prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Ett mätt på hur delta behovfördelar sig regionalt är de beräkningar av undersysselsättningens omfattningsom kan göras utifrån förvärvsfrekvenserna i de aktuella åldrarna. Del bör varamöjligt att med ulgångspunkl i länsplaneringens prognoser göra ungefäriigaberäkningar över den regionala fördelningen av det framtida behovet av insatserför den äldre arbetskraften. Prop.1975/76:211 54 Detskulle krävas ca 300 000 nya arbeten om kvinnor i hela landet skullehasammasysselsättningsgradsomkvinnori . Denna undersysselsättningutgör det kvantitativt sett största regionala obalansproblemet. Utvecklingenunder den hittillsvarande delen av 1970-talel har gett en mycket snabb ökningav den kvinnliga förvärvsverksamheten. fill harantaletkvinnor i arbetskraften ökat från 1 520 000 lill 1 650 000 eller med nästan 1096. Förvärvsfrekvenserna har med fä undantag utvecklats i stort settparallellt i landets åtta riksområden. Liknande resultat erhålls för de skildaortstyperna enligt planen för den regionala strukturen. Nägon påtagligutjämning mellan regionerna har alltså inle skett. Denkvinnliga sysselsättningen är starkt koncentrerad till vissa näringsgrenar/branscher.Denna koncentration har knappast undergått nägra större förändringar , Vidgademöjligheter för kvinnor att förvärvsarbeta synes förutsätta samtidiga åigärderav delvis motstridiga slag. Dels krävs insatser för att bryta traditionellakönsbundna yrkes- och utbildningsval, dels krävs expansion av traditionelltkvinnliga verksamheter samt en sädan lokalisering av dessa att de kan näs av dekvinnor som f. n. inle har arbete på den öppna arbetsmarknaden. Det är alltsåpä medellång sikt inte möjligt att bortse ifrån den faktiska förekomsten avkönsbundna yrkesval. Mycketkraftiga insatser kommer att krävas för alt med upplysning ocharbelsmiljöförbättringar bryta de traditionella könsbundna utbildnings- ochyrkesvalen. För att skapa ett bättre underlag för beslut om dimensionering ochinriktning av dessa åtgärder bör denna fråga prioriteras i denlänsplaneringsomgång som förutses böria under är 1976 med resultatredovisningår 1977, Deunga, som efler fullbordad utbildning söker sig ut på arbetsmarknaden, ställsinför anpassningsproblem av speciell karaktär. Samhället försöker inom ramenför arbetsmarknadspolitiken med skilda åtgärder överbrygga välfärds-problemen isamband med inträdel på arbetsmarknaden. Eftersom de ungas val av arbete ochbostadsort successivt skapar framtidens regionala struktur äremellertid deungas situation betydelsefull också fränallmän regionalpolitisk synpunkt. Delfinns avsevärda olikheter mellan de yngre och äldre generationernas fördelningpå utbildning och yrken. De yngres flytlningsmönster återspeglar de olikayrkenas regionala fördelning. Denna betingas i sin tur av det sätt pä vilketproduktionen av varor och tjänster är organiserat. Regionala skillnader inäringslivets geografiska spridning och därmed i flyttningens fördelning päyrkesgrupper kan leda till social segregering mellan regioner. 1975/76:211 55 Denmycket omfattande omflyttningen i samband med inträdel på arbetsmarknadenleder till att en slor del av varje ny generation bosätter sig i områden långlfrån uppväxlregionen. Enligt Socialforskningsinsiiluteis bearbetning avlevnadsnivåundersökningarna synes underde något mer än 30 96 avbefolkningen i vuxen ålder ha flyttat längre än från uppväxtorten och ca15 96 mer än . Dettaresultat illustrerar sannolikt främst de svårigheter som man möts av i smålokala arbetsmarknader, där valmöjligheterna är ganska begränsade. Enförhållandevis stor del av dem som träder ut pä den lilla lokala arbetsmarknadenkan alltså behöva flytta vid inträdet på arbetsmarknaden. Av1968 och levnadsnivåundersökningar framgår vidare att de långvägaflyttningarna för har minskal påett närmasl dramtisktsätt . Detta gäller framför allt för personer boendeinom stödområdet. Minskningenbör innebära att den tidigare återgivna andelen kvarboende inom frånuppväxtorten - dvs. ca 70 96 av den vuxna befolkningen - successivt kommer althöjas. Detta bör efter hand ge mycket betydande förändringar i riktning- mot enstabilisering av sociala förhållanden med ökade möjligheter lill kontakter meduppväxtmiljön. Kravförs fram på all planeringen i ökad grad bör inriktas på de problem somsammanhänger med den totala rörligheten pä arbetsmarknaden, RRV riktaruppmärksamheten pä att bruttorörelserna mellan regioner är mycket större ännettoeffekterna av flyttningsrörelserna. Därför flnns det anledning att tro attbåde vinster och föriusler i samband med nyttningarärslörreän vad de renabefolkningsförskjutningarna antyder. RRV anser i enlighet med rapporten att dentotala röriigheten mellan regioner bör beaklas i regionalpolitiskaställningstaganden. Därtill kommer att endast en del av röriigheten på lokalaarbetsmarknader slår igenom i flyttningar. En analys av de totala rörelserna påarbetsmarknaden geren mer heltäckande bild av problemen och ett bättre underiagför att bedöma inom vilka områden som insalser behöver göras. Även ERU betonaratt analyserna av flyttning mellan de lokala arbetsmarknaderna bör fördjupas.Följande frägor är därvid naturiiga att ställa: Under vilka villkor lämnar etthushåll en viss situation resp. stannar kvar? Vilkablir konsekvenserna av del ena resp. det andra handlingssättet? Vilkasamhällsförhållanden verkar underiättande för hushållens benägenhet att lämnaresp. förändra rådande situation etc? Socialstyrelsenanseratt fortsatt geografisk röriighet mellan orter saml inom och mellanregioner är ofrånkomlig. De negativa sociala konsekvenserna av flyttning måslevägas in och vägas mol de positiva effekterna för den Prop.1975/76:211 56 enskildevid beslut som påverkar flyttningsmönstret. För att underiätta omställningenför de människor som byter boendeort är det nödvändigt att iinflyttningsomräden i större utsträckning än organisera resurser föratt ta emot inflyttare. Strävan bör emellertid också vara alt mobiliserainflyttarnas egna resurser genom föreningsarbete och grannskapsarbete. Synpunkterav liknande slag förs fram av länsslyrelsen i . Fleraremissinstanser konstaterar att det ofla blir svårt alt uppnå kraven på en godlokal arbetsmarknad vilken bör ge utrymme för val med hänsyn tillyrkesinriktning och utbildning samt erbjuda trygghet i sysselsättningen.Länsstyrelsen i pekar på svårigheterna i isolerade och smålokala arbetsmarknader. Om man betraktar yrkesmässigt avgränsadedelarbetsmarknader eller analyserar de lokala arbetsmarknadernas sätt attfungera utifrån skilda gruppers krav framstår problemen mer tydligt. Mot dennabakgrund ter det sig enligt motiverat att ägna ett ökat intresseät de inomregionala obalansproblemen. Inriktningen mot ett ökat intresse för dekvalitativa obalansproblemen inom de olika regionerna är enligt länsstyrelsensmening ett steg i riktning mot en mer välutvecklad och förfinad regionalpolitiksom omfattar hela landet. Denna utveckling är dessutom en förutsättning för altde höjda ambitionerna pä sysselsättningspolitikens område skall kunnarealiseras. I framför liknandesynpunkter. Även I delar rapportens bedömning attregionalpolitiken i ökad utsträckning bör inriktas pä inomregionala balansfrägor.Men detta behöver inte innebära att regionalpolitiska fördelningsfrågor skjutsi bakgrunden. Kvinnornassysselsättningsmöjligheter kommenteras av åtskilliga remissinstanser. /?/?Kanseratt frågan om arbetstillfällen bör prioriteras i länsplaneringen och attsysselsättningsmöjligheterna för kvinnor därvid bör beaktas särskilt. a. länssiyrelserna i och och läninstämmer i rapportens betonande av att frågorom den kvinnliga sysselsättningenbör prioriteras i del arbete med länsplaneringen som förutses böria under är1976. 4Åtgärder för att stärka den enskilde på arbetsmarknaden 4.1Rörligheten på arbetsmarknaden - stöd åt den enskilde (SOU 1975:90,kap. Sysselsättningsutredningenframhåller alt arbetstillfällena i första hand skall anpassas till människornasförutsättningar. Del gäller både fördelningen av arbetstillfällena pä regioneroch anpassningen av arbetstillfällena till människornas fysiska och psykiskaförutsättningar. är det emellertid inte Prop.1975/76:211 57 möjligtatt lösa sysselsättningsproblemen genom att anpassa arbetstillfällena tillindividernas önskemål. Insatser som underiättar individens röriighet, t. ex.genom utbildning eller flyttning inom eller utom förelaget, blir då nödvändiga. Debattenom regionalpolitiken kan ibland ge intrycket all man skulle kunna minskaflyttningarna radikalt, om man kunde sprida arbetstillfällena till tillräckligtmånga mindre orter. Det finns emellertid enligt utredningen starka krafter somverkar i motsatt riktning. I samma mån som ulbildnings-och upplärningstidenföriängs, ökar också individernas anspråk på att i praktiskt arbete få användasig av de yrkeskunskaper som de förvärvat. Ju mer utbildningskrävande yrkenablir, desto större och mera differentierade arbetsmarknader kommer att behövasför att möta människornas krav på arbetstillfällena. Detblir allt vanligare att båda makarna i en familj förvärvsarbetar. Det äruppenbart att om man i samma familj skall tillgodose tvä eller flera personersönskemål om arbete kommer delta att kräva ganska stora och differentieradearbetsmarknader. Samhälletsstöd lill yrkesmässig och geografisk röriighet skall underiätta för denenskilde att skaffa ett lämpligt och önskat arbete. Därigenom kan stödetförstärka den enskildes position och minska arbetslösheten. syftarstödet till att motverka inflationstendenser i ekonomin genom att förebyggaeller lindra flaskhalsproblem i form av brist pä arbetskraft. Samhälletsstöd till rörligheten har enligt utredningens mening varit alltför ensidigtinriktat pä att underiätta röriighet i samband med arbetslöshet. Flera skäl kananföras för att stödet till rörlighet bör vara mindre koncentrerat till dearbetslösa. En väsentlig förklaring till arbetslöshet kan i själva verket varaatt vissa personer har slora hinder för geografisk och yrkesmässig rörlighet. Sysselsättningsuiredningenpäpekar att arbetsmarknadspolitiken också i fortsättningen måste starktinriktas på att ge stöd åt den enskilde individen och att underiätta för denneatt kombinera sina önskemål om arbete och boendeort. Individenmäste pä ett relativt enkelt sätt kunna skaffa sig information om förhållandenapå arbetsmarknaden. Det är naturiigt alt både arbetslösa, arbetssökande ochombytessökande söker information på arbetsförmedlingen. framhäller kommer det att ställas krav pä utvidgadinformaiion vid arbetsförmedlingarna. Inte minst kravei pä arbetsförmedlingmellan olika orter kommer successivt att öka. Utredningenom utvidgad platsinformation (UPI) har visat att obligatorisk anmälan om ledigaplatser i kombination med ökade personella insatser vid förmedlingen kan fäpositiva effekter, Sysselsättningsuiredningen anser 1975/76:211 58 detangelägel att reformen genomförs utan dröjsmål och utgår från att arbetsförmedlingeni framliden kommer att ha kännedom om samtliga lediga platser som finns päarbetsmarknaden, i princip i enlighel med UPl:s förslag. Delär angeläget att informationen kan göras så omfattande som möjligt i fräga omarbetsuppgifter, löner och andra arbetsvillkor, arbetsmiljö, personalpolitikoch andra förhållanden som är av betydelse för den arbetssökande. ADB-behandling av informationsflödenabör enligt utredningen införas så snabbt som möjligt, Enbari ADB kommeremellertid inte att vara tillräckligt. Det är viktigt attunderslryka kravet på att arbetsförmedlingen också fär ökad personal. Mängaarbetssökande har svårt att överblicka vilken information man bör skaffa sig.Det krävs då att arbetsförmedlingen kan hjälpa till och visa vad den enskildebör vela innan han beslutar sig för en ny anställning. En person som sökerarbete på annan ort bör pä förhand få tillgång till samma information som finnstillgänglig för den som redan bor på orten. En fömtsättning för attden arbetssökande skall ha intresse av information är att han har grundläggandekunskaper om hur arbetsmarknaden fungerar. Utredningen päpekar att betydligtslörre uppmärksamhet måste ägnas ät detta i utbildningen. Eleverna behöver lärasig hur man söker arbete. Denna utbildning bör ges i alla utbildningsformer,säväl ungdomsutbildning som vuxenutbildning. Det kommer också attbehövas aktiverande och uppsökande insatser för att rekrytera arbetskraften.För den uppsökande verksamheten är det viktigt alt kunna informera om deutbildningsmöjligheter som står till buds. Informationen om möjligheterna lillvuxenutbildning - inklusive arbetsmarknadsutbildning - bör enligl utredningeni huvudsak ges pä arbetsplatserna genom de fackliga organisationerna. En otillräcklig studie-och yrkesorientering kan inte accepteras, varken från individens ellersamhällets synpunkl. Arbetsförmedlingarnas möjlighet att ge fördjupad studie-och yrkesorientering har förbättrats genom införandet av de s.k. ALU-kurserna (arbetsliv och utbildning). Användningen av anlagsprov harocksä ökat. () föreslog att studie-och yrkesorienteringen ytteriigare skulle byggas ut, bl, a, genom möjlighetertill viss praktik utan samband med fullständig ALU-kurs,Yrkesvägledningsinsatserna skulle bättre kunna byggas under och anpassas lillindividens behov. Det finns f n, en stor klyfta mellan å ena sidan ALU-kursersom omfattar och å andra sidan ett samtal med en yrkesvägledare. Denarbetssökande är ofta i underiäge gentemot arbietsgivarna. Företagen ochmyndigheterna förfogar över ett stort antal möjligheter att skaffa sig informationom den sökande. Man kan begära att han går igenom omfattande tesler av olikaslag, uppvisar betyg från tidigare anställningar, besvarar frågeformulär somrör hälsotillstånd och ibland också familjeförhållanden etc. Prop.1975/76:211 59 Ocksåarbetsförmedlingen ger naturligtvis information. Mol denna bakgrund ler det sigenligt utredningen naturiigt att arbetsförmedlingen mer än f n. ger individuellhandledning åt den som söker arbete. Arbetsförmedlingen kommer troligen attbehöva medverka mer aktivt vid själva arbelsplace-ringen. Arbetsförmedlingenkan behöva medverka till olika lösningar av arbetstider eller på annat sättmedverka vid "förhandlingen" mellan de arbetssökande och företagenom olika alternativ för sysselsättningen. Detta kommer att ställa stora anspråkpå personalresurser. Utredningenmenar att arbetsförmedlingen bör vara det ställe där man samlar upplysningar omföretagens anställningsförhållanden och personalpolitik. De fackligaorganisationerna bör medverka till att ge de arbetssökande bättre information,genom att komplettera de uppgifter hos förmedlingen som av naturliga skälhuvudsakligen kommer från arbetsgivarna. Delhar blivit vanligare att företag som söker arbetsförmedlingens medverkan vidpersonalrekrytering anger facklig kontaktman. Utredningen föreslår att dettaborde vara obligatoriskt. De lokala fackliga organisationerna bör kunna påtasig denna informationsverksamhet. Informationenom ett företag skulle kunna kompletteras med jämförande uppgifier om andraföretag. Fackföreningsrörelsen skulle kunna lägga upp enhetliga metoder för attbeskriva t. ex. företags arbetsmiljö och personalpolitik. Vissa försök i dennariktning har också gjorts. Sysselsättningsutredningenmenar att fackföreningsrörelsen borde kunna få ekonomiskt stöd för att byggaupp sädan service ät de arbetssökande. Det betonas dock att detta enbart kanbli ett komplement till den basinformation som oundgängligen mäste finnas päarbetsförmedlingarna. Det fär inte ha den formen att arbetsförmedlingarnas resurseroch inflytande minskas. 4.1.3Stöd för och "uppbyggnad" av den enskilde "Uppbyggnaden"av och stödet till individen kan enligt utredningen ske på olika sätt beroendepä den situation som han befinner sig i. Arbetsförmedlaren måste ges ordentligtid för att diskutera igenom olika utbildnings- och yrkesalternativ. Förolika gmpper av handikappade är den yrkesinriktade rehabiliteringen av slorbetydelse. Sysselsättningsuiredningen betonar behovet av att den yrkesinriktaderehabiliteringen effektiveras framför alll genom en förbättrad samordning. Sysselsättningsutredningenanser det angeläget att ansvarsfördelningen mellan arbetsmarknadsmyndigheternaoch de sociala myndigheterna görs klarare än . Den grundläggandemedicinska och sociala vården måste utgöra basen för en yrkesinriktadrehabilitering. Arbetsmarknadspolitiska insatser får inte bli en ersättning förutebliven eller resultatlös vård. Prop.1975/76:211 60 samarbetemellan de sociala myndighelerna, och arbetsmarknadsmyndigheternaär också av stor vikt. Arbetsmarknadspolitiska synpunkter måste få komma in påett tidigt stadium i rehabilileringskedjan. Sysselsättningsutredningenunderstryker arbetsmarknadsutbildningens roll för den mycket slora del av denpotentiella arbetskraften som består av äldre personer. De äldre utgör enförhållandevis liten del inom arbetsmarknadsutbildningen. Olika vägar börnärmare prövas för att stimulera äldre arbetssökande att i större utsträckninganvända sig av arbetsmarknadsutbildning. Detta skulle kunna ske med hjälp avökade insatser genom t, ex. kollektiv information till äldre arbetssökande,besök pä AMU-center, utnyttjande av ALU-kurser elc. Försöken bör enligtutredningen genomföras i ett eller några län. Denäldsta gmppen i arbetsmarknadsutbildning har de bästa utbildningsresultaten.Trots detta är säkert mänga tveksamma om möjligheterna att få anställning efteravslutade kurser. Det borde därför enligt utredningen undersökas om det ärmöjligt att skapa någon typ av personliga "garantier" hos vissaarbetsgivare för att den äldre arbetskraften får arbete efter utbildningen. 4.1.4Stödet geograf sk röriighet Uiredningenframhålleratt stödet till geografisk röriighet blir av betydelse också iframtiden. Även om regionalpolitiken byggs ut enligl de riktlinjer somslatsmaklerna har dragit upp, får man räkna med att flyttningar kommer att skebåde inom och mellan regionerna. Detflnns ocksä goda ekonomiska skäl för samhället att underiätta arbetskraftensröriighet. Undersökningar visar att medan de individuella flyttningsvinsternaär ganska små är de samhällsekonomiska vinsterna betydliga. Mot denna bakgrundföreslår utredningen att bidragen höjs så att de täcker de verkligaflyttningskostnaderna, vilket innebär en fördubbling av de nuvarande bidragen. Vidareföresläs att flyttningsbidragen pä försök skall kompletteras med ett extraröriighelsbidrag. Bidraget skulle kunna anpassas till olikastmk-lurförändringar eller konjunktursituationer och beviljas av AMS inom enbestämd ekonomisk ram. Utredningenföreslär även alt flyltningsbidrag pä försök skall beviljas ocksä ickearbetslösa som genom flyttning underiättar för lokalt bundna arbetslösa att fåarbete. Bidraget skulle utgå vid flyttning från ett område med hög arbetslöshettill ett område med efterfrågan pä arbetskraft inom det aktuella yrkesområdet.Ett annal förslag äratt utvidga möjligheterna förden enskilde att få en vissprövotid pä en ny ort innan han tar definitiv ställning och del slutligaflyttningsstödet beviljas. 1975/76:211 61 Flertaletremissinstanser instämmer i sysselsättningsutredningens allmänna bedömningarbeträffande värdet av förbättrad informaiion lill dem som söker arbete och stödtill den enskilde vid yrkesmässig och geografisk rörlighet. Ett undantag är iviss mån kommun, som varnar för att arbetsförmedlingen kan drabbas avett informationsöverflöd som den inte kan tillgodogöra sig och som äventyrarsekretesskyddet. AMSframhåller att det behövs en ytteriigare satsning på att öka arbetsförmedlingenskapacitet - tekniskt och personal mässigl - för att förmedlingsinsatsernaskall kunna göras mera individuella. AMS delar sysselsättningsutredningensuppfattning att försöken med utvidgad platsanmälan till förmedlingen ochADB-baserade platslistor bör byggas ut. SSU anser att platsanmälan bör görasobligatorisk för arbetsgivarna. Ävenstatens invandraiverk bedömer att kraven pä mer individuell behandling iarbetsförmedlingen kommer att öka. a. behövs bättre tolk-service. Länsstyrelseni anser att olika vägar att göra arbetsförmedlingen meratillgänglig måste prövas. Ingen ytteriigare koncentration av arbetsförmedlingskontorbör ske. LOoch SSU instämmer i förslaget att samhället bör ersätta de fackligaorganisationerna för deras kostnader, när de i de arbetssökandes intresseinformerar dem om avtal och arbetsvillkor i företagen. SAF och Statsföretag ABavstyrker däremot detta förslag. SAF anser inte att det behövs någonkomplettering frän fackföreningsrörelsens sida av arbetsförmedlingens informationoch service. Det är enligt SAF i första hand arbetsförmedlingen som skall ståför detta, medan mtinerna för personalrekrytering bör utarbetas inom varieföretag. anför att de fackliga organisationerna redan i dagtorde kunna lämna uppgifter till arbetssökande om jämförbara förhållanden iolika företag, vilket enligt bolaget är en rent facklig angelägenhet. SAFpåpekar att det inte räcker med alt anställa arbetsförmedlare som bara inriktarsig på de grupper som har det svårt på arbetsmarknaden. För att effektivt kunnahjälpa dessa gmpper mäste förmedlingen i första hand ha god kännedom om ochkontaki med den normala arbetsmarknaden. Det behövs därför ett samspel mellanförmedlingstjänsiemän med olika uppgifter. AMSanser liksom sysselsättningsutredningen att yrkesvägledningen bör byggas ut.ALU-kurserna kommer enligt AMS efterhand att bli mera differentierade efterolika personers behov av information och praktik. EEAanför att den ökning av arbetslösheten som har skett sedan mitten av 1960-taletfrämst beror pä att arbeislöshetstiderna har föriängls. Detta i sin tur berorenligt EFA på en markant nedgång i röriigheten mellan olika företag. EFAförordar alt röriigheten underiättas pä arbetsmarknaden Prop.1975/76:211 62 särskiltgenom att arbetsförmedlingens upplysning om de lediga platserna förbättras. LOdelar sysselsättningsutredningens uppfattning att man bör bygga ut de medel somunderiättar för den enskilde att byta arbete eller yrke. LO påpekar att defackliga organisationernas lönepolitik inte syftar till att skapalöneskillnader för att öka rörligheten ulan tvärtom leder till en utjämning.Därför mäste samhället överta den enskildes kostnader om geografisk ochyrkesmässigt rörlighet, med dess samhällsekonomiska fördelar, skall uppnäs. Örnsköldsvikskommun anför att det mäste bli bättre samordning mellan en orts näringsliv ochdess arbetsmarknadsutbildning. Det måsle finnas möjligheter till utbildning ivarie region. i anför att en spridning avarbetsmarknadsutbildningen kan uppnås genom samordning med det kommunalautbildningsväsendet. Även AMS anser att arbetsmarknadsutbildningen bör kunnadecentraliseras och göras mer flexibel i fråga om kurstider m. m. Därigenomkan utbildningen enligt AMS göras mer tillgänglig i områden med stor potentiellarbetskraftstillgång, AMSinstämmer liksom ocksä I i att arbetsmarknadsutbildningenbör kunna få ökad betydelse för de äldre. AMS och SÖ har beslutat alt starta enförsöksverksamhet med detta syfte i . iÖstergötlands län föreslär att man prövar särskilda bidrag till äldrekursdeltagare och nägon form av praktik påminnande om tidigare provanställningar. Närdet gäller det ekonomiska stödet till geografisk röriighet har remissinstansernamed några fä undantag, säsom , tillstyrkt eller lämnatutan erinran utredningens förslag om en höjning av bidragsnivän så att denmotsvarar de verkliga kostnaderna för de flyttande. Beträffandeförslaget om ell extra röriighelsbidrag, om beviljande av flyttningsbidrag ivissa fall till icke arbetslösa, och om stöd under en prövotid i den nya ortenråder delade meningar bland remissinstanserna. En rad instanser, däribland LO,TCO, SACOtSR och flera länsstyrelser tillstyrker förslagen. IUppsala län och en del andra instanser betonar dock att fillämpningen bör skemed stor restriktivitet, AMSerinrar om den utredning om villkoren för flyttningsstödet som verkei f. n,genomför och som kommer att läggas fram .