prop · FZ0312 · 1975-12-31 00:00:00 — fordringar som uppkommit efterkonkursbeslutet och som riktar sig mot konkursboet som sådant. I den månlönefordringar räknas som massafordran försvagas givetvis den åsyftade effektenav det förslag som läggs fram, eftersom sådan fordran alltid måste kommaföre företagsinteckning. Frågan blir då i vilken utsträckning lönefordran kanräknas som massafordran. Detär helt klart alt lönefordran, som hänförs lill arbete som utförs förekonkursutbrottet, är att anse som konkursfordran. Det är lika klart alt fordranför arbete som utförs efter konkursulbrottet på gmndval av eltanställningsavtal, som träffas mellan konkursförvaltaren och löntagaren, äratt anse som massafordran. Tveksamhet kan emellertid råda om vilken karaktärsådan lönefordran har som hänför sig till tiden efter konkursutbrottet men som gmndaspå ett anställningsavtal som slutits med konkursgäldenären förekonkursutbrottet. Jag vill nu något närmare behandla denna fråga. Närkonkurs mträffar torde normalt en av konkursförvaltarens första åtgärder varaatt säga upp konkursgäldenärens arbetstagare. Konkursbeslutet medför nämligeninte automatiskt att dessa skall anses uppsagda. Konkursförvallaren är vid sinuppsägning bunden av de uppsägningstider som föreskrivs i lagen omanställningsskydd. Det förekommer alt konkursförvaltaren inställerall verksamhet och att löntagama alltså får uppsägningslön utan att behövautföra någon motsvarande arbetsprestation. Den fordran som på det sättet kanuppkomma för löntagarna är utan tvekan att hänföra till konkursfordran. Sakenblir emellertid svårbedömd, om arbetstagarna utför arbete för konkursboetsräkning . Utredningen har med stöd av vissa ut- 1975/76:12 32 lalandeni förarbetena till lönegarantilagen (prop. 1970: 201 s. 67 och 8588) utgåttfrån att arbetstagarens fordran på lön även i denna situation är att anse somkonkursfordran. I den rättsvetenskapliga litteraturen har emellertidifrågasatts, om inte lönefordringen bör anses övergå till alt bli massafordran,om konkursboet faktiskt tar arbetstagarens tjänster i anspråk (Welamson,Konkurs, 4 uppl. 1974 s. 117 not 2). Detkan enligt min mening inte råda någon tvekan om att del i sak bästa resultatetåstadkommes, om lönefordringen i den senast beskrivna situationen anses utgörakonkursfordran. En sådan ordning är nämligen enklare att hantera för konkursförvaltamai praktiken. F. ö. torde konkursförvaltarna i allmänhet behandlalönefordringar av delta slag som konkursfordringar. HärtUl kommer alt syftetmed den nu föreslagna reformen, nämligen alt stärka företagsinteckningens kredilvärdig-het,skulle åtminstone i viss mån förfelas, om dessa lönefordringar skulle ansesutgöra massafordringar. Eftersom rättsläget inte kan anses fullt klart på dennapunkt föreslår jag, att i förmånsrättslagen intas en bestämmelse som klartanger att lönefordringar av det nu behandlade slaget skall anses utgöra konkursfordran. Utredningenhar funnit att vissa förmånsrättsliga följdproblem uppkommer genom dessförslag att löneprivilegiet skall skjutas tUlbaka i förmånsrättsordningen.Enligt 5 § förmånsrällslagen skall förmånsrätt i lös egendom, som hör tillnäringsverksamhet vari företagsinleckning kan meddelas, följa med fordran hoshyresgäst eller arrendator på gmnd av hyres- eller arrendeavtal i viss ilagrummet närmare angiven omfattning. De s. k. hyres- och arrendeprivilegiernagäller alltså i samma slags lösa egendom som förmånsrätt på gmnd avföretagsinteckning och har vidare företräde framför förelagsinteckning.Utredningen har ansett att det av rältstekniska skäl är nödvändigt att låtaockså hyres- och arrendeprivilegierna få företräde framför löneprivilegiet.Jag ansluter mig till denna bedömning som har godtagits eller lämnats utanerinran under remissbehandlingen. Enliknande situation föreligger beträffande utmätt egendom. Enligt 8 § förmånsrällslagenger utmätning förmånsrätt i den utmätta egendomen. Den med utmätning förenadeförmånsrätten kommer sist bland de särskUda förmånsrättema. Men den står inle ialla siluationer flllbaka för övriga särskUda förmånsrätter. Som ett undantagfrån huvudregeln har utmätning nämligen företräde framför förmånsrätt på gmndav inteckning, vilken sökts sariima dag som utmätningen verkställdes eller . Utredningenhar ansett att löneprivUegiet måste ställas tillbaka också för fordran som harförmånsrätt på grund av utmätning. Härom får jag framhålla följande. Om inteförmånsrätten för utmätning skall återvinnas enhgt 38 § konkurslagen, torde ifråga om egendom i allmänhet Prop.1975/76:12 33 utmätningsförfarandetskola fortgå utan att fordran med allmän förmånsrätt kan göras gällande iärendet. Vid exekution i fariyg och fartygsbyggen, luftfartyg och intecknadereservdelar till luftfartyg samt gods i fartyg eller i luftfartyg får däremotfordran med allmän förmånsrätt enligt 1012 §§ förmånsrällslagen görasgällande i utmätningsärendet och har därvid företräde framför ulmätningsfordringen. Omman vill inskränka en ändring beträffande företrädesordningen mellanlöneprivilegiet och utmätning till vad som direkt föranleds av attföreträdesordningen mellan företagsinteckning och löneprivilegiet kastas om, ärdet i och för sig möjligt att begränsa ändringen till att gälla egendom somutgörs av andra fariyg och fartygsbyggen än skepp och skeppsbyggen, dvs. båtoch bålbyggen, saml av gods i fariyg eller i luftfartyg. Företagsinteckning kannämligen inte gälla i annan egendom, i vilken löneprivilegiet ochutmätning kan konkurrera, än som har nämnts. En sådan reglering måste emellerfldbli relativt komplicerad och svårförståelig. Beaktas bör också att möjlighetenatt vid konkurs bringa utmätning att gå åter har vidgats genom att åter-vinningsfrislenhar utsträckts genom lagändring tidigare (prop. 1975: 6, LU 12, rskr91, SFS 1975: 244). Vidare förbättras löne-borgenäremas möjlighet att fåersättning genom den statliga lönegarantin, om det förslag som läggsfram genomförs. Med hänsyn härtill kan enligt min mening godtas att löneprivUegietgenerellt sätts ned efter förmånsrätt på grund av utmätning. Omde förslag jag nu har redogjort för genomförs, kommer allmän förmånsrätt att haföreträde framför särskild förmånsrätt endast i ett fall. Det gäller fordringarsom har förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen. Dessa fordringar avserborgenärs kostnad för gäldenärens försättande i konkurs och för beslut attdödsbos egendom skall avträdas till förvaltning av boutredningsman samtbegravnings- och bouppteckningskostnad, när gäldenären avlidit före konkursbeslulel.Vidare avses arvode och kostnadsersättning till god man enligt ackordslagen (1970:847), tUlsynsman enligt samma lag eller konkurslagen eller förordnadboutredningsman, om fordringen belöper på lid innankonkursansökning gjordes eller därefter. Slufligen avses kostnad för särskUdåtgärd som har vidtagits med gode mannens eller tUlsynsmannensgodkännande eller av boutredningsmannen och som uppenbart varit tillborgenärernas bästa. Som vUlkor för att dessa fordringar skall vara förenademed förmånsrätt gäller att beloppet med hänsyn till omständigheterna ärskäligt. Utredningenhar övervägt om även fordringar med förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagenbör stå tillbaka i likhet med löneprivUegiet. Utredningen har dock funnit attdet rör sig om fordringar som står de egentliga konkurskostnaderna nära och somdärför förtjänar att tillgodo- 3 1975/76. 1975/76:12 34 sesmed hög prioritet. Utredningen föreslår därför inte någon ändring i förmånsrättsordningensåvitt avser fordringar med förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen. Dettahar lämnats utan erinran under remissbehandlingen och jag ansluter mig för tiU utredningens bedömning i detta hänseende. har isitt remissyttrande föreslagit, all man skall införa möjlighet att utmätaföretagsinteckning. Som framhållit fömtsätter en sådan ordnmgatt ägarhypotek lill företagsinteckning införs. Jag är inte beredd att ta uppden frågan i detta sammanhang innan den allmänna översynen av företagsinteckningsinslitutethar slutförts. Jag anser det inte heller lämpligt att i dettalagstiftningsärende ta upp vissa av väckta frågor rörandeA-skatters behandling i konkurs. Fordran på mätningsarvode,som förekommer inom vissa branscher och som enligt kollektivavtal skall avarbetsgivaren betalas direkt lill fackförening, omfattas av löneprivilegiet meninte av lönegarantisystemet. Några remissinstanser har tagit upp frågan om altutvidga lönegarantin till att avse även fordran på mätningsarvode. Eftersamråd med chefen för har jag funnit att dennafråga lämpligen bör behandlas i den förut nämnda propositionen om ändringar ilönegarantisystemet som chefen för senare i dagkommer att föreslå regeringen att förelägga . I det förslagetbehandlas även frågan om i vilken utsträckning förmånsrätten förlönefordringar och därmed även rätten flll betalning ur lönegarantin - skallfölja med fordran på skadestånd som har ålagts arbetsgivare med stöd av lagenom anställningsskydd. Jag tar därför inte i detta sammanhang upp den av enremissinstans framställda begäran att lönegarantin helt skall omfatta fordranpå sådant skadestånd. Fömtomde ändringar i förmånsrällslagen och lönegarantilagen som jag nu berört börvissa följdändringar ske i annan lagstiftning. 4.2 Rätt på grund av företagsinteckning vid avveckling av små aktiebolag Genomlagstiftning gjordes ändringar i lagen (1944: 705) om aktiebolag, sominnebar bl. a. att gränsen för aktiekapitalets lägsta belopp höjdes från 5 000tUl . För aktiebolag bildade före , då lagändringenträdde i krafl, gäUer fortfarande den lägre aktiekapitalsgränsen. Genomytterligare lagstiftning, som trädde i kraft , infördesemellertid regler som ställer krav på att aUa aktiebolag efter utgången av år1978 skall ha . För de aktiebolag som vidsistnämnda lidpunkt inte har tUlräckligt aktiekapital föreskrivs ett förenklatlikvidationsförfarande. 1975/76:12 35 skallvid utgång avföras ur aktiebolagsregistret och blir därmed upplösta. Enväsentlig utgångspunkt för lagsflftningen har varit att göra det möjligt förrörelsedrivande aktiebolag, som inte höjer aktiekapitalet till , altfortsätta rörelsen i annan företagsform. Finns det flera akfleägare i bolagetskall rörelsen kunna fortsättas i handelsbolagsform. Och finns det bara enaktieägare skall denne kunna fortsätta rörelsen som enskild näringsidkare. Föratt göra delta möjligt finns bestämmelser om att aktieägare, styrelseledamöteroch verkställande direktör efter upplösningen av aktiebolaget skall svarasolidariskt för bolagets förpliktelser. Aktieägarna skall inträda i bolagetsställe som part i de avtal bolaget slutit med tredje man. 1973: 168, som lågtill gmnd för lagstiftningen om den obligatoriska avregistreringen, berördejag något frågan om vilken inverkan en upplösning av aktiebolag får på företagsinleckning,som meddelats i det upplösta bolagels näringsverksamhet. Jag uttalade där attsådan säkerhet inte rubbas av att bolaget har avregistrerats. Jag ansåg attändring av företagsform i detta fall inte var att anse som överlåtelse avverksamhet. Den föreskrivna regleringen innebär nämligen att det blir fråga omett slags universalsuccession närmast jämförlig med det fall att näringsidkarenavlider och dödsboet träder in i hans ställe som näringsidkare, jfr 3 § andrastycket lagen (1966: 454) om företagsinteckning (FL). Med hänsyn tilllagstiftningens karaktär av övergångsreglering fann jag inte nödvändigt att iFL ta in en regel om att rörelsen efler avregistreringen skall anses vara sammaverksamhet som bolagets rörelse. Engmndlanke bakom den gällande regleringen för avregistrering av aktiebolag harvarit att få till stånd en ordning som innebär alt företagare, kreditgivareoch andra som kan tänkas komma all beröras av avregistreringen föranleds attfrivilligt ordna upp sina mellanhavanden innan avregistreringen sker. För attunderlätta delta har lagstiftningen lagts upp så alt det avregislreradebolagets tillgångar och skulder överförs i sin helhet på aktieägarkollektivet.Delta inträder också som part i de avtal bolaget hade med tredje man. För attberörda parter skall uppmärksammas på lagstiftningen har också särskildainformationsåtgärder vidtagits. har distribuerat en broschyr medupplysningar om lagstiftningens innehåll tUl samtliga aktiebolag med eltaktiekapital understigande . Ytterligare sådana särskildainformationsåtgärder planeras. Jag är övertygad om att detta kommer att leda tUlatt eventuella praktiska problem med anledning av avregistreringen ordnas uppgenom frivUliga uppgörelser i mycket slor utsträckning. Jag vUl emellerfld inlebestrida att man måste räkna med att det kommer alt inträffa ett antal fall dåsådana uppgörelser inte kommer till stånd. I sådana situationer måste alltsålagstiftningen lUlhandahålla en lösning som är ägnad bl. a. alt tillvaratakreditgivares intressen i sammanhanget. Prop.1975/76:12 36 Denförut beskrivna lösningen med alt avregistreringen innefattar ett slagsuniversalsuccession innebär i själva verket att kreditgivarnas intresse isammanhanget tillvaratas på ett förhållandevis effektivt sätt. Jag kan i dettasammanhang också nämna alt lagstiftningen innehåller särskilda regler omtvångslikvidation som i och för sig också är avsedda atl trygga kreditgivaresintressen. framhåUit har emellerfld lösningen med universalsuccession ensvaghet, nämligen i det fallet att det avregistrerade aktiebolaget hade tvåeller flera akfleägare och bolagets rörelse efter avregistreringen fortsättssom handelsbolag. Övergången från aktiebolagsformen till handelsbolag skernämligen i så att säga två led. I och med avregistreringen upphör aktiebolagetoch bolagels egendom överförs på aktieägarkollektivet. Därefter sker ylterligareen äganderällsövergång, nämligen från aktieägarkollektivet till elthandelsbolag. Denna senare äganderällsövergång är otvivelaktigt inte en universalsuccessionutan utgör i stället närmast tillskott till bolag. Även om man intar den ståndpunktenatt universalsuccessionen som sådan inle rubbar företagsinteckningensgiltighet och enligt min mening finns goda skäl för en sådan ståndpunkt kanman inte bestrida alt företagsinteckningen inte kan gälla i handelsbolagetsverksamhet. Som utredningen påpekat inträder i stället den effekten alt förelagsinleckningenupphör alt gälla i verksamheten men i stället omfattar den konkreta egendom somförs över från aktieägarkollektivet till handelsbolaget, s. k. förföljelserält. Detär enligt min mening i och för sig en godtagbar ordning all företagsinteckningeni den nu angivna situationen upphör att besvära verksamheten och i stället gerinleckningshavarna förföljelserätt i den egendom som överförs tillhandelsbolaget. Om kreditgivarna får förföljelserätt samt rätt att krävabetalning för inlecknad fordran , s. k. acceleration av förfallotid skapas nämligen mycket goda möjligheter för att kreditgivaren ochhandelsbolaget skall träffa överenskommelse om att den gamla förelagsinleckningenskall ersättas med en ny företagsinteckning som tas ut i handelsbolagetsverksamhet. Den nu berörda omständigheten kan därför enligt min mening inte ioch för sig anses utgöra ett avgörande skäl för att man bör överväga ändring ide beslutade övergångsbestämmelserna till aktiebolagslagstiftningen. Utredningenhar emellertid pekat på vissa inskrivningsrättsliga komplikationer som följer medden ståndpunkt som intagils i dessa övergångsbestämmelser. Deföretagsinteckningar, som meddelats i det avregistrerade aktiebolagetsverksamhet, skall enligt förarbetena till övergångsbestämmelserna gälla i enskUdanäringsidkares rörelse. I inskrivningsböckerna redovisas emellertid sådanaföretagsinteckningar under det avregistrerade aktiebolagels firma. För denenskilde näringsidkarens del finns inte i inskrivningsböckerna någon uppgift omalt den för det avregistrerade aktiebolaget meddelade förelagsinleckningen nubesvärar Prop.1975/76:12 37 den verksamhet som den enskilde näringsidkaren i frågadriver. Ett gravationsbevis, som utfärdas för den enskilde näringsidkaren,kommer alltså att sakna uppgifter om företagsinteckningar som meddelats i detavregistrerade bolagels verksamhet. Detta kan, som uiredningen påpekar,medföra rättsförluster vid exekution i förelagsintecknad egendom. Enligt minbedömning är visserligen risken för rättsförlust liten. Jag tror nämligen attlagstiftningens allmänna uppläggning kombinerad med de särskildainformationsåtgärder som har företagits och som planeras kommer alt medföra altdet blir myckel sällsynt att rättsförluster verkligen uppkommer. Jag vågaremellertid inte utesluta alt rättsförlust kan inträffa. Detta ärenligt min mening skäl nog att överväga om problemet kan lösas på något annatsätt än som förutsattes när övergångsbestämmelserna till akliebolagslagsliftningenantogs. Utredningen har kommit tUl den slutsatsen all man böröverge uppfattningen att inteckningssäkerheten inle rubbas genom avregistreringen.Utredningen vill i stället tUlgodose borgenärernas intresse i sammanhangetgenom regler om förföljelserält, dvs. företagsinteckningen skall efter avregistreringenendast besvära den konkreta egendom som tidigare tillhörde det avregislreradeaktiebolaget. ges borgenärerna rätt att begära förtida uppsägning avinteckningslån, s. k. acceleration av förfallolid. Enligt min mening innebär detta förslag att kreditgivarnasintresse i sammanhanget tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Säkerhetensom sådan består trots avregistreringen, låt vara alt den därefter endast gälleri den konkreta egendom som tillhörde aktiebolaget. Genom accelerationen av förfallolidenskapas goda möjligheter för kreditgivarna att träffa överenskommelse med delägamai det berörda företaget om att la ut ny företagsinteckning i det nyskapadeföretaget. Skulle någon sådan uppgörelse inte kunna träffas, kan förföljdserältenutnytflas av borgenären så att denne kan skaffa sig betalt. Deinskrivningsrättsliga komplikationer som följer av den förut tilltänktaordningen undviks. Jag vill därför på denna punkt ansluta mig till utredningensförslag. Utredningen har särskilt berört det fallet att detupplösta aktiebolaget hade flera aktieägare. Om rörelsen i sådant fall skallfortsättas, får man räkna med att aktieägarna kommer att sluta etlhandelsbolag. För sådana situationer måste, som utredningen framhållit,förföljelserätten kunna utnyttjas så att den gäller även när egendomen förtsöver flll handelsbolaget. Det blir med andra ord frågan om en s. a. s.förlängd förföljelserätt så att förelagsinteckningen inte bara följer egendomennär den förs över till aktieägarkollektivet i samband med avregistreringen utanockså när egendomen förs vidare från aktieägarkollektivet till handelsbolaget.En särskild bestämmelse om denna förlängda förföljelserält bör införas. Utredningen har uppmärksammat det fallet att tillgångar ivilka för- 1975/76:12 38 följelserättgäller på grund av inteckning kan komma att säljas tämligen snart efter detbolaget har avregislrerals. Om försäljning sker, får förföljelserätten ettbegränsat värde, eftersom inteckningen efler försäljningen bara kan gälla isäljarens eventuella vederlagsfordran. Enligt min mening uppstår inga störreproblem i detta sammanhang då det är fråga om den obligatoriska avregistreringsom skall ske . Denna skall ske vid en på förhand bestämdtidpunkt och borgenärerna har därför möjlighet att bevaka sina intressen i tid.Läget är emellertid något annorlunda, om akflebolag avregislreras under tiden19761978 enligt de regler om frivillig avregistrering som föreslås i prop.1975: 103. Sådan avregistrering kan ske när som helst utan att borgenärerna informerats. Det kan sedan dröja ganska långtid innan de genom kungörelse får kännedom om avregistreringen. Avregistreringenskall nämligen kungöras vid närmast följande kvartals-skifte. Förföljdserältenkan då ha förlorat myckel av sitt värde. Jag delar utredningens uppfattning atlman på något sätt bör tiUförsäkra inteckningsborgenärerna information om atten frivillig avregistrering är förestående. Dessutom bör borgenärerna ges enskälig lid för att bevaka sin rätt. Jag har funnit det bästa sättet atttillförsäkra borgenärerna sådan information och bevakningsfrist vara, attansökningen kungörs en månad innan bolaget avförs ur aktiebolagsregislret. Denförordade lösningen medför att de i prop. 1975: 103 föreslagna bestämmelsernaom frivillig avregistrering bör jämkas. Utredningenhar uppehållit sig vid frågan i vad mån stämpelskatt skall behöva erläggasenligt 11 § stämpelskattelagen då inteckning skall tas ut i verksamhet somfortsätts efter avregistrering av akflebolag. Jag delar utredningensuppfattning atl befrielse från stämpelskatt kan medges med stöd av 12 § förstastycket stämpelskattelagen. 1975: 103 förslagna reglerna om frivillig avregistrering är avsedda attträda i krafl . De nu förordade ändringarna bör träda ikraft . I enUghetmed vad jag nu har anfört har inom upprättats förslagtill 1. lag om ändring i förmånsrällslagen(1970: 979), 2. lag om ändring i lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m. m., 3. lag om ändring i lagen (1970:741) om statlig lönegaranfl vid konkurs, 4. lag om ändring i konkurslagen(1921: 225), 5. lag om ändring i lagen (1971:500) om exekutiv försäljning av luftfartyg m. m., 1975/76:12 39 6. lag om ändimg ilagen (1973: 1130) om exekutiv försäljning av registrerat skepp m. m., 7. lag om ändringi utsökningslagen (1877: 31 s. 1), 8. lag om ändringi lagen (1973: 1068) om ändring i förmånsrällslagen (1970: 979), 9. lag om ändringi lagen (1966: 454) om förelagsinteckning, 10. lag om ändring i lagen (1973: 303) om ändring ilagen (1944: 705) om aktiebolag. I fråga om förslagen har samråd ägt rum under 2 med chefenför och under 3 med chefen för . 6,1 Förslaget tOI lag om ändring i förmånsrättslagen(1970: 979) Lagförslaget berör ett par paragrafer i lagen (15 och 16 §§)som fått ändrad lydelse genom den nya sjösakrättsliga lagstiftningen (SFS 1973:1068). Denna lagstiftning träder i kraft först efter förordnande av regeringen.Jag kommer denna dag att föreslå regeringen all förordna att den sjösakrättsligalagstiftningen skall träda i kraft . Förevarande lagförslagutgår därför från att gällande lydelse av 15 och 16 §§ är den som framgår avSFS 1973: 1068. I enlighet med mina överväganden i avsnitt 4.1 har bl. a.skatter enligt förutvarande 13 § getts förmånsrätt framför löne- och pensionsfordringar.Omflyttningen har föranlett ändrad paragrafnumrering. Paragrafen, som motsvarar förutvarande 11 §, innehållerbestämmelser om förmånsrätt för lönefordringar och förfallnapensionsfordringar. Såsom jag anfört fömt (avsnittet 4.1) bör av lagtextenframgå, att lön eller ersättning under uppsägningstid är att anse somkonkursfordran och därmed förmånsberättigad enligt denna paragraf även i detfallet att arbetstagaren under nämnda lid utfört arbete enligtanställningsavtalet med gäldenären. I första stycket har i delta syfte angettsatt förmånsrätten gäller all lön och ersättning för arbete som arbetstagarenutfört enligt anställningsavtal med gäldenären. I denmån arbete inte utförts, skall enligt stycket vid beräkning av förmånsberättigadlön eller ersättning reducering ske med hänsyn tillannan inkomst som arbetstagaren haft eller bort ha kunnat förvärva. Bestämmelsemagäller alltså inte om konkursboet sluter anställningsavtal eller om konkursboetinträder som arbetsgivare i anställningsavtalet genom att underlåta att sägaupp arbetstagaren. Fordran på grund av arbete som utförs i sådana fall utgörnämligen massafordran. Prop.1975/76:12 40 Som chefen för anfört iförslaget flll ändringar i lönegarantisystemet avser förmånsrätten enligt 12 §också skadestånd för mistad lön etc, däremot inte s. k. ideellt skadestånd. Paragrafen, som motsvarar förutvarande 12 §, har jämkatsmed hänsyn lill den nya paragrafindelningen. I 15 § i dess lydelse enligl SFS 1973: 1068 föreskrivs attfordran med allmän förmånsrätt i första hand skall tas ul ur egendom som inleär föremål för särskUd förmånsrätt.