prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Med handpanträtt i lös egendomjämställs enligt 195 § andra stycket i princip också retentionsrätt. Omgäldenärs konkursansökan tas upp, skall konkursdomaren enligt 11 § förstastycket genast försätta honom i konkurs. Motsvarande gäller enligt 13 §, omgäldenären medger borgenärs konkursansökan. I andra fall skall konkursansökanhandläggas av rätten. För handläggningen av konkursmål uppställs skildatidsfrister som skall iakttas av rätten och konkursdomaren. Enligt 19 och 20 §§skall beslut om konkurs kungöras i allmänna tidningarna och i en eller tvåortstidningar. Enligt 18 § får konkursansökan inte återkallas sedan konkursbeslutats. Enligt11 § andra stycket skall, om en men inte alla dödsbodelägare gjortkonkursansökan beträffande dödsboet, ansökan kungöras och handläggas i särskildordning. Ett särskilt sammanträde skall hållas till vilket delägare som intebiträtt ansökningen skall kallas. Konkursansökan förfaller om boet inom visstid avträds till boutredningsmannaförvaltning. Dör gäldenär sedan borgenärgjort konkursansökan gäller enligt 17 § vissa särskilda regler som gör attgäldenärens dödsbo direkt blir motpart i processen. Sedankonkursbeslut meddelats är gäldenären enligt 22 § första stycket inteberättigad att råda över egendom som hör till konkursboet. Rättshandlingar somgäldenären företar med avseende på sådan egendom gäller sålunda inte mot boet.Detta är förhållandet även om medkontrahenten är i god tro, dvs. varken kändeeller bort känna till konkursen. Huruvida konkursen hunnit kungöras eller ejsaknar härvid betydelse. Frågorom konkursboets omfattning behandlas i 2 kap. KL. Enligt 27 § räknas tillkonkursbo all egendom som tillhörde gäldenären då konkursbeslutet meddeladeseller som tillfaller honom under konkursen och som ärav beskaffenhet att kunna utmätas. Vad som ej kan utmätas framgår avcivilrättsliga regler och regler i utsökningslagen (1877:31 s. 1, UL). I 27 §ges även särskilda regler om huruvida del av gäldenärs arbetsinkomst m.m. skalltillkomma konkursboet. Konkursföregås i regel av en successiv försämring av gäldenärens ekonomiska ställning.Den går enligt sakens natur regelmässigt ut över borgenärerna. Det kan bl.a.befaras att gäldenären söker göra egendom oåtkomlig för sinaborgenärer eller tillgodose dem som är särskilt påträngande. Inom så gott somalla rättssystem har därför vuxit fram mer eller mindre omfattande bestämmelsersom under vissa förutsättningar möjliggör återgång (återvinning) avrättshandlingar som gäldenären har företagit före konkursutbrottet.Återvinningsinstitutet har fått en ganska detaljerad reglering i 28-40 §§ KL. Iparagraferna anges, enligt vad som närmare framgår av det följande,återvinningsfrister för olika fall. Fristerna utgör tidsperioder av viss längdnärmast före konkursansökningen. Rättshandlingar som ägt rum mellanansökningen och konkursbeslutet är också åtkomliga. I 33 § föreskrivsutsträckt tid för återvinning från gäldenärens make, och i 32 a § förstastycket föreskrivs beträffande aktiebolags konkurs utsträckt tid föråtervinning från aktieägare. I28 § ges bestämmelser om återvinning av gåva varav borgenärerna haft märkligskada. Samma återvinningsfrist gäller omgäldenären överlämnat medel till pensionsstiftelse och denna därigenom fåttöverskott på kapital eller om han överlämnat medel till personalstiftelse (28 a§). Betalningav skuld som inte var förfallen och betalning av skuld med ovanligabetalningsmedel kan enligt 29 § fås att gå åter, om betalningen skett inom 60dagar före konkursansökningen. Har gäldenären inom den nämnda fristen lämnatpant för skuld vid vars tillkomst sådan säkerhet ej betingats, kanpantsättningen återvinnas. Har borgenär underden angivna tiden sökt inteckningav skuldebrev för fordran vid vars tillkomst sådan säkerhet inte fordrats, ärborgenären skyldig att avstå från sin inteckningsrätt. Borgenären kan enligt29 § undgå återvinning genom att visa att han, när betalningen eller pantenmottogs eller inteckningen söktes, saknade skälig anledning anta att gäldenärenavsåg att gynna honom framför övriga borgenärer. Sådan bevisning är dock utanbetydelse, om borgenären hade skälig anledning anta att gäldenären var påobestånd eller hade kännedom om konkursansökningen. Betalningav förfallen skuld och överlämnande av pant för skuld, vid vars tillkomst sådansäkerhet avtalats men inte överlämnats, kan enligt 30 § återvinnas, om åtgärdenvidtagits före konkursansökningen och det visas att borgenärenvid mottagandet hade skälig anledning anta att gäldenären var på obestånd ellerkännedom om konkursansökningen. Från bestämmelserna om återvinning avbetalning gör 36 § vissa undantag i fråga om växel och check. Betalningeller förmånsrätt som vunnits genom utmätning vilken skett förekonkursansökningen kan återvinnas enligt 31 §. Omgäldenären i andra fall än som anges i 28 och 29 §§ förekonkursansökningen har ingått avtal till skada för borgenärerna, kan dettaenligt 32 § gå åter under förutsättning att den med vilken avtalet ingicks hadeskälig anledning anta att gäldenären var på obestånd eller kännedom omkonkursansökningen. Återgång skall emellertid inte ske, om den andre visar atthan varken insåg eller bort inse att avtalet skulle vara till förfång förborgenärerna. I 33§ andra stycket finns en specialreglering rörande återvinning av avtal m.m. viddödsbos konkurs. Enligt32 a § andra stycket gäller vid aktiebolags konkurs en speciell bestämmelse omåtervinning av lön eller arvode från aktieägare, som på grund av sittaktieinnehav har eller hade ett bestämmande inflytande över bolaget, och frånsådan aktieägares make eller avkomling eller avkomlings make.Återvinningsfristen är . Hargäldenären vid bodelning mellan sig och sin make eller makens arvingareftergett sin rätt i märklig mån, går bodelningen åter enligt 33 § förstastycket, om bodelningshandlingen inte ingetts till rätten tidigare än ett årföre konkursansökningen. Motsvarande gäller, om egendom frångått gäldenärentill skada för borgenärerna mot att fordran på honom utlagts på hans lott. 1det senare fallet står sig dock bodelningen, om gäldenärens medkontrahent visaratt han vid bodelningen saknade skälig anledning anta att gäldenären villegynna honom framför övriga borgenärer och det inte framgår, att han hade skäliganledning anta att gäldenären var på obestånd eller att han hade kännedom omkonkursansökningen. Beträffande bodelning i anledning av makes död finnssärskilda bestämmelser i 21 kap. 5 § (ÄB). I34 § finns en i förhållande till 28, 28 a, 29, 32, 32 a och 33 §§ subsidiäråtervinningsbestämmelse. För återvinning enligt denna paragraf förutsätts, attgäldenären ingått avtal varav kommit skada för borgenärerna, att det vargäldenärens avsikt att åstadkomma sådan skada och att medkontrahenten hadekännedom om gäldenärens avsikt. I fråga om avtal med gäldenärens make gälleringen särskild återvinningsfrist, men i andra fall är fristen frånavtalet. Återvinninginnebär i princip att rättshandlingen i fråga går åter. Regler om däravföranledd återbäring finns i 37 och 38 §§. I princip skall borgenär ställas isamma situation som om betalning inte skett. Om pant var ställd för fordringenmen återlämnats på grund av betalning, bör den alltså återställas. På sammasätt bör borgensmans ansvarighet återupplivas. Enligt38 § gäller, att om egendom till vilken konkursboet har återvinningsrättöverlåtits till tredje man, boet har samma rätt till återvinning mot denne, omhan inte var i god tro vid sin åtkomst av egendomen. I39 § meddelas processuella regler om återvinning. talerättfår utövas såväl av förvaltaren som av enskild borgenär som bevakat fordran ikonkursen. Borgenär är dock skyldig att underrätta förvaltaren innan han väckertalan. I annat fall får hans talan inte tas upp till prövning. Vidsidan av talan om återvinning kan konkursboet föra talan om skadestånd på grundav gäldenärsbrott (jfr 11 kap. , BrB). 13 kap. KL finns bestämmelser om förvaltningen av konkursbo. Som boets organfungerar till en början en av konkursdomaren utsedd interimsförvaltare varsviktigaste uppgift är att verkställa uppteckning av gäldenärens bo där så interedan skett. Bouppteckningen beedigas av gäldenären vid det första borgeriärssammanträdetinför konkursdomaren. Borgenärerna väljer vid detta sammanträde förvaltare, inormala fall endast en. I vissa fall såsom då konkursdomaren finner den valdeobehörig eller olämplig skall emellertid konkursdomaren utse förvaltare. Underhela konkursen övervakas förvaltningen av en utav konkursdomaren utsedd rättensombudsman, som dessutom i viss utsträckning deltar i förvaltningsfrågornasavgörande. Ifråga om betalningsordningen i konkurs gäller i grova drag att boet i förstahand skall betala konkurskostnader och s.k. massagäld, dvs. skulder vilka boetsom sådant ådragit sig. Därefter skall betalning utgå till förmånsberättigadeborgenärer. Beträffande förhållandet mellan de förmånsberättigade borgenärernainbördes finns bestämmelser i förmånsrättslagen (1970:979). Borgenärer sominte har förmånsrätt och sålunda är oprioriterade får betalt först sedan deförmånsberättigade fått sitt. Varje oprioriterad borgenär skall därvid fåbetalt i förhållande till beloppet av sin fordran. Vissa fordringar kan varaefterställda. Detta är särskilt fallet med vissa straffrättsliga anspråk. Vissaanspråk t.ex. på grund av gåvoutfästelse får över huvud inte konkurrera medborgenärerna. Ikonkurs får enligt 100 § KL inte göras gällande andra fordringar än de somuppkommit före konkursbeslutet. Borgenär, som vill i konkurs göra gällande sinfordran har att hos konkursdomaren skriftligen bevaka fordringen inom vissutsatt tid och därvid ange eventuell förmånsrätt han önskar för fordringen.Härom handlar 5 kap. KL. Utan bevakning kan betalning i konkurs erhållas av densom har pant- eller retentionsiätt i viss till konkursboet hörande egendom ochsom vill hålla sig endast till denna. Bevakning behövs inte heller av den somvill använda sin fordran till kvittning. Efter bevakningstidens utgång granskasbevakningarna av förvaltaren i konkursen. Anmärkning får framställas utom avförvaltaren av borgenär som bevakat fordran i konkursen och av gäldenären.Framställs ej anmärkning får borgenären den betalnings- och förmånsrätt hanyrkat. De tvistefrågor som kan ha uppkommit genom anmärkning handläggs vidsammanträde inför rättens ombudsman. Kvarstående tvistefrågor hänskjuls tillrätten. Särskildabestämmelser om kvittningi konkurs finns i 121 §. tarendast sikte på konkursborgenärs rätt att kvitta. Enligt huvudregeln fårborgenär, som förvärvat sin fordran hos gäldenären före konkursbeslutet,använda fordringen till kvittning mot skuld till gäldenären som åvilade honomvid . Borgenärs rätt att kvitta omfattar hela beloppet av hans fordranoch inte bara utdelningsprocenten. När borgenär begagnar suspensivt villkoradfordran till kvittning, skall borgenären först fullgöra sin förbindelse menäger senare återfå kvittningsbetoppet om han före konkursens avslutande visaratt villkoret uppfyllts. Gäller fordringen borgensmans eller medgäldenärsregressanspråk skall det belopp som tillkommer borgenären avsättas för attåterbetalas om villkoret uppfylls . Två undantag gäller förkvittningsrätten. Borgenär, som före konkursansökningen ellerdärefter förvärvat fordran mot gäldenären efter avtal med annan, har inte rättatt kvitta om han vid tiden för avtalet stod i skuld till gäldenären och hadeskälig anledning anta att denne var på obestånd eller kännedom omkonkursansökningen. Inte heller föreligger kvittningsrätt om borgenären sedanhan fått sin fordran satt sig i skuld till gäldenären ochdärvid hade skälig anledning anta att denne var på obestånd eller kännedom omkonkurs-ansökningen. Bestämmelserom urde/niVig till borgenärerna finns i 6 kap. KL. Konkurs avslutas vanligengenom att förslag till slututdelning kungörs (146 § KL). Konkursen kan avslutaspå detta sätt även om vissa tvister kvarstår eller någon ytterligare tillgångsedermera kan uppkomma för boet. Konkurs kan emellertid avslutas även genomackord som gäldenären och borgenärerna på visst sätt förenar sig om.Bestämmelser om ackord i konkurs finns i 7 kap. KL. Där behandlas även möjlighetenatt träffa förlikning under konkurs mellan gäldenären och borgenärerna. Närnågon av flera solidariskt ansvariga går i konkurs uppkommer särskilda problem.Solidariskt betalningsansvar föreligger, när två eller flera svarar en för allaoch alla för en och fordringens hela belopp sålunda kan utkrävas av envarbetalningsskyldig. När i det följande talas om solidariskt ansvarig gäldenäravses även solidariskt ansvarig borgensman. Reglerom solidariskt betalningsansvar i konkurs finns i 133-135 §§ KL. Reglema utgårfrån principen att en borgenär inte har rätt att bevaki eller få utdelning förstörre fordran än som tillkommer honom efter avdrag för eventuellaavbetalningar. Av 133 § framgår emellertid att borgenären får bevaka ocherhålla utdelning för sin fordran utan avdrag för avbetalning, om dennainflutit genom utdelning eller ackord i konkurs eller genom ackord vidoffentlig ackordsförhandling utan konkurs eller om någon medansvarig gjortavbetalning på fordringen efter det att konkursbeslutet meddelats i denaktuella konkursen. Givetvis får dock borgenären inte uppbära mer än vad somsvarar mot hans fordran. Om borgenären får utdelning i flera konkurser,fördelas eventuellt överskott mellan konkursmassorna. Omsolidariskt ansvarig gäldenär försatts i konkurs och någon annan av deansvariga efter konkursbeslutet har infriat fordringen hos borgenären, harenligt 134 § den betalande för sin fordran rätt till utdelning på samma beloppsom borgenären hade fått bevaka i konkursen, om denne inte erhållit betalning.I 135 § regleras det fallet att någon av flera solidariskt ansvariga gäldenärerkommit i konkurs och fordringen bevakats av både borgenären och någon av demedansvariga. Utdelningen skall i detta fall beräknas gemensamt för dem. Av denutdelning som utgår skall först borgenären få vad som behövs för full täckningav hans fordran. Återstoden tillkommer den medbevakande i den mån han harregressfordran. Ensärskild paragraf (136 §) innehåller regler om behandlingen i utdelningshänseendeav fordran, som är beroende av sådant villkor att borgenären inte har rätt attfå ut fordringsbeloppet såvida inte viss omständighet inträffar (suspensivtvillkorad fordran). Ett exempel på en sådan fordran är just en medgäldenärsregressfordran. Sådan fordran men inte annan suspensivt villkorad fordran skallbeaktas vid slututdelning i konkursen. Omtillgångarna i konkurs inte kan antas förslå till konkurskostnaderna tillämpasett enklare konkursförfarande (s.k. fattigkonkurs). Bestämmelserna om fattigkonkursfinns i 9 kap. KL. Konkursdomaren förordnar en god man att taga vård omgiildenärens bo och förrätta bouppteckning samt kallar därefter gäldenären attbeediga bouppteckningen. Om tillgångar därvid inte framkommit avskrivs iallmänhet konkursen. Borgenär kan dock om han åtar sig ansvaret förkonkurskostnaderna få konkursen handlagd i vanlig ordning. Vidsidan av konkurs, som alltså som nämnts inrymmer regler om ackord, finnsmöjligheter att åstadkomma ackord genom förfarande enligt ackordslagen (1970:847).Ackord är inte en exekutionsform utan går tvärtom ut på att rädda gäldenärenfrån konkurs. Ett pågående ackordsförfarande utgör i allmänhet hinder motkonkurs. Å andra sidan tillbaka-räknar KL vissa frister för det fall att ettinlett ackordsförfarande misslyckas. Borgenärerna skall också inbördesbehandlas enligt delvis samma principer som vid konkurs. Åtskilligabestämmelser i är tillämpliga på ackordsförfarandet, bl.a.återvinningsreglerna. Förbetalning av arbetstagares fordran hos arbetsgivare som försatts i konkurssvarar staten enligt lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs.Betalning enligt garantin anknyter till utformningen av arbetstagaresförmånsrätt. 2.2Konkurslagarna i övriga nordiska länder Konkurslagstiftningeni övriga nordiska länder är äldre än den svenska. Sålunda tillkom den danskakonkurslagen , den finska konkurs-stadgan och den norskakonkurslagen . Denordiska konkurslagarna tillkom utan egentligt nordiskt lagsamarbete av detslag som senare blev vanligt inom civilrättens område. Konkursrätten är därförväsentligt olika i de nordiska länderna. Detta gäller bl.a. i fråga om demyndigheter och organ som är verksamma i konkurs. Iberedningens betänkande finns redogörelser för innehållet i de övriga nordiskaländernas lagstiftning. Inledande av konkurs behandlas på s. 58-60, återvinningtill konkursbo på s. 118-122, kvittning under konkurs på s. 185-186 ochsolidariska skuldförhållanden på s. 196-197. Ennärmare redogörelse för ackords- och konkurslagstiftning i norsk rätt ärintagen i det norska betänkandet Gjeldsforhandling og konkurs (NOU 1972:20) s.15-20. En närmare redogörelse för innehållet i dansk rätt återfinns i detdanska betänkandet Konkurs og tvangsakkord (Betaenkning nr606år 1971) s. 33-36. 2.3Internationellt samarbete på konkursrättens område Lagberedningenlämnar inledningsvis en redogörelse för det nordiska samarbete påkonkursrättens område som har pågått sedan början av 1960-taIet. Beredningenframhåller att det i , och gällt att göra en genomgripandereform av hela konkurslagstiftningen, medan reformönskemålen varit mindreomfattande och framträdande i . På grund av önskemålen från dansk, finskoch norsk sida har det enligt beredningen varit nödvändigt attförutsättningslöst ta upp de ämnen som ansetts ägnade för nordiskt samarbetetill ny reglering. Lagberedningenframhåller att de nordiska kommitterade inte ansett det framkomligt att sökaåstadkomma en gemensam reglering beträffande såväl själva förfarandet som denmateriella konkursrätten. De kommitterade har ansett, att samarbetet påkonkursrättens område bör väsentligen begränsas till den materiellakonkursrätten, som relativt länge stått på programmet för nordiskt lagsamarbete.De nordiska överläggningarna har gällt konkursgrunderna, konkursgäldenärensrådighet över sin egendom (legitimation), konkursboets omfattning, återvinning,kvittning och solidariska skuldförhållanden. Även konkursforum har diskuteratsmen inte föranlett något förslag från svensk sida. Samarbetet har även omfattatackordslagstiftningen och förmånsrättsordningen, i vilka delar beredningenlagt fram särskilda förslag som redan föranlett lagstiftning. Ocksåfrågor som rör den internationella räckvidden av konkurs har behandlats i detnordiska samarbetet. På det nordiska planet finns en särskildkonvention i ämnet. I denna fastslås den s.k. univer-salitetsprincipen, vilkeninnebär att konkursen omfattar såväl gäldenärens egendom i hemvistlandet somhans egendom i annat nordiskt land. 1 konventionen, vilken transformerats tillsvensk rätt genom lagen (1934:67) med bestämmelser om konkurs, som omfattaregendom i , ,eller m.fl. lagar, ges i övrigt bl.a. regler om att lagen i detland där egendomen finns skall tillämpas i vissa frågor, t.ex. frågor omsärskild förmånsrätt. Konventionen upptar bara i mindre utsträckningbestämmelser av materiell natur eller om själva konkursförfarandet. Beredningenpåpekar att man vid de nordiska överläggningarna förutsatt att konventionenskall revideras. Frågorsom rör den internationella räckvidden av konkurs har uppmärksammats också inomde europeiska gemenskaperna (EG). Som ett led i de förhandlingar, vilka enligtRomfördraget skall föras mellan EG-staterna, har pågått ettomfattande arbete med att söka få till stånd en ökad enhetlighet ochallmängiltighet beträffande konkurser, som inträffar i någon EG-stat. Arbetethar resulterat i ett förslag till och en därtillhörande uniform lag. Förslaget har efter remissbehandling varit föremål förytterligare bearbetning med början . De stater som på senaretid anslutit sig till EG (, och ) har tagit aktivdel i konventionsarbetet först . Även andra stater än de somingår i EG torde kunna få ansluta sig till konventionen. Det lär emellertiddröja ännu innan konventionen kan ratificeras. Detföreslagna EG-systemet är mer ingripande än den nordiska konkurskonventionen.EG-systemet innehåller nämligen åtskilliga bestämmelser av materiell natur,t.ex. De materiella frågor, som man funnit böra reglerasenhetligt, är upptagna i en uniform lag, vars bestämmelser, med de undantagvarje stat kan få godkända, skall införas som intern lag i de fördragsslutandestaterna. Förslagettill bygger på universalitetsprincipen. Konkurs eller liknandeförfarande i ett av länderna sträcker sålunda sina verkningar till de övrigakonventionsstaterna och utgör hinder mot ett motsvarande förfarande i dem. Iregel avbryts också utan vidare specialexekution utom konkurslandet. Kravet påenhetlighet har påkallat regler om vilken stat som i första hand skall varabehörig att uppta konkursansökan. Här ges företräde åt det land i vilkethuvudorten för gäldenärens affärsverksamhet är belägen. Konkurslandetslag reglerar konkursförfarandet och i princip även konkursens verkningar, närdessa inte särskilt fastlagts i konventionen. Krav mot boet prövas avkonkurslandets domstolar. Undantag gäller dock beträffande vissa slagsfordringar för vilka det finns en särskild ordning för prövning, nämligenskattefordringar, fordringar på sociala avgifter samt fordringar på grund avarbetsavtal. I fråga om förmånsrätt har universalitetsprincipen i alltväsentligt fått vika för territorialitetsprincipen. I princip gäller beslutinom konventionens ram, vilka meddelats i ett av länderna, utan vidare i deandra och verkställs i dem som om de fattats där. Ett undantag görs dock försådant beslut som strider mot ordre public. Denuniforma lagen upptar regler bl.a. om utsträckande av juridisk personskonkurs till de bestämmande i den juridiska personen, om försäljning underäganderättsförbehåll samt om återvinning och kvittning. Till sina huvuddraguppvisar EG-reglerna åtskilliga likheter med vad som gäller enligt KL. När detgäller enskildheter i utformningen är skillnaderna däremot djupgående ochomfattande. Ennärmare redogörelse för EG-bestämmelserna finns i 1971 s.380 och for Retsvaesen 1972 s. 169. 2.4Vissa allmänna uttalanden av lagberedningen rörande reformens inriktning Lagberedningenframhåller att det ansetts alltför vanskligt att i det nordiska samarbetetbygga endast på det preliminära förslag till med tillhörandeuniform lag som blivit tillgängligt under beredningens arbete. Å andra sidan ärdet enligt beredningen givetvis tveksamt om inte EG-förslagets framläggande ochfortsatta behandling bör avvaktas innan de nordiska länderna genomför någramera omfattande ändringar i ämnen som berörs av förslaget, kanske i synnerhetbeträffande återvinning. De danska, finska och norska kommitterade haremellertid varit inställda på att lägga fram resultatet av det pågåendereformarbetet utan hinder av det blivande EG-systemet. Därför torde det, menarberedningen, vara lämpligt att även svenska förslag på grundval av detnordiska samarbetet läggs fram. Detta anser beredningen också bäst överensstämmamed vad som framhållits i en rapport från den nordiskaämbetsmannakommittén angående ett vidgat nordiskt ekonomiskt samarbete.Beredningen understryker emellertid angelägenheten av att EG-förslagets vidareöden uppmärksammas vid behandlingen av beredningens förslag. Beredningen redovisar iolika avsnitt resultatet av det nordiska samarbete som ägt rum beträffande denmateriella konkursrätten och de förslag till ändringar i KL som utarbetats.Beredningen föreslår dessutom vissa därmed sammanhängande ändringar i bl.a. endel centrala förmögenhetsrättsliga författningar. De olika avsnitten iberedningens förslag rör a) inledandet av konkurs, konkursgrunderna,gäldenärens legitimation och vissa andra frågor, b) egendom som ingår ikonkurs samt återvinning till konkursbo, c) kvittning under konkurs,solidariska skuldförhållanden och vissa andra ändringar i KL, d)övergångsbestämmelser till KL-förslaget jämte följdändringar iackordslagstiftningen och vissa andra lagar samt e) ändringar i vissaförmögenhetsrättsliga lagar. Beredningens närmare motiv för sitt förslagredovisas i avsnitt 3-8.