prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — lerinte, och konstaterar att åtskilliga frågor om innebörden av gäUande rätt pådetta område står obesvarade i praxis. För egen del anser sig kommittén kunna idet väsentliga avstå från att gå in på och ta ställning till enskildheterna igäUande rätt. Den huvudlinje i regleringen av frågan om rätten att vidtaekonomiska stridsåtgärder som innebär att stadganden om fredsplikl på grund avkoUektivavtal återfinns i lag och att del i övrigt anförtros åt arbetsmarknadensparteratt genom avtal sinsemellan och genom interna regler i föreningsstadgaroch dylikt utforma braket av sådana åtgärder har enligt kommittén vunnit hävdoch visat sig i allt väsentligt fungera väl. Huvudlinjen bör därför inteöverges vare sig genom allmän lagstiftning om ekonomiska stridsåtgärder ellergenom ingripanden i form av lagstiftning på enskilda punkter. Åtminstone tillsvidare bör det överlåtas åt rättstill-lämpningen att ta stäUning till derättsliga frågor som må uppkomma på området i den mån tillämpadehandlingsmönster på arbetsmarknaden skuUe ändras, t. ex. genom att fackligastridsålgärder vidtas i andra syften eller med andra medel än som nuförekommer. Inte heller på det hithörande område som i vårt land tilldragitsig störst intresse, frågan om skydd mot s.k. samhäUsfarliga konflikter, finnerkommittén skäl att nu föreslå avsteg från de principer som hittUls följts ochsom innebär att det anförtrotts de avtalsslulande parterna att själva finnaformer för att säkerstäUa ett tillfredsstäUande skydd för tredje mans ochsamhäUets intressen vid öppna arbetskonflikter. Med dessa stäUningstagandenanser sig kommittén kunna rikta sin huvudsakliga uppmärksamhet på frågor somrör fredsplikt i koUektivavtalsförhåUanden. Och kommittén tar här till utgångspunktde uttalanden härom som gorts i direktiven. När det gäller den med kollektivavtal förbundnafredspliklen betonar kommittén att den inte har förelagt sig uppgiften att ialla detaljer inventera gäUande rätt eller att söka göra klarlägganden påområden, där den inte i övrigt funnit anledning alt föreslå ingrepp genomlagstiftning eller åtminstone ansett sig ha skäl alt närmare granskarättstillämpningen. Med detta sätt att se på sin uppgift kan kommittén rikta insig på vissa huvudpunkter, där den lägger fram förslag tiU lagändring eller därden på grand av anvisningar i direktiven eller av andra skäl finner anledningtill särskild granskning. Kommitténs översikt av vissa huvudlinjer i reglernaom fredsplikt skall då inte heller ses som något försök till fuUständigredogörelse. Den är i StäUet avsedd att allmänt ange utgångspunkterna förtolkningen av lagförslagets motsvarande regler. Översikten visar enligt kommitténs mening att detråder oklarhet om innebörden av gällande rätt på främst två punkter av meraprincipiellt intresse. Den ena av dessa punkter rör tillåtligheten avstridsåtgärder som inte anordnas eller föranleds av facklig organisation (elleri förekommande fall av enskild arbetsgivare). Kommittén konstaterar här att deti praktiken betydelsefuUa fallet är den s. k. vilda strejken av organiseradeoch koUektiv- 1975/76:105 Bilagal 105 På största delen av arbetsmarknaden är rättsläget dock klarteftersom de anstäUda inom den offentliga tjänstemannasektorn enligt lag fårdelta i strejk endast efter beslut av arbetslagareförening vilken anordnatstrejken och eftersom på den privata arbetsmarknaden flertalet organiseradearbetstagare är underkastade en motsvarande begränsning av stridsrälten pågrand av bestämmelser i koUektivavtal. För oorganiserade arbetstagare synesenligt två fällda avgöranden av högsta domstolen (NJA 1974 s. 36) gäUaett liknande villkor för rätlen all lägga ned arbetet utan attarbetsnedläggelsen betraktas såsom avtalsbrott. Om oorganiserade arbetstagareinstäUer arbetet utan att iaktta avtalad uppsägningstid betraktas derasarbetsvägran i princip som avtalsbrott, eftersom de rättsliga fömtsättningarnaför utövande av förhandlingsrätt enligt FFL och för träffande av koUektivavtalsaknas. Mot denna bakgrand kan enligt kommittén oklarheten i fråga omtillåtligheten av stridsålgärder utan medverkan eller sanktion av fackligorganisation sägas i praktiken ha betydelse enbart i det fallet att åtgärdenvidtas av organiserade arbetsgivare eller arbetstagare som inte är bundna avsådan särskild koUektivavials-bestämmelse som nämnts och som inte hellerär underkastade tjänstemannalagstiftningen. Frågan är därmed främst i vad månden vilda strejken av organiserade arbetstagare är som sådan och oavsett syftetpå samma sätt som oorganiserades arbetsnedläggelse i princip att betrakta såsombrott mot arbetstagarnas avtalsenliga arbetsskyldighet. Den andra väsentliga punkten, på vilken innebördenav gällande rätt inte är klar, gäller enligt kommittén i vad mån arbetstagareäger att med eller utan stöd av facklig organisations beslut delta i strejk somhar politiskt syfte. Vad som här främst är av intresse är den såsom politiskopinionsyttring avsedda strejken och annan strejk som är riktad mot svenskeller utländsk statsmakt eller myndighet. Efter granskning av det sparsammarättsliga material som står till förfogande finner kommittén övervägande skältala för att deltagande i sådan strejk visseriigen inte strider mot KAL:sfreds-pliktsregler men däremot skuUe anses utgöra avtalsbrott om frågan stäUdespå sin spets inför domstol. Kommittén tillägger att det i vissa andra fall ärmindre omtvistat att ekonomiska stridsåtgärder med politiska bevekelse-granderinnefattar angrepp mot koUektivavtalsenliga rättigheter och därmed skallbedömas såsom fredspliktsbrott. Såsom exempel anför kommittén ÄD:s dom i dets.k. Dagspostenmålel (AD 1945:62). Den domen synes enligt kommittén inte kunnatolkas på annat sätt än att politiska skäl inte kan med ansvarsbefriande verkanåberopas vid stridsåtgärder som innebär ingrepp i arbetsgivarens avkollektivavtal skyddade affärslednings-rätt. Vid utformningen av sina förslag på fredspliktensområde skiljer kommittén, mot bakgrand bland annat av oklarheten i gällanderätt på de här angivna två punkterna, i stora drag mellan frågan omomfattningen av den kollektivavtalsrättsliga fredsplikten och övriga frågor avmindre principiell 1975/76:105 Bilaga 1 106 När det gäller den förra frågan lar kommittén tillutgångspunkt att nu gäUande lag i princip tillåter stridsåtgärder under löpandekoUektivavtals-period endast i två fall. Stridsåtgärder får vidtas i frågor somlämnats utanför avtalet (olösta intressefrågor) och när åtgärden vidtas isyfte att understödja part i annan, lovlig arbetskonflikl (fackligsympatiåtgärd). På dessa punkter är kommitténs förslag avsett att stämmaöverens med gällande rätt. Men härutöver bör enligt kommittén beaktas att strejkrätteni princip är att uppfatta som en av vissa bestämda fömtsättningar beroende inskränkningi den arbetsskyldighet som följer av arbetsavtal. Såsom en allmänkarakteristik av rättsläget både i och utanför kollektivavtalsförhållanden kanenligt kommittén sägas att det är den av fackliga sammanslutningarorganiserade - eUer av enskild arbetsgivare mot sådan sammanslutning riktade -arbetsstriden i syfte att öva påtryckningar mot motparten i koUektivaförhandlingar som har rättsordningens stöd. Arbetsgivares och arbetstagaresfrihet alt utan hinder av lag och avtal tillgripa kollektiva stridsåtgärderär, tillägger kommittén, i princip att se som ett led i det system av regler påarbetsmarknaden, som innehåller rätt och skyldig-hel för arbetsgivare ochorganiserade arbetstagare att förhandla koUektivt och enligt vilketkollektivavtalet är den normala formen för uppgörelse vid sådana förhandlingar.Enligt kommitténs åsikt bör de kollektivavtals-rättsliga fredspliktsreglernabygga på delta sätt att se på den fackliga striden och på dess uppgifter. Vidutformningen av lagens regler bör strävan vara att tydligt utmärka att syftetmed lagstiftningen är att ange den ram inom vilken egentliga, organiseradefackliga stridsåtgärder skall få förekomma under koUektivavtalsgiltighetsperiod. Det är enligt kommittén mot denna bakgmnd man skallse dess förslag om ett uttryckligt stadgande i lag att ikoUektivavtalsförhåUanden stridsåtgärder inte får vidtas på grand av annat änförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (31 § andra stycket FKL)eller med andra ord att stridsålgärder i sådana förhåUanden får vidtas enbarti fackliga syften. Mot samma bakgrund skall också ses kommitténs förslag attkoUektivavtalsbundna arbetsgivare och arbetstagare, som är eller varitmedlemmar i förening som slutit avtalet, inte skall få delta i facklig stridmed mindre föreningen i behörig ordning beslutat därom (31 § första stycket).I sammanhanget hör också in ett förslag att den fredsplikt som åvilarkollektivavtalsbundna skall utsträckas genom förbud för annan att delta istridsåtgärd som de kol-lektivavlalsbundna inte har ägt vidta eller delta i (32§ tredje stycket). Men den förstnämnda av dessa regler har kommitténföreslagit ett uttryckligt StäUningstagande i lagen till frågan omtillåtligheten under löpande kollektivavtalsperiod av s. k. politisk strejk. frågan anför kommittén utöver vad som följer av de allmänna utgångspunkterför förslaget som nämndes i huvudsak följande. Medtermen politisk strejk kan betecknas flera olika företeelser. 1975/76:105 Bilaga 1 107 räknasfackliga stridsåtgärder på arbetstagarsidan t. ex. för att påverka arbetsgivareni en fråga om anstäUning av arbetstagare med viss politisk åskådning eller isyfte att av politiska skäl förmå arbetsgivaren att avbryta affärsförbindelsemed visst företag eller med företag i visst land. Såvitt gäller åtgärder medsådan eller liknande bakgmnd är rättsläget dock i regel klart, såtillvida somstridsåtgärdema i allmänhet betraktas såsom otillåtna ingrepp i arbetsgivarensav koUektivavtal skyddade befogenheter alldeles oavsett den pohtiskabakgranden. Av större intresse är åtgärder som helt eller till övervägande delär inriktade på syften som ligger utanför förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Hit hör sådana åtgärder som är avsedda att utöva faktisktpolitiskt tvång (i aUmänhet eller i en konkret fråga med större eller mindreanknytning till de fackliga organisationemas verksamhetsområde) mot inhemskeller ufländsk statsmakt eller myndighet och sådana åtgärder som åtminstonevidtas i syfte att demonstrera mot sådan makt eller myndighet. Vad gällerinhemska förhåUanden slår kommittén fast att det skulle strida mot gmndema förvårt demokratiska samhällsskick om rättslig sanktion gavs åt fackligastridsåtgärder som syftar till att utanför den ordinarie demokratiskabeslutsordningen genomdriva politiska beslut eller att eljest direkt påverka dei demokratisk ordning utsedda beslutande samhäUsorganen (politiska organ,förvaltningsmyndigheter, domstolar). Rättsordningen måste konsekvent bygga påatt de politiska besluten skall fritt fattas inom det demokratiskastyrelseskickets ramar. Såvitt gäUer den korta demonstrationsstrejken, vUken äravsedd enbart såsom en opinionsyttring och inte vidtas för att utöva poliflskttvång, kan enligt kommittén däremot med visst fog hävdas ett annat synsätt.Man kan då bygga på tanken att sådana åtgärder åtminstone i vissa fall har enuppgift att fyUa i beslutsprocessen, i den mån de är ägnade att fästa debeslutandes uppmärksamhet på en opinion eller på omständigheter av betydelseför valet mellan olika beslutsaltemativ. Frågan är emellertid om en särbehandlingkan och bör komma i fråga för sådana stridsåtgärder. En tredje kategori avfall, där kommittén finner bättre skäl att överväga ett utrymme för fackligastridsåtgärder under löpande koUektivavtalsperiod, är sådana där stridsåtgärderhar sin bakgmnd i politiska förhåUanden i utlandet. När arbetsnedläggelseeller andra fackliga stridsåtgärder undantagsvis kommer i fråga i syfte att medeller utan anknytning till intemationellt organiserade åtgärder protestera t.ex. mot mUitära övergrepp eller eljest uttrycka solidaritet med folk ellersamhällsgmpper som förmenas gmndläggande fri-och rättigheter synes det,förklarar kommittén, inte på samma sätt som eljest påkallat att rättsordningenobetingat och undantagslöst .understödjer motpartens krav på uppfyllande avträffade avtal. 1 all synnerhet gäUer detta om genom stridsåtgärdema denormala avtalsförpliktelsema åsidosätts enbart i begränsad utsträckning. 1 begreppet politisk strejk kan sålunda innefattasåtgärder av olika slag och med skilda syften. Frågan humvida utrymme bör finnasför sådana åt- 1975/76:105 Bilagal 108 gärderkan stäUa sig olika i skilda fall. Mot bakgmnd bland annat härav reser sig fråganhuruvida lagstiftning i ämnet över huvud bör komma i fråga. Kommittén har såsomframgått för sin del besvarat den frågan Jakande. Vid redovisningen av sinamotiv härför erinrar kommittén till en början om att övervägande skäl enligtdess mening talar för att den politiska strejken enligt nu gällande rätt iregel är att anse såsom avtalsbrott, om än freds-plUctsreglerna i somsådana inte generellt lägger något hinder i vägen. En uttrycklig lagregleringskulle därmed inte behöva innebära någon materiellt betydelsefullrättsändring. Däremot skulle enligt kommittén otvivelaktigt ligga ettsjälvständigt värde i den större enhetlighet (förbud i lag mot politisk strejkråder på det offentliga tjänstemannaområdet) och klarhet irättsläget på fredspliktsområdet, som skulle följa av en uttrycklig regleringav hithörande frågor i en för hela arbetsmarknaden gällande lag. det nära sambandet mellan den allmänna frågan om denpoUtiska strejkens lovlighet och de problem rörande ekonomiska stridsåtgärder iSverige med bakgrand i utländska förhåUanden, som kommittén enligt uttryckligaanvisningar i direktiven satts att söka lösa. I detta senare sammanhang äroundvikligt att ta stäUning till den rättsliga behandlingen av fall där inteenbart rent fackliga förhåUanden i utlandet ligger till gmnd vid önskemål frånsvenska fackliga organisationers sida att få tillfäUe till sympatiåtgärder. Av särskild betydelse för frågan huravidalagstiftning över huvud bör ske är emellertid enligt kommittén att denrättsliga sidan av problematiken kring stridsåtgärder med politisk bakgmnd kantänkas få större aktualitet om nuvarande handlingsmönster på arbetsmarknadenbryts och braket av sådana åtgärder mera avsevärt tilltar i omfattning. Merauttalade motsättningar kring den rättsliga bedömningen än de som är förhanden skulle enligt kommitténs åsikt med all sannolikhet uppstå, om det istrid mot vad som i allmänhet hittUls förekommit skuUe komma i fråga atttillgripa organiserade fackliga stridsåtgärder exempelvis i syfte att geuttryck för opinion eller öva påtryckningar även i rent inhemska politiskafrågor. Om frågan lämnas oreglerad i lag skulle rättspraxis i ett sådant lägekunna komma att tvingas ta stäUning till olika uppkommande fall ulan stöd av enlagreglering som bygger på en samlad analys och värdering. Detta skuUe enligtkommittén vara principiellt otillfredsställande: lagstiftaren bör inte underlåtaatt ta StäUning och genom lag ge rättstillämpningen vägledning på detta principielltoch kanske även praktiskt betydelsefuUa område. Och kommitténtUlägger att detta måste gälla oavsett vUken rättslig lösning som lagstiftarenfinner böra väljas. Vid sina överväganden om vilka regler som bör gällapå området slår kommittén till en början fast att en reglering i lag inte kantillåtas bygga på frihet för vederbörande parter att från fall till fall självabestämma om avsteg skall göras från de förpliktelser som följer av ingångnaavtal, dvs. i detta fall den arbetsskyldighet som normalt följer av träffadearbetsavtal. 1975/76:105 Bilaga 1 109 En lösning i lag måste innebära att del skall vara möjligtatt i det enskilda fallet på rättslig väg fastställa om ett avsteg från vanligaavtalsförpliktelser varit berättigat och att i annat fall göra en bedömningefter på förhand fastställda kriterier vilka påföljder för avtalsbrottet somkan och bör komma i fråga. Kan lagregleringen inte genomföras på detta sättmåste någon principiellt annan lösning väljas. Vid granskningen av olikaalternativ finner kommittén emellertid att det knappast låter sig göra att ilagtext på ett rimligt sätt avgränsa sådana fall, i vilka det kan le sigbefogat med ett visst utrymme för politisk strejk trots att fredsplikt iprincip råder. Problemet är inte enbart det mera tekniska att beskriva denkategori av fall som åsyftas. Det måste även fastställas närmare riktlinjer förbedömningen enligt vilka en värdering av det politiska syftemålet i detenskilda fallet skall stäUas mot andra omständigheter, såsom de ifrågasattastridsåtgärdernas natur, omfattning och varaktighet och storleken av denförväntade eller faktiskt uppkomna skadan för motparten. En principiellt settännu allvarligare svårighet ligger emellertid enligt kommittén däri att man,om avgörandet i varje enskilt fall skall bygga på en allsidig bedömning avdetta slag, synes ha lämnat området för en i egentlig mening rättslig prövning.Uppgiften att skilja tillåtna fall från otillåtna bör då istället liggaantingen på parterna själva eller på en särskilt inrättad, icke-rättsligprövningsinstans. Med hänsyn bland annat till dessasvårigheter att finna en direkt lillämp-bar lösning som ger visst utrymme förvissa stridsålgärder med politisk bakgmnd har kommittén stannat för att föreslåden tidigare nämnda huvudregeln att stridsåtgärder, som under avtalsperiodvidtas på gmnd av annat än förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare,inte skall vara tillåtna. Kommittén föreslår emellertid vidare att dennahuvudregel skall till skillnad från vad som gäUer om fredspliktsreglerna i 4§KAL vara dispositiv på sådant sätt att en längre gående stridsrätt kan grandaspå avtal. Syftet härmed är att bereda utrymme för främst sådana stridsåtgärdermed intemalionell bakgrand som nämnts i det föregående. Kommittén tillägger attproblemen kring lovlighelen av stridsåtgärder i icke-fackligt syfte hittillshar haft ringa praktisk betydelse på vår arbetsmarknad och alt inga tecken förnärvarande tyder på en framtida utveckling i annan riktning. Detta talar enligtkommitténs mening med betydande styrka för alternativet att överiåta ålparterna att genom avtal skapa det utrymme för stridsåtgärder av hithörandeslag som kan te sig rimligt. Skulle hithörande frågor få ökadbetydelse och skulle det då visa sig att de inte kan lösas inom ramen för deföreslagna reglerna torde lagstiftningsfrågan kunna få återapptas. Kommitténs förslag på området förden koUektivavtalsrättsliga fredsplikten omfattar, mot den här skisseradebakgmnden, i sina centrala delar ett överförande till den nya lagstiftningen avfredspliktsreglerna i 4 § första stycket med tillägg av de här nämnda bådareglerna att stridsålgärder under koUektivavtalsperiod skall ha i behörigordning beslutats av veder- Prop.1975/76:105 Bilagal no börande förening som träffat kollektivavtalet och attstridsåtgärder inte är tillåtna om de vidtas på grand av annat än förhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare. Till dessa centrala regler, som kan sägasröra omfattningen av den fredsplikt som följer av kollektivavtal, knyter sigett antal ytterligare tillägg till de nu gällande bestämmelserna i 4§ . Ettbetydelsefullt sådant tillägg är den regel om s. k. kvarievande stridsrätt ivissa frågor, för vilken har redogjorts i samband med redovisningen av kommitténsförslag rörande den rättsliga regleringen av koUektivavtalet (avsnitt 5.2).Ett ytteriigare sådant från de centrala fredspliktsreglerna mera friståendeförslag, vilket dock hänger nära samman med frågan om rätlen att vidtastridsålgärder i annat än fackligt syfte, gäUer regleringen av rätten att iSverige vidta sympatiåtgärder till förmån för part i utländsk arbets-slrid.Till detta förslag (31 § andra och tredje styckena FKL) skall strax återkommas.Ytterligare ett förslag rör skyldighet all uppta överläggningar på det lokalaplanet vid s. k. vild strejk (33 § FKL). Del förslaget skall närmare redovisasi avsnitt 8.2. Slutligen har kommittén föreslagit ett antal kompletteringar avmindre allmän räckvidd. En sådan är den redan nämnda att inte heller"annan" får delta i stridsålgärd som någon vidtagit i strid mot de gmndläggandefredspliklsregler som upptagits i 31 § i förslaget. En annan är en utsträckningi visst avseende av de regler om föreningars ansvar för fredspliklen, som nufinns i 4 § andra stycket och som i huvudsak har överförts till 32 § andrastycket i förslaget. Slutligen har kommittén i delta avsnitt av sitt förslagupptagit delvis nya regler (i 36 § FKL) om skyldighet att viss lid förevidtagande av stridsålgärd varsla motpart om åtgärden. Alla dessa tillägg skallnågot närmare redovisas i det följande. Vid sidan av motiv för de förslagtill lagändringar, som kommittén lägger fram, innehåUer betänkandet i avsnittetom fredsplikt en genomgång av vissa allmänna rättsliga problem med anknytningtill ämnesområdet, som kommittén har haft anledning att närmare beröra. Hit hörfrämst vissa problem som kan uppkomma när det skall fastställas om en vissfråga är omfattad av regleringen i gäUande kollektivavtal eller om den är enolöst intressefråga och därmed fri för facklig strid under avtalsperiod. Främstär det här fråga om den i kommitténs direktiv berörda problemaliken kring s. k.negativ reglering i koUektivavtal. Vidare behandlar kommittén ett antalproblem kring rätten att ulan hinder av kolleklivavtalsbundenhet vidta fackligasympatiåtgärder. Kommitténs resultat på dessa båda områden skall också ikorthet redovisas i det följande. Kommittén har som redan nämnts isina direktiv förelagts uppgiften alt granska de problem som hänger samman medatt fredsplikt enligt nu rådande praxis i viss utsträckning anses föreliggaäven i frågor som inte blivit uttryckligen reglerade i koUektivavtal. Uppdragetpå denna punkt innefattar främst en undersökning om del går alt finna en formför att avgränsa de ämnen som utan uttrycklig reglering skall anses omfattadeav kollektivav- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 111 Härvid har kommittén dock haft att beakta att ensådan avgränsning inte får leda till att partema för att gardera sig motstridsålgärder från motpartens sida anser sig tvingade alt i kollektivavtaldetaljreglera alla sina inbördes förhållanden. Vid sin genomgång av problemen pådetta område slår kommittén inledningsvis fast att saken gäller tolkning avkollektivavtal och metoderna för sådan tolkning, vare sig tolkningen föranledsav tvist om fredspliktens omfattning (enligt 4 § första stycket I eller 2 )eller den företas i något annat sammanhang. Liksom vid annan avtalstolkningler det sig enligt kommittén behövligt och naturligt att man vidkolleklivavlalstolkning lämnar visst utrymme för alt anse avtalet omfatta ävenmoment som inte har direkt och stöd i den skrivna texten. Kommitténhänvisar här till några kategorier av fall i vilka sådan kolleklivavlalstolkningenligt dess mening är på sin plats och där den sannolikt är i det stora helaokontroversiell även för dem som riklat kritik mot ÄD:s nuvarande rättspraxispå området. I några fall har visst moment ansetts ha så nära anknytning tillavtalets regler i övrigt att del hänförts dit även ulan uttrycklig bestämmelsei avtalstexten. I några andra fall har det rört sig om vissa regler som har ansettsutgöra fömtsättning för kollektivavtal i allmänhet (t. ex. principen attföreningsrätten skall lämnas okränkt) och i ytterligare några fall har tolkningengrandat sig på det enligt kommitténs mening numera i allmänhet rimligaantagandet att bestämmelser i koUektivavtal om lön eller andra ekonomiskaförmåner har varit avsedda att vara uttömmande. I något fall har slufligenkanske också kommit i fråga att dra den slutsatsen av att part aktualiserat ettvisst krav vid avtalsförhandlingama men frånfallit kravet att partema varitöverens om att kravet skulle vara vad som brakat kallas "negativt reglerat". Kommittén finner i stället att det är vissa, i principväl avgränsade fall av "intolkning i koUektivavtal" utav allmännagrandsatser för arbetsavtal, som är av intresse i debatten om AD:srättstillämpning.