prop · FZ03103 · 1975-12-31 00:00:00 — I dettasammanhang vill jag även erinra om den försöksverksamhet med offentligastyrelseledamöter i vissa stiftelser som pågår enligl lagen om offentligastyrelseledamöter i vissa aktiebolag och stiftelser. Denna lag är som förut harnämnts tidsbegränsad och löper ul den . Del är för dagen intemöjligl all säga om denna lagstiftning kommer alt förlängas såvitt den gällerstiftelser. De sakkunniga bör emellertid söka ledning i de erfarenheter som harvunnits vid ulformningen av en mera permanent lagstiftning om räll församhället all ta del i stiftelses förvallning. Omsamhället ges rält att detta i mera betydande stiftelsers förvaltning krävssannolikt en närmare reglering av hur förvallningen skall vara ordnad och vilkaförvaltningsorgan som skall finnas. De sakkunniga bör undersöka om del kan varalämpligt att för sådana stiftelsers del föreskriva att förvallningen skallskötas av en styrelse med minst tre ledamöter. De sakkunniga bör också övervägaom det i de fall där stiftelse förvallas av annan juridisk person, t. ex.aktiebolag eller ideell förening, finns anledning att låta del allmänna ta deli stiftelsens förvaltning genom av offentlig myndighet utsedda representanter. I fråga om stadgarnas innehåll bör uppställas vissaminimikrav. De sakkunniga bör överväga om nuvarande regler i ämnet ärtillfredsställande. Denoffentliga kontrollen av stadgarnas innehåll bör ske i samband med attstiftelsen registreras hos offentlig myndighet. I samband därmed bör frågan omutseende av offentlig styrelseledamot kunna las upp. De sakkunniga börförutsättningslöst överväga om registrering bör ske hos en för ändamålettillskapad regislreringsmyndighet eller hos redan befintlig myndighet, t. ex.länsstyrelsen i del län där stiftelsens styrelse har sitt säte. En särskild fråga är om stiftelse bör åläggas atl lämnabidrag till bestridande av kostnaden för registreringsmyndighetens verksamhet.Enligl min mening bör man överväga införandet av en sådan skyldighet. 63 Kommittéer: Ju: 57 sakkunniga bör därför la ställning lill hurbidragsskyldigheten lämpligen bör utformas. Föreskrifterna om vissakreditinstituts bidrag till bestridande av kostnaden för bankinspektionensverksamhet lorde därvid kunna tjäna som förebild. F. n. är stiftelse inle bokföringsskyldig i annat fall ännär stiftelsen driver någon i 1 § bokföringslagen (1929:117) angiven rörelse.Någon saklig ändring härvidlag har inte gjorts i del förslag till bokföringslagsom remitterades till lagrådet. Tillsynslagen uppställerdock vissa krav i fråga om redovisning. Enligt lagen om tryggande av pensionsutfästelseskall arbetsgivaren utse revisor om inle stiftelsen stadgar anger annorlunda.Även bosladslånekungörelsen (1967:552) innehåller vissa regler om revision. En på betryggande sätt anordnad redovisning och revisionär en viklig förutsättning för effektiv kontroll av stiftelses verksamhet.Särskilt i fråga om stiftelser med mera betydande tillgångar framstår det somangeläget alt utforma regler om bokföringsplikl och revision. Den offentligainsynen och kontrollen av stiftelser blir knappast tillfredsställande om inle ivarje fall mera betydande självständiga stiftelser avger offentligårsredovisning. Alt offentlig årsredovisning avges har särskilt betydelse förborgenärer, anställda och även för stiftelsens förmånstagare. Enligt min meningskulle det dock föra alltför långt atl ålägga alla stiftelser alt avgeoffentlig årsredovisning. Undanlag bör göras för stiftelser med obetydligförmögenhet såvida inte särskilda förhållanden påkallar annat. Vidare börundanlag kunna göras för sådana stiftelser som genom anknytning till statligmyndighet eller annan inrättning (jfr 2 § lillsynslagen) redan är underkastaden betryggande kontroll. De sakkunniga bör överväga vilka stiftelser somlämpligen bör kunna undantas från skyldigheten atl avge offentiigårsredovisning. Beträffande de kommunala stiftelserna lorde årsredovisningregelmässigt avges till kommunfullmäktige eller motsvarande organ. Desakkunniga bör i sina överväganden beakta delta och söka anpassa kraven påårsredovisning härtill. Jag vill i detla sammanhang påpeka atl frågan om ivilken utsträckning rörelsedrivande stiftelser kan undantas från skyldighetenatl avge offentlig årsredovisning prövas av utredningen (Ju 1974:21) meduppdrag att utreda frågor om handelsbolag m. m. De sakkunniga bör därförsamräda med denna utredning i fråga om skyldighet för stiftelse att avgeoffentlig årsredovisning. I likhet med vad som gäller enligl tillsynslagen bör detfinnas möjligheter för myndighet, lämpligen registreringsmyndigheten, attföranstalta om skadeståndstalan mol styrelseledamot i stiftelse och, vidvanvård av stiftelses angelägenheter, om annan förvaltning av stiftelsen.Registreringsmyndigheterna bör även ha rätt att hindra verkställighet avstyrelsebeslut som strider mot lag eller för stiftelsen gällande föreskrifiersaml, när sådant beslut redan verkställts, förelägga styrelsen att vidtagarättelse. Förbud eller föreläggande bör kunna förenas med vite.Försuttet vite bör kunna dömas ul av registreringsmyndigheten. De sakkunnigabör noga överväga om delta är tillräckligt för all tillsynsmyndigheten skallkunna effektivt inskrida mot otillfredsställande förvaltning av stiftelse. Gällande lag upptar inte några bestämmelser om likvidationeller fusion av stiftelse. De sakkunniga bör undersöka om det kanske främstbeiräffande slörre självständiga stiftelser finns behov av sådana regler. framförde i betänkande (SOU 1972:66) Nykulturpolitik. Ju: 57 Skr 1975/76:103 64 I vissa synpunkler på frågan om stiftelse kan vara enlämplig organisationsform för statliga och kommunala kulturinstitutioner.Kulturrådet uttalade (s. 229) i detla sammanhang att det var önskvärt atl kommafram till en organisationsform som kunde tillgodose behovet av rörelsefrihet isåväl kulturpolitiskt avseende som vad gäller ekonomin. måste insyngaranteras för samhället bl. a. med hänsyn till de stora ekonomiska insatserna.Organisationsformen behövde sannolikt inte begränsas lill kulturområdet. Fråganom en sådan ny organisationsform borde enligt prövas av en särskildutredning. 1974:28 angående den statliga kulturpolitiken framhölls (s.325) att det av framförda önskemålet om en särskild utredning omen lämplig organisationsform för statligt eller kommunalt stöddakulturinstitutioner borde beaktas i sainband med översynen av lagstiftningen omstiftelser. De sakkunniga bör i enlighet härmed överväga hur dessakulturinstitutioner bör utformas i organisatoriskt avseende. Därvid kan skildaorganisationsformer behöva utarbetas alltefter de behov som olika typer avkulturinstitutioner har. Stiftelseformen torde inle genomgående vara attföredra. 1 de fall stiftelseformen är lämpligast kan dessutom finnas behov avsärskilda regler. Om stiftelseinstitutels användningsområde begränsas lillvissa ändamål i enlighet med vad jag har anfört förut uppkommer frågan vad sombör ske med befintliga stiftelser, vilkas ändamål inle är sådant att enstiftelse kan bildas enligl nya lagen. Mycket talar för att sådana stiftelserantingen bör avvecklas eller också få en ändamålsbestämning som överensstämmermed de nya reglerna. I mänga fall lorde emellertid en avveckling innebära storaproblem bl. a. eflersom det kan vara svårt att avgöra vem eller vilka som i såfall skall övertaga stiftelseförmögenheten. En lämpligare utväg synes vara atlsådan stiftelse åläggs alt genom permutationsförfarande ändraändamålsbestämmelsen till elt ändamål som främjar ell allmänt intresse och somså nära som möjligt ansluter sig till stiftarens intentioner. Etl sådantförfaringssätt kan förutsätta vissa ändringar i permulalionslagen. I många falllorde det vara möjligt att genom fusion sammanföra stiftelser och på så sättmöjliggöra elt bätlre utnyttjande av förmögenheterna. De sakkunniga bör dockvara oförhindrade att pröva andra lösningar. Om del behövs bör de sakku nniga kunna ta upp även andrafrågor rörande stiftelser än dem jag nu har beiört. Utöver det samråd som har nämnts bör desakkunniga även samråda med föreiagsskatteberedningen (Fi 1970:77) ochutredningen (C 1970:29) rörande den kommunala demokratin. Vidare bör kontakthållas med motsvarande kommittéer i de andra nordiska länderna. Utredningen har hållittvå sammanträden samt haft överläggningar med olika myndigheter och andra somberörs av utredningens arbete. Utredningens arbete beräknas pågå . (Ju 1975:02) Tillkallade enligl regeringens bemyndigande den 6 mars1975 angående förbättrat konsumentskydd vid förvärv av småhus m. m. (se Post-och Inrikes tidn. 65 Kommittéer: Ju: 58 Ordförande: , E. Ledamöter: , professor , H, ., utredningssekreterare ,, organisationschef, led. av , ., fru,led. Experter: , ., jur. kand. (fr.o.m. den 2december 1975) Lidvall, , projektsekreterare (fr.o.m. den 2 december1975) Sekreterare: , BoF. E., hovrättsassessor (fr.o.m.den 21 maj 1975) Lokal: , 2 tr., 11128 , tel.7632359 (sekreteraren) Direktiv (anförande av statsrådet till protokollvid regeringssammanträde ): På det konsumentpolitiska området har det under senare ärförekommit ett omfattande lagstiftningsarbete, som har varit inriktat på attskapa ett förbättrat skydd för de enskilda människorna. Syftet har bl. a. varitatt sanera reklamen, få bort olämpliga marknadsföringsmetoder och stödjakonsumenterna i deras rättsliga mellanhavanden med näringsidkare. Reformernahar framför allt gällt varu- och tjänsteområdena. Fastighetsmarknaden harhittills inte varit föremål för samma intensiva uppmärksamhet. har behovet av skydd för konsumenterna isamband med förvärv av småhus alltmer kommit i blickpunkten. Det är naturligtatt denna fråga tilldrar sig stort intresse. Avtal om uppförande eller köp aveget hem rör ofta värden av sådan storlek att den enskildes ekonomi påverkas påett avgörande sätt. Följderna av att oskäliga avtalsvillkor o. d. används kandärför bli särskilt förödande just på fastighetsområdet. Del har också undersenare tid kommit fram missförhållanden när det gäller uppförande och köp avsmåhus som gör det befogat att ingående undersöka hur etl skydd förkonsumenternas intressen på detta område skall kunna byggas upp. Inte minst hardet mänga gånger visat sig svårt att få rättelse av fel på nybyggda småhus.Även om byggnadsföretaget i och för sig är villigt att rätta felet, kanföretaget sakna de ekonomiska resurser som behövs. Problemen har naturligtvisfått ökad aktualitet genom den senaste tidens omfattande småhusbyggande. Den särskilda lagstiftning till skydd för konsumenternasom redan har införts eller som förbereds har i viss omfattning tillämpningäven vid uppförande och köp av småhus. Marknadsföring på fastighetsområdettorde i princip falla under lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring.Denna lag, som ger konsumentombudsmannen (KO) och möjlighetatl ingripa mot reklam och andra marknadsföringsmetoder som är ohederligaeller skadliga, har visat sig vara av stort värde när det gäller att förbättrakonsumentskyddet. En annan viktig lag på 5 1975/76. Ju: 58 Skr 1975/76:103 66 konsumentskyddsområdel är lagen (1971:112) om förbud motoskäliga avtalsvillkor, som ger KO och befogenhet atlinskrida mot sådana bestämmelser i standardkontrakt e. d. som otillbörligtgynnar näringsidkare pä konsumentens bekostnad. Avtalsvillkorslagen gäller inteköp av fastighet men är tillämplig bl. a. på avtal om uppförande av hus(entreprenadavtal). Vidare gäller lagen vid köp av byggnadsvaror, t. ex.monteringsfärdigt Irähusmaterial. En begränsning som gäller såväl marknadsföringslagen somavtalsvillkorslagen är alt de skyddar konsumenterna endast som kollektiv. Deger alltså inte den enskilde konsumenten elt skydd när etl avtal redanföreligger. Föratt konsumenten skall få ett sådanl skydd krävs civilrättsligaregler. H iltills har sådana regler getts i bl. a. konsumentköplagen(1973:877). Lagen reglerar i första hand konsumenternas ställning när varorinte levereras i rätt tid eller när varor är behäftade med fel. Bestämmelsernaär tvingande till konsumenternas förmån, vilket betyder att det grundskydd somkonsumenterna får genom lagen inle kan berövas dem genom villkor iköpekontrakt, ordersedlar, garantibevis e. d. Eftersom konsumentköplagen gäller vid köp av varor, är densom köper exempelvis monteringsfärdigt trähusmaterial skyddad av lagen. Däremotomfattar lagen inte köp av fasl egendom. Vid sådana transaktioner är denenskilde i stäUet hänvisad lill i första hand reglerna i 4 kap. jordabalken.Dessa regler behandlar ingående säljarens och köparens rättigheter ochförpliktelser gentemot varandra. Till skillnad mol konsumentköplagensbestämmelser är emellertid de obligationsrältsliga reglerna i 4 kap.jordabalken inte tvingande. De rättigheter som köparen ges genom dessabestämmelser kan alltså berövas honom genom avtal. Äv betydelse när det gäller konsumentskyddet päfastighelsområdet är naturligtvis också de regler i byggnadslagen (1947:385)och byggnadsstadgan (1959:612) som rör egenskaper och de särskildaföreskrifter som planverket utfärdar i anslutning därtill. Genom dessa regleroch den tillsyn som utövas av byggnadsnämnderna m. fI. får den som träffaravtal om uppförande av hus ett visst grundskydd när det gäller byggnadensegenskaper. Den lagstiftning som har genomförts påkonsumentskyddsområdet får ses som steg på vägen. Del pågår etl omfattandeutredningsarbete, och tanken är att detla arbete skall läggas till grund förytterligare lagstiftning . Bland de utredningar som sysslar med konsumentskyddsfrågorkan här nämnas konsumenttjänstutredningen (Ju 1972:07), som har i uppdrag attutarbeta en motsvarighet till konsumentköplagen på serviceområdet. I försiahand skall utredningen söka fä till ständ en reglering av avtal om arbete pålös sak. Utredningen skall emellertid också överväga lagregler beiräffandeunderhålls- och reparationsarbeten m. m. på hus. har en annanutredning, generalklausulutredningen, föreslagit en central regel om attbeslämmelse i avtal skall kunna jämkas eller lämnas ulan avseende av domslol,om bestämmelsen är att anse som otillbörlig (SOU 1974:83). Det blir bl. a.möjligt att med stöd av generalklausulen ogiUigförklara eller jämka avtalrörande fast egendom. Avsikten är atl proposition på grundval avgeneralklausulutredningens förslag skall läggas fram för . 1974:150 angående rikllinjer för bostadspolitikenanfördes bl. a. att den centrala bosladsmyndighelen i ökad grad borde lämnainformation och råd till småhusköpare i fråga om t. ex. finansiering,upphandling och 67 Kommittéer: Ju: 58 Hithörande problem övervägs av dennyligen tillsatta byggadministrationsutredningen (B 1974:04). Nämnas bör ocksåatt det inom pågår en översyn av byggnadslagstiftningen.Bl. a. övervägs fråganom vilken typ av regler rörande egenskaper somskall ingå i den nya lagstiftningen. Av betydelse för både köpare och säljare av fastigheter ärde regler som gäller beträffande fastighetsmäklarnas verksamhet. F. n.uppställs från samhällets sida inte några särskilda krav på den som vill arbetasom fastighetsmäklare. Enligt kungörelsen (1947:336) om auktorisation avfastighetsmäklare kan dock den som utövar mäklarverksamhel erhållaauktorisation av handelskammare. Vissa krav ställs upp för alt auktorisationskall beviljas. Vidare utövar handelskamrarna tillsyn över de auktoriserademäklarnas verksamhet. Äv landets drygt 800 företag i fastighetsmäklarbranschenär det dock endast ca 200 som har auktoriserade mäklare. Fastighetsmäklarna har elt visst civilrättsligt ansvargentemot både säljare och köpare för hur uppdraget utförs. Den närmareomfattningen av detta ansvar är dock oklar. Den översikt som jag nu har lämnat om lagstiftningsarbetetpå konsumentskyddsområdet och andra förhållanden av intresse visar atlkonsumenterna i viss utsträckning skyddas eller kommer att beredas skydd ävennär del gäller förvärv av småhus. Översikten visar emellertid också att deltaskydd är bristfälligt, jämfört med det skydd som finns på andra områden. Avredogörelsen framgår vidare att kontrollen av fastighetsmäklarnas verksamhet ärbegränsad. De angivna förhållandena är onekligen betänkliga med hänsyn lillfastighetsförvärvens stora ekonomiska betydelse för den enskilde. Förhållandenahar också föranlett flera framställningar. I skrivelse till justitiedepartemenlet i september 1974har KO föreslagit atl avtalsvillkorslagens tillämpningsområde skall utvidgas.Genom anmälningar och övriga kontakter med allmänheten har KO kunnat konstateraatt det i de kontrakt som används på fastighelsområdet förekommer bestämmelsersom är oskäliga mot konsumenten. a. är det fråga om sädanaavtalsbestämmelser som medför att jordabalkens dispositiva regler sätts åtsidan. Enligl KO är det t. ex. inte ovanligt alt del i köpekontrakten tas inklausuler vars syfte är atl friskriva säljaren från ansvaret för fel. Vidareförekommer avtalsbestämmelser utanför det av jordabalken reglerade området somensidigt tillgodoser säljarens intressen. Köparen blir t. ex. ofla ulaninflytande när det gäller valet av besiktningsman. Mot den angivna bakgrunden anser KO det angeläget attvägen öppnas för en effektiv sanering av de avtalsvillkor som förekommer påfastighetsområdet. KO föreslår sålunda alt tillämpningsområdet föravtalsvillkorslagen utvidgas så att det kommer att omfatta också avtalsvillkorsom används vid erbjudande av fast egendom till konsument. Vidare anser KO attdel skulle innebära en väsentlig förstärkning av konsumentskyddet omavlalsvillkorslagen gjordes tillämplig även på sådan försäljning frånprivatpersoner som förmedlas av näringsidkare. Inom har färdigställts enrapport som omfattar konsumenlproblem vid köp av småhus. Rapporten, som haröverlämnats till , innehåller en rad förslag som syflartill all förbättra konsumentens situation som småhusköpare. a. sägs det i rapporten att köparens reklamationsmöjligheter bör byggas ut. Ju: 58 Skr 1975/76:103 68 hänvisas till den försöksverksamhet pä reklamationsomrädelsom skall inledas vid . Tanken är attförsöksverksamheten skall kunna ge underlag för en utbyggnad av allmänna reklamationsnämndensverksamhet till alt omfatta vissa faslighetsreklamationer. 1 rapporten föreslås också att konsumenten skall få ettökat skydd genom lagregler vid förvärv av småhus. På denna punkl föreslås bl.a. att avtalsvillkorslagen skall utvidgas till att gälla även avtal om förvärvav fast egendom samt att jordabalken skall kompletteras med vissa tvinganderegler motsvarande dem som finns i konsumentköplagen. Vidare föreslås etttillägg till byggnadsstadgar i syfle att möjliggöra en effektivare kontroll ochbesiktning av småhusbyggen m. m. Vissafrågor som gäller faslighetsmäklarnas verksamhet har tagits upp avAuktoriserade fastighetsmäklares riksförbund i en promemoria som haröverlämnats till . Förbundet påpekar i promemorianalt dess arbete med atl stärka allmänhetens förtroende för yrkesmäklarenförsvåras av att det finns en okontrollerad etableringsrätt i landet. Dettamedför att vem som helst kan ägna sig åt fastighetsförmedling oavsett om hanhar de kunskaper som är nödvändiga för yrket. I vissa fall har detta enligtförbundets uppfattning medfört atl personer som är mindre lämpade för yrket haretablerat sig som mäklare, vilket i sin tur har haft till följd att konsumenterhar blivit ekonomiskt lidande. På grund av det sagda hemställer förbundet attsakkunniga skall tillkallas för alt utreda under vilka förutsättningaryrkesmässig fastighelsförmedling får bedrivas. Frågan om en ökad kontroll av fastighetsmäklarnasverksamhet har också tagils upp av KO i en skrivelse till justilie- ochhandelsdepartementen . KO framhåller atl det med jämna mellanrumkommer fram missförhållanden när det gäller mäklarverksamhel. Bristandekunskaper eller ansvarskänsla hos mäklare orsakar inte sällan tvister mellansäljare och köpare. Enligt KO:s mening bör det vara ett minimikrav att den somämnar bedriva mäklarverksamhel kan visa att han har vissa grundläggandekunskaper i fråga om byggnadsteknik, fastighetsrätt, fastighetskredit,skatterätt m. m. Det finns också skäl atl ställa vissa krav både päfastighetsmäklares allmänna vandel och ekonomiska skötsamhet och på de metodermäklare tillämpar i samband med uppdragen. En annan fråga som enligt KO:s mening har väsentligtintresse gäller mäklarens civilrättsliga ansvar i samband medmäklarverksamheten. Detta ansvar är oklart och i praktiken ytterstbegränsat. KO finner det böra övervägas om inle mäklaren i varje fall när hantar aktiv del i en överlåtelse bör ha ett fastiagt civilrättsligt ansvar förbl. a. uppgifter om fastighetens skick och om de gravationer som åvilar den. Sammanfattningsvis anser KO atl man bör utreda vilka kravsamhället bör ställa pä fastighetsmäklare, hur deras verksamhet lämpligen skallkontrolleras samt vilket ansvar de har och bör ha gentemot säljare och köpare.I samband därmed aktualiseras också frågan huruvida särskild reglering behövsav grunderna för mäklarnas arvodesdebitering. Mot bakgrund av vad jag har anfört om konsumenternasställning på fastighelsområdet och de gjorda framställningarna anser jag att enutredning nu bör sättas i gång i syfte att åstadkomma ett förbättratkonsumentskydd på det berörda området. Jag förordar att särskilda sakkunnigatillkallas för denna uppgift. De sakkunnigas uppdrag bör i första hand avse de problemsom uppstår vid köp av småhus och vid förvärv av tomtmark som är avsedd för 69 Kommittéer: Ju: 58 Vidare bör de sakkunniga, som jag straxskall återkomma till, ta upp frågor om uppförande av småhus. I viss omfattningbör utredningsuppdraget också omfatta problem som rör större fastigheter.Sålunda bör de sakkunniga vid sina överväganden beträffande fastighetsmäklarnasverksamhet behandla även förmedlingen av andra fastigheter än småhus. Jagåterkommer till frågor om fastighetsförmedling i det följande. Vid sidanav de problem som uppkommer vid köp eller uppförande av fastigheter är ävenfrågor om förvärv av bostadsrätt av intresse i detta sammanhang.Bostadsrättshavarnas skyddsinlressen torde i huvudsak vara tillgodosedda genombostadsrättslagen (1971:479) och anslutande författningar. De sakkunniga tordesålunda i huvudsak sakna anledning att gå in på hithörande problem. Det böremellertid inte föreligga något hinder att diskutera även frägor som rörförvärv av bostadsrätt, i den mån frågorna har samband med utredningsarbetet iövrigt. Avtal omreparations- och underhällsarbeten på hus bör i princip lämnas utanförutredningsarbetet. Uppgiften att åstadkomma ett konsumentskydd vid sådanaarbeten ligger, som har nämnts, i första hand påkonsumenttjänstulredningen. Denna utredning har också fått i uppdrag altöverväga huruvida lagreglerna om reparations- och underhållsarbeten bör omfattaäven nybyggnads- och ombyggnadsarbeten. Enligt vad jag har inhämtat kommeremellertid konsumenttjänstulredningen att föreslå bestämmelser endast förmindre byggnadsarbeten. Reglerna i den tillämnade konsumenttjänstlagen passarmindre väl för större entreprenader o. d., och uppförande av byggnad förbostadsändamål torde därför komma att undantas från lagens tillämpningsområde. Det äruppenbart att den enskilde konsumenten har elt minst lika stort skyddsbehov videntreprenader av större omfattning som då det är fråga om mindrebyggnadsarbeten. De problem som är förknippade med mera omfattandebyggnadsarbeten hänger emellertid nära samman med de frågor som uppstår vid köpav fastigheter. Vid nybyggnader torde det sålunda i många fall vara svårt attdra någon skarp gräns mellan entreprenad- och köpavtal. I praktiken är dessa avtalofta kombinerade. Med hänsyn härtill bör det ankomma på de sakkunniga att prövafrågan om lagregler till skydd för konsumenterna vid sådana byggnadsarbetenbeiräffande småhus som inte behandlas av konsumenttjänstutredningen. Givetvisbör de sakkunniga i denna del nära samräda med konsumenttjänstutredningen. Med småhusbör i detta sammanhang avses en- eller tvåfamiljshus som skall användas förbostadsändamål. Huruvida det är fråga om hus avsett för permanent boende ellerfritidshus bör i princip vara utan betydelse.