prop · FY0345 · 1975-12-31 00:00:00 — YR-utredningentillstyrker att yrkesvägledningen förstärks, men framhåller alt ALU-kursernaändå måsle behållas för vissa grupper. Provisoriskastyrelsen för samt SAF tillstyrker särskiltförslagel om intyg lill kursdeltagarna med förhållandevis ulföriig informationom kursernas innehåll. Det är enligt SAF också en fördel om del framgår avintyget huruvida vederbörande har klarat de olika kursavsnitten. är emot betyg med fler grader än två, godkänd resp. ej godkänd. KAMU:söverväganden om kursdeltagarnas sociala situation innehåller bl. a. förslaglill dimensionering av en rad elevsociala insatser, främsl vid AMU-centren.Dessa förslag tillstyrks av AMS, provisoriska s{yre\sen (ör , , flera elevråd, kommunförbundet. , LO.SAF och TCO. och påpekar att elevsociala resurserinte bör dimensioneras enbart efter det totala elevantalet, som KAMUföreslagit, utan med hänsyn till elevsammansältningen. KAMUis förslag fårdärför enligt dessa instanser ses som minimikrav. SÖ, som i huvudsak godtarKAMU:s beräkning av resursbehovet, anför atl det behövs extra elevsocialaresurser vid anpassningskurserna. Där behövs enligl SÖ för varje grupp om 30kursdeltagare en psykolog, en kurator, en halv sjuksköierskeijänsl, en läkarefyra limmar , en sjukgymnast och en fritidskonsulent. Socialstyrelsenbör vid behov medverka vid rekrytering av läkare. Kriminalvårdsstyrelsenanser att del behövs fler elevassistenter än en för 150 elever, som KAMU harföreslagit. Expertgruppenför vissa zigenarfrågor, och anser all elevassistenternasarbetsförmedlande uppgifler bör skiljas från de kurativa. De senare bör enligldessa inslanser utföras av socionomer. TCO påpekar alt även sjuksköterskornahar viktiga kurativa och sociala uppgifter. SÖ anför atl förslagel om gymnastikför alla elever i princip är bra men all det är mycket svårt atl genomföra, bl.a. till följd av lokalproblem. påpekar alt gymnastiken börledas av fritidskonsulenler eller gymnastikdirekiör och inte av sjukgymnastersom KAMU föreslagit. ,och framhåller alt AMU-centren börsamarbeta med de kommunala och landslingskom- munalaorganen för socialvård, sjukvård m. m. anförall ungdom sominle har fullbordat gymnasieskotulbildning är en riskgrupp i socialt avseendesom kräver ökat samarbele mellan skolan, socialvården och arbetsförmedlingen,inle minst för ungdom i arbetsmarknadsutbildning. Medicinsk eftervård ochbehandling av handikappade bör enligt ske i den reguljärasjukvården. Det är inle rationellt alt bygga upp en inlem sjukvårdsorganisationför arbetsmarknadsutbildningen. Delta skulle dessutom inte stämma överens medprincipen om "normalisering" av de handikappades situation.Resurserna för öppen vård av olika slag växer, bl. a. för handikappades behovav medicinsk vård och funklionsuppehållande behandling. Provisoriskastyrelsen för och några elevråd kräver fri sjukvårdoch subventionerade mållider. KAMU:sförslag om utökad barnomsorg i samband med arbetsmarknadsutbildning tillstyrksav bl. a. i . Beträffandebostadsfrågan anför provisoriska styrelsen för attbarackerna bör avvecklas möjligt. I ,och SÖ instämmer i KäMU:sförslag all sådana bostäder såvitt möjligt undviks. YR-ulredningenpåpekar dock alt de handikappades bostadssituation kan vara komplicerad.Enligt SÖ medför förläggning på den öppna bostadsmarknaden alt det ställsstörre krav på fritidskonsulenler och kuratorer, om inle eleverna skall kännasig isolerade. LOoch de flesta elevorganisationerna lillstyrker förslagen om bättre försäkringsskydd.Enligl LO bör kursdeltagarna ha samma försäkringsskydd som yrkesverksamma. Beträffandefinansieringen av arbetsmarknadsutbildningen instämmer LO i KAMUis synpunkter.Om slatsfinansiella svårigheter skulle hindra ell genomförande av KAMU:s olikaförslag måsle enligl LO en arbetsgivaravgift övervägas. Provisoriska styrelsenVör , SOVUX och ell anlal elevråd förordararbeisgivarfinansiering. Enligl riksföi-bundet och några elevråd börarbetsgivaravgiften vara progressiv. TCO anför all det finns principiella skälför arbeisgivarfinansiering i första hand när del gäller utbildningsbidragen. Kommunförbundetanför all en arbetsgivaravgift på av lönesumman motsvarar en kommunalutdebitering av per skattekrona. Detta kan enligt förbundet inle godtas.Utrymmet för kommunala skattehöjningar under återstående del av 1970-laletupplevs som utomordentligt knappt i de allra flesta kommuner. Den kommunalasektorn är dessutom enligl K AMU:s förslag bara i starkt begränsad omfattningmålområde för arbetsmarknadsutbildningen. SAF och SHIO avstyrker ocksåarbeisgivarfinansiering och i kan inie hellertillstyrka en finansieringsform som drabbar kommunema. - Landstingsförbundetanser atl frågan om arbeisgivarfinansiering bör övervägas ytteriigare. Prop, 1975:45 69 7.1 Arbetsmarknadsutbildningens omfattning och mål Utvecklingenpå arbetsmarknaden har i flera avseendenmedfört ökade krav på samhällets handlingsberedskap. Ambitionerna har höjtsväsentligt på det arbetsmarknadspoliliska området. Antalet personer iarbetskraften har ökat snabbi, och de nytillträdande är ofta personer som harbehov av särskilda informations- eller stödåtgärder. Del gäller t. ex. ungdomarsom har begränsade erfarenheter av arbetslivet och kvinnor som varithemarbelande. En annan grupp som behöver samhällets stöd för atl kunna delta iarbetslivet är de som har någon form av handikapp. Kravel på sådana insatserhar förstärkts av atl arbetskrafts-efterfrågan alltmer har kommit all gällapersoner med speciella yrkeskunskaper. Delär mol den bakgrunden naturiigt alt alll större krav har ställts på resursernaför utbildning. Den långsiktiga utvecklingen av efterfrågan på utbildning mötsi första hand genom insatser i del reguljära utbildningsväsendet och med dessolika former av studiestöd. Detta är emellertid inle tillräckligt. För attarbetsmarknadspolitiken med framgång skall kunna anpassas till förändringar inäringsliv och arbetsrutiner har det reguljära utbildningsväsendetkompletterats med en särskild utbildningsorganisation som står direki lill arbetsmarknadsmyndigheternasförfogande. Dessutom måsle samhället kunna erbjuda ett särskilt förmånligtstudiestöd till deltagare i utbildningar som har förtur avarbetsmarknadspoliliska skäl. Arbetsmarknadsutbildningenär ett arbelsmarknadspoliliskt medel. Den harbåde siabiliseringspolitiska,fördelningspoliiiska och tillväxlpolitiska mål. Den skall liksom övrigaarbelsmarknadspolitiska medel ges en sådan inriktning och flexibilitet att denmotverkar konjunktursvängningar och minskar olägenheterna av dessasvängningar. Den skall vidare medverka till all åsladkomma större jämställdhetmellan olika grupper genom all stödja dem som har den svagaste ställningen påarbetsmarknaden, och den skall främja ekonomisk tillväxt genom all tillgodosebehov av yrkesulbildad arbetskraft. Arbetsmarknadsutbildningensfördelningspolitiska uppgift har skjutils i förgrunden i takt med all en radstudier pekat på sambandet mellan inkomst och sysselsättning samt mellan dessabåda faktorer och utbildning. Inle minst låginkomylutredningens materialunderströk dessa samband. Arbeislösheisvillkorel, som är del grundläggandevillkoret, får därför ses som etl viktigt uttryck förarbetsmarknadsutbildningens fördelningspoliiiska roll. Den utbildning ibrisiyrken som vänder sig lill även andra än arbetslösa måste planeras medsärskild hänsyn lill bl. a. önskemålen bland anställda somhar en svag ställning på arbetsmarknaden eller låga inkomster. Allautbildningar måste läggas upp så atl de leder till arbeten som ger en varaktigoch tillfredsställande sysselsättning. Kommitténför översyn av arbelsmarknadsulbildningen (KAMU) har utrettarbetsmarknadsutbildningens framlida uppläggning. KAMU framhåller alt del medhänsyn till arbetsmarknadsutbildningens uppgifter inle är rimligt all försökafastlägga dess omfattning och inriktning med hjälp av långsiktiga prognoser. Deflesla remissinstanser instämmer i detla. SÖ och statskontoret ifrågasätterdock om del inle ändå är möjligt alt bedöma behovet av arbelsmarknadsulbildningpå något än vad som f. n. sker. SÖ framför i sammanhanget önskemålom en mera samlad planering av samhällets totala utbildningsresurser, medanstatskontoret pekar på behovet av mera samordnade åtgärdsprogram för helaarbetsmarknadspolitiken. Jagdelar KAMU:s uppfattning alt arbetsmarknadsutbildningens totala omfattning intekan läggas fast i långsikliga planer. Behovet av sådan utbildning är beroendeav utvecklingen på arbetsmarknaden och av i vad mån efterfrågan på utbildningkan mötas genom reguljära utbildningsformer. Inom flera områden är delemellertid uppenbart atl arbetskraftsbehovet inte inom överskådlig lid kanfyllas genom enbart ungdomsutbildningen och den reguljära vuxenutbildningen.Detta gäller även om rekryteringen lill den senare underiäilas av förbättratstudiestöd och de övriga ålgärder inom vuxenutbildningen som chefen förutbildningsdepartementet tidigare denna dag har anmält. Behovet avarbelsmarknadsulbildning på det verkstadsmekaniska området kan exempelvisväntas kvarstå under hela 1970-lalel. Det är också uppenbart att slora grupperav anställda i branscher och yrken med vikande sysselsättning liksom mångahemarbelande kvinnor m. fi. även i framliden kommer all behöva särskildamöjligheter till arbetsmarknads-anpassad utbildning. Vissafaktorer har enligl KAMU:s mening särskilt slor betydelse för det framtidabehovet av arbelsmarknadsulbildning. Det gäller de strukturella förändringarnai näringslivel och den tekniska utvecklingen inom olika näringsgrenar, ochvidare kvinnornas inträde i arbetslivet saml ungdomsul-bildningens utveckling.Av dessa faktorer har flera remissinstanser särskilt uppehållit sig vidungdomsutbildningens betydelse. TCO påpekar atl arbetsmarknadsutbildningenmåsle påverkas av atl ungdomen har alll bättre utbildning och att tjänstemännenkommer all utgöra en större del av kursdeltagarna än r n. SCB framhåller åandra sidan att många ungdomar fortfarande går direkt ut på arbetsmarknadenefler slut, vilket leder till problem som ofta senare måste lösasmed hjälp av ytterligare utbildning. Vissaremissinstanser som t. ex. . och varnarför uppbyggnad av permanenta frislående utbildnings- och slu-diestödssyslem vidsidan av de reguljära. UKÄ påpekar att även del reguljära utbildningsväsendetkan göras mera flexibelt med hänsyn lill arbetsmarknadens behov. Jagdelar SÖ:s och flera andra instansers uppfattning atl samhällets olikautbildningsresurser såvitt möjligt bör bedömas i etl sammanhang. Det är ocksåen fördel om de kan planeras på så pass lång sikt all dyrbara improvisationerundviks. Detta får dock inte leda lill all arbetsmarknadsutbildningensspeciella karaktär och nära samband med arbetsmarknadspolitiken i övrigt blireftersatt. Desärskilt förmånliga utbildningsbidragen, som skiljer arbetsmarknadsutbildningenfrån annan utbildning, kan utgå både vid särskilda kurser för denna utbildningoch i vissa fall vid reguljära utbildningslinjer. Dessa bidrag bör nu höjas medhänsyn lill den hittillsvarande utvecklingen av den allmänna lönenivån ochsamhällets övriga stödformer. För all elt bättre samband skall kunna uppnåsmed övriga arbetsmarknadspoliliska åtgärder kommer jag i del följande bl. a.all föreslå ett hell nytt syslem för utbildningsbidrag vidarbetsmarknadsutbildning. Förslagel innebär att bidragssystemet byggs uppenligl inkomstbortfallsprincipen på samma säll som ersättningen vidarbetslöshet, men bidragen görs något förmånligare än dessa ersättningar. Chefenför har tidigare denna dag föreslagit ett nyttstudiestöd för vissa deltagare i annan vuxenutbildning än arbelsmarknadsulbildning.Detta s. k. vuxensludieslöd föreslås bli konstruerat så att del medförsammakonsumlionsutrymme som utbildningsbidraget, men viss del föreslås varaälerbelalningsplikligl. Genom denna konstruktion åstadkoms etl bättre sambandän f. n. mellan de olika formerna av vuxenutbildning. Den extra stimulansentill arbetsmarknadsutbildning jämfört med utbildning med vuxensludieslöd blirlält atl överblicka och likartad för alla. 7.2Villkor för rätt tUl arbetsmarknadsutbUdning Arbetsmarknadsutbildningenhar en särställning inom vuxenutbildningen. Det gäller både utbildningensinriktning och urvalet av deltagare. Den viktigaste målgruppen har alllid varitde som inle har arbete, dvs. de som är och också de som löper risk altbli arbetslösa. Del kan enligl min mening inte komma i fråga alt ändra dennainriktning, vilken följer av verksamhetens grundläggande mål. För allutbildningen skall vara etl tillräckligt flexibelt instrument kan dock i vissulslräckning även andra än arbetslösa m. fl. behöva ges tillträde lillutbildningen. Idet följande behandlar jag först tolkningen av begreppet risk för arbetslöshetoch därefter bristyrkesulbildningen, lill vilken alla vuxna har tillträde.Slutligen vill jag ta upp den åldergräns som i regel gäller förtillträde lill arbetsmarknadsutbildningen. Rätlentill arbetsmarknadsutbildning har som KAMU redovisar successivt vidgats frånatt gälla enbart de faktiskt arbetslösa till all omfatta alla som löper riskför arbetslöshet. har risk för arbetslöshet varit tillräckligtsom formellt kriterium för räll lill arbetsmarknadsutbildning. 1966:52(s. 203) framhöll chefen för dåvarande att enförhållandevis vidsträckt bedömning av denna risk innebar en effeklivering avarbetsmarknadspolitiken. Man behövde inle företa en arbelsomplacering undertrycket av en akut krissituation ulan fick tillfälle till en mera övervägdprövning av den enskildes möjligheter och förhållanden. Utbildning skulledärför kunna beviljas inle bara när sysselsältningssvårigheterna vara nära föreslåendeulan också när en bedömning på längre sikl klart gav vid handen alt övergånglill annat yrke var nödvändig. SomKAMU anför är det lill största delen inom vissa näringsgrenar och branscher medvikande sysselsättning som begreppet risk för arbetslöshet har kommit tillanvändning. Del hindrar dock inle all även andra och mera individuella faktorerockså har stor betydelse. Vad som anfördes i prop. 1966:52 om fördelarna av allen omställning kan ske innan förutsedda sysselsättningsproblem har blivit akutagäller självfallet vid olika orsaker till arbeislöshetsrisken.Arbetsförmedlingen måsle därför som KAMU anför kunna la hänsyn till skilda slagav omständigheter. Var och en som kan förutses bli arbetslös inom de närmasteåren om ingen åtgärd vidtas måste kunna beviljas arbetsmarknadsutbildning vidlämplig tidpunkt om utbildningen bedöms nödvändig föratl vederbörande skallkunna fl etl nytt arbete. Bristyrkesutbildningär den sammanfattande benämningen på all arbelsmarknadsulbildning där även densom inte är eller löper risk alt bli arbetslös har rätt att delta. Benämningenanger all del är fråga om utbildning till yrken med påtaglig brisl på utbildadarbetskraft. Bristyrkesutbildningen har en särskild fördelningspolitisk betydelsesåtillvida som den står öppen ocksä för den som har anställning men inteupplever sin arbetssituation som tillfredsställande. Var och en som så villkan söka förbättra sin ställning pä arbetsmarknaden genom utbildning lill etlbrislyrke. Hittillshar relalivi fl personer med anställning sökt sig lill brislyrkesutbildningen.Det beror som KAMU anför troligen på all utbildningsbidragen inle ärattraktiva och atl del inle har funnits någon garanti för nytt arbete elleråtergång lill den tidigare arbetsgivaren efter avslutad utbildning. 1 detföljande kommer jag att föreslå en väsentlig förbättring av utbildningsbidragen.Jag vill också erinra om den lag (1974:981) som beslutades av förra åretsriksdag och som ger arbetstagare rätt atl under vissa för- utsättningarfl ledigt för utbildning. Mol den bakgrunden kan man förvänta alt intresset förbristyrkesulbildningen ökar. KAMUoch de flesta remissinstansema har ansett del angeläget alt brislyrkesutbildningenutvidgas. Delta bör ske bl., a. genom att tolkningen av begreppet brislyrkegörs vidare än som skell, så att en större del av de särskiltanordnade AMU-kurserna än nu kan öppnas för alla vuxna. Jagvill erinra om att AMU-kurser anordnas bara om det finns en överefterfrågan påutbildad arbetskraft i resp. yrken. Detta bör gälla även i fortsättningen.Antalet tillgängliga utbildningsplatser vid AMU-center har under senare årnästan ständigt överstigit efterfrågan. 1 den mån del finns fler sökande änlediga platser vid en viss brislyrkesulbildning bör de som är eller löper riskalt bli arbetslösa ges företräde. Detär inle möjligt att en gång för alla ange vilka kurser som skall ingå ibristyrkesulbildningen, ulan delta måsle prövas av regeringen och AMS från lidtill annan med hänsyn till arbetskraftsefterfrågan i olika yrken. Del bör ocksåankomma på regeringen alt bestämma vilken ram som skall gälla förbristyrkesulbildningens omfattning. Jag avser all föreslå regeringen all dentills vidare sätts lill 10 000 påbörjade ulbildningar . I ramen börendasl de deltagare som inle är eller löper risk atl bli arbetslösa räknas in. KAMUföreslår all man för all nå ytteriigare fördelningspolitiska fördelar skallslopa arbetslösheiskriteriel för låginkomsttagare vid all ramplaneradarbelsmarknadsulbildning. Enligt kommitténs förslag skall detla däremot inteske i fråga om utbildning i del reguljära utbildningsväsendet, vilkel skullekunna medföra ökade gränsdragningsproblem mot övrig vuxenutbildning. Vid desärskilt anordnade kurserna behöver gränsdragningsproblemen enligt kommitténinle bli alltför slora. Eftersom delta är elt nytt inslag iarbetsmarknadsutbildningen föreslår kommitién alt på försök högst 5 000låginkomsttagare får beredas utbildning. Kommitién anger också vissakriterier som skall vara uppfyllda för atl en person skall anses varalåginkomsttagare. Förslagelhar tillstyrkts av elt stort antal remissinstanser, men i många yttrandenuttrycks tveksamhet med hänsyn lill risken för besvärande gränsdragningsproblemi fråga om ansvarsfördelningen mellan arbelsmarknadsulbildningen och övrigvuxenutbildning. En del remissinstanser framhåller all låginkomsttagarna iförsta hand bör beredas vidareutbildning i del reguljära utbildningsväsendet. Föregen del anser jag det vara en angelägen uppgift för samhället atl på allt sättmedverka till att den som har en svag ställning på arbetsmarknaden och låginkomst bereds tillfälle atl på rimliga villkor skaffa sig den yrkesutbildninghan behöver för att förbättra sin situation. försterinra om det förslag rörande vuxensludieslöd som regeringen tidigare i dagefter föredragning av utbildningsministern har beslutat atl föreläggariksdagen. Detla förslag innebären betydande förbättring av de ekonomiskavillkoren vid sådan utbildning och därmed av många låginkomsttagaresmöjligheter alt förbättra sina förutsättningar på arbetsmarknaden. Jag villockså erinra om att delta slöd är avsett atl utgå med belopp som motsvarar vadsom skulle ha utgått i bidrag vid arbetsmarknadsutbildning. Beloppet skall docktill viss del utgöra lån. Om man samlidigl skulle införa en särskild rätt förlåginkomsttagare till arbelsmarknadsulbildning i den form som KAMU harföreslagit, skulle riskerna för sådana gränsdragningskonfiikter som fleraremissinstanser har varnat för enligl min bedömning bli betydande. Jag anserdel trots detta vara motiverat atl söka åsladkomma en sådan inriktning avarbetsmarknadsutbildningen att den när del primära behovet av alt utbilda arbetslösahar lillgodoselts i största möjliga utsträckning kommer dem till del som ulanalt vara eller löpa risk all bli arbetslösa är i störst behov av sådanutbildning. Detta bör emellertid med hänsyn lill vad jag förut har anfört inleske i den form som KAMU har föreslagit. Jag föreslår i stället atlföreträdesrätt inom bristyrkesulbildningen ges arbetslösa och personer somhotas av arbetslöshet och därnäst sysselsatta som har en svag ställning påarbetsmarknaden eller låga inkomster. Jag tänker främsl bl. a. på anslällda iföretag eller branscher med svaga framtidsutsikter. Någon ytteriigareprecisering av vilka villkor som bör vara uppfyllda i det enskilda fallet anserjag inte vara nödvändig. Arbelsmarknadsulbildningenär en del av vuxenutbildningen i den mening att den främst vänder sig tillpersoner som har varit ute på arbetsmarknaden men blivit arbetslösa och lillpersoner som haft annan sysselsättning - t. ex. hemarbete - efterungdomsutbildningens slut och söker sig ut på arbetsmarknaden. Därför bör somKAMU och de flesta remissinstanser anför även i fortsättningen som huvudregelfinnas en nedre åldersgräns. I likhet med kommittén anser jag all denna gränsäven i fortsättningen bör vara densamma som gäller för de reguljära studiestödetför vuxna, dvs. Det bör ankomma på regeringen att utforma närmarebestämmelser om åldersgränsens tillämpning och unianlag från den. Åldersgränsenbör liksom f. n. avse räll lill utbildningsbidrag. I den mån del finns ledigkapacitet finns det inget som hindrar all ungdom genomgår AMU-kurser medreguljärt studiestöd. Undanlagfrån 20-årsgränsen flr f n. enligt regeringens föreskrifter göras förhandikappade, flyktingar och ensamstående föräldrar. Vidare kan den som harförsörjningsbörda men inte är ensamslående förälder redan från ålderbeviljas arbetsmarknadsutbildning, dock bara i de fall då lämplig utbildninginle kan ordnas annat än vid AMU-center utom hemorten. Jag anser liksom KAMUoch de flesla remissinstanser all dessa undanlagsregler bör finnas kvar. 1 deaktuella fallen gör omsländighelerna all man inle rimligen kan uteslutaarbetsmarknadsutbildning med hänvisning till atl den är avsedd för vuxna. Detfinns också vissa situationer då arbetsmarknadsutbildningen har kommit tillanvändning som ett direkt komplement till den reguljära ungdomsutbildningen.Som KAMU påpekar uttalade stalsmaklerna (prop. 1963:144, SU 1963:146,rskr. 1963:334) alt den ungdomsutbildning som bedrevs inom arbetsmarknadsutbildningensram i princip borde föras över lill den ordinarie gymnasieskolan. Så har ocksåskell i viss uisträckning, men fortfarande bedrivs vid etl anlalriksyrkesskolor arbetsmarknadsutbildning som är särskilt avsedd för arbetslösungdom i åldern . De flr utbildningsbidrag enligl särskilda reglerunder utbildningstiden. KAMU framhåller i likhet med många remissinstansergymnasieskolans ansvar för alt ge alla ungdomar en lämplig yrkesutbildning, menkommittén föreslår inle någon förändring av riksyrkesskolornas ställning. AMSoch SÖ anför att de måste finnas kvar så länge gymnasieskolan inte kan ta detfulla ansvaret för all ge alla ungdomar möjlighet lill enarbelsmarknadsanpassad utbildning. Enligl SÖ bör en plan fastställas förriksyrkesskolornas avveckling i takt med atl gymnasieskolan lar detta ansvar. Ungdomenssärskilda problem på arbetsmarknaden har ökat bl. a. därför atlarbetskraftsefterfrågan alltmer har kommit atl gälla personer medyrkesinriktad utbildning och erfarenhet från arbetslivet. Ungdomensutbildningssituation har allmänt sett förbättrats i hög grad, men för deungdomar som ändå har kort utbildning är situationen särskilt be-sväriig. Dehar en svagare förankring i arbetslivet och mindre yrkeserfarenheter än de fleslaäldre personer med motsvarande utbildningsbakgrund. Av dessa skäl har de s. k.ALU-kurserna, som innehåller allmän arbels-marknadsinformalion samtpraktiktjänslgöring, öppnats för ungdom. Under vissa perioderhar också andra särskilda ålgärder för ungdom vidtagits inomarbetsmarknadsutbildningen, t. ex. stöd till företagsutbildning av nyanställdungdom. 1 den mån AMU-centren har ledig kapacitet slår de dessutom alllid öppnaför de ungdomar som vill gå igenom en utbildning med ordinarie studiestöd.Regeringen har tidigare denna dag som en tillfällig åtgärd medgell altarbetslös ungdom som påbörjar utbildning vid AMU-centren i. o. m. utgången avjuli 1975 utöver studiestödet skall få engångsbidrag på . Jagdelar uppfattningen all gymnasieskolan bör ha del primära ansvarel för att allaungdomar får en utbildning som är lämplig för arbetsmarknaden. Som statsrådetHjelm-Wallén anförde vid anmälan av årets budgetproposition (prop. 1975:1, bil10 s. 135) pågår inom ett utredningsarbete rörande bl.a. de särskilda problemen med ungdomar som