prop · FY038 · 1975-12-31 00:00:00 — 1sammanhanget vill jag framhålla alt systemet med bemyndiganden för regeringenalt besluta föreskrifter inom vissa områden inte bör leda lill att denordningen slopas atl regeringen i vissa fall inhämtar yttrande överförslag i fråga som avses bli reglerad i ny regeringsförfattning eller överifrågasatta ändringar i äldre regeringsförfattningar. Den nya RF hindrar inlealt delta i praxis utbildade förfarande alltjämt lillämpas (prop. Regeringen börenligi mm mening i väsentligen samma omfattning som f. n.,och oavsett alt den har stöd i elt bemyndigande, inhämta yttrande,innan den beslutar föreskrifter som innebär principiell avvikelse från vad somtidigare har gällt eller som annars är av särskilt intresse. Författningstextenbehöver inte underslällas i sådana fall. Den angivna metodenmöjliggör en smidig och ändamålsenlig arbetsfördelning mellan riksdag ochregering. Jag vill också erinra om att många regerings-föreskrifter under allaomständigheter så lill vida är beroende av slällningstagande från riksdagensom de grundar sig på anslagsbeslul och de villkor lor anslagensutnyttjande som därvid har ställt upp. Teknisktbör ämnesbemyndigandena utformas utan alt de i 8 kap. 7 § första stycket RFangivna punkierna eller de i punkterna använda ämnesbeskrivningarna direklåberopas i lagtexten. Under alla omständigheter måste bemyndiganden i lagtolkas mot bakgrund av . Skildadelegationsbeslämmelser som anger regeringens normgivningsrätt genom allbeskriva vissl eller vissa ämnen kan komma att fä delvis sammatillämpningsområden. 1 de fiesta fall torde några lolkningssvårigheler inteuppkomma. Jag vill emellertid framhålla att det av allmänna grundsatser tordefölja alt exempelvis en delegaiionsföreskrift som kompletterar en materielllag i viss angelägenhet har företräde framför en mera allmän regel i enfristående delegationslag. Den senare lagen kan alltså inte åberopas till stödför kompetens för regeringen alt beslula föreskrifter som enligtdelegalionsregeln i den materiella lagen fär anses ha förbehållits riksdagensbeslutanderätt. Jag vill i tydlighetens intresse tillägga, atl regeringen naturiiglvisinte kan utnyttja ett bemyndigande för beslul om föreskrifter som kommer istrid med materiell reglering i lag. Detta följer av den formella lagkraftensprincip (8 kap. 17 § RF). Enför den praktiska tillämpningen betydelsefull fråga är vilka medel förgenomförandet av en reglering som ställs till förfogande genom ettäm-nesanknutei bemyndigande. Av8 kap. 7 § tredje stycket RF framgår att ett bemyndigande enligt paragrafeninte medför rält att, utom i fråga om tystnadsplikt för offentligafunktionärer, meddela föreskrifter som innebär inskränkning i de fri- ochrättigheter som särskilt anges i RF. Inte heller får beinyndigande utnytljasför att meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brotl än böter. Dessadirekt i grundlag uppställda begränsningar, som i jämförelse med gällande rättinte obetydligt inskränker regeringens normgivningsbefogenhet, behövergivetvis inte upprepas i varje bemyndigande. Av regeringen beslutadeförfattningar innehåller f. n. ofta beslämmelser om' fängel-sepåföljd eller omförverkande med anledning av straffbart åsidosättande av författningensföreskrifter. Inte sällan föreliggerett behov att för framtiden dels behållaredan gällande sanktioner, dels låla regeringen föreskriva de kanske mycketdetaljerade handlingsreglerna inom området. 1 sådana fall måste den i 8 kap. 7§ sista meningen RF anvisade utvägen med s. k. blan- ketlstrafföudi lag anlitas. Sådana straffbud har knuiits till vissa av de i det följandeföreslagna bemyndigandena. Omalltså regeringen inte själv kan föreskriva fängelse eller förverkande medanledning av brott mol föreskrift som den meddelar i kraft av etl bemyndigande,är den däremot oförhindrad alt bestämma om böter som påföljd. Regeringen börockså kunna förena föreskrifterna med annan sanktion som inte kommer i konftiklmed 8 kap. 7 § tredje stycket RF, t. ex. vilespåföljd. Det står enligt minmening klart att nu nämnda befogenheter tillkommer regeringen utan att desärskilt behöver omnämnas i bemyndigande. Nära samband med den nudiskuterade frågan har spörsmålet huruvida elt bemyndigande enligl 8 kap. 7 §försia stycket att meddela föreskrifter inom visst ämnesområde inbegriper rättalt - utan att det framgår särskilt - beslula om lyslnadsplikt för offentligafunktionärer med stöd av 8 kap. 7 § andra stycket RF. Formuleringen av 8 kap. 7§ tredje stycket första meningen ger närmast vid handen att frågan kundebesvaras jakande. Det är emellertid att märka atl tystnadsplikt innebär eninskränkning i en medborgeriig rättighet. Del vore mindre tillfredsställandeom åläggande härom kunde meddelas av annan än utan atlbeslutsbefogenheten är öppet angiven i riksdagsbemyndigande. Jag har på grundhärav utformat delegationsreglerna i den föreslagna lagen om offentligafunktionärers lyslnadsplikt med lanke på att de - bortsett från fall dåuttryckligt bemyndigande ges i annan lag - uttömmande skall ange när regeringenkan beslula föreskrifter om tystnadsplikt. Etl bemyndigande enligl 8 kap. 7 §första stycket RF alt meddela föreskrifter i visst ämne bör alltså i och försig inte anses inkludera befogenhel alt ålägga tystnadsplikt. Dengenomgång av gällande författningar, som har föregått de förslag jag nu förfram, har visat att del ganska regelmässigt föreligger etl behov av att lålaregeringen överiåla lill underiydande förvaltningsmyndighet att besluta närmareföreskrifter i hänseenden som omfattas av delegation till regeringen. Det ärendasi undantagsvis möjligt all i bemyndigandet ange villkor för sådansubdelegation eller alt begränsa subdelegationsrällen till att gälla vissbestämd myndighet. Det torde i regel få ankomma på regeringen atl underparlamenlariskl ansvar avgöra vilken normgivningsrätt som bör anförtrosförvaltningsmyndighet. bör i allmänhet få i uppdragendasi att besluta föreskrifter som mera i detalj fyller ut vad regeringen harföreskrivit. Som jag framhöll när jag lade fram förslaget till ny RF (prop.1973:90 s. 320) bör straffbestämmelser inle bli föremål för subdelegation. Lagbeslut om bemyndigandenatt meddela föreskrifter har ansetts böra anstå lill . Det ärnämligen högst tveksamt, om skulle ha varil konstitutionellt behörigall, på det sätt jag nu föreslår, delegera normgivningsmakt under tid då 1809års RF alltjämt var tillämplig. Det är emellertid angeläget atl de beslut ombemyndiganden som fattar med anledning av förslagen fär träda ilillämpning möjligl. 5 Bemyndiganden att besluta om avgifter Somjag har nämnl i det föregående innebär regleringen i 8 kap. RF alt föreskrifterom sådana offentligrättsliga avgifter som medför åligganden för enskilda elleringrepp i deras ekonomiska förhållanden hör lill del primära lagområdel men attriksdagen genom lag eller i annan form kan överiåta beslutanderätten tillregeringen. Avgifter som inte har den angivna, ingripande karaktären kanbestämmas av regeringen direkt med stöd av RF. Angående gränsdragningen mellande två kategorierna av avgifter samt mellan skatt och avgift vill jag hänvisatill uttalandena i prop. 1973:90 s. 218 f. Inomden offentliga sektorn utgår ett stort antal avgifter för vitt skilda ändamål.Vid tillkomsten av den nya RF förutsatte jag atl delegation inom avgiftsområdetskulle komma till slånd i inte obetydlig omfattning och i enkla former. 1 syfteatl skaffa underlag för förslag lill delegation i fråga om avgifter harregeringen uppdragit åt att inventera förekommandeavgifter. Inventeringen visar attavgiftssätiningen i vissa fall har reglerats direkt i lag eller annan avriksdagen beslutad författning. Till denna kaiegori hör överlastavgifter enligtlagen (1972:435) om överiaslavgifter, skattetillägg och förseningsavgifterenligt skatteförfallningar, restavgift enligt uppbördslagen (1953:272) samt avgifterenligt lagen (1967:340) med vissa bestämmelser om prisreglering på jordbrukelsområde och lagen (1974:226) om prisreglering på fiskels område. Någon ändringav gällande ordning för beslut om föreskrifter om nu åsyftade avgifter ärsjälvfallet inte aktuell. Övervägande antalelföreskrifter om avgifter har emellertid bestämls av regeringen ellerunderiydande myndighet. Genomgången har visat att fiertalel av dessa avgifterfår anses falla under regeringens direktkompetens enligt nya RF. Till dennakategori är att räkna - uiöver vad jag nämnde i prop. 1973:90, nämligen laxorför de affärsdrivande verken och avgifter som eriäggs för tjänster av s. k.uppdragsmyndigheler - exempelvis avgifter för regisier- ochstatistikbearbelningar, för dalamaskinbearbelningar och för anslutning tilldatamaskin, inträdesavgifter vid museer m. m,, ersättningar förpolismyndighets kostnad för hitlegods och ersättning för förfråg-ningsunderiagvid upphandling i byggnadsärende. Genomgående rör del sig om avgifter som utgörrimligt vederiag för en frivilligt ianspräktagen prestation. Jag vill härerinra om atl, enligt uttalande som jag gjorde i prop. 1973:90, vid bedömningenav om vederiaget är rimligt avgiflssältningen inom ett verksamhetsområde börses som en helhet. Iålskilliga fall har visseriigen regeringen eller annan myndighet beslutat omavgift inom lagområdet, men beslutet har kunnai stödjas på ett bemyndigande avriksdagen. Sålunda har, för att la elt par exempel, avgiftssättning enligtkungörelsen (1967:850) om bankaktiebolags bidrag till be- stridandeav kostnader för bankinspektionens verksamhet stöd i lagen (1955:183) ombankaktiebolag, avgiftsföreskrifterna i kungörelsen (1959:482) om bidrag frånförsäkringsanstalter och understödsföreningar till kostnaden förförsäkringsinspektionen stöd i bl.a. lagen (1948:433) om försäkringsrörelseoch lagen (1972:262) om understödsföreningar samt en avgiftsregel i kungörelsen(1971:284) om arbeten av guld, silver eller platina stöd i lagen (1974:283) omhandel med arbeten av guld, silver eller platina. Avpåträffade avgifisbestämmelser som har beslutats av regeringen återstårhärefter etl förhållandevis begränsat antal som faller inom lagområdet men som,såvitt framgår, saknar stöd i riksdagsbemyndigande. Några av dessa föreskrifterkommer att täckas genom uttryckliga bestämmelser i den lagstiftning omnormgivningsrätt för regeringen i fråga om vissa ämnen som jag föreslår i detföljande med hänvisning till 8 kap. 7 § första stycket RF. 1 enlighet med vad jagförut har uttalat om kompetensfördelningen på avgiftsområdet bör emellertidregeringen behålla sin beslutsbefogenhet också med avseende på övrigaifrågavarande föreskrifter. Enmöjlighet skulle vara att i en särskild delegationslag ge övergripande reglerom när regeringen är berättigad atl besluta om avgifter som hör tilllagområdet. De avgifter för vilka bemyndigande nu bör inhämtas är emellertidav så disparat natur atl de inte gärna låter sig föras in under en gemensambeskrivning med anspråk på en och meningsfull avgränsning. Jag ärdärför inte beredd att nu föreslå en allmänt hållen lagreglering av regeringensbeslutanderätt på avgiftsområdet. 1 stället förordar jag att bemyndigandeinhämtas från beträffande de avgifter som berörs. Dessa avgifter har,med uppgift om de författningar i vilka de f. n. är reglerade, tagits upp i enförteckning, som torde fä fogas som bilaga t till delta protokoll. Avadministrativa skäl ärdel ofta nödvändigt att regeringen efter prövning i varjesärskilt fall överiåter beslutanderätt i fråga om avgifter till förvaltningsmyndighet.Del nämnda bemyndigandet bör därför kompletteras med etl medgivande tillsubdelegation. Jagvill slutligen anmäla atl chefen för kommer att föreslåatt regeringen uppdrar åt riksrevisionsverkel att föra regisier över förekommandeoffentligrältsliga avgifter. Registret skall innehålla uppgifter om vilkeninstans som lär besluta föreskrifter om avgifien och på vilken grund del sker.Uppdrag bör vidare ges åt vederbörande myndigheter atl meddelariksrevisionsverket när ändring sker i delta avseende eller när avgiftssättningeni övrigl inom myndighetens område ändras. Syftet med dessa uppdrag är alt fälill stånd etl aktuellt register över förekommande avgifter. 6 Motivering till framlagda lagförslag 6.1 Förslaget till lag om offentliga funktionärerstystnadsplikt Svenskrätt uppvisar en mångfald typer av regler om lystnadsplikt för offentligafunktionärer. 1 viss utsträckning finner man sådana regler i lag. Flertaletskrivna tystnadspliktsregler finns emellertid i författningar av lägre valör,kungörelser, reglementen, instruktioner, arbetsordningar etc. En förteckningöver elt antal tystnadspliktsbestämmelser av olika slag finns intagen i bilagaI till ämbetsansvarskommitténs betänkande (SOU 1972:1) Ämbetsansvaret 11. Vidsidan om den tystnadsplikt som är grundad på föreskrifter i författning finnsockså en ganska omfattande oreglerad tystnadsplikt. 1förarbetena till det siraffstadgande om brott mot tystnadsplikt, som sedermeraersattes av del nuvarande i 20 kap. 3 § och som i huvudsak varlikalydande med detta stadgande, förutsattes sålunda att ansvar för brott mottystnadsplikt i elt särskilt fall skulle kunna inträda utan att ämnet genomuttrycklig föreskrift angavs som hemligt, nämligen när det är fråga om någolsom har avhandlats vid beslutande församlings sammanträde inom stängda dörrar.Tystnadsplikt anses vidare, även i avsaknad av särskilda bestämmelser, gälla ifråga om vad som har yttrats i förtroende i samband med elt ärendes avgörandevid en myndighet (jfr JO:s ämbetsberältelse 1973 s. 225-227). Närabesläktad med de nu nämnda fallen är den tystnadsplikt i fråga om innehållet idomstols och annan myndighets ännu inte meddelade beslut som i betydandeutsträckning anses gälla för offentliga funktionärer oberoende av deneventuella förekomsten av uttryckliga bestämmelserom sådan tystnadsplikt GfrJO:s ämbelsb;rältelse 1971 s. 19). 1sekretesslagen (1937:249) finns bestämmelserom vilka allmänna handlingar somskall hållas hemliga. Enligt 41 § inlräder straffansvar för den som i strid motlagens föreskrifter eller mot förbud, som har meddelats jämlikt lagen, utlämnarhandling. Däremot saknas beslämmelser om tystnadsplikt angående innehållet ihemlig handling. Av allmänna rättsgrundsatser har emellertid ansetis följa attoffentliga funktionärer har lystnadsplikt beträffande innehållet i allmänhandling som är hemlig enligt sekretesslagstiftningen (se bl.a. NJA 1953 s.654). Delhar vidare gjorts gällande att det i vissa fall skulle föreligga en oregleradlystnadsplikt också i fråga om innehållet i hos myndighet förvarad handling somännu inte har blivit upprättad i tryckfrihetsförordningens mening. Sådantystnadsplikt skulle kunna föreligga om handlingens innehåll gav en fingervisningom innehållet i elt kommande beslut eller om handlingen, för det fall attden hade varit allmän handling, skulle vara hemlig enligt sekretesslagensbestämmelser. Dettorde vidare gälla all det utöver de hiltills nämnda slagen av oregleradtystnadsplikt föreligger tystnadsplikt för offentliga tjänstemän dels rörandesådant som skall vara hemligt till följd av överordnads befallning, dels rörandevissa ämnen vilkas nalur är sådan att det anses atl de även utan särskildföreskrift skall hållas hemliga. I en del beslämmelser omtystnadsplikt har tagits in strafföreskrifter. I övrigl beivras överträdelse avsåväl förfaltningsreglerad som oreglerad tystnadsplikt med slöd av delallmänna slraffstadgandel om brotl mol tystnadsplikt i 20 kap. 3 §brottsbalken. Detla sladgande är tillämpligt i fråga om alla som är anställda iallmän Ijänst eller som fullgör lagstadgad tjänsteplikt. Det omfattar vidareledamöter av beslutande församlingar och ytterligare elt par kategorier avoffentliga funktionärer. Den brottsliga gärningen enligt 20 kap. 3 §brottsbalken beslår i att gärningsmannen yppar vad han är pliktig atthemlighålla eller olovligen utnyttjar sådan hemlighet. Straff-budet förutsättersåledes att (skrivna eller oskrivna) regler om tystnadsplikt för de avseddafunktionärerna finns på annal håll. Det är tillämpligt endasi där gärningeninte på annal ställe är särskilt belagd med straff. Om yppandet har skelt iavsikt atl uppgifter skulle offentliggöras i tryckt skrift kan enligl 7 kap. 3§ tryckfrihetsförordningen gärningen föranleda ansvar endast om tystnadspliktenhar varit föreskriven i lag. På grund av bestämmelser i 5 § radioansvarighelslagen(1966:756) gäller detsamma i fråga om meddelande som har lämnats förofTenlliggörande i radioprogram. 3 § förutsätter uppsåt. I de fall då en tystnadsplikt harbrutits av oaktsamhet kan ansvar inträda för tjänstefel enligl 4 § i sammakapitel. Även sistnämnda bestämmelse utgör således en del av det regelkomplexsom begränsar ofTentliga funktionärers yttrandefrihet. 1 oaktsam-hetsfallen kanockså disciplinrättsliga åtgärder komma i fråga. Ämbetsansvarskommitténhar i SOU 1972:1 föreslagit ändrad lydelse av 20 kap. 3 § . Enliglförslaget skall ansvar för brott mot tystnadsplikt inträda om någon yppar vadhan till följd av lag eller annan författning är pliktig atl hemlighålla ellerom han olovligen utnyttjar sådan hemlighet. Liksom f. n. skall en rörutsällningför lagrummets tillämplighet vara att gärningen inte är belagd med straff påannat håll. förslag innebär vidare att detstraffrättsliga tjänstefelansvaret avskaffas. Såvitt gäller överträdelse avföreskrifter om tystnadsplikt ersätts detla av en bestämmelse i 20 kap. 3 §andra styckel om straffansvar för den, som av oaktsamhet men medinsikt om att del han yppar eller utnyttjar är av hemlig natur begår sådangärning som beskrivs i försia stycket. Kommilléns förslag övervägs f n. inomjustitiedepartementet och äravsett atl läggas lill grund fören proposition lill1975 års . 1 saml Nr 8 Enligt2 kap. 1 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl. a.yttrande- och iryckfrihet. Denna frihet beskrivs som frihel att i tal, skrifteller bild eller på annal sätt meddela uppgifter och framföra åsikter. Bestämmelsenavseräven offentliga funktionärers frihet att meddela uppgifter som de harerfarit i denna sin egenskap. Tryckfrihetenregleras som hiltills i tryckfrihetsförordningen. Beträffande formerna för dennärmare regleringen av yttrandefriheten finns bestämmelser i 8 kap. RF. Av dessa(3 § och 7 § tredje stycket) framgår atl den i 2 kap. 1 § fastslagnayttrandefriheten kan begränsas endast genom lag. Ett undantag härifrånåierfinns emellertid i 8 kap. 7 § andra stycket, där det föreskrivs atlregeringen efter bemyndigande i lag kan genom förordning meddela föreskrifterom förbud alt röja sådant som någon har erfarit i allmän tjänsl eller underutövande av tjänsteplikt. Ur 8 kap. 11 § kan utläsas att samtidigtsom den bemyndigar regeringen atl besluta föreskrifter om tystnadsplikt kanmedge atl regeringen delegerar sådan befogenhet vidare till förvaltningsmyndighet,kommun eller landstingskommun. Enligtpromemorian kommer de bestämmelser om tystnadsplikt som /75återfanns i annan författning än lag att gälla tills vidare till följd av p. 6övergångsbestämmelserna till RF. Det är emellertid, sägs det, önskvärl attriksdagen beslutar delegationsbeslämmelser som ger stödför de föreskrifter om tystnadsplikt som skall kunna beslutas av regeringen,statlig förvaltningsmyndighet eller kommun. Sådana bestämmelser är enligtpromemorian en förutsättning för att en nu existerandetysinads-pliktsbesiämmelse i annan författning än lag skall kunna ändras av detorgan som ursprungligen har beslutat den. Del påpekas emellertid attulformningen av 8 kap. 7 § andra styckel RF inte tillåter att alla detystnadspliktsbesläm-melser som återfinns i andra författningar än laggrundas på delegation från sida. Även med en vid tolkning avuttrycken "allmän tjänst" och "tjänsteplikt" blir delenligl promemorian omöjligt atl delegera befogenhel att besluta föreskrifterom tystnadsplikt t. ex. för privatpraktiserande läkare, tandläkare ochveterinärer (10 § allmänna läkarinstruktionen (1963:341), 9 § allmännatandläkarinsiruktionen (1963:666) och 6 § allmänna veterinärinslruklionen(1971:810)). Som elt annat exempel nämns att det inle heller torde vara möjligtatt utforma ett bemyndigande på sådant sätt att det ger stöd förden i 14 §kungörelsen (l947:336)om auktorisation av fastighetsmäklare intagnabestämmelsen om tystnadsplikt för auktoriserad revisor eller godkändgranskningsman som på handelskammares uppdrag granskar auktoriseradfastighetsmäklares verksamhei. 1 den mån man vill göra några ändringar i nuexisterande tyslnadspliktsbestämmelser av senast nämnl slag, fär man göra dettagenom lagstiftning i varje särskilt fall. Ipromemorian hävdas vidare att någon oreglerad tystnadsplikt inte kan bestå,sedan den nya RF har börjat lillämpas. 1 den mån man önskar bevara någon sådantystnadsplikt måste den därför enligt promemorian ges stöd i författning,ytterst i lag. Som exempel på författningsreglering av en lidigare oregleradlystnadsplikt nämns bestämmelserna i 2 kap. 4 § riksdagsordning,vilka föreskriver tystnadsplikt i fråga om vad som har förekommit vidsammanlräde med kammare inom stängda dörrar. Motbakgrund av det anförda läggs i promemorian fram ett lagutkast som innehållerdels en allmän bestämmelse om kompetens för regeringen att besluta föreskrifterom lyslnadsplikt (2 §), dels föreskrifter om två slag av tystnadsplikt somhittills har varit helt eller delvis oreglerade, nämligen beträffandeinnehållet i ännu ej meddelade domar och beslut (1 §) och beträffandeinnehållet i hemliga handlingar (3 §). Såvitt gäller sistnämnda slag avtystnadsplikt är lagbestämmelsen utformad som en delegationsregel. Denkompletteras i promemorian med etl utkast lill förordning om tystnadspliktbeträffande innehållet i hemlig handling. I lagutkastet åierfinns vidare enstraffbestämmelse som är subsidiär lill beslämmelserna i 20 kap. 3 § (4 §). Lagtextutkaslet i promemorian torde få fogas till detta protokoll sombilaga 2. Enligtett uttalande i promemorian bör lagstiftning av där avsett slag träda i kraftsnarast möjligt efter den . 1promemorian förklaras att den föreslagna lagen är avsedd all i principexklusivt reglera frågan om delegation av behörighel för regeringen alt beslulaföreskrifterom tystnadsplikt. Det skall med andra ord inte vara möjligt alt medstöd av ett bemyndigande enligt 8 kap. 7 § första stycket för regeringen altexempelvis reglera viss näringsverksamhet besluta tyslnadspliktsbestämmelser istörre utsträckning än vad som medges av föreskrifterna i 2 och 3 §§ i denföreslagna lagen, såvida delta inte uttryckligen anges i bemyndigandet. Vadgäller de föreslagna delegationsbestämmelserna diskuteras i promemorianinledningsvis innebörden av uttrycket allmän tjänst i 8 kap. 7 § andra styckelRF. Del konstateras först och främst alt detta uttryck får lill följd attföreskrifter om lyslnadsplikt t. ex. för enskild företagare eller anställd hosprivata arbelsgivare alllid måste ges i lag. 1 promemorian hävdas å andra sidanalt ullrycket inte bara omfattar statliga och kommunala tjänster i gängsearbelsräitslig mening. Också andra former för statlig eller kommunalanställning samt slalliga och kommunala uppdrag faller in under grundlagssladgandetstillämpningsområde. 1fråga om den allmänna delegationsbeslämmelsen, vilken i utkastet lagils in i 2§, sägs i promemorian alt bemyndigandet i denna, med hänsyn till atl del ärfråga om att delegera befogenhet att begränsa den i 2 kap. RF fastslagna yttrandefriheten,bör utformas så snävt och väl preciserat som möjligt. Detta sker lämpligengenom att man försöker all tydligt ange i vilka syften den delegeradekompetensen får användas. promemoriankan de intressen som skyddas av nu gällande föreskrifter om lystnadsplikthänföras lill någon av följande kategorier: I) riketssäkerhet; 2) rikets förhållande till annan stat eller mellanfolkligorganisation; 3) privatlivels helgd; 4) det allmännas behöriga ekonomiskainiresse; 5) enskilds behöriga ekonomiska iniresse; 6) förhållande som kanjämföras med de under 1-5 angivna. I fråga om punklen 6 sägs i promemorian ibland finner tyslnadspliktsbestämmelser som anges gälla uppgifter som harinhämtats enligl en viss författning.