prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 4 § första stycket har sålundasom huvudregel slagits fast att medbestämmandelagen är i den meningen tvingande,att avtal som upphäver eller inskränker rättighet eller skyldighet enligtlagen är ogiltigt i den delen. Till denna huvudregel har i andra stycket fogatsundantag i det att avvikelse får göras från föreskrifterna i vissa av lagensparagrafer, om avvikelsen görs genom kollektivavtal. Något krav attkollektivavtal skall ha träffats på viss nivå har inte ansetts böra ställasupp. Detta hänger samman med att de dispositiva regler som ges i lagen ärbundna till eller beroende av kollektivavtalsförhållande som inte ligger pånågon viss särskUt angiven nivå. Bestämmelsema i 4 § har följande innebörd ivad avser de olika i medbestämmandelagen intagna reglema. Närdet gäller de inledande bestämmelsema (1-6 §§), som anger bl. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 334 lagens tillämpningsområde och vissa begreppsbestämningarJämte förhållandet på vissa punkter till annan lag, uppkommer inte någotsjälvständigt problem rörande reglernas tvingande eller dispositiva karaktär. Reglerna om skydd för föreningsrätten(7-9 §§) är alltigenom tvingande enligt huvudregeln i 4 § första stycket, dvs.lagens regler om rätt till skydd för föreningsrätten resp. om skyldighet attrespektera annans föreningsrätt kan inte med giltig verkan upphävas ellerinskränkas genom avtal. Däremot kan i princip, låt vara att detta torde habegränsad betydelse i praktiken, skyddet för föreningsrätten utvidgas genomavtal. På den punkten torde medbestämmandelagen i viss mån skilja sig från nugällande rätt. Exempel härpå skulle kunna vara förlängning av de i lagenstadgade fristerna för väckande av talan om föreningsrättskränkning ellerskärpning av skadeståndsansvaret för sådan kränkning. Lagens regler hindrarinte heller avtal som skulle kunna sägas utvidga föreningsrättsskyddet utanförde nu gällande gränserna, t. ex. genom att arbetsgivare åtager sig särskildskyldighet att respektera arbetstagarorganisations anspråk på att få bedrivasin verksamhet utan intrång. Även härvidlag torde dock frågan om avtalsfrihetha underordnad praktisk betydelse. Ett problem för sig, som dock torde kunnaöverlämnas åt rättstillämpningen i den mån det skulle uppträda i praktiken, ärden rättsliga bedömningen av avtal på området som skulle kunna sägas sträckasig utanför lagens eget tillämpningsområde. Reglerna om förhandlingsrätt ochförhandlingsskyldighet i FFL anses, utan att det har uttryckligen angivits ilagens text, i princip vara tvingande. Endast reglerna om påkallande avförhandling och om förhandlingssammanträde m. m. i 5 § FFL har ansetts tillåtaavvikelse genom kollektivavtal. Även de av kommittén föreslagna bestämmelsemapå förhandlingsrättens område (11-16 §§ FKL) föreslogs bli tvingande. Undantaggjordes endast beträffande reglerna i 15 § andra stycket FKL om vissa tiderinom vilka förhandling skall hållas efter det att förhandlingsframställninggjorts (jfr 16 § andra stycket medbestämmandelagen). Medbestämmandelagen innebärhär en ändring i jämförelse med kommittéförslaget såtillvida som de nyareglerna (11-12 och 14 §§) om arbetsgivares skyldighet att förhandla förebeslut har ansetts böra göras dispositiva (4 § andra stycket). Som utvecklatsi den allmänna motiveringen är avsikten härvid att det skall vara möjligt att iden mån det är behövligt anpassa den i lagen föreskrivna förhandlings- ochuppskovsskyldigheten efter omständigheterna på särskilda områden eller isärskilda fall, t. ex. så att de frågor som skall omfattas av primärförhandlingsskyldighet bestäms närmare i avtal eller genom att närmare reglerom uppskovsskyldighet eller om förhandlingsförfarandet fastställs i avtal. Detskall också vara möjligt t. ex. att närmare ange vad som skall anses ligga iuttrycket synneriiga skäl i 11 § eller att fastställa förenklade former förpartskontakter när sådant ligger i en eller båda parters intresse (jfr 15 §).De regler om förhandlingsrätt som har motsvarigheter i den nu gällande lagenhar däremot inte ansett böra vara dispositiva i störte 1975/76:105 Bilaga 1 335 utsträckningän de nu gällande motsvarigheterna är det. Den allmänna förhandlingsrättsparagrafen(10 §) och regeln om innebörden av den lagstadgade förhandlingsskyldigheten(15 §), liksom regeln om arbetstagares rätt till skälig ledighet för deltagandei förhandling (17 §), är sålunda på det sättet tvingande att föreskrivnarättigheter och skyldigheter inte kan med bindande verkan upphävas ellerinskränkas genom avtal. Detsamma gäller 13 §. De anvisningarom förhandlingsframställning,om tider för inledande av förhandling m. m., som ges i 16 §, är också i principtvingande, låt vara att reglerna har ett sådant innehåll att frågan torde varaav underordnad betydelse. I överensstämmelse med kommitténs förslag har dockgjorts ett undantag på en punkt, såtillvida som reglerna i 16 § andra stycketom vissa tidsfrister för inledande av förhandling har ansetts böra fådispositiv karaktär. 1 avsnittet om rätt till information har den allmännaregeln i 18 § om skyldighet att lämna ut handling, som åberopas vidförhandling, ansetts böra vara tvingande. Därmed markeras den nära anknytningentill den allmänna förhandlingsrättsregeln i 10 §. Övriga regler påinformationsrättens område, dvs. 19 och 20 §§ om koUektivavtalsbundenarbetsgivares informationsskyldighet och reglerna i 21 och 22 §§ omtystnadsplikt har av samma skäl som vid den nya förhandlingsreglema ansettsböra vara dispositiva. Vad gäller reglema om kollektivavtal (23-31 §§) ärreglerna i 23-25 §§ tvingande i den meningen, att de rättsverkningar som knytstill kollektivavtal inte gäller för andra avtal än sådana som uppfyller de iparagraferna uppställda villkoren för att kollektivavtal skall föreligga. Ävenreglerna i 29 och 30 §§ om uppsägning av kollektivavtal är på motsvarande sätttvingande. Den rätt till uppsägning som särskilt föreskrivs i 29 § första ochandra styckena får enligt 4 § första stycket inte upphävas eller inskränkas. Äv4 § andra stycket följer däremot att avtal kan med giltig verkan träffas om defrister som skall gälla för uppsägning i ifrågavarande fall. Även 31 § ärtvingande i den meningen, att där föreskrivna rättigheter (rätt att få avtalhävt etc.) och skyldigheter (att respektera avtal oavsett att motpart brutitmot lag eller avtal) gäller även om avtal skulle ha träffats av annan innebörd.Reglerna i 26 och 27 §§ är också i princip av tvingande natur. I fråga om dereglerna är detta dock i viss mån av underordnad betydelse, eftersom bådaparagraferna kan sägas för sin tillämpning förutsätta ett visst avtalsinnehåll.Den återstående paragrafen i avsnittet, 28 § om giltigheten av kollektivavtalvid företagsöverlåtelse resp. sammanslagning av organisationer, har slutligenpå samma sätt som motsvarigheten i kommitténs förslag (24 § FKL) ansetts böravara dispositiv. Till följd av den rättsliga karaktären hos 32 §saknar den här behandlade frågan betydelse såvitt gäller den paragrafen. Reglerna om bestämmanderätt vid tvist om tolkningav avtal (33-37 §§) och om facklig vetorätt i visst faU är enligt 4 § andrastycket dispositiva som tillhörande den serie nya regler om medbestämmanderättför arbetstagarna som lagen innehåller. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 336 Fredspliktsreglerna (41-45 §§) är liksommotsvarande regler i gällande rätt i princip tvingande på det sättet, attfredsplikten inte kan upphävas eller inskränkas genom avtal. Eftersomfredsplikten som sådan beror av kollektivavtal kan dock, liksom enligt ,parterna i viss mån disponera över den, t. ex. genom att föreskriva attkollektivavtalet skall kunna bringas till upphörande med kort eller ingenuppsägningstid. På samma sätt som av 4 § tredje stycket följer vidare av 4§ första stycket i den nu föreslagna lagen att avtal skall kunna med giltigverkan träffas om längre gående fredsförpliktelse än den som föreskrivs ilagen. Överläggningsskyldigheten enligt 43 § första stycket har som näraanknuten till fredspliktsreglerna ansetts vara ett åliggande från vilketavsteg i inskränkande riktning inte skall få göras genom avtal. Reglerna iparagrafens andra stycke har dock ansetts böra vara dispositiva. Bestämmelsemai 44 § om kvarievande stridsrätt har sådan innebörd, att frågan om derastvingande eller dispositiva karaktär saknar självständig betydelse. Reglema omvarselskyldighet i 45 § får inte upphävas eller inskränkas genom avtal. Reglerna om medling i 46-53 §§ är liksommotsvarande regler i MedlL och i kommitténs förslag tvingande. Detta ligger isakens natur. När det gäller frågan om möjlighetema att genomavtal göra avsteg från den föreslagna lagen regler om skadestånd (54-62 §§)bygger 4 § första stycket på att regler om skadestånd såsom påföljd för brottmot lagen inte har annan karaktär än den regel som skadeståndsregeln är avseddatt sanktionera. Avvikelse från lagens skadeståndsregler kan med andra ord integöras i den mån en sådan avvikelse faktiskt skulle komma att innebära ettupphävande eller en inskränkning av den rättighet eller skyldighet som enligtlagen sanktioneras med skadeståndsansvar. Det i lagen stadgadeskadeståndsansvaret för kränkning av föreningsrätten kan t. ex. inte upphävaseller inskränkas genom avtal, eftersom detta skulle vara liktydigt med attföreningsrättsskyddet upphävdes eller inskränktes i samma mån. Skyddet förföreningsrätten ligger Ju just i att lagen anvisar rättsliga sanktioner motkränkningar av den. Kan däremot enligt lagen avtal träffas om avvikelse frånlagens bestämmelser på ett visst område, t. ex. i fråga om bestämmanderättenvid tvist om tolkning av avtal, ligger däri att sådan avvikelse också kan gesden formen att skadeståndsansvaret inskränks eller skärps på en viss punkt. Påsamma sätt gäller att skadeståndsansvaret för avtalsbrott är dispositivt,eftersom det i realiteten inte är något annat än en fråga om det träffadeavtalets innebörd på en viss punkt. När det gäller tvingande regler i lagen,vilka sanktionerats med skadestånd enligt lagens bestämmelser därom, börhäratöver anmärkas att reglerna i 54-62 §§ skall ses som en enhet, som ensammanhängande serie av regler om skadeståndsskyldighet vid brott bl. a. motlagens tvingande regler. Härav följer att skyldigheten att erlägga skadeståndväl kan utvidgas - mot detta finns inte något hinder i 4 § första stycket - meninte upphävas eller inskränkas. Reglerna om befrielse från eller Jämkning avskadeståndsansvar bör med Prop.1975/76:105 Bilaga 1 337 andra ord inte uppfattas lösryckta från sitt sammanhangsom fastställande en rättighet, vilken enligt 4 § första stycket inte fårupphävas eller inskränkas. Vad slutligen gäller lagförslagetssista avsnitt, reglerna i 64-70 §§ om tvisteförhandling och rättegång, gällerenligt 4 § andra stycket att 64-66 §§ är dispositiva. Övriga regler ärtvingande, enligt sakens natur eller på sätt som anges i 4 § första stycket. 1 första stycket av denna paragrafhar tagits upp en bestämmelse som är avsedd att förekomma, att lagens regler omförhandlingsrätt, rätt till information m. m. får till effekt att part fårinsyn i eller inflytande över motparts dispositioner inför eller åtgärder underarbetsstrid. Enligt denna bestämmelse innebär föreskrifterna i lagen inte rättför part till insyn i förhållanden hos motpart, som har betydelse förförestående eller redan utbmten arbetskonflikt, eller rätt till inflytande övermotpartens beslut rörande sådan konflikt. Tanken är att parts möjligheter attfritt överväga och besluta om att inleda och genomföra arbetsstrid inte skallrubbas genom lagens regler. Däremot innebär regeln inte att sådana delar avlagen, som inte har sådan beröring med parternas förhållanden under öppenfacklig strid, skall förlora sin tillämplighet. Skyddet för föreningsrättengäller sålunda även under öppen konflikt. På den punkten sker inte någonändring i gällande rätt. Vad som åsyftas med första stycketär främst att part inte skall med stöd av reglerna i lagen kunna bereda sig insynt. ex. i motpartens taktiska överväganden och omedelbara förberedelse för enarbetsstrid eller i motpartens finansiering av arbetsstriden genom avsättningav medel via medlemsavgifter, penninglån, bidrag och borgensförbindelser m. m.Lagens föreskrifter om förhandlingsrätt och om rätt till information gersåvitt gäller organisationerna på arbetsmarknaden i princip inte någonmöjlighet till sådan insyn i motparts förhållanden. Organisationemas egnaekonomiska förhållanden torde inte annat än möjligen i rena undantagsfallkunna räknas till förhåUandet mellan arbetsgivare och arbetstagare och reglemaom förhandlingar och information kan inte heller annat än kanske i renasärfall tänkas beröra sådana ting. Det förhåller sig däremot annorlunda med enskildaarbetsgivares ekonomiska förhållanden. Lagens regler ger för normala fallvittgående rätt för vederbörande arbetstagarparter att ta del av och förhandlaom frågor som har direkt beröring med företagens ekonomiska förhållanden. Detär tydligt att den kännedom som därmed vinnes på arbetstagarsidan om sådanaförhåUanden kan ha betydelse även för bedömningar som rör arbetsstrid, ivilken företaget kan komma att deltaga. Detta är oundvikligt. är nära förestående eller redan har bmtit ut har det emellertidansetts böra göras en inskränkning i de befogenheter som är avsedda förnormala fredsförhåUanden mellan partema. 22-Riksdagen 1975/76. 1975/76:105 Bilaga 1 338 gränssom måste dras kring en undantagsregel med denna innebörd har knutits tillhumvida arbetsstrid redan pågår eller i varje fall förestår. Vidare haruppställts kravet för undantag från lagens föreskrifter att det skall röra sigom förhållanden, som har betydelse för sådan arbetskonflikt. Har konflikt varslats av endera sidan fårkonflikten anses vara förestående i den här aktuella paragrafens mening. Detär emellertid inte helt nödvändigt, att varsel skall ha utfärdats för attparagrafen skall kunna träda i tillämpning. Även i fall t. ex. där konfliktpågår på ett visst område och en utvidgning av konflikten hotar utan att varselom sådan utvidgning ännu gjorts eller när avtalsförhandlingar har strandat ochbeslut om arbetskonflikt håller på att övervägas kan regeln vara att tillämpa.Däremot ligger i kravet på att konflikten skall pågå eller vara förestående,att undantag inte får göras från tillämpning av lagens regler enbart underhänvisning till att visst eller vissa förhållanden kan väntas bli av betydelseför en tänkbar arbetsstrid. Kravet att det skall röra sig om förhållanden, somhar betydelse för arbetsstriden, innebär att beslut eller åtgärder som normalthör till förhandlingsskyldig arbetsgivares verksamhet och som normalt ärunderkastade förhandlings- och informationsskyldighet regelmässigt fortfar attvara underkastade sådan skyldighet även vid arbetsstrid. VUl t. ex. enarbetsgivare lägga om driften eller sälja en del av sin rörelse ellerliknande, är han skyldig att förhandla därom, i den mån åtgärdeninte är föranledd av eller vidtagen med avseende på arbetsstriden. På sammasätt fortfar arbetsgivaren att vara skyldig att förhandla i arbetsledningsfrågori den mån sådana kommer upp under konflikten. Enligt paragrafen ger lagens föreskrtfter inteheller rätt till inflytande över motpartens beslut rörande sådan konflikt. Vadsom här avses är att förhandlingsrätt och medbestämmanderätt i övrigt inteskall få åberopas till stöd för anspråk på att få delta i beslut om deltagandei arbetsstrid, om understödjande av annan part i arbetsstrid eller liknande. Avregelns avfattning framgår att det är enbart beslut som gällerarbetskonflikt, vilka undantas från lagens tillämpning. 1 paragrafens andra stycke har upptagits en regelenligt vilken sådana bestämmelser i lagen som ålägger arbetsgivare vissaskyldigheter i förhållande till arbetstagarorganisation, gentemot vUkenarbetsgivaren är bunden av koUektivavtal, skall gälla även när tillfälligtkoUektivavtalslöst tillstånd råder mellan partema. De regler som åsyftas ärreglema om primär för-handUngsskyldighet och om skyldighet att förhandla förebeslut i 11 och 12 §§, reglerna om informationsskyldighet i 19 §, reglema omtolkningsföreträde i arbetsskyldighetstvister och lönetvister i 34 och 35 §§och reglema om facklig vetorätt i 38 och 39 §§. Liksom i den nu gällande arbetsfredslagstiftningenintar i medbestämmandelagen arbetstagamas och arbetsgivarnas organisationer encentral Prop.1975/76:105 Bilaga 1 339 plats i regelsystemet. Det är på arbetstagarsidanorganisationen som har den i lagen stadgade förhandlingsrätten, som är part ikollektivavtal och som fattar beslut om fackliga stridsåtgärder. Det är förmedlemskapet och verksamheten i organisationen som skydd beredes de anställdagenom lagens föreningsrättsliga stadganden. Det är organisationen som jämtemedlemmarna bär det rättsliga ansvaret för avtals upprätthållande och för denlagstadgade fredsplikten. Motsvarande regler gäller för arbetsgivarsidansorganisationer, där sådana förekommer. Det finns inte några i lag upptagnaregler om de rättsliga fömtsättningar, som skall vara uppfyllda för att ensammanslutning av fysiska personer eller annat kollektiv skall vara attbetrakta som en s. k. ideell förening eller för att en sådan förening skallkunna för egen del förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter. Derättsliga villkoren härför har utbildats i rättstill-lämpningen (se SOU 1975: Is. 601 ff.). Erfarenheten har visat att den gällande lagstiftningenpå det arbetsrättsliga området har kunnat utan egentliga olägenheter tillämpas,trots att lagregler saknas i fråga om ideella föreningar. Något skäl att nuföreslå lagstiftning i detta ämne föreligger alltså inte. Däremot bör i överensstämmelse mednu gällande ordning i lagtexten anges vilka kategorier av sammanslutningar somomfattas av lagen, nämligen sammanslutningar av arbetsgivare respektivearbetstagare. Syftet med en sådan avgränsning är att otvetydigt slå fast attenbart organisationer med uppgifter och verksamhet som gäller förhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare faller in under lagen. Därjämte är syftetatt till ledning för motpart, sammanslutningens egna medlemmar och andra anvisahur denna karaktär hos sammanslutningen skall fastställas. I enlighet härmed har i 6 § förstastycket upptagits en regel som i nära anslutning till nu gällande 2 § förstastycket FFL slår fast att med uttrycket arbetstagarorganisation avses sådansammanslutning av arbetstagare som enligt sina stadgar skall tillvaratagaarbetstagarnas intressen i förhållande till arbetsgivaren. Liksom i FFL har upptagitsen härtill anknytande bestämning av begreppet arbetsgivarorganisation somutgörande en "motsvarande sammanslutning på arbetsgivarsidan".Föreskriften bygger liksom motsvarande bestämmelse i FFL på det irättstillämpningen utbildade föreningsbegreppet. Ätt termen"organisation" genomgående har valts i stället för den i FFLtillämpade benämningen "förening" hänger samman med att termen"organisation" har kommit till användning i annan nyarearbetsrättslig lagstiftning, t. ex. anställningsskyddslagen och förtroendemannalagen.I övrigt har skett vissa språkliga förenklingar. Någon ändring i sak är inteavsedd. Begreppsbestämningarna i 6 § innefattar häratöver i princip endastkravet att en arbetsgivarorganisations eller arbetstagarorganisations karaktärav sådan organisation skall framgå av stadgarna. Liksom enligt vad som fårantagas vara gällande rätt (jfr SOU 1935: 59 s. Il3f och prop. 75f), bör kravet på stöd i stadgama inte fattas så att det obetingat krävsbestämmelser som uttryckligen anger denna karaktär. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 340 Ävennär det av allmänna bestämmelser, eventuellt sammanställda med organisationensnamn, framgår att organisationen har sådana uppgifter som avses, bör detkunna anses vara fråga om en sådan sammanslutning av arbetsgivare eller avarbetstagare som omfattas av lagen. 1 gränsfallen blir det ytterst en uppgiftför domstol att tolka stadgarna. Även frågan om de rättsliga verkningarna iskilda fall av att en viss organisation inte anses uppfylla det i lagenuppställda kravet och av att oklarhet kan anses ha rått om stadgarnas innebörd,är av natur att böra överlåtas till rättstill-lämpningen. Liksom enligt gällande rätt utesluter de föreslagnareglema inte i och för sig att en sammanslutning, som enligt stadgarna harsådana uppgifter som avses i 6 § och därför faller in under lagen, även ägnarsig åt annan verksamhet. Kravet att organisationen skall bestå avarbetsgivare respektive av arbetstagare, vilket i realiteten utgör ettytterligare led i beskrivningen av organisationens här avsedda karaktär, tordei och för sig inte föranleda några svårigheter i tillämpningen. Det ligger isakens natur att vid varje given tidpunkt flertalet medlemmar i hithörandeorganisationer är arbetsgivare eller arbetstagare i den meningen, att de ärparter i anställningsavtal. Det kan emellertid inte ställas upp ett krav attalla medlemmar skall i denna strikta mening vid varje tiltfälle varaarbetsgivare eller arbetstagare (jfr prop. 1936: 240 s. 75). Särskilt börerinras om den utvidgning som görs i den allmänna förhandlingsrätten till attomfatta även sådana medlemmar i en arbetstagarorganisation, som harvarit arbetstagare. Även i arbetsgivarorganisation kan ingå medlemmar, som förlängre eller saknar anställda och alltså inte är parter ianställningsavtal. Genom den terminologiska enhetligheten harmarkerats, att begreppet organisation genomgående har samma innebörd imedbestämmandelagen; det är samma slag av organisation som kan göra anspråk påskydd för sin föreningsrätt, som bär ansvar för fredsplikten etc. På den svenska arbetsmarknaden är framför alltarbetstagarorganisationerna uppbyggda på det sättet att förhandlingar omingående av kollektivavtal, beslut om fackliga stridsåtgärder och andra frågorav övergripande natur handläggs på central nivå av företrädare förorganisationens ledning medan frågor som rör förhållandena på de enskildaarbetsplatsema handläggs av företrädare för lokala organ inomarbetstagarorganisationen, t. ex. klubbar eller avdelningar. Vissa regler imedbestämmandelagen tar sikte på och gäller till förmån för dessa lokala ellercentrala organ. I 6 § andra stycket har därför tagits upp regler om den närmareinnebörden av de i lagen använda begreppen lokal respektive överordnadarbetstagarorganisation. Det kan möjligen verka oegentligt attframställa dessa olika organ inom en och samma arbetstagarorganisation somsjälvständiga organisationer. Det förekommer dock att de uppträder i dennaegenskap, t. ex. som självständig part i kollektivavtal. 1975/76:105 Bilagal 341 ganisationfinns också redan i den arbetsrättsliga lagstiftningen utan att definitionenhar skapat några nämnvärda tillämpningsproblem. Det finns emellertid också arbetstagarorganisationersom saknar uppbyggnaden i lokala och centrala organ. Ytterst är det emellertidarbetstagarorganisationen som sådan som är bärare av de i lagen angivnarättigheterna och skyldigheterna. 1 de nu angivna fallen är det alltsåorganisationen som träder in i de uppgifter som annars utövas av lokalarespektive överordnade organ. Detta följer av den avfattning som lagreglernahar fått. Någon särskild regel för dessa fall har därför inte tagits in i 6 §. Medbestämmandelagens olika regler för lokalarespektive överordnade arbetstagarorganisationer avser i första handorganisationer som står eller brakar stå i kollektivavtalsförhållande tillarbetsgivaren. Men 6 § och den nu berörda tillämpningen av denna gäller ävenarbetstagarorganisation, som inte står i koUektivavtalsförhåUande till en vissarbetsgivare. Den i 13 § angivna rätten till primär förhandling i individuellafall utövas alltså på samma sätt som gäller för koUektivavtalsbundnaorganisationer. förekommer det att en lokalarbetstagarorganisation står som ensam part på arbetstagarsidan i detkollektivavtal som binder arbetsgivaren, t.ex. då en avdelning har tecknat s.k.hängavtal. Den centrala arbetstagarorganisationen, dvs.