prop · FZ0382 · 1975-12-31 00:00:00 — Om t. ex. en gäldenär påbegäran av en bank ställer ökad säkerhet för ett lån kan förhållandena i detsärskilda fallet vara sådana att transaktionen inte framstår som otillbörlig,även om gäldenären rätteligen borde ha valt att försätta sig i konkurs. Ocksåen åtgärd som kan jämställas med någon av de särskilt angivna skall kunna ledatill straffansvar, om rekvisiten för mannamån i övrigt är för handen. Genom deexempel som har valts markeras emellertid att en betalning av förfallen skuldmed vanliga betalningsmedel i princip faller utanför det straffbara området.Detsamma gäller också annan åtgärd som följer direkt av civilrättsliga regler ochsom skulle ha kunnat framtvingas på exekutiv väg. Åtgärder av sådantslag faller sålunda inte under uttrycket "annan åtgärd" enligtförslaget. Om däremot en gäldenär på obestånd efterger sin rätt till förmånför en av borgenärema genom att t. ex. utan att civilrättslig skyldighet föreligger komma överens med denne om tidigare förfallodag för skulden än denursprungligen bestämda, kan detta utgöra en straffbar mannamånshandling,såvida brottsfömtsättningarna i övrigt är för handen. Med betalning med ovanliga betalningsmedel kan, somanförts i promemorian, jämställas exempelvis att gäldenären låter borgenärenköpa varor på kredit för att på så sätt bereda honom möjlighet att genomkvittning få gotlgörelse för en tidigare uppkommen fordran mot gäldenären. Medöverlämnande av säkerhet kan jämställas lösöreköp eller annan rättshandlingsom ikläds formen av överlåtelse. Under uttrycket "annan sådanåtgärd" kan även i övrigt inbegripas fall då en gäldenär företar en medför tidig eller ovanlig betalning eller överlämnande av ej betingad säkerhetjämförbar transaktion. Det avgörande blir om det är fråga om en åtgärd tillförmån för viss borgenär som har företagits utan att det har förelegat någoncivilrättslig skyldighet att vidta den över huvud taget eller att göra det iden form eller vid den tid som skett. Det i förarbetena till gällandebestämmelser särskilt nämnda fallet att gäldenären kommer överens med enperson av vilken han har köpt varor på kredit om återgång av köpet kan sålundaliksom fömt vara att hänföra till straffbar mannamån. För straffansvar krävs f. n. att den aktuellaåtgärden skall ha företagits "då konkurs är förestående" eller, omgäldenären är , han "enligt god köpmanssed uppenbarligen bortinställa sina betalningar". Enligt förslaget har dessa tidsrekvisitutgått. I stället har som en förut- 1975/76: 82 46 sättningför straffbarhet föreskrivits att gäldenären skall ha varit på obestånd.Förslaget syftar på denna punkt till att förenkla terminologin och atttydligare än f. n. avgränsa det straffbara området. Någon större sakligändring torde förslaget i denna del inte innebära. Enligt förslaget har av redaktionella skäl andrastycket flyttats till den nya 8 §. I paragrafen, som är ny, anges i första stycket attvårdslöshet mot borgenärer får åtalas endast om åtal fiimes påkallat frånallmän synpunkt. Ändringen har behandlats i den allmänna motiveringen. Angåendeden närmare innebörden av förslaget får jag vidare hänvisa tilldepartementspromemorians specialmotivering. Jag ansluter mig till de synpunktersom där har utvecklats. Jag vill dock särskilt understryka att bedömningen avom åtal skall väckas eller underlåtas bör ske med beaktande av samfiigaomständigheter. Det bör sålunda i och för sig inte vara uteslutet att underlåtaåtal även i fall som rör betydande värden, fömtsatt att andra faktorer ledertill den bedömningen att åtal i det särskilda fallet inte framstår sompåkallat från allmän synpunkt. Andrastycket motsvarar 5 § andra stycket i gällande lydelse. Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas överförslaget till lag om ändring i . Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. M. med förslag till vissa ändringar i brottsbalkensbestämmelser om gäldenärsbrott Prop.1975/76: 82 Lag om ändring i Härigenomförordnas i fråga om dels att 11 kap. 1 och 4 §§ skall ha nedanangivna lydelse, dels att i balken skall införas en ny paragraf, 11 kap. 8 §,av nedan angivna lydelse. Föreslagen lydelse 11 KÄP. Gäldenär, som förstör eller genom gåva eller annan liknande åtgärd avhänder sig egendom av betydenhet och därigenom försätter sig på obestånd eller förvärrar sitt obestånd, dömes för oredlighet mot borgenärer till fängelse i högst . Gäldenär, som förstör eller genomgåva eller annan liknande åtgärd avhänder sig egendom av betydenhet ochdärigenom försätter sig på obestånd eller förvärrar sitt obestånd, dömes föroredlighet mot borgenärer till fängelse i högst . Detsamma skall gälla,om gäldenär genoin sådant förfarande framkallar uppenbar fara för att han skallkomina på obestånd. Gäldenär, som vid konkurs elleroffentlig ackordsförhandlmg utan konkurs eller i förteckning till utmätningsedförtiger tillgång, uppgiver obefintlig skuld eller lämnar annan sådan oriktiguppgift, skall ock, om ej uppgiften rättas innan den beedigas eller eljestlägges till gmnd för förfarandet, dömas för oredlighet mot borgenärer. Detsammaskall gälla, om gäldenär i samband med annan exekutiv förrättning åberoparoriktig handling eller skenavtal och därigenom hindrar att erforderlig egendomgenom förrättningen tages i anspråk för att bereda borgenär betalning ellersäkerhet. Gäldenär som, då konkurs är förestående, ur riket bortförtillgång av betydenhet med uppsåt att hålla den undan konkursen, så ockgäldenär, som i konkurs undandrager eller undanhåller konkursförvaltningen tillgång,dömes likaledes för oredlighet mot borgenärer. Gäldenär som, då konkurs är förestående, betalar ellerställer säkerhet för borgenärs fordran eller vidtager annan sådan åtgärd ochdärigenom avsevärt förringar övriga borgenärers rätt, dömes för mannamån motborgenärer till fängelse i högst . Detsamma skall gälla, ombokföringsskyldig gäldenär, ehuru han enligt god Gäldenär som, då han är på obestånd, otillbörligt gynnarborgenär genom att betala skuld med annat än vanliga betalningsmedel eller iförtid eller överlämna säkerhet för skuld, vid vars tillkomst säkerhet ej varbetingad, eller genom att vidtaga annan sådan åtgärd, dömes, om åtgärden avsevärtförringar andra borgenärers Prop.1975/76: 82 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse köpmanssed uppenbarligen bort rätt, för mannamån motborgenä- inställa sina betalningar, förfar rer tUl fängelse i högst . Det- som sagts. samma skall gälla, om gäldenären vid tiden för åtgärden ej är på obestånd men uppenbar faraföreligger för att han skall komma på obestånd. Gäldenär, som för att främja ackord hemligen lämnar ellerutlovar betalning eller annan förmån, dömes ock för mannamån mot borgenärer. Vårdslöshet mot borgenärer enligt 3 § första stycket mååtalas av åklagare allenast om åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Denna lag träder i kraft den 1975/76: 82 50 I landskapslagarna nämndes skyldighet för gäldenäratt, i fall av brist på tillgångar till borgenärs förnöjande, träda i dennestjänst. Gäldenärens arbete kunde då avräknas på skulden. Efter tyskt föredömeinfördes i sådana fall alternativt fängelse för gäldenären såväl på obestämdtid som i avräknmg på skulden. Allmänna stadslagen gav hänvisning till ettverkligt konkursförfarande men öppnade också möjlighet för gäldenären attträffa överenskommelser med borgenärema. ankom det på myndigheternaatt avgöra om egendomsavträde fick ske. Detta förutsatte att obeståndetföranletts av olycksfall. Om så var fallet, blev gäldenären befriad frånarbetsskyldighet och fängelse samt från vanheder och framtida ansvar förgälden. Kunde det visas att gäldenären hade vidtagit åtgärder som röjde enuppenbar avsikt att minska borgenärernas rätt eller att han hade gjort sigskyldig till lättsinne och vårdslöshet i fråga om deras intressen, saknadesfömtsättning för en tillämpning av dessa undantagsbestämmelser. stadga avskaffadesarbetstvång och fängelse för oredlig gäldenär. Genom konkurslagupphörde rätten för gäldenär, som genom olycka hade bragts på obestånd, att förframtiden bli befriad från den skuld som kvarstod efter konkursen. Den sistaskillnaden i civilrättsligt hänseende mellan redlig och oredlig gäldenärförsvann genom konkurslag. Straffrättsliga påföljder för konkursförbrytelserfanns nämnda eller förutsatta i vissa lagverk av äldre ursprung. Den förstaverkliga strafflagstiftningen på området kom emellertid genom kungl.plakat rörande bedrägeri i konkurs, senare kompletterad genom förordningom rymning för gäld. Dessa straffbestämmelser som avsåg upp såtliga brottfördes över till lag (16 kap. 4 och 5 §§ handelsbal-ken). Vårdslöshetav konkursgäldenär var som begrepp känt lagstiftare och nämndes imotsats till å ena sidan bedrägeri och å andra sidan oförvållad konkurs. Ikonkursförfattningarna intogs vissa föreskrifter om påföljd för sådanvårdslöshet (häkte, förbud mot att visa sig på börsen eller mot att skötaallmän syssla), men dessa påföljder var inte av straffrättslig art utan hadesamband med den personalexekution som oredlig konkursgäldenär i allmänhet varunderkastad. Straff för vårdslös gäldenär infördes först med 1818 årskonkurslag. Genom konkurslag skapades en ny klass av konkursförbrytelser,s. strafflag upptogs straffbestämmelserna i 23 kap.under rubriken "om bedräglig, oredlig eller vårdslös gäldenär ikonkurs". års strafflagsreform gällde nämndabestämmelser, reviderade enligt lagar och den 13 maj 1921.Straffbarhe- 1975/76: 82 51 tenavsåg bediägeri emot borgenärer (1 §). Därunder föll bl. a. den som på olikasätt svikligen förskingrat, undandolt eller ur vägen skaffat något av sinatillgångar, vidare den som uppgett eller vidgått falsk skuld och slutligen densom fört falska böcker m. m. i handel eller annan rörelse. Oredlighet motborgenärer (2 §) avsåg också ett obehörigt minskande av tillgångarna men härförutsattes inte svek. Enbestämmelse om vårdslöshet mot borgenärer fanns i 3 §. Den avsåg bl. a. detfallet att gäldenären till sitt hushåll eller sina personliga utgifter hadeanvänt eller genom spel, lättsinniga ansvarsförbindelser e. d. förlorat beloppsom inte stått i skäligt förhållande till hans ställning eller tillgångar. Förvårdslöshet straffades vidare den som före konkurs hade indragitpengar, varor eller sålt egendom utan att kunna redovisa för detta pånöjaktigt sätt samt den som inte hade fullgjort bokföringsskyldighetordentligt. Vissa åtgärder företagna av en gäldenär i ett läge då han bort inseatt han inte kunde göra rätt för sig utgjorde också vårdslöshet mot borgenärer.Detta gällde om gäldenären hade sålt egendom till uppenbart underpris ellergynnat någon borgenär till de övrigas förfång genom betalning, pant eller annansäkerhet för fordran, som inte var förfallen eller saknade förfallotid och somgäldenären inte heller hade blivit krävd på. Under samma förutsättning var detstraffbart som vårdslöshet att fortsätta rörelse under upplånande av pengareller varor i uppenbar avsikt att fördröja konkursutbrott. Som ett särskiltbrott betraktades rymning för skuld (5 §). En genomgående fömtsättning för straffbarhet varatt gäldenären hade försatts i konkurs. Härmed jämställdes, utom när det gällderymning för skuld, att gäldenären hade fått till stånd offentlig ackordsförhandlingutan konkurs. I en särskild bestämmelse (6 §) föreskrevs frihet frånstraffansvar för vårdslöshet mot borgenärer då gäldenären inför rätten kundestyrka att borgenärerna hade fått full betalning. Enligtde ursprungliga bestämmelserna i strafflagen kunde oredlighet mot borgenärer,rymning för skuld och vårdslöshet mot borgenärer åtalas bara av målsägande.Genom lag förvandlades emellertid oredlighet och rymningtill angivelsebrott, och genom lag lades båda dessa brott underallmänt åtal utan krav på angivelse av målsägande. Genom sistnämnda lagförordnades dessutom att vårdslöshet mot borgenärer fick åtalas av åklagare, ommålsägande hade angett brottet till åtal. Nuvarande bestämmelser om gäldenärsbrott kom tillgenom strafflagsreform som byggde på förslag av straffrättskommittén.I förarbetena (SOU 1940:20) anförde kommittén bl. 1975/76: 82 52 Vid övervägande vilka åtgärder som börkriminaliseras såsom gäldenärsbrott gives icke i samma utsträckning som beträffandetrolöshetsbrotten ledning av rättsregler tillhörande andra delar avrättssystemet. Kriminaliseringen av gärningar tillhörande sistnämnda gmppinnebär till stor del, att förpliktelser som framgå av privaträttsliga reglerställes under straffsanktion. Det kan icke komma i fråga att på enahanda sättgenerellt bereda straffsanktion åt gäldenärens förpliktelser mot fordringsägarei allmänhet, ty att stadga straff för betalningsförsummelse såsom sådan äruteslutet. Kriminaliseringen bör inskränkas till vissa gämingar, som riktar sigmot borgenärernas intressen genom att minska deras utsikter till betalning. Enligt straffrättskommitténs vidare övervägandenframstår vissa gärningar, genom vilka gäldenären minskar sina tillgångar ellerökar sina skulder och därigenom förringar borgenärernas utsikter att erhållabe-talnmg, som straffvärda. I motsats till den äldre strafflagen fömtsättsdärv-id inte att gäldenären är försatt i konkurs. För ansvar skulle däremotkrävas att gäldenären vidtagit åtgärd som orsakat att han kommit på obestånd,eller om han redan var på obestånd förvärrat detta. I praktiken skulledetta inte innebära någon egentlig skillnad. Obestånd torde nämligen sällankunna styrkas innan gäldenären blivit försatt i konkurs eller annan exekutivförrättning misslyckats. Vidare fömtsätts enligt kommittén att obeståndet ärtill men för de borgenärer som gäldenären hade då handlingen förövades. Ätt detför straffbarhet sålunda fordras att gärningsmannen redan då gärningenförövades häftar i skuld hade i förslaget uttryckts genom att han ibrottsbeskrivningarna betecknats som gäldenär. Om gäldenären inte redan är på obestånd, skall denifrågavarande gärningen i och för sig således inte endast i förening medytterligare åtgärder av gäldenären framkalla obestånd. Kommittén underströk vidare att ett sådantgäldenärsbrott som avses skulle anses fullbordat så snart gäldenären genomsin gärning orsakat eller förvärrat obestånd. Att de borgenärer som fanns vidtiden för brottet kanske sedermera fick full betalning borde inte fritagäldenären från ansvar. Det var enligt kommittén uppenbart att en transaktionkunde vara straffbar som gäldenärsbrott, även om den bringades att återgå medtillämpning av återvinnmgsreglema. reform togs fem särskildagäldenärsbrott upp i 23 kap. strafflagen: oredlighet mot borgenärer (1 §), grovsådan oredlighet (2 §), vårdslöshet mot borgenärer (3 §), mannamån motborgenärer (4 §) och bokföringsbrott (5 §). Samtliga dessa brott föll underallmänt åtal utan krav på angivelse av målsägande. Ett under remissbehandlingenav straffrättskommitténs betänkande väckt förslag att låta åtal för några avgäldenärsbrotten bero på prövning av överordnad åklagare avvisades avdepartementschefen, som inte fann tillräckliga skäl föreligga härför. 1975/76: 82 53 Bestämmelserna om gäldenärsbrott fördes utansakliga ändringar över till 11 kap. (BrB), och bestämmelserna harinte heller senare ändrats. I11 kap. 1 § straffbeläggs oredlighet mot borgenärer. Huvudfallet är attgäldenären förstör eller genom gåva eller annan liknande åtgärd avhänder sigegendom av betydenhet och därigenom försätter sig på obestånd eller förvärrarsitt obestånd (första stycket). I förarbetena uttalas att förstörande kan ägamm genom underlåtenhet att tillvarataga egendom och att även åtgärd somekonomiskt är att jämställa med förstörelse faller under bestämmelsen, som t.ex. att någon säljer en värdefull maskin som skrot. Under bestämmelsen fallerockså annan rättshandling än gåva, såvida den ekonomiskt är att Jämställa meden sådan. Exempel härpå utgör försäljning till underpris i benefikt syfte.Bestämmelsen avser även det fallet att gäldenären ingår en förbindelse utan vederlageller mot otillräckligt vederlag. Vidare framhålls i förarbetena att bestämmelsenträffar vissa fall när en gäldenär avstår från sin rätt, exempelvis vidlikvidation eller bodelning. Oredlighetsparagrafen riktar sig också mot gäldenärsom vid konkurs eller i liknande sammanhang förtiger tillgång, uppgerobefintlig skuld eller lämnar annan sådan oriktig uppgift. För straffbarhetfömtsätts här att uppgiften inte rättas innan den beedigas eller eljest läggstill grund för förfarandet. Vidare straffbeläggs som oredlighet att gäldenär isamband med exekutiv förrättning åberopar oriktig handling eller skenavtal ochpå så sätt förhindrar att borgenären får betalning eller säkerhet (andrastycket). Gäldenär som inför förestående konkurs för bort egendom ur riket föratt hålla den undan konkursen eller som undandrar eller undanhållerkonkursförvaltningen egendom döms slutiigen också för oredlighet (tredjestycket). Av allmänna principer följer att det för ansvar föroredlighet mot borgenärer krävs uppsåt, omfattande alla objektiva rekvisit. Om sådant brott som avses i 1 § är att anse somgrovt, skall enligt 2 § gärningsmannen dömas för grov oredlighet motborgenärer. Vid bedömande om brottet är grovt skall särskilt beaktas omgäldenären har beedigat oriktig uppgift eller begagnat falsk handling ellervilseledande bokföring eller om brottet har varit av betydande omfattning. I 3 § första stycket har straffbelagts att gäldenärfortsätter rörelse under förbrukande av avsevärda medel utan motsvarande nyttaför rörelsen eller lever slösaktigt eller inlåter sig på äventyrligt företageller lättsinnig ansvarsförbindelse eller vidtar annan sådan åtgärd ochdärigenom uppsåtligen eller av grov oaktsamhet framkallar eller förvärrar obestånd.För detta brott, vårdslöshet mot borgenärer, fordras att det bakomliggandeförfarandet sker uppsåtligen. Däremot räcker det att gär- 1975/76: 82 54 ningsmannensåvitt gäller framkallandet eller förvärrandet av obeståndet gjort sig skyldigtill grov oaktsamhet. I fråga om gränsen för straffbarheten gäller enligtstraffrättskommittén att "det får ytterst ankomma på en prövning i detsärskilda fallet, huruvida en gäldenär med viss åtgärd överskridit gränsentill det straffbara området, därvid med ledning av gängse åskådningssätt är atttaga hänsyn till hans tillgångar, hans tidigare skulder och de nya skulder hanådrager sig genom transaktionen". För vårdslöshet döms också gäldenär som vid konkurseller i liknande sammanhang av grov oaktsamhet förtiger tillgång, uppger obefintligskuld eller lämnar annan sådan oriktig uppgift, om inte uppgiften rättas innanden beedigas eller eljest läggs fill gmnd för förfarandet (3 § andra stycket). Till gäldenärsbrotten hör också mannamån motborgenärer (4 §) som förutsätter att gäldenär, då konkurs är förestående,betalar eller ställer säkerhet för borgenärs fordran och därigenom avsevärtförringar övriga borgenärers rätt. Med att konkurs är förestående likställs förbokföringsskyldig gäldenär att han enligt god köpmanssed uppenbarligen harbort inställa sina betalningar. För mannamån mot borgenärer straffas ocksågäldenär som i hemlighet lämnar eller utlovar betalning eller annan förmån föratt främja ackord. Brottsbeskrivningen i fråga om mannamån mot borgenärerinnefattar så till vida en utvidgning i förhållande till den årsreform gällande rätten att även betalning av eller ställande av säkerhet förförfallen skuld kan bestraffas som sådant brott, om betingelserna härför iövrigt är för handen. I sin motivering för denna utvidgning anfördestraffrättskommittén att gäldenär även genom sådan åtgärd beträffande förfallenfordran kunde göra sig skyldig till straffvärd illojalitet, i det att övrigaborgenärers utsikter till betalning därigenom minskas. Att göra skillnad iförevarande avseende mellan förfallen och icke förfallen gäld var enligtkommittén för övrigt även av den orsaken mindre välgrundat, att det mycket oftabeträffande mera betydande fordringar träffas sådana anordningar att fordranförfaller när gäldenären råkar i ekonomiskt trångmål. proposition(prop. 1942:4 s. 131) anmärkte departementschefen att det genom kravet påuppsåt och bestämmelsen att gärningen skall avsevärt förringa övriga borgenärersrätt torde ha uteslutits att lojal skuldbetalning skulle anses straffbar.Enligt departementschefen syntes det inte heller möjligt att tydligare angefömtsättningarna för straffbarhet utan att dessa skärptes på ett sätt som intekunde anses ändamålsenligt med hänsyn till behovet att skapa skydd mot illojalaförfaranden av ifrågavarande art. För bokföringsbrott (5 §) fömtsätts att gäldenärenuppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter bokföringsskyldighet på sådant sättatt ställningen och rörelsens gång inte kan i huvudsak bedömas med ledning avbokföringen. I detta fall har som en särskild förutsättning för åtal före- 1975/76: 82 55 skrivitsatt gäldenären från tiden för brottet har försatts i konkurs, fåtteller erbjudit ackord eller ställt in sina betalningar. I anslutning härtillhar en särskild preskriptionsbestämmelse tagits in i 35 kap. 4 § andra stycketBrB. Av denna bestämmelse framgår att preskriptionstiden här skall räknas frånden dag då beslut om egendomsavträde meddelades eller åtal eljest tidigastkunde ske. Avde i 11 kap. BrB upptagna brotten har endast det som består i bortförande avegendom ur riket straffbelagts på försöksstadiet (6 §). I 7 § föreskrivs attställföreträdare för gäldenär som begår gäldenärsbrott skall dömas som om hansjälv vore gäldenär. I samma lagrum finns också bestämmelser om i vilka fallborgenär kan dömas för medverkan till mannamån mot borgenärer. Det förutsättshär för straffbarhet att borgenären har brukat otillbörligt hot ellerotillbörligt löfte eller handlat i hemligt samförstånd med gäldenären. Straffsatsenför gäldenärsbrotten är, utom såvitt gäller grov oredlighet, fängelse . För bokföringsbrott kan dock, om brottet är ringa, dömas till böter.Straffet för grov oredlighet är fängelse lägst och högst . 2.3Vissa bestämmelser i konkurslagen Äv bestämmelserna om gäldenärsbrott kan vissa sägasha en civilrättslig motsvarighet i reglerna om återvinning till konkursbo.Dessa finns i 2840 §§ konkurslagen (1921:225). Reglerna är uppbyggda enligtföljande system. I första hand anges i varje paragraf en typ av återvinningsgrundandetransaktion. För varje typ av transaktion uppställs ett tidsrekvisit avinnehåll att den återvinningsbara handlingen måste ha skett inom en viss tidföre konkursansökningen eller mellan denna och konkursbeslutet.Längden av dessa frister varierar allt efter den återvinningsgrundadetransaktionens karaktär. Härjämte uppställs i vissa fall ett särskilt krav påatt borgenärerna genom den ifrågavarande transaktionen drabbats av skada och ien del fall ett krav på särskild insikt hos gäldenärens medkontrahent omgäldenärens ekonomiska förhållanden eller om att han kommit att gynnassärskilt i förhållande till övriga borgenärer. I förevarande sammanhang ärsärskilt de regler som har meddelats i 28, 29 och 30 §§ av intresse. I28 § ges en regel om återvinning av gåva. För rätt till återvinning förutsättsatt gåvan har ett sådant värde att borgenärema har åsamkats märklig skada.Återvinningsfristen är . Samma rätt till återvinning föreligger vidköp, byte, lega eller annat sådant avtal, om avtalet i realiteten huvudsakligenhar egenskap av gåva. Betalning av skuld som ej var förfallen ochbetalning av skuld med ovanliga betalningsmedel kan enligt 29 § bringas att gååter, om betal- 1975/76: 82 56 ningenskett före konkursansökningen. Har gäldenären inom denna fristlämnat pant för skuld vid vars tillkomst sådan säkerhet ej betingats, kanpantsättningen återvinnas. Har borgenär söktinteckning av skuldebrev för fordran vid vars tillkomst sådan säkerhet ejbetingats, är borgenären skyldig att avstå från sin in-tecli:ningsrätt.Borgenären kan enligt 29 § undgå återvinning genom att visa att han, närbetalningen eller panten mottogs eUer inteckningen söktes, saknade skäliganledning anta att gäldenären avsåg att gynna honom framför övriga borgenärer.Sådan bevisning är dock utan betydelse, om borgenären hade skälig anledninganta att gäldenären var på obestånd eller hade kännedom om konkursansökningen.