prop · FZ03176 · 1975-12-31 00:00:00 — Reglerom mutansvar och bestickningsskydd finns för arbets- och uppdragstagare i offentiigverksamhet i (BrB) och för anställda i näringsverksamhet eller iövrigt vid företag av ekonomisk art eUer vid verk, inrättning eller stiftelse ilagen (1931: 152) med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens (IKL). Mutansvaretenligt BrB omfattar enligt en på grundval av ämbetsansvarskommitténs förslagbeslutad lagändring som trätt i kraft i princip aUaarbetstagare hos stat och kommun samt härutöver åtskUliga andra offentliga funktionärer.Personkretsen för mutansvaret enligt IKL är formellt vidsträckt men inskränksgenom att korruption kan bestraffas endast om den förekommit i samband medvissa avtalstyper. IKL föreskriver nämligen ansvar endast för muttransaktionervid avtal om inköp av varor eller utförande av arbete eller tagande avförsäkring för arbetsgivarens räkning. Personkretsen inom den privata sektornkan alltså i praktiken sägas vara begränsad till dem som sysslar med sådanverksamhet. De personer som sålunda har mutansvar åtnjuter ett straffrättsUgtsanktionerat skydd mot bestickning. Mut- och bestickningsansvarethar i vissa hänseenden olika innehåll i BrB och IKL. Enligt båda lagarna bestårsjälva muttransaktionen i att någon lämnar, utlovar eller erbjuder resp.mottar, låter åt sig utlova eller begär muta. För straffbarhet kräver IKLhärutöver att mutan skall ha varit avsedd att förmå den bestuckne att på visstsätt åsidosätta vad som åligger honom i tjänsten. Mutans syfte skall sålunda havarit att någon skall skaffas företräde framför annan eller att den anställdeskall underlåta att framställa anmärkning beträffande fullgörandet av det avtalvarom det är fråga. För att ansvar skall kunna ådömas måste det alltsåföreligga ett samband mellan mutan och en på angivet sätt pUkt-stridig handlingeller underlåtenhet från den anställdes sida. Enligt BrB däremot inträderansvar så snart mutan avser den bestucknes tjänsteutövning över huvud taget. Någotsamband mellan muta och tjänsteåtgärd behöver inte visas och för självaskuldfrågan saknar det betydelse om med mutan åsyftas ett pliktstridigtförfarande eller ej. BrB bestraffar sålunda förutom den 1975/76:176 30 kränkningav den berörda tjänstens integritet som muttransaktionen kan innebära redanfaran för att den mutade skall åsidosätta sina tjänsteåligganden. En annan skUlnadmellan BrB och IKL är att BrB också kriminaliserar efterföljande belöning underförutsättning att den kan anses otillbörlig. Med efterföljande belöning avsesgåva eller annan förmån som är avsedd som erkänsla för en redan vidtagen,riktig eller oriktig tjänsteåtgärd. Mutansvarskommitténhar föreslagit att mut- och bestickningsansvaret för offentliga och enskildafunktionärer skall samordnas och utformas i överensstämmelse med den brottskonstraktionsom BrB innehåller. Förslaget, som för den privata sektorns del innebär enskärpning av det i IKL föreskrivna ansvaret, har tUlstyrkts av flertaletremissinstanser. Även jag ställer mig positiv till förslaget i denna del. Detallmänna har i allt högre grad kommit att inrikta sin verksamhet även på andrauppgifter och funktioner än myndighetsutövande. I mångt och mycket rör det sighärvidlag om uppgifter och funktioner som också fuUgörs inom den enskildasektorn, särskilt gäller detta i fråga om den näringsdrivande verksamheten somutövas av helt eller delvis samhällsägda företag (jfr SOU 1969: 20 s. 54). Enfortsatt särställning för den offentliga verksamheten, främst i vad den rörmyndighetsutövande, kan naturligtvis vara motiverad av att den måste kunnaomfattas av medborgarnas absoluta förtroende och kanske också av att denfinansieras av aUmänna medel. Mellan offentiig och enskUd verksamhet föreliggeremellertid inte sådan principiell skillnad att en samordnad reglering av mutansvaretoch bestickningsskyddet ter sig onaturlig. Mot ett för offentiiga ochenskUda arbetstagare samordnat mutansvar kan inte heller med fog åberopas skUlnadermellan dessa båda kategoriers anställningsförhållanden. Genom 1965 årsförhandlingsrättsreform infördes på det statliga och kommunalatjänstemannaområdet en ordning som i huvudsak innebär avtalsfrihet mellanarbetsgivare och arbetstagare. De undantag som gjordes från denna princip harsenare begränsats (prop. 1973: 177) och ytterligare begränsningar kan följa avdet förslag till lag om offenUig anställning som f. n. utarbetas inom finansdepartementetpå grundval av arbetsrättskommitténs betänkande (SOU 1975: 1) Demokrati påarbetsplatsen. Genom lagen (1974: 12) om anställningsskydd har vidaretillskapats regler avsedda att trygga anställningen för arbetstagare i såvälallmän som enskUd tjänst. Den offentliga tjänstemannalagstiftningen hardärefter ytterligare anpassats till de principer som lagts fast förarbetsmarknaden i övrigt (prop. 1974: 174). Senast har den offentiiga och denprivata arbetsmarknadens sanktionssystem närmats UU varandra (prop. 1975: 78). Den omständigheten attsålunda i stor utsträckning likartade arbetsuppgifter ochanställningsförhållanden numera föreUgger inom samhällets båda sektorer talarför att alla anställda bör utföra sina arbets- 1975/76:176 31 uppgifterunder samma principiella ansvar. Vidare bör det, som kommittén framhållit,inte bara vara huvudmannen utan även tredje man dvs. allmänheten som skyddasmot korruptionens skadeverkningar. Även om korrekt myndighetsutövning är ettprimärt skyddsobjekt för mut-och bestickningsansvaret så bör såledesmyndighetsutövningens särstäU-ning inte överdrivas. Uppenbarligen finns i annanoffentlig verksamhet och inom den privata sektorn ekonomisk eller annan maktkoncentrerad tUl beslutsfunktioner vilkas utövande rör intressen av storsamhälls-vikt. Jag vill dock i likhet med kommittén framhålla att denutvidgning av straffansvaret som förslaget innebär inte motiveras av någrahittills konstaterade missförhållanden på det berörda området. Efterde på grundval av ämbetsansvarskommitténs förslag beslutade provisoriskaändringarna i 17 kap. 7 § och 20 kap. 2 § BrB omfattar personkretsen för bestickningsskyddoch mutansvar (1) alla arbetstagare hos stat och kommun. Med kommun likstäUslandstingskommun, kommunalförbund, församling, kyrklig samfällighet,skogsvårdsstyrelse, allmän försäkringskassa och, enligt regeringensbestämmande, annan allmän inrättning. Personkretsen omfattar vidare (2)ledamot av styrelse, verk, nämnd, kommitté eller annan sådan myndighet som hörtill stat eller kommun, (3) den som utövar uppdrag åt stat eller kommun om hanvalts till uppdraget eller inte äger undandra sig detta eller uppdraget el-jetsär reglerat i författning, (4) krigsman eller annan som fullgör lagstadgadtjänsteplikt och (5) den som utövar myndighet utan att inneha anställning elleruppdrag av nu angivet slag. Densålunda angivna personkretsen föreslås av mutansvarskommittén utvidgad till attomfatta var och en som har att utöva uppdrag som är reglerat i författning, s.k. halvoffentUg uppdragstagare, arbetstagare hos näringsidkare i dennesnäringsverksamhet samt den som på grund av förtroendeställning såsom sysslomaneller eljest fått att för annan sköta rättslig eUer ekonomisk angelägenheteller öva tillsyn över skötseln av ekonomisk angelägenhet. föreslårkommittén att ansvarsreglerna i IKL om tagande och lämnande av muta skallutgå. Kommitténs förslag innebär vidare att full kongruens liksom hittillsskall råda mellan mut- och bestickningsansvaret, dvs. att mutansvaretgenomgående skall motsvaras av ett lika omfattande bestickningsansvar. Endasten remissinstans bar ansett komitténs förslag vara alltför långtgående. Iövrigt har de remissinstanser som yttrat sig i frågan förordat att denansvariga personkretsen utvidgas ytterligare. Även jag anser att den avkommittén föreslagna personkretsen under alla omständigheter bör underkastasett samordnat mut- och bestickningsansvar. Ifråga om de s. k. halvoffentliga uppdragstagarna innebär förslaget att dentidigare begränsningen att uppdraget skall utövas åt stat eller kommunbortfaller. Även personer som är uppdragstagare hos privata rättssubjekt ellersom visserligen förordnats av offentlig myndighet men Prop.1975/76:176 32 fåranses företräda främst enskilda intressen underkastas härigenom mutansvar. Somexempel på sådana uppdragstagare kan nämnas av rätten förordnadboutredningsman. Arbetstagare hos näringsidkarei dennes näringsverksamhet kommer också att ingå i den mutansvarigapersonkretsen. Med näringsidkare förstås varje fysisk eller juridisk personsom yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk natur. Kravet påyrkesmässighet innebär att verksamheten skall ha ett visst mått av varaktighetmen inte att den skall vara stadigvarande. Verksamheten behöver inte drivas ivinstsyfte. Med detta vidsträckta näringsidkarbegreppkommer arbetstagare hos så gott som alla bolag aktiebolag, handelsbolag,kommanditbolag etc. att ha mutansvar. I den mån ett bolag inte drivernäringsverksamhet mer än hälften av alla registrerade aktiebolag driveröverhuvud taget ingen verksamhet så har de som regel inte heller någraanställda och saknar då intresse i detta sammanhang. Anställda i ekonomiska föreningaringår också i kretsen av mutansvariga med hänsyn till att sådana föreningar definitionsmässigthar till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genomaffärsmässig verksamhet av ett eller annat slag. Fall kan emellertid tänkasnär ett registrerat aktiebolag med anställda driver en verksamhet som inte kanrubriceras som näringsverksamhet. Aktieägarna har exempelvis bildat bolaget föratt bedriva forskning och bidrar till verksamheten genom årliga tillskott. Deanställda i ett sådant bolag omfattas inte av den av kommittén föreslagnapersonkretsen. Vanligare är kanske att man för sådana eller andraallmännyttiga ändamål driver verksamheten i form av en stiftelse. Underremissbehandlingen har från flera håll anförts att anställda hos stiftelsergenerellt bör vara underkastade mutansvar. Kommittén har som skäl för att intelåta mutansvaret omfatta anställda hos stiftelser anfört bl. a. att frågan om mutansvarför denna kategori i det stora hela saknar praktisk betydelse. Emellertid har vissastiftelser uppenbarligen stor betydelse. Jag vill erinra om att staten genomlagen (1972: 827) om offentiiga styrelseledamöter i vissa aktiebolag ochstiftelser fått rätt att utse offentliga styrelseledamöter bl. a. i sådanaallmännyttiga stiftelser som har tillgångar överstigande 5 milj. kr.Lagstiftningen skall ses mot bakgrund av att sådana stiftelser bl. a. genomstora aktieinnehav spelar en betydelsefull roll i det svenska näringslivet. mån stiftelse fortlöpande och i stor omfattning köper och säljer aktier,fastigheter e. d. i syfte att säkra stiftelsens ekonomiska möjligheter attverka för sitt t. ex. allmännyttiga syfte, är stiftelsen visserligen troligenatt betrakta som näringsidkare och de anställda omfattas på den grunden av mutansvaret.Men om förmögenhetstillgångarna är bundna enligt föreskrift istiftelseförordnandet eller av andra skäl faktiskt inte omsätts i störreomfattning, föreligger inte Prop.1975/76:176 33 Och detta gäller även omstiftelsen genom sitt aktieinnehav har ett bestämmande inflytande över etteller flera bolag som driver rörelse. och annan, somutövar den makt stiftelsens aktieinnehav etc. kan ge, kan visserligen, omförutsättningar härför i övrigt föreligger, ådömas ansvar för trolöshet mothuvudman och således även för mutbrott enligt kommitténs förslag. Men anställdai stiftelsen, t. ex. en tjänsteman med uppgift att föredra frågor om hurstyrelsen skall utöva stiftelsens ägarinflytande i ett "dotterbolag"eller hur skilda bidrag skall fördelas omfattas inte av detta mutansvar. Jagförordar därför att anställda i stiftelser generellt underkastas sådant ansvar. Ikommittéförslaget lämnas också anställda hos ideella föreningar utanför den mutansvarigakretsen. Som skäl härför anförs dels att flertalet sådana föreningar iallmänhet saknar anställda, dels att deras verksamhet i allt väsentligt berörendast medlemmarnas interna intressen. Även på denna punkt harkommittéförslaget kritiserats och förslag har väckts att anställda hosföreningar generellt bör vara underkastade mutansvar. För min del vUl jagpåpeka att det otvivelaktigt finns ideeUa föreningar som förvaltar storaekonomiska värden eller i avsevärd utsträckning träder i rättsligaförbindelser med tredje man eller centralt styr verksamheten på ett visstområde av samhällslivet. Exempel härpå utgör arbetsmarknadens olikaorganisationer. Visserligen inryms förtroendevald ombudsman som deltar iverksamheten i den personkrets som kan ådömas ansvar för trolöshet mot huvudmanoch är därmed underkastad mutansvar. Men de många tjänstemän på bl. a.arbetsmarknadsorganisationernas utredningsavdelningar som fullgör ofta maktpåliggandeuppgifter skulle med kommitténs förslag falla utanför mutansvarskretsen.Motsvarande gäller inom de religiösa, politiska, kulturella, vetenskapliga,välgörande, idrottsliga etc. föreningar som finns i stort antal i vårt land.Övervägande skäl talar enligt min mening för att även anställda hos ideellaföreningar generellt underkastas mutansvar. Med deutvidgningar av personkretsen som jag således förordar kommer praktiskt tagetalla som är anställda hos juridisk person här i landet att omfattas av mutansvar.För enkelhetens skull bör lagstiftningen utgå från att anställd hos juridiskperson har mutansvar. Fråga ärdå om det är någon mening att hålla fast vid kommitténs tanke att den som är anställdhos fysisk person som inte är näringsidkare inte skall kunna dömas till ansvarför mutbrott. De personer som därigenom undantas anställda i privata hushålletc. utgör en försvinnande liten andel i förhållande tiU den del avarbetsmarknaden som enligt vad jag sagt bör omfattas av mutansvar. Även ombehovet av lagstiftning på detta område kanske inte är särskilt framträdandekan dock hävdas att även enskilda arbetsgivare varom nu är fråga självfallethar ett beaktansvärt intresse av en lojal tjänsteutövning från sina anställdassida. 3 1975/76. 1975/76:176 34 Minaöverväganden har således lett mig till uppfattningen att samtUga anstäUda ioffentlig såväl som enskild tjänst bör omfattas av mutansvar. Härigenomuppnås också full rättslikhet meUan den offentUga och den privata sektorn. Jagvill tUlägga att med arbetstagare bör i förevarande sammanhang avses den som ärarbetstagare i civilrättslig mening (jfr bl. a. SOU 1975: 1 s. 691). Skullebestämningen av det civilrättsliga arbetslagar-begreppet ändras, får dettagivetvis betydelse även för den nu ifrågavarande lagstiftningen. Som jag tidigare nämntansluter jag mig till kommitténs förslag att den som på grund av förtroendeställningsåsom syssloman eller eljest fått att för annan sköta rättslig eller ekonomiskangelägenhet eller ha tUlsyn över skötseln av ekonomisk angelägenhet bör varaunderkastad mutansvar. Denna personkrets för trolöshetsbrottet omfattar som tidigareantytts styrelseledamöter i bolag, föreningar, stiftelser och andra juridiskapersoner. Även likvidatorer, revisorer och andra personer med förvaltande ellerkontrollerande uppgifter inom sådana juridiska personer hör tUl dennapersonkrets. De remissinstanser som efterlyst mutansvar för styrelseledamöterär således tillgodosedda genom kommittéförslaget. Till personkretsen hörvidare mäklare, handelsagenter, handelsresande, kommissionärer, revisorer, auktionstörrättare,fastighetsförvaltare m. fl. som utför sysslomannauppdrag dvs. uppdrag att förhuvudmannens räkning företa rättshandling eller åtgärd av förmögenhetsför-valtandekaraktär. Även ställföreträdare som representerar annan med stöd av lag ellermyndighets förordnande hör till angivna personkrets. Slutligen bör nämnas attadvokat eller annan som fått i uppdrag att sköta rättslig angelägenhet förnågon klient också hör hit. Vissa remissinstanser haremellertid uttalat sig för en utsträckning av mutansvaret till samtligauppdragstagare hos stat och kommun, till entreprenörer och konsulter även inomprivata sektorn, etc. För egen del delar jag kommitténs uppfattning att ett mutansvarför uppdragstagare i allmänhet inte bör införas rned hänsyn tUl att ett sådantansvar skulle komma att omfatta en alltför bred och varierande personkrets. Materiella uppdrag, tillvilka hänförs entreprenadavtal och andra arbetsbeting, saknar såledesutpräglad förtroendekaraktär och uppdragstagaren är närmast att se som ensjälvständig motpart till uppdragsgivaren. Detta gäller även om en entreprenörvid fuUgörandet av sitt uppdrag anlitar underentreprenör och oavsett attsådana entrepreiiader ofta avser betydande belopp för huvudmannen. Jag anserdärför att ett mutansvar inte bör ifrågakomma när det gäller materiellauppdrag. Ifråga om immateriella uppdrag kan större tvekan råda. Till sådanauppdragstagare kan enligt kommittén hänföras bl. a. den soni sysslar medrådgivning eller annan konsultation i juridiska, tekniska och ekono- Prop.1975/76:176 35 miska frägor, den som åtar sig att utföra en värdering avnågot slag, den som åtar sig granskning eller kontroll, den som åtar sig attgöra en fak-tasamlande utredning av något slag t. ex. opinionsundersökningeller den som åtar sig att bearbeta eller förbereda ett visst ärende. Kommittéförslagetinnebär, som jag nämnt, att man ur denna rika flora av immateriellauppdrag väljer att lägga under mutansvar sådana uppdragstagare som står ipåtaglig förtroendeställning i förhållande tiU huvudmannen. De remissinstansersom enligt vad jag har nämnt vill utsträcka mutansvaret ytterligare harenligt min mening delvis missuppfattat omfattningen av den personkrets somenligt kommittéförslaget faller in under mutansvaret. Jag är därför inte bereddatt nu förorda en utvidgning av mutansvaret att omfatta även andrauppdragstagare än dem som kan underkastas ansvar för trolöshet mot huvudman.Jag vill tillägga med anledning av att vissa remissinstanser särskUt efterlyst mutansvarför konsulter att dessa med mitt förslag oftast får ett mutansvar. Omexempelvis en kommun anlitar en ingenjörsfirma för att utvärdera inkomna anbudpå en utlyst entreprenad och råda kommunen vid valet av entreprenör, såomfattas den på ingenjörsfirman som är ansvarig för fullgörandet av dettauppdrag av mutansvar enligt mitt förslag. Detsamma gäUer om kommunen sedananlitar firman för att kontrollera entreprenadarbetenas utförande. Den brottsliga gärningen beskrivs i 17 kap. 7 § och 20kap. 2 § BrB så att någon lämnar, uUovar eUer erbjuder resp. mottar, låter åtsig utlova eller begär muta eller annan otUlbörlig belöning förtjänsteutövning. Enligt 6 och 7 §§ IKL består det brottsliga förfarandet i attnågon i visst närmare angivet syfte lämnar, utlovar eller erbjuder resp. tar,låter åt sig utlova eller begär gåva eller annan förmån. Som tidigare nämntsgodtar jag kommitténs förslag att det nya samordnade mut- och bestickningsansvaretskall grundas på den brottskonslruktion som BrB nu omfattar. Detta innebäralltså att brottsmedlet kommer att betecknas som "muta eller annanotillbörlig belöning" ocb att det för straffbarhet inte skall krävas merän att den otillbörliga belöningen avser den bestucknes tjänsteutövning. Vidarekommer efterföljande belöning alltid att vara straffbar under förutsättning attden kan anses otillbörlig. Innebörden av begreppet otillbörlighet får därmed centralbetydelse för avgränsningen av den nya straffbestämmelsens tillämpningsområde.Kommittén framhåller att den närmare bestämningen av otillbörlighets-begreppetär beroende av sed och allmän uppfattning och inte låter sig preciseras ilagtext. Införandet av en viss värdegräns för vad som är att anse som otillbörUgbelöning avvisas av kommittén bl. a. därför att en sådan gräns skulle kunnauppfattas som ett officiellt sanktionerat drickspenningssystem och göra detomöjligt att ta hänsyn till att behovet av integritetsskydd kan variera mellanolika tjänster. Kommittén har inte heller funnit det lämpligt att i lagtextenföra in andra bestämmelser med 1975/76:176 36 sådantkonkretiserande syfte utan i stället valt att i motiveringen närmare utvecklainnebörden av otUlbörlighetsbegreppet. KommitténsstäUningstagande i sistnämnda hänseende har kritiserats av vissaremissinstanser som efterlyst en uttrycklig legaldefinition av oUllbörlighetsbegreppet.Man har pekat på att svårigheterna för den enskilde att bedöma om hanshandlande är lagenligt ökar när den ansvariga personkretsen avsevärt vidgasoch BrB:s straffbestämmelser blir tillämpliga också inom det privatanäringslivet där förhållandena och sedvänjorna inte är desamma som inom denoffentliga sektorn. EnUgt min mening måste emellertid tanken på enlegaldefinition av otUlbörlighetsbegreppet avvisas just med hänsyn till att demutansvariga arbetar under så skiftande förhållanden. Jag ansluter mig därför tUlkommitténs förslag att behålla de nuvarande brottsbeskrivningarna i 17 kap. 7§ och 20 kap. 2 § BrB. En fördel med denna lösning är också att den tämligenomfattande rättspraxis som finns rörande tillämpningen av nämnda bestämmelserbehåller sin vägledande betydelse. Vadsom är otillbörligt får aUtså bestämmas på grundval av en samlad bedömning avalla för det enskUda fallet betydelsefulla omständigheter. Jag delar i aUtväsentligt de synpunkter på denna bedömning som anförts av kommittén.Otillbörlig är alltså varje transaktion som objektivt sett är ägnad attpåverka funktionärens tjänsteutövning. Har mottagaren av förmånen handlat pliktstridigteller har han haft sådant syfte, är gärningens otUlbörlighet uppenbar.Otillbörlig är transaktionen också om det ligger i sakens natur att förmånenssyfte inte gärna kan vara annat än att mottagaren skall vidta en viss pliktstridigåtgärd. Bedömningen blir svårare, när transaktionen inte har en tydlig ochkonkret inriktning på pliktstridighet. I regel blir då avgörande omtransaktionen allmänt sett är ägnad att påverka funktionärens tjänsteutövning.Denna bedömning är i sin tur starkt beroende av den ifrågavarande förmånens ekonomiskavärde. Förmåner av obetydligt värde innebär föga risk för påverkan och kandärför inte anses otillbörliga. Så snart det inte rör sig om bagateller synesman emellertid vid bedömningen av transaktionens otillbörlighet böra ta hänsynäven till andra faktorer. Bland dessa bör särskUt beskaffenheten av den tjänsteller det uppdrag som förmånstagaren innehar beaktas. En särstäUning i dettahänseende intas helt naturligt av personer som utövar myndighet eller annanväsentlig offentlig verksamhet. Attförmånen har ett samband med och ingår som ett naturligt ochnyttigt led i funktionärens tjänsteutövning är en omständighet som normalt görförmånen tillbörlig. Som exempel kan nämnas ar-betsluncher och studieresor. Ifråga om arten och värdet av tillåtliga förmåner av representationskaraktär kanviss vägledning hämtas från vad som enligt anvisningar gällerom avdragsgilla representationskostnader. En allmän förutsättning för att enförmån av Prop.1975/76:176 37 detta slag skall anses tillbörlig är att dess syfte ärhelt legitimt. I detta hänseende får man ställa strängare krav när det gälleroffentlig verksamhet. Ätt en funktionär inom den offentliga sektorn bjuds påen studieresa omfattande mer än någon dag torde sålunda mera sällan kunna ansestillbörUgt. Förmånersom faller inom ramen för vanlig artighet och uppmärksamhet i umgängetmänniskor emellan exempelvis blomsteruppvaktning i samband med högtidsdagar,sjukdom, och representation är givetvis i allmänhet att anse somtillbörliga. Om förmånerna utgörs av kapitalvaror eller annan dyrbarareegendom bör det för att kravet på tillbörlighet skall anses uppfyllt föreliggaett djupare vänskapsförhållande mellan givare och mottagare som inte enbartgrundas på förbindelser i tjänsten. Att en förmån av mera betydande värdeomfattas av s. k. allmän sedvänja eller en på visst samhällsområde accepteradkutym torde däremot inte utan vidare göra förmånen tillbörlig. Enbart denomständigheten'att funktionären mottar förmånen med iin huvudmans vetskap ellersamtycke kan inte göra handlingen rättsen-lig såvitt gäller den offentligasektorn. Fråga uppstår då om förhållandet bör vara detsamma inom den privatasektorn.