Föreningen . VadMMU föreslår om kretsen av personer som åt nj uter meddelarfrihet har iallmänhet godtagits under remissbehandlingen. Särskilt iniresse har förslagetalt låta meddelarskyddet i princip omfatta också anskaffande av uppgifter förpublicering tilldragit sig. Detta förslag tillstyrks uttryckligen av dejuridiska fakulielerna i Siockholm och . Pressens samarbeisnämnd.Sveriges författarförbnnd. , , , TCO och LRF. Mereller mindre kritiska synpunkter har emellertid ocksä förts fram. Somnämnls finner hovränen över och det resonemang som MMU för kringfrågan om anskafTande av uppgifter för publicering som helt överdrivet. De endafall där frågan enligt hovrätten kan ha någon Prop.1975/76:204 52 betydelseär sädana som utredningen ändå vill undanta frän meddelarskyddet. Deföreslagna beslämmelserna i I kap, 12 S andra stycket och 8 kap, 2 S andraslycket MGL synes kunna undvaras, menar hovrätten, hovräti noterar attförslaget om all utsträcka meddelarskyddet till del normala anskaffandet avuppgifter framställs mycket kort. Vad som sägs är väsentligen att detsammanhänger med MMU:s förslag beträffande rältegångsförfarandet. Frågan berörspå åtminstone fyra olika ställen i betänkandet (s, 117, 139, 198 och 263),konstaterar hovrätten. Den konkreta innebörden blir härigenom oklar. Självagrundtanken är synbarligen naturiig och logisk, eftersom meddelande av enuppgift förutsätter att uppgiften anskaffas. De praktiska konsekvenserna av attutsträcka grundlagsskyddet till anskaffningsledet är emellertid inte alldeleslätta att överblicka, särskilt som även stencilerade och därmed jämföriigaskrifter skall kunna hänföras under grundlagen genom allidentifieringsuppgifter sätts ut. som det givetvis är angeläget attskydda massmediernas nyhetstillgång är det enligl hovrättens mening ocksåviktigt att tillse, att inte grundlagsreglerna kan utnyttjas i obehöriga föryttrandefriheten i egentlig mening ovidkommande syften. Att sådana riskeruppkommer blir en ofrånkomlig följd om man släpper den direkta anknytning tillmassmedierna som ligger i själva meddelandet. Hovrätten vill allmänt anmärkaatt MMU har gett otillräcklig belysning ät innebörden av förslaget på dennapunkt och att detta därför är svårbedömt. Den motiveringen för förslaget, attdet blir möjligt att undgå vissa processuella olägenheter som kom till synes iIB-affären, finner hovrätten otillräcklig. De åsyftade problemen kan lösas medsärskilda forum-regler. Då åtal enligt MMU ändå skall kunna ske i fall däranskaffandet i sig är strafföart, borde det, framhäller hovrätten, klart haangetts vilka ändringar som åsyftas i gällande rätt utöver de rentprocessuella. Del blir alltså fråga om att vissa i och för sig inte sirafföarahandlingar skall ges grundlagsskydd, Ocksä överåklagaren iGöteborg anser att andra vägar borde finnas för att möjliggöra handläggning avåtal mol anskaffare i samma rättegång som yltrandefrihetsbrott än en utvidgningav det straffrättsliga meddelarskyddet, I sä fall skulle man undvika att vissafullbordade brott kan bli obeivrade, om förövaren har begått dem förpublicering men sådan inte har kommit till stånd. finneratt den omständigheten, att meddelarskyddet fär inbegripa det normalaanskaffandet av en uppgift, knappast kan anses betyda alt man utvidgarmeddelarskyddet som sädant.