prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — Av bestämmelsema följer attmedel, som har satts in i bank för konkursboets räkning, får tas ut avförvaltaren bara under förutsättning att de behövs för betalning avkonkurskostnader eller massaskulder eller för utdelning till borgenärerna.Slutligen är förvaltaren skyldig att på begäran av konkursdomaren, borgenäreller gäldenären lämna upplysningar om konkursboet och dess förvaltning (59 §fjärde stycket). I första stycket av paragrafen återfinns också dentidigare behandlade bestänunelsen att förvaltaren i viktigare frågor skall hörasådana borgenärer som särskilt berörs av förvaltningen. Samråd kan t.ex. böraske vid bedömning av om återvinningstalan eller annan talan bör väckas förkonkursboets räkning. Även i fråga om fortsatt drift av gäldenärens rörelse ellerom försäljning av egendom av större värde bör de särskilt berörda borgenärernassynpunkter normalt inhämtas. Det kan anmärkas att den som innehar en viUkorligfordran, t.ex. borgensman som ännu inte har infriat sin borgen, också är attanse som borgenär i konkurssammanhang (se bl.a. 136 § KL). Enligt paragrafens andra stycke skall förvaltaren lämnakonkursdomaren uppgift om orsakerna till gäldenärens insolvens, i den mån dehar kunnat utrönas. skall förvaltaren anmärka dels om egendom kan bliföremål för återvirming, dels om det finns skälig anledning att anta attgäldenären har gjort sig skyldig till brott mot borgenärerna och i så fallgrunden därför. Uppgifterna skall länmas skriftligen så snart som möjligt.Normalt bör det ske med att bouppteckning ges in. Att konkursen intefår avskrivas, innan ifrågavarande uppgifter har lämnats, följer av 185 d §andra stycket. Ofta kan det räcka med summariska 1975/76:210 205 uppgifter i här avsedda konkurser. För sin bedömning av återvinningsfrågankan förvaltaren behöva fordra in kontokuranter för den kritiska tiden förekonkursen från vederbörande bank. I paragrafens tredje stycke tas upp en regel om att aimanförvaltare än kronofogdemyndighet genast till kronofogdemyndigheten i gäldenärenshemortskommun skall anmäla sådana löne- och pensionsskulder han har fåttkäimedom om. Denna regel går tillbaka på de ändringar i KL som under år 1975har gjorts i samband med översynen av lönegarantilagstiftningen (prop.1975/76:19, SFS 1975:1261). Regeln skall ses mot bakgrund av att det ankommerpå kronofogdemyndigheten att pröva lönegarantifrågorna i alla de konkurser somskall handläggas i den enklare ordningen (se avsnitt 5.2.2 och motiven tilländringama i lönegarantilagstiftningen i avsnitt 6.4). 1 paragrafens tredjestycke finns också den tidigare berörda regeln att, när löne- ellerpensionsskuld inte finns, förvaltaren skall anmärka detta i bouppteckningen. Kommittéförslaget upptar också en föreskrift enligt vilkenförvaltaren, om särskilda omständigheter inte föreligger, skall tillställakonkursdomaren bouppteckningen senast en månad från konkursbeslutets meddelande.Regeln godtas av nästan alla remissinstanser, men befarar attregeln kommer att leda till att bouppteckning sällan inges förrän mot slutet avtidsperioden. Tingsrätten anser lämpligare att föreskriva att bouppteckningenskall tillställas konkursdomaren . För egen del vill jag påpeka vikten av att enbouppteckning ges in så snart den är färdig. En uttrycklig lagbestämmelse häromanser jag vara av värde. Härutöver bor som kommittén föreslagit en ytterstatidsgräns gälla. bör också de uppgifter som avses i paragrafensandra stycke lämnas till konkursdomaren. I fjärde stycket upptas därför enregel om att bouppteckningen jämte uppgifter i de hänseenden som anges i andrastycket skall tillställas konkursdomaren och senast en månad frånkonkursbeslutet. När särskilda omständigheter föreligger, kan konkursdomarendock bevilja uppskov. Som exempel på sådan omständighet kan nämnas attgäldenären har varit oanträffbar. Även utan uttrycklig bestämmelse torde vara uppenbart attförvaltaren i förekommande fall senast efter konkursbeslutetsmeddelande också skall anmäla om han godkänner en förut ingiven bouppteckning. 185 c § 1 paragrafen ingår regler om försäljning av boetsegendom. Paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.2).I kommittéförslaget upptas motsvarande bestämmelser i 185 a § andra punktenfemte stycket och 185 b § första punkten. Normalt är det till fördel för både gäldenären ochborgenärerna att konkursen kan avslutas snabbt. Enligt paragrafens förstastycke skall förvaltaren, om det finns egendom i boet, sälja denna så snart detlämpligen kan ske, om annat inte är föreskrivet. Prop.1975/76:210 206 att förvaltaren kan låta försäljningen anstå en kortaretid, om förmånligare villkor för boet därigenom kan uppnås. I undantagsfall böräven något längre anstånd med realisationen kunna äga rum, om det är uppenbartatt ett bättre försäljningsresultat blir följden. Givetvis får reglerna omförsäljning inte inkräkta på gäldenärens s.k. beneficium (se 97 §). Från regeln att boets egendom i princip skall säljassnarast möjligt gäller undantag för fall då annat särskilt har föreskrivits.Här åsyftas 60 och 63 §§, 70 § andra stycket och 71 § femte stycket. Givetvis bör förvaltaren inte sälja egendom av så ringavärde att det inte bli något över, sedan kostnaden för försäljningen har täckts. Beträffande försäljning av egendom, fortsättande elleråterupptagande av gäldenärens rörelse, indrivning av utestående fordringar ochförlikning angående osäker eller tvistig tillgång skall enligt paragrafensandra stycke 60, 63, 67, 70, 71 och 73-78 §§ gälla i tUlämpliga delar. Eftersomrättens ombudsman eller fornUiga borgenärssanunanträden inte skall förekommanär konkurs handläggs i den enklare ordningen, kan de i åtskilliga av nämndaparagrafer uppstäUda kraven på samtycke eller beslut av rättens ombudsman ellerborgenärema inte äga tUlämpning. Det har i tydlighetens intresse ansettslämpligt att i lagtexten ta in en uttrycklig undantagsregel i detta hänseende.Med borgenärerna avses borgenärerna samfäUt, således inte viss borgenär ellerviss grupp av borgenärer (t.ex. sådana med särskild förmånsrätt i vissegendom). Av 185 b § första stycket följer att förvaltaren emeUertid i allafrågor av större vikt skall höra de borgenärer som särskUt berörs avförvaltningen. I några av de nämnda paragrafema anges som förutsättningatt fordran har bevakats (se t.ex. 70 § sista stycket). Eftersom någotbevakningsförfarande inte skall förekomma när konkurs handläggs i den enklareordningen, har i förevarande stycke föreskrivits att fordran som kan görasgällande i konkursen skall anses som i konkursen bevakad fordran. Vilkafordringar som kan göras gällande i konkurs framgårav 100 § (jfr även 100 a§). Med beaktande av det sagda innebär en tillämpning av 60,63, 67, 70, 71 och 73-78 §§ i huvudsak följande när konkurs handläggs enligt185 a-g §§. Omgäldenären har drivit rörelse, äger förvaltaren enligt 60 § efter gäldenärenshörande låta rörelsen fortsättas för konkursboets räkning, om det kan skeenligt lag och i den mån det är nödvändigt för en ändamålsenlig utredning avboet. Detta gäller också, om förvaltaren vill återuppta en nedlagd rörelse.FormeUt gäller inte någon tidsbegränsning för fortsättande av gäldenärensrörelse när konkurs handläggs i den enklare ordningen. Den i 60 § föreskrivnatidsbegränsningen utgår från första borgenärssanunanträdet och blir intetillämplig i sådant fall. Hargäldenären i hovrätten besvärat sig över korUcursbeslutet, får enligt 63 § intemot hans bestridande försäljning av egendom i boet äga rum förtän hovrätten harutlåtit sig med anledning av besvären. Vad som i 63 § 1975/76:210 207 föreskrivs om uppskov med försäljning av egendom utgörlikväl enligt 67 § första stycket inte hinder mot försäljning i vissa särskildafall, som framgår av 61 §. Av 67 § andra stycket följer att även egendom, varisärskild förmånsrätt gäller, under vissa omständigheter kan säljas genomförvaltarens försorg utan hinder av regleringen i 63 §. Om fast egendom finns i boet, något som kan bli falletäven i mindre konkurs, äger förvaltaren enligt 70 § första stycket hosvederbörande myndighet begära försäljning därav i den ordning som gäller förutmätt sådan egendom. Egendomen kan även säljas i annan ordning, om förvaltarenfinner det fördelaktigare för boet. När det lämpligen kan ske, skallförvaltaren inhämta gäldenärens mening beträffande försäljningen. Om exekutivauktion på fast egendom som hör till boet har hållits utan att försäljningkommit till stånd, kan förvaltaren enligt andra stycket i samma paragrafunderlåta att vidta ytterligare åtgärder för egendomens försäljning. Harauktion i exekutiv ordning inte ägt rum men finns det anledning att anta attsådan auktion inte kommer att leda till försäljning, får förvaltaren underlåtaatt föranstalta om egendomens avyttrande, om de borgenärer som i konkursen kangöra gällande fordringar med särskild förmånsrätt i egendomen samtycker tilldet. Om exekutiv auktion på boets fasta egendom har utsatts, skall förvaltarenenligt tredje stycket före bevakningssammanträdet avlämna behållning som haruppkommit av egendomen under konkursen. Behållning som inte avlämnas förebevak-ningssanunanträdet skall, om egendomen säljs, avlämnas före tillträdesdagenoch i annat fall innan utdelning i konkursen sker. Av sista stycket följer attförvaltaren senast vid bevakningssammanträde för auktion på fast egendom skallanmäla arvode, arman kostnad och fordringar, som kan göras gällande i konkursenoch bör beaktas vid egendomens försäljning. Förvaltaren skall genom brevunderrätta borgenär om anmälan som han gör på dennes vägnar. De i 71 § första stycket föreskrivna inskränkningarna iförvaltarens handlingsfrihet, när det gäller försäljning av lös egendom i däravsedda fall, blir inte tillämpliga vid förenklad konkurs. Förvaltaren kanalltså själv besluta att försäljning av lös egendom skall äga rum på annat sättän på auktion. Förvaltaren bör emellertid höra gäldenären, om detlämpligen kan ske (jfr 71 § första stycket andra meningen). Att även särskiltberörda borgenärer kan böra höras enligt förslaget har framgått tidigare. Avparagrafens andra stycke följer att lös egendom, vari borgenär har panträtteller annan särskild förmånsrätt, aldrig utan hans samtycke får säljas på annatsätt än på auktion, om hans rätt är beroende av försäljningen. Enligt tredjestycket gäller likväl i vissa fall undantag från kravet på borgenärenssamtycke. 1 fråga om fartyg, luftfartyg, gods i fartyg m.m. finns bestämmelseri 71 § fjärde sjätte styckena. Enligt 71 § sista stycket äger bestämmelsernai 70 § sista stycket motsvarande tillämpning, när gäldenären tillhörig lösegendom skall säljas exekutivt under konkursen. Prop.1975/76:210 208 den mån det påkallas skall förvaltaren dessutom i ärendetföra talan för borgenärer med förmånsrätt erUigt 10 § förmånsrättslagen ochgenom brev underrätta borgenär om yrkande som han framställer på dennes vägnar. Om borgenär har lös egendom som pant eller "eljestunder panträtt i handom" varmed likställs retentionsrätt (se 195 § andrastycket) kan han enligt 73 § första stycket låta sälja den på auktion.Värdepapper som noteras på fondbörs får säljas genom fondkommissionär tillgällande börspris. Utan förvaltarens samtycke får försäljning som sagts nu inteäga rum förrän konkursen pågått . Vid ordinär konkurs är fyraveckor från första borgenärssammanträdet. Enligt förarbetena har dennatidsfrist föreskrivits för att den slullige förvaltaren, som utses på förstaborgenärssammanträdet, skall få tillräcklig lid att vidta åtgärder för inlösenav panten. Eftersom något första borgenärssammanträde inte förekommer vid denenklare handläggningsformen, måste en annan tidsfrist föreskrivas. Enligtförslaget skall vid sådan konkurs fyra-veckorstiden i StäUet räknas frånkonkursbeslutets meddelande. Av 73 §första stycket följer vidare att försäljning genom borgenärens försorg inteheller får ske, om förvaltaren vill lösa egendomen för konkursboets räkning. Enanledning för förvaltaren att lösa in panten kan vara att han anser sig kunnasälja den på förmånligare villkor, varvid boet kan tillgodogöra sig övervärdeti panten. Borgenären skall minst innan han vidtar åtgärd föregendomens försäljning hembjuda den till förvaltaren för inlösen. I vissa fallskall försäljningen ske i exekutiv ordning. Om egendom skall säljas på annatsätt än exekutivt och den inte består av värdepapper som kan säljas utanauktion, får försäljningen inte utan förvaltarens samtycke äga rum på arman ortän där egendomen finns. Borgenären skall minst i förväg låtaförvaltaren veta, när och var försäljningen skall ske. Har egendomen sålts iannan än exekutiv ordning, är borgenären skyldig att för förvaltaren redovisaför vad som har influtit. Om borgenären inte vill föranstalta om försäljning,äger normalt förvaltaren enligt andra stycket sköta om försäljningen. I 74-76 §§ ges föreskrifter angående kungörelser ochunderrättelser om auktion för försäljning av konkursbos egendom. Av 77 §följer att förvaltaren möjligt skall vidta nödvändiga åtgärder förindrivning av utestående fordringar. Beträffande ordinär konkurs gällersärskilda regler om uppskov. Sådana regler synes inte vara påkallade i fråga omde mindre konkurserna. Vid behov kan förvaltaren försöka få fordringen indrivengenom rättegång, lagsökning, betalnings-föreläggande eller skiljeförfarande.Innebörden av 77 § är med andra ord att utestående fordringar i första handskall realiseras genom indrivning. Har förlikningsanbud lämnats angående osäker eller tvistigtillgång, kan anbudet enligt 78 § antas av förvaltaren, om han finner detfördelaktigt för konkursboet. Paragrafen torde avse både processförlikning ochförlikning utom rätta. När det lämpligen kan ske, skall förvaltaren dockinhämta 1975/76:210 209 gäldenärens mening innan förlikning ingås. Om gäldenärenmotsätter sig förlikningen och ställer säkerhet för vad som bjuds, har han rättatt själv utföra tvisten. Att även särskilt berörda borgenärer kan böra hörasföljer av 185 b § första stycket. 185 d § I förevarande paragraf ges regler om gäldenärensedgång och om avskrivning av sådana konkurser i vilka utdelning inte kan ske. Ikommittéförslaget tas motsvarande bestämmelser upp i 185 a § fjärde och femtepunktema. Gäldenärseden utgör ett viktigt inslag ikonkursförfarandet. Edgången kan vara av betydelse bl.a. för tUlämpning avlönegarantUagen. Innan konkursdomaren bestämmer tid för edgången, bör hansamråda med förvaltaren. Någon uttrycklig bestämmelse härom anser jag intebehövas i KL. Enligt 7 § lönegarantikungörelsen skall samråd i vissa fall skemed kronofogdemyndigheten. I överensstänunelse med gäUande lag föreskrivs attedgången inte får äga rum tidigare än från konkursbeslutetsmeddelande. Bortsett från denna föreskrift bör edgången ske så snart sommöjligt efter det att bouppteckning har upprättats. I administrativ ordning fårtas upp regler om kallelse av förvaltaren, av gäldenärens hustru, om gäldenärenär gift, och av borgenär som har ansökt om konkursen. Beträffande formerna för gäldenärens edgång införkonkursdomaren gäller bestämmelserna i 91 § KL. Där föreskrivs att, när edenskall avläggas, gäldenären först skall göra de tillägg till bouppteckningeneller de ändringar däri som han finner påkallade. Därefter skall han med edbetyga att bouppteckningen med däri av honom gjorda tillägg eller ändringar ärriktig, så att honom veterligen ingen tillgång eller skuld har utelänmats ochinte heller någon tiUgång eller skuld, som inte hör till boet, tagits upp. Jagkan i detta sammanhang nämna att reglema om borgenärsed i 116 § inte är tillämpliganär konkurs handläggs erUigt den enklare ordningen. När bouppteckningen har beedigats har konkursdomaren ettjämförelsevis tillförlitligt underlag för bedömning av konkursboetsomfattning. Om konkursdomaren finner att boet inte räcker till betalning av dekonkurskostnader som följer med ett förenklat konkursförfarande och aveventuella massaskulder, skaU han enligt paragrafens andra stycke besluta omavskrivning av korUcursen. I det läget firms det ingen arUedning att låtakonkursen fortsätta, eftersom någon utdelning till konkursborgenärerna inte kanförväntas. En i princip liknande ordning gäller f.n. frånsett att det nu ärmöjligt att hindra avskrivning genom att ställa säkerhet. Konkursen får dockinte avskrivas innan förvaltaren har lämnat sådana uppgifter som avses i 185 b§ andra stycket. 1 regel torde beslut om avskrivning i här avsedda fallkunna meddelas i anslutning till sammanträdet för edgång. Något hinder mot attbeslutet meddelas senare finns emellertid inte. Förvaltaren kan t.ex. behöva tidför att undersöka, om boets egendom över huvud kan realiseras eller om 14 1975/76. Prop.1975/76:210 210 tvistiga fordringar kan drivas in eller omåtervinningstalan bör väckas. Ett speciellt fall då avskrivning inte kan beslutasomedelbart vid edgångssammanträdet föreligger, när eden avläggs vid armandomstol än konkursdomstolen (jfr 92 § andra stycket). Av beslutet bör framgåatt konkursen har avskrivits enligt förevarande paragraf. Vidbedömningen av boets tillräcklighet har konkursdomaren att beakta inte bararedan uppkomna konkurskostnader utan också de kostnader som ett fortsattkonkursförfarande skulle medföra. Ofta blir det inte aktuellt med massaskulderi sådana relativt små konkurser som kommer i fråga här. Om massaskulder redanföreligger, skall de emellertid tas med i beräkningen. Att göra någon prognosbeträffande massaskulder som eventuellt kan uppstå är i regel svårt.1 den mån sådana massaskulder kan fömtses skall de emellertid beaktas. Vad angår tillgångssidanbör som har påpekats i anslutning till 185 § stor försiktighet iakttas närdet gäller att beräkna värdet av tvistiga fordringar. Om hög grad avsannolikhet talar för att egendom kan tillföras boet genom återviiming, bördenna egendom beaktas. Medel somvid avskrivning enligt förevarande paragraf kan finnas i konkursboet skall iförsta hand tas i anspråk för betalning av korUcurskostnaderna och eventuellamassaskulder (se 188 a §). Vid behov får förvaltaren sälja boets egendom föratt kostnaderna och massaskulderna så långt möjligt skall kunna betalas urboet. Kommitténmenar att det inte bör fiimas något hinder mot försäljning i angivna syfte ävensedan konkursen har avskrivits. Remissinstanserna godtar i regel dettauttalande. Hovrätten över och menar dock att det rekommenderadeförfarandet i brist på lagstöd inte är helt invändningsfritt och att saken ärså betydelsefull att den bör komma till uttryck i lagtexten. Till jämförelsepekar hovrätten på att det i 171 § beträffande ordinär konkurs som har lagtsned finns en liknande föreskrift, enligt vilken förvaltaren skall av boetsegendom betala konkurskostnader och massaskulder innan egendomen återställstill gäldenären. För egendel anser jag en lagbestämmelse av det slag hovrätten tänkt sig inte varabehövlig. Jag vill särskilt påpeka att av 188 a § framgår att kostnaderna förkonkurs som har avskrivits enligt förevarande paragraf skall utgå ur boetframför annan skuld som boet har ådragit sig. Kommitténmenar vidare att i den mån boets egendom inte behövs för betalning avkonkurskostnader och massaskulder den, sedan avskrivningsbeslutet har vunnitlaga kraft, skall återställas till gäldenären. En sak för sig anser komnutténvara att gäldenären kan medge att det överskott som till ävertyrs finns i boeti stället överlänmas till konkursborgenär med bästa förmånsrätt. ,kronofogdemyndigheten i distrikt och LO godtar inte konimitténsuppfattning i denna del utan föreslår att överskottet utdelas till borgenärema.Kronofogdemyndigheten framhåller 1975/76:210 211 att överskottet visserligen kommer att röra sig om mindrevärden men att det ändå stundom kan framstå som stötande att om gäldenären är"samarbetsvillig" överskottet kan med dennes medgivande överlämnastill förmånsberättigad borgenär men i motsatt fall får behållas av gäldenären. berörda fråga hänger samman med att en utdelning enligt185 f § är förenad med vissa kostnader. Det uppstår sålunda ett mellanläge därdet efter edgången visserligen finns ett ekonomiskt överskott i boet men dettainte täcker utdelningskostnadema. Eftersom dessa i nu förevarande fall intebehöver bli särskilt höga rör det sig om jämförelsevis små värden. Vad dekritiska remissinstanserna eftersträvar är ett utdelningsförfarande som är ännumindre kostnadskrävande än det i 185 f §. Med beaktande särskilt av de ringaekonomiska värdena och av rättssäkerhetsintresset anser jag inte att det finnsskäl att i lagtexten införa ett sådant system. Som kommittén angett kangäldenären välja att friviUigt överlämna medlen till betalning av den bästprioriterade fordringen. Jag vill i denna del även påpeka att i nu förevarandefall borgenärerna kommer att känna till tillgångarnas existens och attgäldenären därför ofta måste ha anledning räkna med att specialexekution kankomma till stånd om han inte överlämnar sådana medel som skulle täckakostnaderna för denna exekutionsform. Innan konkursdomaren beslutar om avskrivning skall hanhöra förvaltaren. Denne är mer insatt i de bakonUiggande förhållandena och kanlämna vägledande upplysningar i avskrivningsfrågan. Av 185 b § första stycketföljer att förvaltaren kan ha anledning att ta kontakt med borgenär som hargjort konkursansökan eller annan särskilt berörd borgenär, innan han uttalarsig i saken. I sista meningen av paragrafens andra stycke föreskrivsatt förvaltaren, när konkurs har avskrivits enligt paragrafen, möjligtskall avge redovisning för förvaltningen till konkursdomaren. Det är önskvärtatt redovisningen avges före konkursdomarens prövning av avskrivningsfrågan,men detta är inte nödvändigt i faU som avses här. Lika litet som i fråga omandra liknande redovisningar i KL bör ges närmare föreskrifter om vad den häravsedda redovisningen skall innehålla. Omständighetema i det särskilda falletblir avgörande. Angående av redovisningen kan hänvisas tUl 190 § tredjestycket och 191 § i förslaget. Enligt paragrafens tredje stycke kan konkursen avskrivasenligt paragrafens andra stycke utan hinder av att bouppteckningen inte harbeedigats. Förutsältningama härför är att det föreligger hinder mot attbouppteckningsed avläggs av gäldenären eller annan inom skälig tid och saknasanledning anta att genom sådan edgång skulle framkomma tillgång till betalningav konkurskostnaderna och massagälden. som konkursen avskrivs skall konkursdomarenbestämma arvode och kostnadsersättning till förvaltaren, om denne är annan än Prop.1975/76:210 212 kronofogdemyndighet, se 188 § andra stycket. Av 188 a §första stycket framgår att avskrivningsbeslutet i vissa fall även skallinnehålla åläggande för borgenär att betala konkurskostnader. Sedan avskrivningsbeslut har meddelats och beslutet harvunnit laga kraft, är konkursen avslutad. 185 e § Paragrafen ger de grundläggande reglerna omutdelning. I kommittéförslaget finns motsvarande bestänunelser i 185 b § andrapunkten. Närkonkursboets egendom har avyttrats, aktualiseras frågan om utdelning tillborgenärerna. I paragrafens första stycke föreskrivs att utdelning tillborgenärerna skall äga rum, sedan aU boets tillgängliga egendom har förvandlatsi pengar. Derma utdelning blir liktydig med slututdelning (jfr t.ex. 136 §).Från det utdelningsbara beloppet skall undantas vad som behövs för betalning avkonkurskostnaderna och eventueUa massaskulder. Detta överensstämmer med vad somenligt 125 § KL ler vid ordinär korUcurs. Vad angår konkurskostnadema får görasen beräkning av vad den slutliga ersättningen till förvaltaren kommer att uppgåtill. Utdelningen får inte anstå i avvaktan på att gäldenären skall förvärvaytterligare medel, t.ex. i form av arbetsförtjänst. Borgenärernaskall ha utdelning i enlighet med den rätt till betalning som enligt lag ellereljest tillkommer dem. Vilka fordringar som kan göras gällande i kortkursframgår i första hand av 100 § KL. Rätten till betalning borgenärerna inbördesskall bedömas enligt förmånsrättslagen (1970:979).