prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — Förbudet gäller dock endast erbjudande där varorna uppenbart saknarnaturligt samband och förfarandet försvårar för konsumenten allbedöma dess värde. 4 § äger molsvarande tillämpning på mark- 1975/76:34 m . Enligl förarbetena lill marknadsföringslagen skullenämnda förfaranden även anses vara otillböriiga i generalklausulens mening ochsålunda kunna beivras i den ordning som där anges. Allmänt åtal enligt 3 och 4§§ får därför väckas endasl efter anmälan av KO eller om han medger det. KO harännu inte anmält några förfaranden som faller under dessa paragrafer lill åtal.Däremol har KO i stor utsträckning haft bestämmelserna som underiag för sinaförhandlingar med näringsidkare. KO lar i sin skrivelse upp frågan om skärpta reglerför tilläggs- och kombinationserbjudanden. KO konstaterar att 3 §marknadsföringslagen i stort sett har visat sig ändamålsenlig, medan lagens 4 §inte har lett lill den sanering pä området, som KO finner önskvärd. Bristerna i 4 § hänför sig enligt KO till de bådarekvisiten alt varorna skall uppenbart sakna naluriigt samband och altförfarandet skall försvåra för konsumenien all bedöma erbjudandels värde.Belräffande det senare rekvisilel konstaterar KO alt avsikten ursprungligen varatt från paragrafens lillämpningsområde utesluta renl bagatellartadeförfaranden, där tilläggs-förmånen är av obetydligt värde i förhållande tillhuvudvaran. Enligt KO sammanfattar den valda formuleringen i sig den kritik, somkan riktas mot vilseledande marknadsföring över huvud tagel. I praktiken skulledet emellertid ha fått betydelse långl härutöver. KO förordar att rekvisilelutgår. Vad härefter gäller sambandsrekvisitet menar KO,atl lolkningssvårigheter har uppstått när det gäller alt avgöra när del äruppenbart att naluriigt samband mellan utbjudna varor inle föreligger. KOframhåller i sammanhanget all den norska motsvarigheten lillmarknadsföringslagen ställer betydligt högre krav på samband än den svenskalagstiftningen. Vidare erinrar KO om alt konsumentkooperationen inte använderkombinerade utbud annat än då sammansättningen av varorna funktionsmässigibedöms vara meningsfylld för konsumenlerna och de ingående varorna har ettnaluriigt brukssamband. KO anser all sambandskravet i 4 § bör skärpas ochatl detla bör ske så all ordel "uppenbart" i sambandsrekvisitetutgår. I samband med ändringen skulle enligl KO uttalas, all kombinerade utbudbör tillåtas bara om del mellan varorna eller tjänsterna finns eltbrukssamband, som är funktionellt betingat på så sätt aU de normalt behövssamtidigt och att det är praktiskt atl köpa dem tillsammans. Skärpta regler om lilläggserbjudanden tillstyrks avflera remissinstanser. Därvid anförs dock från några håll atl ändrade reglermåste föregås av noggrannare överväganden än dem som KO har redovisat. Härvidframhålls särskill behovel av att det strafftjara områdei blir klart avgränsat. Flertalet remissinslanser är emellertid negativatill KO:s förslag. Bl.a. anförs atl det är svårt atl bedöma behovel av ändraderegler innan beslämmelsen har prövats i allmän domstol. Allmäm kritiserasockså förslaget atl slopa kravet på all förfarandet skall försvårakonsumenlernas bedöm- 1975/76:34 120 ningarav erbjudandels värde. Sålunda anförs alt detta måste ses som hu-vudrekvisiioch att ett slopande härav skulle medföra att renl bagatellartade fall skullebli straffbara. Från något håll anförs beträffande sambandsrekvisitet alt eltslopande av bestämningen "uppenbart" inte skulle undanröjatolkningssvårigheierna ulan enbart förskjuta bedömningsgränsen. För egen del vill jag försl erinra om att 3 och 4§§ i den nuvarande marknadsföringslagen inle avser att innehålla en uttömmanderedovisning av alla de former av tilläggs- och kombinationserbjudanden, som pånågot vis är otillböriiga mot konsumenlerna. Paragraferna bör snarare ses somett uttryck för en önskan att markera eu ogillande av vissa särskiltotillböriiga förfaranden på ell område, där ulomrätlsliga normer ännu inte harhunnit utbildas. Denna markering har åstadkommits genom atl de företeelser somregleras i de båda nämnda paragraferna harslraffsaklionerals. Mildare former avotillböriiga tilläggs- och kombinationserbjudanden kan beivras enligt lagensgeneralklausul. Genomalt de båda specialbestämmelserna är straffsanktionerade har del varitnödvändigl atl klart ange tillämpningsområdet. Mot den bakgrunden kanjag intefinna alt KO:s kritik av rekvisiten i lagens 4 § är särskilt vägande. Vad förstgäller kravet att förfarandet skall försvåra för konsumenten att bedömaerbjudandets värde är det ju som KO också framhåller så att rekvisilel i sigkan anses uttrycka vad som avses med vilseledande marknadsföring. Ett slopandeav detta rekvisit skulle således få lill följd alt vissa förfaranden som inlebedöms otillböriiga enligl generalklausulen skulle kunna falla under densiraffsankiionerade specialbeslämmelsen i 4 §. Delta är knappast lämpligt. Vadhärefter angår kravet atl de utbjudna varorna skall uppenbart sakna naluriigtsamband bör framhållas, atl del är ett uttryck för alt endast särskiltkvalificerade förfaranden bör omfattas av straffbestämmelsen. Jag kan medhänsyn till det anförda inte tillstyrka att de av KO föreslagna ändringarna i 4§ marknadsföringslagen genomförs. En annan sak är atl avgöra vilka tilläggs- ochkombinationserbjudanden som bör betraktas som otillböriiga i generalklausulensmening. Det förutsattes i motiven till marknadsföringslagen att ingripandenenligt generalklausulen skulle kunna göras även i fall som inte regleras i debåda specialbestämmelserna. angavs så att förfaranden som låg nära detstraffbara området borde betraktas som otillböriig marknadsföring. Vilka förfarandensom kommer all falla inom lagens oiillböriighelsbegrepp är emellertid intenågot en gång för alla givet. Avgörande är den praxis som utbildas genommarknadsdomstolens beslut. Innehållet i denna praxis kan förskjutas med liden,bl. a. som elt resultat av ändrade värderingar rörande innebörden av sådanabegrepp som god affärssed etc. KO:s förslag utgår frän uppfattningen atlotillböriighetsbegreppet i samband med tilläggs- och kombinationserbjudandenhar fått ett alltför snävt innehåll. För egen del vill jag framhålla au avgörande förbedömningen av om elt kombinerat utbud är otillböriigt måste vara, som ocksåanges i den nu- 1975/76:34 i 121 varande4 §, om förfarandet försvårar för konsumenien all bedöma erbjudandets värde.Så lorde normall vara fallet om del mellan de ulbjudna nyiiigheierna inte finnsell funktionellt betingat brukssamband av del slag som KO anger. Ävenförfaranden där tilläggsförmänen är av ringa eller intet värde lorde varaotillbörliga, nämligen om de är ägnade att undanskymma förhållanden kring detegentliga erbjudandet, som är av betydelse för konsumentens bedömning av della.Tillräcklig praxis kan dock inte anses föreligga för att avgöra omotillböriighetsbegreppet har lätt en snävare innebörd än den som jag här harangett. Jag är därför inte beredd att förorda någon ändring av bestämmelserna imarknadsföringslagen om tilläggs- och kombinationserbjudanden. 1 del föregående har jag behandlat frågan omlagstiftning rörande förelagens produkiinformalion som ett medel all styrainnehållet i bl. a. reklamen. En annan väg all styra innehållet i reklamenskulle kunna vara atl befria särskill informaliv reklam från reklamskatt. Dennafråga har be-handlais av reklamutredningen, som i sitt förslå delbetänkande medförslag lill bl. a. beskattning av reklamen aviserade au den övervägdemöjligheten atl införa ell befrielseinslilui, sä utformat all skaltereduktionskulle kunna ges för reklam, som uppfyllde vissa krav på informativt innehåll.I anslulning lill sitt förslag till lagstiftning om information i reklamenkonstaterar utredningen nu all befrielseinsiiluteis syften väsentligen skulletillgodoses med denna lagstiftning och att därför skäl saknas all införa ettsådant institut. Del övervägande anialel remissinslanser lämnar uiredningensställnings-lagande härvidlag utan erinran. Inte heller jag finner anledning all förordabefrielse från reklamskatt för särskill informativ reklam. Utgångspunkten måslevara att all reklam skall vara så informaliv som omständigheterna kräver ochalt del måste ankomma på förelagen själva att ansvara härför. Samhälleligasubventioner till särskill informativ reklam är knappast förenliga med detlasynsätt. 1 detta sammanhang vill jag något beröra dennäriiggande frågan om reklamskatt på trycksaker med konsumentinformation.Enligl lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam föreligger skattepliktbl. a. för sådan reklam som återges i reklamlrycksak. Med reklamirycksakförstås trycksak som framställts huvudskligen i avsäiiningsfrämjande syfte ikommersiell verksamhel. Frågan om vilka trycksaker som skall anses varareklamlrycksaker är av särskild betydelse när del gäller konsumenlverkelsmöjligheter all förmå förelagen all medverka i spridningen av allmänkonsumentinformation. Del kan antas alt företagen inte är intresserade av altge ui och distribuera konsumentinformation om den drabbas av reklamskatt. Vissosäkerhet synes ha rått i fråga om gränsdragningen mellan skal- 1975/76:34 122 lepliktigaoch inle skattepliktiga trycksaker med konsumentinformation. Genom beslul avregeringsrätten har emellertid denna osäkerhet i alll väsentligt undanröjts.Regeringsrättens avgöranden innebär atl trycksak, som inte innehåller någolmeddelande om utgivarens produkter, tjänster eller verksamhel i övrigt, inleanses som reklamlrycksak och följaktligen inle beskattas. En trycksak medinformalion om kost och motion utgiven av elt läkemedelsförelag för spridninglill patienter som reklamlrycksak ansågs exempelvis inle skattepliktig på dengrunden all den inte innehöll annat meddelande om utgivarens förelag änförelagets namn. Innebörden av dessa beslut torde bl. a. vara attföretag som efter överenskommelse med konsumeniverkei ger ul trycksak medallmänna köpråd eller marknadsöversikter inle behöver eriägga reklamskatt.Självfallet utgår heller inte reklamskall för trycksaker som ges ut avkonsumentverket som ell led i verkets konsumentinformation även om de skulledistribueras genom näringslivets försorg. Å andra sidan lorde exempelvis ettsärtryck ur en av genomförd jämförande varuprovning vara atlanse som reklamtrycksak när del delas ul av berörd företagare i dennesmarknadsföring. Föregen del finner jag denna avgränsning av delbeskattningsbara området ändamålsenlig. Reklamskatten torde normall inte kommaall utgöra någol hinder för arbeie med att föra utkonsumentinformationen. 11.7.4Överdrivet bruk av reklam Reklamulredningen har funnil all reklaminsatsernainom vissa områden är mycket slora och mol bakgrund härav bl. a. överväglfrågan om lagstiftning mol överdrivet bruk av reklam. Något bestämtställningstagande gör dock inle utredningen. Den hänvisar till attproblemområdet är av konkurrenspolilisk art och att frågan börbehandlas i samband med den allmänna översyn av lagen (1953:603) om motverkandei vissa fall av konkurrensbegränsning inom näringslivet(konkurrensbegränsningslagen), som görs av konkurrensulredningen (H 1974:05). Endast ett fåtal remissinslanser har yttrat sig idenna fråga. Önskemål om ålgärder i syfte all kunna begränsa bruket av reklamframförs från bl. a. några myndigheter, medan några av de inslanser somföreträder näringslivet hell avvisar tanken på åtgärder i delta syfte. Enligl min mening tyder reklamulredningens materialpå all del inom fiera områden förekommer reklaminsatser i en omfattning, sominger betänkligheter i flera hänseenden. Jag är därför positivt inställd tillåtgärder mot överdrivet bruk av reklam. Del är dock inte möjligl atl nu tanärmare ställning i denna fråga. Den bör i stället utredas i särskild ordning.Först måste dock klarhet skapas bl. a. om de iryckfriheisrältsliga frågorna isam- Prop.1975/76:34 123 bandmed samhälleliga ingripanden mol annonsering i irycki skrift av det slag somhär kan bli aktuellt. Reklamulredningen förordaren utbyggd statistik ochforskning om reklam och föreslår uppräkningar av vissa anslag för dessaändamål. Förslagen tillstyrks allmänt av remissinsianserna. Jag är inle för egen del beredd att nu föreslånågra särskilda åtgärder vad avser statistik och forskning om reklam. Frågornatorde 11 prövas i samband med berörda myndigheters anslagsframställningar ochmed beaktande av de erfarenheter som tillämpningen av den utvidgade marknadsföringslagenkommer atl ge. Av betydelse för ställningstagandena i dessa frågor blir ocksåresultatet av de vidare övervägandena rörande åtgärder mol överdrivet bruk avreklam. 1 detta sammanhang vill jag även la uppkonsumentverkets förslag om elt centralt syslem för inrapportering avolycksfall. Systemet skulle ge underiag för ålgärder mol osäkra produkler. Jagfinner det svårt all närmare oedöma förslaget. Även här krävs erfarenheter avden nya regleringen. Härtill kommer alt utredningsarbete i ämnet f n. bedrivsinom ramen för ett nordiskt samarbete. Det närmare behovel av ett sådanisystem Hr prövas av konsumeniverkei i del fortsatta arbelel på områdei. 11.7.6 Vittnesedi m. m. KO konslaierar i sin skrivelse lillhandelsdepartementet all enligl 18 § lagen (1970:417) ommarknadsdomstol m. m. har möjlighel au vid vite förelägga part eller annan,som kan anlas ha upplysning att lämna som är av betydelse i ärendet, attinställa sig personligen inför domstolen. Lagen medger emellertid inte allpersoner hörs under ed eller försäkran. Enligl KO:s mening skulle del innebäraen fördel om en sådan möjlighet fanns. KO föreslår, all del i lagen ommarknadsdomstol las in en beslämmelse av innebörd all den som av domslolen harförelagls all inslälla sig för alt lämna upplysningar i vissl ärende och inleär part skall vara skyldig all före förhöret avlägga ed eller försäkran i denordning som gäller för vittne enligl . Förslaget tillstyrks istort eller lämnas utan erinran av samlliga remissinslanser. Även jag finner del lämpligt all i lagen ommarknadsdomstol tas in en beslämmelse om skyldighel för annan än part allavlägga vittnesmål i den ordning som anges i . 1 likhei medfiera remissinslanser finner jag dock alt skyldigheten bör vara fakultativ,dvs. inträda först då domsiolen i vissl fall finner del påkallat. Jagåterkommer lill besiämmelsens närmare utformning i specialmotiveringen. I delta sammanhang kan del vara lämpligt alt ta uppäven den näraliggande frågan om vilket bevismaterial bör kunnakräva in lill 1975/76:34 124 underlagför sina bedömningar. Den nuvarande lydelsen av 18 § lagen om marknadsdomstolmedger alt part föreläggs vid viie all tillhandahålla handelsböcker,korrespondens och andra handlingar som kan ha beiydelse lör domstolensprövning. Enligt beslul av högsta domslolen i ell avgjortresningsärende kan inle med stöd av denna bestämmelse infordras annat änhandlingar. har alltså inte möjlighet atl när marknadsföringenav en viss vara prövas begära t. ex. ett prov på denna vara. Jag har i delföregående förordat, aii marknadsföringslagen kompletteras med beslämmelser omrätt för KO all erhålla upplysningar, handlingar, varuprover och liknande frännäringsidkare. Jag anser det självklart all också marknadsdomsiolen skall hamöjlighel atl ålägga part all ge in l. ex. varuprov som kan ha betydelse lördomstolens prövning. Behovel härav blir än slörre på grund av de nyabeslämmelser, som föreslås. Jag förordar därför all i lagen anges altdomslolen skall kunna fordra in handlingar, varuprov och liknande som kan habetydelse i ärendet. Jag återkommer i specialmoliveringen till vissa reglersom i detta sammanhang bör gälla i fråga om bestämmandet av viten. I enlighet med vad jag nu har anfört har inomhandelsdepartementet upprättats förslag lill 1. marknadsföringslag, 2. lag om ändring i lagen(1970:417) om marknadsdomstol m.m., 3. lag om ändring i konsumenlköplagen(1973:877). Belräffande förslaget vid 3 har jag samrålt med statsrådet . 13.1 Förslaget till marknadsföringslag Den nya lagen innehåller lill väsentlig delbestämmelser som är hämtade från den nuvarande lagen om otillböriigmarknadsföring. Denna lag kallas allmänt marknadsföringslagen. Som jag haranfört i den allmänna motiveringen bör den nya lagen överta della namn. Förslaget att lagen skall betecknas sommarknadsföringslag har som utgångspunkt att begreppel marknadsföring har envidsträckt innebörd och läcker de förfaranden som lagen i det följande föreslåsgälla. 1970:57 s. 64 anförs all i begreppet ligger att det skall varafråga om åtgärder som syftar lill all främja avsättning av varor eller tjänster.Jag vill tillägga au redan själva saluhållandet, även om det är helt passivt,bör anses vara en sådan åtgärd. Begreppel marknadsföring måste vidare ansesinnefatta inte bara försäljning utan också uthyrning och liknande förfaranden. Prop.1975/76:34 125 Den allmänna innebörden av den föreslagna lagen börenligl min mening komma till uttryck i en inledande beslämmelse. I dennaparagraf har därför angetts all lagen har till ändamål all främjakonsumenlernas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor,ijänster och andra nylligheter och all motverka marknadsföring som ärolillbörlig mol konsumenter eller näringsidkare. Av beslämmelsen framgår altlagens syfte i första hand är att tillgodose konsumentinlressen. Dessutom skalllagen ge också näringsidkare skydd mol olillböriig marknadsföring. Denna paragraf överensstämmer i sak medgeneralklausulen i 1 § lagen om olillböriig marknadsföring. Av sisinämndaparagraf har dock förslå stycket sista meningen förts över till 5 §. Vidare har i den nuvarande lagtexten gjorts denformella ändringen atl uttrycket "vara eller tjänst" har bytts ut mol"vara, tjänst eller annan nyttighet". Bakgrunden till detta ärföljande. Utredningen om illojal konkurrens föreslog ibetänkandet (SOU 1966:71) Olillböriig konkurrens en generalklausul som skullevara tillämplig på handlingar som företas vid marknadsföring av vara ellertjänst eller annan nyt-tighel. 1970:57 med förslag lill lag omolillbörlig marknadsföring anfördes (s. 88) att del inle var nödvändigl all tamed uttrycket "annan nyllighel" men alt någon skillnad i förhällandetill utredningsförslaget inte var avsedd på denna punkl. Lagen om olillbörligmarknadsföring är således tillämplig på marknadsföring av alla nylligheter,även t. ex. fasl egendom. I reklamulredningens förslag lill lag ominformalion i reklam och annan marknadsföring har uttrycket "vara ellertjänst" en annan innebörd. I motiven till lagförslaget anförs (s. 97):"Med uttrycket vara avses fysiska föremål, inbegripet levande djur.Däremol är hit inte att hänföra rättigheter av olika slag och inte helleraklier och andra värdepapper. Fasl egendom omfattas inte av lagen". Reklamulredningens redogörelse för begreppel varastämmer överens med vad som gäller enligl avtalsvillkorslagen ochkonsumenlköplagen (prop. 1971:15 och 1973:138 s. 160). Del är självfallet önskvärt all terminologin är såenhetlig som möjligl inom del konsumenlrällsliga områdei. I fråga om begreppet"vara" bör man därvid utgå från avtalsvillkorslagens ochkonsumentköplagens begreppsbildning. Del synes då mindre lämpligi all ifortsättningen använda uttrycket "vara eller tjänst" med denvidsträckla innebörd uttrycket nu har i lagen om otillbörlig marknadsföring.Enligl min mening bör i stället användas uttrycket "vara, tjänst ellerannan nyttighet". Uttrycketnyttighet har som har framgått av del föregående en vidsträckt 1975/76:34 126 innebörd.Det innefattar förutom varoroch tjänster också t. ex. fast egendom, elektriskkraft, aklier och andra värdepapper, krediter saml rättigheter av olika slag. I denna paragraf har i enlighet med vad som haranförts i den allmänna motiveringen tagits upp besiämmelserom möjlighel förmarknadsdomstolen alt ålägga näringsidkare alt lämna informalion. Paragrafens,/o>s/ö stycke är i stort settuppbyggt efter mönster av generalklausulen mol Olillböriig marknadsföring. Eltåläggande från domslolen ses sålunda som en påföljd för en underiåtenhet frånnäringsidkarens sida, inte som ell frislående påbud. Den principiellauigångspunkien är därvid all en näringsidkare bör förutsättas lämnatillfredsställande informalion om sina produkler. Som har framgått av denallmänna motiveringen är meningen all rikllinjer för informationslämnandel iförsta hand skall meddelas av . De fall som kommer undermarknadsdomstolens prövning bör därför ofta bli sådana där en näringsidkareinle har följt verkets rikllinjer, vilka ju inle är bindande. Jag utgår alltsåfrån all de meddelade riktlinjerna normall ligger lill grund för domstolensbedömning. Det bör dock understrykas all avgörandet enligl den föreslagnaordningen ligger hos domstolen. Även på områden där inga särskilda rikllinjerhar ulfärdals kan domstolen ge ålägganden. Efter mönster av bestämmelserna om otillbörligmarknadsföring föreskrivs i andra meningen alt åläggande kan meddelas ävenanställd och annan som handlar på näringsidkares vägnar. Belräffande den närmare innebörden av begreppelnäringsidkare kan hänvisas lill förarbetena till lagen om otillböriigmarknadsföring och beträffande begreppel marknadsföring lill vad som haranförts vid rubriken till den nya lagen. Uttrycket vara, tjänst eller annannyttighet har behandlats under 2 §. förslag innebär alt skyldighelatt lämna information skall kunna föreskrivas om det är av väsentlig betydelsefrån konsumentsynpunkt att informationen tillhandahålls. Avsikten äruppenbariigen atl föreskrifter skall utfärdas så snart ett inle heltobetydligt behov föreligger och inle bara i sådana fall som är särskillallvariiga. anser jag kommer bättre lill uttryck genom formuleringen attinformalionsföreskrifter skall ha särskild betydelse frän konsumentsynpunkt. Dekonsumentinlressen som här avses är privatpersoners intressen i samband medförvärv och liknande av nylligheter för enskilt bruk. Enligt utredningsförslaget skulle vidare föreskriftavse informalion rörande vara eller tjänst "som utbjuds lillkonsumenl". Denna bestämning har inle lagils med i departementsförslagel,som i stället utgår från begreppet marknadsföring. Beslämmelsen om allinformalionen skall ha särskild be- Prop.1975/76:34 127 lydelsefrån konsumentsynpunki innebär dock au informalionsålägganden kommer all gällaendast nylligheter som erbjuds konsumenlerna. I paragrafens andra stycke anges vilka olika sällatt lämna information som kan föreskrivas. Enligt punkl 1 kan ett åläggandeinnebära atl informalionen skall lämnas genom märkning pä vara ellertillhandahållas på säljslälle i annan form, l. ex. genom skyilar, faklabladeller liknande. Med säljslälle avses såväl fasta butiker som mera tillfälligaplatser där nylligheter säljs eller hyrs ut. Vid t. ex. hemförsäljning utgörvarje presumtiv kunds bostad ell säljslälle. Enligl punkl 2 kan åläggande ocksåinnebära all informalionen skall las upp i annonser eller andra framställningarsom näringsidkaren använder vid marknadsföringen. En sådan skyldighel är relativi den meningen atl den får beiydelse endasl i den män näringsidkaren väljer allanvända sig av sådana marknadsföringsmeioder som åläggandel gäller.Näringsidkaren kan sålunda inte åläggas all i sin marknadsföring använda annonseller annan framställning med ett av domslolen bestämt innehåll. Med uttrycketandra framställningar åsyftas inle bara skriftliga meddelanden såsom affischeroch massdistribuerad direktreklam utan också exempelvis demonstrationer ochreklamfilmer. I regel blirdet framställningar som riklas till en större krets,men i undantagsfall kan föreskrifter också meddelas rörande innehållet ipersonliga säljbrev eller muntlig argumentation vid försäljning i hemmen ellerper telefon. Punkl 3 i andra siyckei innebär all näringsidkarekan åläggas all i viss form lämna informalion till konsumenl sbm begär del. Ensådan föreskrift kan användas som komplement lill en föreskrift om skyldighelall lämna informalion på säljstället eller i annonser o. d.