prop · FZ0356 · 1975-12-31 00:00:00 — Prop.1975/76:56 12 änvad som betingas av redan genomförda eller pågående utbyggnader eller av vissagivna tillstånd. Inom var och en av tre regioner avses ett virkesråd upprättasför information och samråd främst rörande virkesbehov och virkestillgång.Enligt domänverket bör utredningen närmare studera hur den nämndaöverenskommelsen fungerar i praktiken. Länsstyrelseni anser att frågan om skogsindustrins möjligheter att ekonomisktoch sysselsättningsmässigt möta en krympande råvarutillgång bör övervägasgrundligt av utredningen. Enligt I bör deregionala aspekterna beaktas i utredningens fortsatta arbete. iKronobergs län anser att det är önskvärt att industrins kapacitet ochinriktning utvecklas så att varje region blir självförsörjande med råvara ochdärmed onödiga transporter undviks. i anser attdet bör ske en förskjutning av skogsindustrins lokalisering till inlandet. Skogsutredningensuppfattning att det är av stor vikt att fortlöpande m e -todiska studier rörandeskogsproduktion och virkeskonsumtion möjligt kan sättas igång delas avsamtliga remissinstanser. Densvenska skogsindustrin har, särskilt , expanderat isnabb takt. Massaindustrin har ökat sin totala produktion från 5 milj. ton år1960 till närmare 10 milj. ton . Produktionen av avsalumassa har samtidigtökat betydligt, från 3,2 milj. ton till 5,1 milj. ton år 1974.Produktionen av sågade trävaror har stigit med ca 6 milj. m"till omkring 14 milj. m'. Även produktionen inom skivindustrin har ökat starkt. 1960-taIetutmärktes av en omfattande strukturomvandling inom skogsindustrin.Omvandlingen tog sig uttryck i bl. a. ett stort antal nedläggningar av äldreproduktionsenheter. Denna utveckling var särskilt markant under 1960-taletssista hälft då ca 25 massaproducerande anläggningar las ned. De nedlagdaenheterna var i regel små. Sammantaget försvann dock genom nedläggningarna enkapacitet på totalt närmare 900 000 årston massa. Nedläggningarna har fortsattunder . Nedläggningstakten har dock varit betydligt lägre än under1960-talet. Ett mindre antal, i regel stora anläggningar, har tillkommit sedanår 1960. Inomsågverksindustrin har skett ett stort antal nedläggningar. Antalet sågverk harsålunda minskat med ca 3 000. Nedläggningarna haruteslutande berört småsågar med en produktion under 2 500 m' sågade trävarorper år. beräkningar överstiger skogsindustrins nuvarande förbrukningav vedråvara betydligt vad som f n. kan bedömas vara Prop.1975/76:56 13 möjligtatt på läng sikt erhålla ur de svenska skogarna. Detta förhållande kommergivetvis att ytterligare förstärkas om de utbyggnadsplaner förverkligas somhar tillkännagetts. Motbakgrund av osäkerheten i framtidsbedömningen beträffande såvälråvarutillgångarna som de strukturella konsekvenserna av olika utbyggnadsalternativför skogsindustrin, tillkallade chefen för industridepartementet i slutet av år1973 ett särskilt branschråd tor skogsindustrin. Avsikten var att därigenom få tillstånd ett löpande samråd mellan berörda samhällsorgan, företagen och deanställda angående branschens problem. skall systematiskt följautvecklingen inom skogsindustrin, främst i ett längre perspektiv. I dettasyfte har inom rådet bl. a. byggts upp ett informationssystem, där uppgifterangående förväntad investerings-, sysselsättnings- och finansieringsutvecklingkontinuerligt hämtas in från i första hand företagen inom massa- ochpappersindustrin. Mot bakgrund av detta underlag förs inom rådet diskussionerangående den framtida efterfråge-, råvaru- och strukturutvecklingen. I engemensam skrivelse till chefen för industridepartementet ställer ,, ,och krav på skärptanäringspolitiska insatser på skogsområdet. I skrivelsen sägs bl. a. att ävenom en överenskommelse om frivillig begränsning av råvaruförbrukningen kan kommatill stånd inom branschen, är den tidsbegränsad, genom att den gäller endastfram till , och atl det är oklart vad som skall inträffadärefter. De fackliga organisationerna ställer krav på en långsiktig planeringför skogsnäringen. 1skrivelsen understryks att man inte eftersträvar en statlig detaljplanering avskogsföretagen. Vad som avses är en statlig ramplanering med syfte att hållaexpansionen i skogsindustrin inom gränserna för ett uthålligt skogsbruk ochhindra en så snabb strukturomvandling att det uppstår allvarliga sysselsättningsproblemoch regional obalans. Denna ramplanering bör enligt de fackliga organisationemainriktas på tre huvuduppgifter, nämligen ett långsiktigt skogligt handlingsprogram,ett långsiktigt strukturprogram och regeringsprövning av varie störreutbyggnadsprojekt. 3Prövning enligt 136 a § byggnadslagen Somett led i den fysiska riksplaneringen lade fast vissariktlinjer för hushållningen med landets mark- och vattentillgångar. I sambandhärmed infördes fr. o. m. bestämmelser om en nyprövningsordning för industriell eller liknande verksamhet som är av väsentligbetydelse för hushållningen med landets samlade mark- och vattentillgångar.Föredragande departementschefen anförde i detta sammanhang att det varangeläget att åstadkomma en bättre samordning av de olika beslutsprocesser somföregår industrietableringar. Prop.1975/76:56 14 prövningsförfarandetskulle vara provisoriskt i avvaktan på en mer samlad översyn avprövningssystemet. Syftet med ändringen inskränkte sig därför till atttillgodose det mest framträdande samordningsintresset, nämligen en samordningmellan miljöskyddslagen (1969:387, omtryckt 1972:787, ändrad senast 1975:727)(ML) och BL (prop. 2 och 3, CU 1972:35, rskr 1972:348). Genomriksdagens beslut med anledning av regeringens proposition omenergihushållning m. m. 2, CU 1975:28, rskr 1975:203)kompletterades bestämmelsema så att de fr. o. m. omfattar ävenverksamhet som är av väsentlig betydelse för hushållningen med energi. Bestämmelsemafinns införda i 136 a § BL. Enligt136 a § BL skall tillkomsten och lokaliseringen av industriell eller liknandeverksamhet, som är av väsentlig betydelse för hushållningen med energi ellermed landets samlade mark- och vattentillgångar, prövas av regeringen i denomfattning som sägs i lagrummet. Sålunda skall nyanläggning av de verksamhetersom anges i paragrafens andra stycke alltid prövas om regeringen inte för visstfall medger undantag från prövningsskyldigheten. Dessa verksamheter är jäm- ochstålverk, metallverk och ferrolegeringsverk, sågverk med en åriigproduktionskapacitet överstigande 50 000 m' sågade trävaror, träsliperi,pappersbruk och cellulosafabrik, fabrik för framställning av oorganiska ellerorganiska kemikalier eller av petrokemiska produkter i övrigt, fabrik förraffinering av råoljor, atomkraftanläggning, anläggning för upparbetning avatombränsle, ångkraftanläggning och annan anläggning för eldning med fossiltbränsle med tillförd effekt överstigande , fabrik för framställningav gödselmedel, cementfabrik. Utvidgningav de i 136a§ BL andra stycket angivna verksamheterna och nyanläggning ellerutvidgning av andra verksamheter som är av väsentlig betydelse förhushållningen med energi eller med landets samlade mark-och vattentillgångarskall prövas om regeringen beslutar därom i det enskilda fallet. Det åliggerstatsmyndighet att till regeringen anmäla att beslut om prövning enligt 136 a SBL bör övervägas om myndigheten bedömer att tillkomsten eller lokaliseringen avviss verksamhet är av väsentlig betydelse för hushållningen med energi ellermed landets samlade mark- och vattentillgångar eller finner att tveksamhet kanråda i detta hänseende (jfr. SFS 1975:807). Sådan anmälan skall göras närmyndigheten har fått kännedom om att förberedelser vidtas för nyanläggningeller utvidgning av ifrågavarande slag av verksamheter. Regeringensställningstagande till fråga om en verksamhet skall prövas enligt 136 a S BLsker med utgångspunkt i de av statsmakterna fastlagda riktlinjerna förhushållning med mark och vatten och för energihushållning (prop. 1975:30, bil.1, NU 1975:30, rskr 1975:202). Prövning enligt 136a tj BL kan sålunda bara skebeträffande sådan verksamhet som är av väsentlig betydelse för hushållningenmed energi eller med landets samlade mark-och vattentillgångar. Nyetableringeller utvidgning av en verksamhet som inte är av denna arl, men som del kanfinnas anledning att bedöma från Prop.1975/76:56 15 andrautgångspunkter, t. ex. behovet av att hushålla med en viss råvara, kan således inteprövas enligt detta lagrum. Vad gäller skogsindustri innebär detta att prövningkan ske bara av sådana utbyggnader som är av den "angivna betydelsen. Tillkomstenav en råvarukrävande anläggning som prövas enligt 136 a § BL i den nuvarandelydelsen kan emellertid förhindras av råvaruskäl. Vid sitt ställningstagande itillståndsfrågan skall regeringen enligt förarbetena nämligen göra en allsidigoch övergripande bedömning, varvid även bl. a. arbetsmarknadspolitiska ochregionalpolitiska synpunkter, frågor om råvarutillgång osv. skall beaktas (prop.1972:111, bil. 2, s. 361 och 362). Ioktober 1973 meddelade regeringen att ställningstagande till inte avgjordaansökningar enligt 136 a tj BL rörande massa- och pappersindustri t. v. skulle anståi avvaktan på att de långsiktiga konsekvenserna för skogsnäringen av en ytteriigareökning av virkesförbrukningen kan bedömas. F. n. föreligger åtta ansökningarom utbyggnader av massaindustri. Ökningenav råvaruförbrukningen för dessa utbyggnader är ca 5 milj. m. Itillståndsbeslut kan regeringen föreskriva villkor av olika slag. I tillståndsbeslutetmåste verksamheten preciseras till art och omfattning. Prövningsgrundernaenligt 136 a § BL gör det möjligt för regeringen att föreskriva villkor medavseende på hushållningen med energi och med landets samlade mark- ochvattentillgångar. Regeringen har möjlighet att bestämma den tillåtna verksamhetensart och omfattning också med hänsyn till bl. a. de försiktighetsmått som skalliakttas från miljöskyddssynpunkt. Enligt136 a § BL sjunde stycket kan tillstånd vidare förenas med villkor förtillgodoseende av allmänna intressen. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt4 kap. 18 § fjärde stycket vattenlagen (1918:523). En liknande bestämmelsefinns också intagen i 19 § ML. Med dessa bestämmelser avses särskilda villkorsom syftar till att tillgodose allmänna intressen, vilka annars inte skullekunna kompenseras. Det kan röra sig om åläggande för sökanden att betalapenningbelopp eller vidta åtgärder såsom kompensation för skador men kan ocksåavse åtgärder av skadeförebyggande natur. Regeringensbeslut enligt 136 a § BL är bindande för den fortsatta prövningen enligt BLoch ML. Det ankommer på att vid prövningenligt ML föreskriva de villkor för verksamheten som krävs frånmiljöskyddssynpunkt i den mån frågan inte är reglerad genom regeringens beslut. I45 § 3 ML finns bestämmelser om straffansvar för den som åsidosätter villkoreller föreskrift som har meddelats i tillståndsbeslut enligt ML. Enförutsättning för straffbarhet är att avvikelsen kan kränka allmän ellerenskild rätt. Ansvarsregeln i 45 § 3 ML omfattar bl. a. dem, som åsidosättersådana särskilda villkor som regeringen med stöd av 19$ ML har meddelat för atttillgodose allmänna ändamål i bygden. Vid tillkomsten av 136 a § BL togs i BLin en ansvarsregel med motsvarande innehåll. Enligt 147 § BL kan sålundastraffansvar utkrävas av den som åsidosätter villkor som re- Prop.1975/76:56 16 geringenhar meddelat med stöd av 136 a § sjunde stycket, så att allmän rätt kan kränkas.Denna ansvarsregel avser alltså bara de särskilda villkor, som meddelas föratttillgodose allmänna intressen. Beträffande miljöskyddsvillkor som meddelas avregeringen och tas in i beslut enligt ML blir ansvarsbestämmelserna i dennalag tillämpliga. Fleranyanläggningar och större utvidgningar av skogsindustri har kommit underprövning enligt 136 a tj byggnadslagen (1947:385, omtryckt 1972:775, 136 a Sändrad senast 1975:459)(BL). har, bl. a. i avvaktan på bättreunderlag för bedömning av råvaruförsörjningen, tillämpats en stark återhållsamheti fråga om tillstånd till sådana nyanläggningar och utvidgningar. Under desenaste två åren har skogsindustrin presenterat omfattande planer påutvidgningar. Vidare har skogsutredning (Jo 1973:06) i ettdelbetänkande (Ds Jo 1975:1) Virkesbehov och virkestillgång redovisat beräkningaröver de framtida avverkningsmöjligheterna som visar att det kommer att blisvårt att försörja skogsindustrin med inhemsk råvara. Detstår nu klart att det behövs ett samlat näringspolitiskt program för skogsnäringen.Parallellt med skogsutredningens översyn av skogspolitiken pågår därför inomindustridepartementet ett utredningsarbete på det skogsindustriella området. Föratt förutsättningarna för ett näringspolitiskt program inte skall försämraskommer jag i det följande att föreslå sådana ändringar i 136 a tj BL atthushållningen med träfiberråvara blir prövningsgrund. 1 denna fråga har jag samråttmed chefema för jordbruks- och industridepartementen. Våraskogar har kommit att spela en allt större roll som råvarukälla för den svenskaskogsindustrin. I början av detta sekel var industrivirkets andel av årsavverkningarnaknappt . har denna andel ökat till . De årligabruttoavverkningarnas omfattning låg under en lång följd av år på en i stortsett oförändrad nivå av 50 milj. skogskubikmeter (m'sk). Sedan slutet av1950-talet har avverkningarna ökat hastigt och de uppgår nu till över 80 milj. m'skper år. De svenska skogsindustriföretagen har i olikasammanhang redovisat planer på omfattande kapacitetsutbyggnader. Ökningenav avverkningarna har fram till kunnat ske utan att dettotala virkesförrådet i våra skogar har minskat då den åriiga tillväxten harvarit större än avverkningen. har däremot avverkningen igenomsnitt betydligt överstigit tillväxten. Prop.1975/76:56 17 Omhänsyn tas till pågående och kända planerade utbyggnader, vardagsrationaliseringaroch planerade nedläggningar skulle massaindustrins virkesbehov i början av1980-talet vara ca 10 milj. msk högre än . Till detta skall läggas detökade virkesbehov som blir följden av pågående och planerade utbyggnader avsågverken och skivindustrin. Föratt tillgodose dessa behov skullebruttoavverkningarna i landet behöva öka till minst 100 milj. m'sk. 1973års skogsutredning redovisar i sitt delbetänkande beräkningar över de frarnnidamöjliga avverkningsvolymerna med utgångspunkt i skogstill-ståndei ochdet bedömda virkesbehovet . Utredningen har härvid utgått från attskogsskötseln inte intensifieras. Förfinadeberäkningar i vilka hänsyn tas till möjlighetema att öka virkesproduktionenkommer att redovisas i utredningens slutbetänkande som beräknas bli överiämnatunder . Skogsutredningensberäkningar visar bl. a. att den bruttoavverkning om 84 milj. msk, som behövdesför att tillgodose virkesbehovet kan pågå varefter denmöjliga avverkningen minskar till ca 60 milj. m'sk. Detta avverkningsprogram,liksom naturligtvis ett program med ökade avverkningar , kanenligt utredningen inte anses stå i överensstämmelse med riktlinjerna förgällande skogspolitik. Utredningenhar även beräknat den avverkningsnivå som långsiktigt skulle kunna hållassedan avverkningarna fram har tillåtits ligga nivå,dvs. 84 milj. m'sk. Beräkningarna visar att den långsiktiga nivån ligger på ca66 milj. m'sk. Utredningenkonstaterar att den svenska skogsindustrins rävarubehov nu har nått en sådannivå att virkestillgången har blivit en klart begränsande faktor förskogsindustrin. Om industriproduktionen skall kunna behållas på 1973års nivå måste enligt utredningen ett virkesunderskott av 15-20 milj. m'sk perår täckas genom ökad virkesproduktion, bättre utnyttjande av tillgängligråvara eller på annat salt. Flertaletremissinstanser delar utredningens uppfattning att virkestillgången nu är enklart begränsande faktor för skogsindustrin. Några länsstyrelser anser attindustrins expansionsplaner är helt orealistiska. Berörda arbetstagareorganisationeranser att det är nödvändigt att begränsa råvaruuttaget så att ett uthålligt skogsbmkkan upprätthållas. Vidare hemställer de att regeringen i fortsättningen påtarsig en reell uppsikt över utvecklingen inom skogsnäringen i sin helhet dels viastatlig kontroll och styrning av råvaruförbrukningen, dels genom statligövervakning och reglering av utbyggnaden inom skogsindustrin. anför att skogsindustrin, i avvaktan på skogsutredningensslutliga beräkningar, har träffat en överenskommelse som syftar till att fram tillden begränsa virkesförbrukningen till 1973 eller nivåutom i de fall erforderliga tillstånd till industriutbyggnad redan har lämnats.Vidare har inom industrin beslutats att Prop.1975/76:56 18 regionalavirkesråd skall bildas. Virkesråden skall ha till uppgift bl. a. att verka föröverenskommelser mellan virkesproducerande och/eller virkes-förbrukandeorganisationer och företag i syfte att med beaktande av sysselsättningenanpassa skogsindustrins struktur till nya förutsättningar bl. a. med avseendepä virkestillgångarna. Defackliga organisationema har i en gemensam skrivelse till chefen för industridepartementetbl. a. hemställt att statsmakterna skall fastställa ett långsiktigtstrukturprogram för skogsindustrin samt övervaka och reglera strukturomvandlingen. Redannu - innan skogsutredningens arbete är avslutat och riktlinjerna för enframtida skogspolitik har lagts fast - är det enligt min mening nödvändigt atthålla tillbaka åtgärder som innebär ökad förbrukning av skogsråvara. Jag villframhålla att detta inte innebär något avsteg från nu gällande skogspolitik sominnebär bl. a. att skogsbruket skall bedrivas så att det ger en långsiktig,jämn avkastning. En omfattande utbyggnad av skogsindustrin som i eltlångsiktigt perspektiv inte kan förses med råvara i tillräcklig omfattning kankomma att medföra betydande strukturella problem och problem försysselsättningen. Detär angeläget att få till stånd en samlad näringspolitisk syn på hela skogsnäringen,dvs. såväl skogsbruket som skogsindustrin. F. n. saknas emellertid etttillfredsställande underlag för alt bedöma de långsiktiga och övergripandeindustripolitiska frågorna på skogsområdet. Parallellt med skogsutredningensarbete kommer därför utredningsarbetet på det skogsindustriella området attintensifieras. Målet är att ett samlat näringspolitiskt program förskogsnäringen skall redovisas . 4.3Prövning enligt 136 a § byggnadslagen Avvad jag har sagt framgår att stark återhållsamhet måste iakttas medtillstånd till utbyggnader inom skogsindustrin som innebär ökningar avvirkesförbrukningen. Till slutlig prövning enligt 136 a § BL i dess nuvarandelydelse tas sålunda upp endast sådana skogsindustriprojekt som innebär att dentotala årsförbrukningen av svensk fiberråvara efter utbyggnaden för ettföretag eller flera företag sammantagna och betraktade som en enhet inteöverstiger den nivå som gällde eller, om förbrukningen då var högre, år1974. Härvid tas dock hänsyn till den större förbrukning som följer avkapacitetsutbyggnader vilka var genomförda eller i väsentliggrad hade påböriats resp. projekt för vilka nödvändiga tillstånd redan hargetts. Vid prövningen tillmäts den totala förbrukningen i landet av svenskfiberråvara avgörande betydelse. Enförbättring av samhällets möjligheter att kontrollera och pröva åtgärder somkan innebära ökad förbrukning av virkesråvara kan enligt min mening emellertid inteanstå till dess ett näringspolitiskt handlingsprogram för skogsnäringenföreligger. En sådan förbättring måste komma till stånd redan Prop.1975/76:56 19 nu.Om inte så sker är det risk för alt det intecknade råvarubehovet, när detnäringspolitiska programmet är utarbetat, i betydande omfattning överstigerden från allmänna synpunkter på lång sikt lämpliga avverkningsvolymen. Erfarenheternaav den hittillsvarande tillämpningen av 136 a § BL visar att den övervägandedelen av de råvarukrävande utbyggnaderna inom skogsindustrin prövas enligtdetta lagrum. De utbyggnader av massaindustrin som har kommit underprövning enligt 136 a § BL svarar för 7,3 milj. m' av den i skogsutredningensenkät redovisade totala planerade ökningen av virkesförbrukningen mellan åren1973 och 1980 om 18 milj. m', varav totalt planerade utbyggnader avmassaindustrin utgör 13 milj. m'. Denyetableringar och utvidgningar av verksamheter inom skogsindustrin på vilka136 a § BL inte nu är tillämplig, dvs. sådana som inte är av väsentlig betydelseför hushållningen med energi eller med landets samlade mark-och vattentillgångar,svarar emellertid sammantagna för en inte obetydlig del av skogsindustrinsutbyggnadsplaner. Dessa utbyggnader kan komma till stånd utan någon samhälleligprövning av råvarufrågan. Till stor del omfattas dessa utbyggnader visseriigenav den inom skogsindustrin träffade Överenskommelsen om en frivilligbegränsning av ökningama av råvaruförbrukningen. Enligt min mening äremellertid överenskommelsen inte en tillräcklig garanti för attvirkestillgångarna på lång sikt används på det från samhällets synpunkt bästasättet. Vidare kan det uppstå vissa inte åsyftade skillnader iutbyggnadsmöjligheterna mellan olika företag med anspråk på ytteriigarevirkesråvara. Som exempel kan jag nämna att det , då denstörre återhållsamheten i fråga om tillståndsgivning enligt 136 a S BL börjadetillämpas, har aktualiserats fiera planer på stora utbyggnader avmassaindustrier som inte kan prövas enligt 136 a S BL. I fiera av dessa falltorde den nämnda överenskommelsen inom industrin inte vara tillämplig. Motbakgrund av vad jag nu har redovisat finner jag det ändamålsenligt att ändra136 a § BL så att det i fortsättningen blir möjligt att pröva i princip alla åtgärdersom kan medföra ökning av virkesförbmkningen. Huruvida denna prövningsmöjlighetbör bibehållas får bedömas i samband med att ställning tas tillett-näringspolitiskt program för skogsnäringen. Jagkommer i det följande att förorda sådan ändring av 136 a § BL att lagrummetskall kunna tillämpas även med utgångspunkt i frågan om hushållningen medfiberråvara. Sådan ändring av 136a§ BL gör det möjligt för regeringen attföreskriva villkor rörande förbrukningen av råvara när tillstånd lämnas. Sådanavillkor kan bl. a. avse råvaruförbrukningens storlek och fördelningen på olikaslag av råvara. Ändringen får till följd att prövning enligt 136 a § BL i ökadutsträckning kommer att ske även av åtgärder som varken prövas i plansammanhangeller är tillständspliktiga enligt miljöskyddslagen (1969:387, omtryckt1972:782, ändrad senast 1975:727) (ML). Prövningen bör ske med utgångspunkt ide principer som enligt vad jag Prop.1975/76:56 20 föruthar sagt tillämpas för skogsindustri som prövas enligt 136 a § BL i dessnuvarande lydelse. För vissa typer avskogsindustri finns det möjligheter att, som alternativ till rundvirke, användat. ex. fils, spån och avfallspapper. Skogsindustrin intresserar sig också iväxande utsträckning för import av råvara. Användning av annan råvara änrundvirke liksom av importerad råvara innebär god hushållning med de inhemskavirkestillgångarna och bör enligt min mening ske så långt det är möjligt. Medhänsyn till hushållningsaspekten bör emellertid sådan användning inte generelltge rätt till att öka produktionen. Ett företag bör därför inte kunna undgåprövning genom att ange att en viss produktionsökning skall bygga på annanråvara än rundvirke eller på importerad råvara. Såväl tekniska förutsättningarsom marknadsmässiga förhållanden kan vidare medföra att planerad användning avsådan råvara inte kan förverkligas. Ett tillstånd bör därför kunna görasberoende av att sådan planerad råvaruanvändning kommer till stånd. Mot bakgrund av vad jag nuhar sagt förordar jag att i princip varje utvidgning av verksamhet inomskogsindustrin som förutsätter ökad användning av råvara skall kunna prövasenligt 136 a ij BL oberoende av hur råvaruförsörjningen avses ske. Det är svårt att enkeltoch entydigt definiera det råvarubegrepp som bör komma till användning i lagtexten.Även om begreppet träfiberråvara inte är heltäckande - bl. a. tordeavfallspapper inte täckas - vill jag föreslå att detta begrepp far tjäna dethär redovisade ändamålet att avse såväl rundvirke som råvara som kan utgöraalternativ till rundvirke.