prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — Lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) Härigenom föreskrives att 3 kap. 8 § skadeståndslagen (1972:207) skall ha nedanangivna lydelse. Föreslagenlydelse 3 KAP. Bestämmelsernai detta kapitel gäller ej i fråga om sådan skada i följd av trafik medmotorfordon som vållats av fordonets förare, i den mån ersättning för skadanskall utgä enligt lagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon ellerskall utges antingen av någon som i egenskap av fordonets ägare är ansvarigför skadan-men enligt 4 § nämnda lag är befriad från trafikförsäkringsplikteller av staten enligt lagen (1939:776) med vissa bestämmelser rörandetrafikförsäkring å motorfordon, som nyttjas av staten m. m. Bestämmelsernai detta kapitel gäller ej i fråga om sådan skada i följd av trafik medmotordrivet fordon som vållals av fordonets förare, i den mån trafikskadeersättningkan utgå för skadan enligt trafikskadelagen (1975:000). Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1967:663) om tillägg till vissatrafiklivräntor Härigenomföreskrives att 15 § lagen (1967:663) om tillägg till vissa trafiklivräntorskall ha nedan angivna lydelse. Deförsäkringsanstalter, som meddelar trafikförsäkring, svarar solidariskt förkostnader som uppstår till föfld av att tillägg till traflklivräntor utgårenligt denna lag. Desammanlagda kostnader för tillägg som uppstått fördelas mellananstalterna i förhållande till de belopp som dessa under närmast föregåendekalenderår uppburit i för direkt tecknade trafikförsäkringar. De sammanlagda kostnader för tillägg som uppstått underett år fördelas mellan anstalterna i förhållande till beloppen av de premierför direkt tecknade trafikförsäkringar som för var och en av dem belöper pånäst föregående kalenderår. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift Härigenomföreskrives i fråga om lagen (1972:435) om överlastavgift dels att i 8 a §'orden "Kungl. Maj:t" skall bytas ut mot "regeringen", delsatt 7 och 9 §§ skall ha nedan angivna lydelse. Överlastavgiftpåföres för bil, ägaren, och för släpvagn, ägaren av den bil som släpvagnendragés av. 1 fråga om bil som innehas på grund av avbetalningsköpanses innehavaren som ägare. Brukas bil av någon som är skyldig att ersätta skada enligt6 eller 7 § lagen (1916:312) angående ansvarighet för skada i följd avautomobUtrafik, anses brukaren som bilens ägare. 1 fråga om bil som innehas på grund av avbetalningsköpanses innehavaren som ägare. Innehas bil med nyttjanderätt, anses innehavarensom ägare, om han har befogenhet att bestämma om förare av bilen eller anlitarannan förare än ägaren har utsett. Brukar någon annans bil utan lov, påföres brukarenöverlastavgiften. Bestämmelsernai 6, 8, 31, 32 och 43 §§ vägtrafikska t leförordningen (1973:601) äger motsvarandetillämpning på överlastavgift. Denna laggäller ej i fråga om fordon som ärregistrerat i militära fordonsregistret, brukas avkrigsmakten enligt skriftligt avtal med militär myndighet, Bestämmelsernai 6, 8, 30-32 och 43 §§ vägtrafikskattelagen (1973:601) äger motsvarande tilllämpningpå överlastavgift. Denna lag gäller ej i fråga om fordon som ärregistrerat i militära fordonsregistret, brukas avförsvarsmakten enligt skriftligt avtal med militär myndighet, ' Senaste lydelse 1974:292. är taget i anspråk med nyttjanderätt enligt allmännaförfogandelagen (1954:279), rekvisilionsla-gen (1942:583),beredskapsförfo-gandelagen (1942:584) eller civilförsvarslagen (1960:74). 'ar taget i anspråk med nyttjanderätt enligt allmännaförfogandelagen (1954:279), rekvisitionslagen (1942:583),beredskapsförfo-gandelagen (1942:584) eller civilförsvarslagen (1960:74). Denna lag träder i kraft, såvitt avser 8 a och 9 §§ envecka efter den dag, då lagen enligl uppgifl på den utkommit från trycket iSvensk författningssamling, och i övrigt . Lag om ändring i vägtrafikskattelagen (1973:601) Härigenomföreskrives att 35 § vägtraflkskattelagen (1973:601)' skaU ha nedan angivnalydelse. Brukasfordon utan lov eller av någon som enligt 7 § lagen (1916:312) angåendeansvarighet för skada i följd av automobUtrafik är förpliktad att ersättaskada dömes i ägarens ställe sådan brukare enligt 34 §. Den som brukar annans fordon utan lov dömes i ägarensställe enligt 34 §. Delsamma gäller den som innehar fordonet med nyttjanderättoch har befogenhet att bestämma om förare av fordonet eller anlitar annanförare än ägaren har utsett. Denna lag träder i kraft . ' Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:869. Prop.1975/76:15 18 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , , , ,. Föredragande: statsrådet . Lagrådsremiss beträffande ersättning vid trafikskada. Frågan om ersättning för skada i följd av trafik medmotorfordon har varit underkastad särskild reglering genomlagstiftning om skärpt skadeståndsansvar i förening med obligatoriskansvarsförsäkring. Reglerna härom återfinns i lagen (1916:312) angåendeansvarighet för skada i följd av automobiltrafik (bilansvarighetslagen) ochlagen (1929: 77) om trafikförsäkring å motorfordon (trafikförsäkringslagen). Förslagtill en reformering av denna lagstiftning har fldigare lagts fram vid någratillfällen. Sålunda föreslogs 1938 avgivet betänkande (SOU 1938:27) enny traflkförsäkringslag efter delvis nya principer. Förslaget ledde dock endasttill mycket begränsade lagändringar. Är 1957 lade bilskadeutredningen ibetänkandet (SOU 1957:36) Traflkförsäkring fram förslag flll ny lag omtrafikförsäkring. Förslaget har ej föranlett lagstiftning. Vidtillkomsten av skadeståndslagen (1972:207) framhöll föredragandedepartementschefen (prop. 1972:5) att gällande regler om trafikskade-ansvarethar vissa brister. En reformering av regierna borde emellertid enligtdepartementschefen anstå i avbidan på att det då pågående arbetet på nyaallmänna regler om skadestånd vid personskada hade slutförts. Förslag tillsådana regler har förelagts (prop. Genom rekommendation nr 24/1973 hemställde Nordiska rådetflU regeringarna i , , och att låta undersöka om detvar ändamålsenligt och möjligt att genomföra en utvidgning avtrafikförsäkringen till att i viss omfattning täcka även ersättning till ägare Prop.1975/76:15 19 och förare av motorfordon. 1 skrivelse tilljustitiedepartementet har trafikförsäkringsföreningen lagtfram vissa konkreta förslag till en reformering av det nuvarandeersättningssystemet vid trafikskada. tillkallades i en särskildsakkunnig' för alt se över lagstiftningen om ersättning vid trafikskada ochtrafikförsäkring. Den sakkunnige, som har antagit namnettrafikskadeutredningen, har avlämnat betänkandet (SOU 1974:87)Traflkskadeersätlning. De lagförslag som innefattas i betänkandet torde fåfogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts avjustitiekanslern (), riksåklagaren (), , ,försvarets civilförvaltning (FCF), , postverket,, (), statens vägverk, statenstrafiksäkerhetsverk, luftfartsverket, bilregisternämnden, statskontoret,generaltuUstyrelsen, försäkringsinspektionen, konsumentombudsmannen (KO),, i ,yrkesskadeförsäkringskommittén, leasingutredningen, försäkringsrättskommittén,, , i (LO), (), akademikers centralorganisation(), , , , traflkbilägaresriksorganisation, , ,, , , , Kungl. automobilklubben (KAK),(), (),Cykel- och mopedfrämjandet (CMF) samt motorcyklisterscentralorganisaflon (SMC). Yttranden över betänkandet har dessutom inkommit frånStatsanställdas förbund, Försäkringsbolaget , Aktionsgruppen motMC-olyckor och Frivilliga motorcykelkårens riksförbund. £n sammanställning av remissyttrandena torde få fogas tillprotokoUet i detta ärende som bilaga 2. Experter: direktörerna samt advokaten ochdirektören . Prop.1975/76:15 20 För skadeståndsansvar i allmänhet gäller i svensk rätt dens. Denna regel, som återfinns i 2 kap. 1 § skadeståndslagen(1972:207), innebär att den som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar person-eller sakskada skall ersätta skadan. Culparegeln gäller i och för sig också ifråga om skador som uppkommer vid trafik med motorfordon. På detta område haremellertid de skadelidande ett förstärkt skydd genom särskildlagstiftning. Genomlagen (1916:312) angående ansvarighet för skada i följd av automobiltrafik(bilansvarighetslagen) har skadeståndsansvaret för förare, ägare och, i vissafall, brukare av motorfordon skärpts utöver vad som gäller enligt culparegeln.I fråga om förarens vållande har bevisbördan kastats om till den skadelidandesfördel. För att undgå ersättningsskyldighet måste föraren visa att han intehar förfarit uppsåtligt eller vårdslöst (s. k. presumtionsansvar). Härigenomuppnås i praktiken nästan samma effekt som om föraren hade haft ett objektivtansvar, dvs. ett ansvar som inte är beroende av uppsåt eUer vårdslöshet. Ocksåägaren har ett ansvar med omkastad bevisbörda för skada som har uppkommit iföljd av trafik med hans fordon. De skadelidandes rätt till skadestånd garanteras genomtvingande bestämmelser om obligatorisk trafikförsäkring. Sådana bestämmelserflnns i lagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon (trafikförsäkringslagen).Beträffande vissa fordon, som inte omfattas av trafikförsäkringsplikten,garanteras ersättning genom bestämmelser i andra lagar. 2.2 Trafikansvar enligt bilansvarighetslagen 2.2.1 Bilansvarighetslagens tillämpningsområde Bilansvarighetslagen är tillämplig på skada som i följd avtraflk med automobil tillfogas annan person än föraren eller sådan egendom sominte befordras med fordonet (2 § första stycket). Med "automobil" avses enligt 1 § tre slag avfordon, nämligen dels motordrivet fordon som är inrättat huvudsakligen för attsjälvständigt nyttjas till person- eller godsbefordran, dels motordrivet fordonsom är inrättat huvudsakligen såsom dragfordon för annat fordon eller förarbetsredskap och är försett med gummihjul, dels annat motordrivet fordon somär konstruerat för eller utan svårighet kan ändras till en hastighetöversflgande . Med fordonförstås varje anordning på hjul, band eller medar som är inrättad för färd påmarken och inte löper på skenor. Till automobil i bilansvarighetslagensbemärkelse är inte att hänföra luftfartyg eller motordrivet fordon som äravsett att föras av gående. 1975/76:15 21 Uttrycket skada "i följd av trafik" medautomobil har i rättspraxis tolkats vidsträckt. Trafik anses föreligga så snarten bil har kommit i rörelse, oavsett om motorn har varit i gång eller inte.Även skada som uppkommer när en bil står helt stilla har ibland ansetts vara enföljd av trafik med bilen. En sådan bedömning har skett när skadan inträffat isamband med att bilen använts för sitt ändamål, exempelvis när skadan harorsakats av atl en bildörr öppnats efter parkering av bilen. Någon lokalbegränsning avses inle med uttrycket skada i följd av trafik med automobil.Även skada som orsakats av traktor ute på en åker eller av personbil inne i enverkstadslokal kan räknas som trafikskada i bilansvarighetslagens mening. 2.2.2 Ansvarssubjekt enligt bilansvarighetslagen Som förut nämnts kan skadeståndsskyldighet med anledningav skada i följd av trafik med automobil uppkomma för tre kategorier, nämligenför fordonets ägare, förare eller brukare. Enligt 2 §första stycket kan ägaren oberoende av eget vållande bli ansvarig för skada somhar uppkommit i följd av traflk med bilen. Han kan undgå ansvarighet endastgenom att visa att skadan varken har orsakats av bristfällighet på bilen ellerhar vållats av föraren. Kan ägaren inte bevisa att bilen inte har varitbristfällig inträder ansvar, om han inte lyckas föra bevisning om attbristfälligheten helt saknat betydelse för skadans uppkomst. Skadeståndsansvaret för föraren vilar enligt 2 § tredjestycket på culparegeln, men också har är bevisbördan omkastad. Föraren är nämligenlika med ägaren skyldig att ersätta skada i följd av trafik med fordonet, omdet inte framgår av omständigheterna att föraren inte har varit vållande tillskadan. Däremot bär föraren inte något ansvar för skada som har orsakats avbristfällighet pä fordonet, såvida inte bristfälligheten kan tillräknas honomsom vållande. Också brukaren bär i vissa fall ansvar enligtbilansvarighetslagen. Brukar någon olovligen annans fordon svarar han enligt 6§ i stäUet för ägaren för skada som inträffar under brukandet. Solidarisktansvar för ägaren och den som lovligen brukar fordonet uppkommer enligt 7 § itvå typfall. Det ena kännetecknas av att brukaren innehar fordonet mednyttjanderätt och har befogenhet att anstäUa förare av bilen. Det andra falletutmärks av att brukaren innehar bilen med nyttjanderätt utan sådan befogenhetmen ändå anlitar en förare som inte är anställd av ägaren. Om brukaren anlitaren av ägaren anställd förare har han däremot inte något ansvar enligtbilansvarighetslagen. Om både ägare och förare är ersättningsansvariga enligt 2§ skall ansvaret enligt 3 § fördelas mellan dem efter vad som prövas skäligtmed hänsyn till omständigheterna. Om ägare eller förare bär culpaansvar, dvs.är bevisligen vållande till skadan, får han ensam svara för skadan även om denandre bär trafikansvar enligt bilansvarighetslagen därför att han inte kan visasig fri från vållande. Fördelningsregeln i 3 § tillämpas med andra Prop.1975/76:15 22 ord inte i den situationen. Regeln är inte hellertillämplig vid skada i följd av traflk med motorfordon som ägs eller nytflas avstaten. Detta berörs närmare i avsnitt 2.3. Ägare eller annan som har utgett ersättning enligtbilansvarighetslagen har enligt 11 § regressrätt mot den som har vållat skadan. 2.2.3 Ansvaret enUgt 2 § bUansvarighetslagen Ansvaret enligt 2 § omfattar både person- och sakskada.Ett undantag gäller dock för personskada som tillfogas föraren. Vidare gällerett undantag för skada på själva fordonet samt för skada på egendom sombefordras med fordonet oavsett om egendomen tillhör fordonets ägare ellerförare eller en tredje man. 1 dessa fall utgår alltså inte någon ersättningenligt bilansvarighetslagen. 1 fråga om förarens rätt att få ersättning avägaren för personskada gäller i stället allmänna utomobliga-toriska eller, ivissa fall, kontraktsrättsliga skadeståndsregler. Detsamma är falletbeträffande ägarens rätt att få ersättning av föraren för skada på fordonetresp. rätten för ägare av befordrad egendom att av fordonsägaren eller förarenfå ersättning för skada på den befordrade egendomen. De ulomobligatoriskaregler som kan bli tillämpliga är de allmänna bestämmelserna om vållandeansvari 2 och 3 kap. skadeståndslagen. För personskada utgår ersättning enligt 2 §bilansvarighetslagen till såväl passagerare i fordonet som personer utanfördetta, t. ex. fotgängare och cyklister. Även fordonets ägare har rätt tillersättning av fordonets förare för sådan skada, vare sig han färdas sompassagerare i del egna fordonet eller befinner sig utanför detta. Att ägarensjälv bär presumtionsansvar för skador som fordonet orsakar leder emellertidtill att han som skadelidande i princip har en mer inskränkt ersättningsrätt änandra skadelidande. I försäkringsbolagens skaderegleringspraxis tordeemellertid ägaren numera regelmässigt tillerkännas fullt skadestånd förpersonskada, under förutsättning att han inte själv har varit medvållande ochpå den grund får jämkning av skadeståndet. En skadelidande tredje man, dvs. annan än fordonets ägareeller förare, har samma rätt till ersättning för sakskada som för personskada.Det kan gälla skador på byggnader, trafikanordningar, cyklar, en cyklists ellerfotgängares kläder eller andra tillhörigheter eller skador på gröda eller annanväxtlighet etc. Den skadelidandes medvållande kan enligt 2 § andra stycketförsta punkten leda till jämkning av skadeståndet enligt de grunder som gällerinom skadeståndsrätten i allmänhet. Enligt 2 § andra stycket andra punktenskall underlåtenhet att använda bilbälte eller skyddshjälm inte tillräknas denskadelidande som vällande. Av medvållanderegeln har i rättspraxis analogivisansetts följa, att den som lider skada i en situation där han själv bärtrafikansvar enligt 2 § måste räkna med att hans anspråk mot skadevållaren kansättas ned. Om t. ex. en fotgängare genom vårdslöshet har orsakat skada på enbil, kan bilägaren få flnna sig i att det skadestånd som åläggs fotgängarenjämkas eller att denne t. o. m. helt Prop.1975/76:15 23 befrias från ansvar. Jämkning av detta slag anses kunnaske även när bilisten riktar anspråk mot annat subjekt än medtrafikant, t. ex.väghållare. Bär den mot vilken anspråket riktas själv strikt ansvar t. ex.innehavare av luftfartyg - får bilisten enligt rättspraxis också räkna medjämkning på grund av sitt skärpta trafikansvar. Om skada uppkommer i följd av trafik med två eller fleramotorfordon under sådana förhållanden att ägare och förare av de inblandadefordonen bär presumtionsansvar för skadan enligt 2 §, svarar de enligt 5 §första stycket solidariskt för skadeståndet. Beträffande skador som tillfogasfordonens ägare eller förare gäller dock särskilda regler enligt 5 § andrastycket (se avsnitt 2.2.4). När solidariskt skadeståndsansvar föreligger enligt 5 §första stycket, fördelas det slufliga ansvaret mellan ägare och förare på ömsesidor enligt särskilda föreskrifter i detta lagrum. Huvudregeln är attfördelningen skall ske efter vad som finnes skäligt med hänsyn tillomständigheterna. Men om det föreligger vållande vid förandet av fordonet pånågondera sidan och det inte kan styrkas sådant vållande på den andra sidan,skall den förra sidan i förhållande till den senare vidkännas helaersättningen. Kan vållande inte styrkas på någondera sidan eller föreliggervållande på båda sidor och fördelningen sålunda skall ske på grundval av enskälighetspröv-ning, resulterar denna i praktiken regelmässigt i enlikafördelning av ersättningsansvaret. Framför allt i fall då vällande styrkspå båda sidor men även när båda sidor bär presumtionsansvar kan emellertidannan fördelning bli aktuell med hänsyn till graden av vållande på ömse sidoreller andra särskilda omständigheter. Det är att märka att frågan huruvidabristfällighet pä något av de inblandade fordonen har medverkat till skadaninte tillmäts någon betydelse vid bestämmande av ersättningsansvaretsfördelning enligt 5 § första stycket, såvida inte bristfälligheten kantillräknas föraren eller ägaren av det .bristfälliga fordonet som vållande. 2.2.4 Ansvaret för kollisionsskador enligt 5 § andrastycket bilansvarighetslagen Frågan om rätt för ägare eller förare av ett motorfordonsom kolliderar med annat motorfordon att få skadestånd av ägare och förare avdet andra fordonet är som förut nämnts underkastad särskild reglering i 5 §andra stycket. Dessa bestämmelser gäller såväl person- som sakskada. 1 frågaom sakskada har bestämmelserna praktisk betydelse framför allt när det gällerskador på de inblandade fordonen och på egendom som befordras med dem ochtillhör resp. ägare eller förare. Men bestämmelserna är i och för sigtillämpliga också på skador som tillfogas ägares eller förares egendom utanförfordonen. Vidare avser bestämmelserna inte bara egentliga kollisionsfall utanvarje situation där ägare eller förare av ett motorfordon har lidit skada iföljd av trafik med det egna fordonet och annat motorfordon. 1975/76:15 24 Reglerna i 2 § om presumtionsansvar är i och för sigtillämpliga också i fråga om sådana kollisionsskador som det nu är fråga om.Bestämmelserna i 5 § andra stycket innebär emellertid att den skadelidandeägaren eller föraren får tåla jämkning eller helt bortfall av sin ersättning istörre omfattning än som följer av den allmänna regeln i 2 § andra stycket omjämkning på grund av styrkt medvållande. Underlåtenhet av föraren att användabilbälte eller skyddshjälm skall dock enligt 5 § andra stycket andra punkteninte tillräknas honom som vällande. Huvudregelnenligt 5 § andra stycket är att ersättning skall jämkas efter vad som finnesskäligt, om det inte framgår av omständigheterna att varken bristfällighet påfordonet på den skadelidande sidan eller vållande vid dettas förande harmedverkat till skadan. Den regeln blir således tUl en böflan tUlämplig, omägare och förare på ömse sidor bär endast presumtionsansvar. Men den blir ocksåtillämplig om det visas att vållande till skadan föreligger på båda sidor elleratt bristfällighet på fordonet på ömse sidor eller på den ena sidan harmedverkat till skadan utan att våUande kan visas på någondera sidan. Visasbristfällighet föreligga bara på det ena fordonet och kan vållande inte styrkaspå någondera sidan blir dock regeln om skälighetsprövning tillämplig bara underförutsättning att den sida där bristfällighet ej kunnat visas inte har lyckatsföra bevisning om att varken bristfälligliet på fordonet på den sidan ellervållande vid dettas förande har medverkat till skadan. Skälighetsprövningenleder i praktiken regelmässigt till att jämkning sker till hälften av fullersättning. Hänsyn till graden av vållande på ömse sidor eller andra särskildaomständigheter kan dock föranleda en annan jämkningskvot. Omemellertid vållande till skadan visas föreligga på någondera sidan men det intevisas att den andra sidan är vållande, skall den förra sidan i förhållande tillden senare bära hela skadan. Detta gäller även om den senare sidan inte lyckasföra bevisning om att varken bristfällighet på fordonet på den sidan ellervållande vid dettas förande har medverkat tiU skadan. Detsamma är fallet, omdet visserligen kan visas att bristfällighet på fordonet på den sidan harmedverkat till skadan men detta inte kan tillräknas ägare eller förare på densidan som vållande. Vållande pä den ena sidan slår med andra ord utbristfällighet på fordonet på den andra sidan som ansvarsgrund. För en skadelidande ägares vidkommande innebär dessabestämmelser s. k. passiv identifikation, dvs. ägaren tillräknas vållande avföraren av hans fordon som om han själv hade varit vållande. Bestämmelserna i 5 § andra stycket medför att, när i följdav trafik med två eller flera fordon förare eller ägare på ömse sidor har liditskada, ersättning i någon omfattning praktiskt taget alltid utgår frånmotsidan. Det är bara när ägare och förare på ömse sidor lyckas bevisa, attskadan inte har orsakats vare sig genom bristfällighet på fordonet eller genomvållande vid förandet av detta, som vardera sidan får bära sin skada. 1praktiken uppkommer dock nästan aldrig en sådan situation. Ofta leder reglernatill att ersättning skall utges från ömse sidor. Detta blir så gott 1975/76:15 25 som alltid fallet när båda sidor bär presumtionsansvar.Detsamma gäller i princip också när det visas att förarna på ömse sidor harvarit vållande. Dessa situationer är också de vanligast förekommande. Om t. ex.vid en kollision mellan bilarna A och B båda förarna har varit vållande ellervåUande inte kan styrkas på någondera sidan samt skadan på bilen A uppgår till1 . och skadan på bilen B belöper sig till , skall ägare ochförare av bilen A betala I . till ägaren av bilen B som ägareoch förare av bilen B skall betala . till ägaren av bilen A. Påmotsvarande sätt regleras eventuell personskada som har tillfogats ägare ellerförare av bilen A resp. bilen B. 2.3 Skadeståndsansvar för förare av statliga fordon Enligt förordningen (1946:175) med vissa bestämmelserrörande skadeståndsskyldighet för förare av motordrivet fordon, som tillhöreller nytflas av staten, får staten i princip inte utkräva ersättning avfordonets förare. Undantag gäller bara om föraren under färden har gjort sigskyldig till grov vårdslöshet i trafik, rattonykterhet eller rattfylleri ellerom han har orsakat skadan uppsåfligen eller genom grov vårdslöshet eller brukatfordonet utan lov. Detta innebär att den särskilda regeln i 3 § bilansvarighetslagenom fördelningen av ägares och förares skadeståndsskyldighet enligt 2 §bilansvarighetslagen inte kan tillämpas vid skada i följd av trafik medmotorfordon som ägs eller nyttjas av staten. Staten kan ju över huvud tagetinte rikta återkrav mot föraren när denne bär endast presumtionsansvar. 1 de fall när staten inte får utkräva ersättning avföraren kan denne -om den skadelidande har krävt honom på skadestånd - sökaåter av staten vad han har utgett i skadestånd, i den mån staten är skyldig attersätta skadan.