prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — Ansvaretför att analysera fortbildningsbehovet och vidta erforderliga åtgärder förfortbildningen ankommer odelat på skolans myndigheter och i sista hand SÖ.Detta gäller oberoende a v hur grundutbildningen kommer att organiseras. InomSÖ har också en utredning färdigställts rörande vissa fortbildningsfrågor. a.utbildningsutskottet i betänkandet 1974:17 framhållit är de nuvarande lärarnaen tämligen ung kår. Detta påverkar givetvis både fortbildningens uppläggningoch dess omfattning. I detla arbete bör desakkunniga beakta vad utbildningsutskottet anfört rörande möjligheterna attanvända lärarhögskolornas befintliga resurser för fortbildning (UbU 1974:17, s.5). Som utskottet vidare anfört finns anledning att också pröva frågan om enfortbildning i specialpedagogik för aktiva lärare (1974:17, s. 13). Dennafråga bör tas upp i utredningsarbetet. 7.1 SÖ:s skrivelse har enrad olika delproblem om lärarutbildningen tagits upp, vilka de sakkunniga börpröva. I detta sammanhang vill jag blott fästa uppmärksamheten på två frågorsom de sakkunniga bör ägna särskild uppmärksamhet. Den ena frågan gäller hurman, särskilt för klasslärarutbildningen, skall få in mer undervisning ominvandrares problem. Såsom beslutats med anledning av prop. 1974:1 (bil. 10 s.361, UbU 1974:17, rskr 1974:172) kommer en särskild klasslärarutbildning förfinsktalande att anordnas. Man bör dock räkna med att alla lärare kan komma attfå invandrarelever i sin klass och behöver vara förberedda för detta. Förinvandrareleverna är svenska främmande språk. Även detta måste beaktas ilärarutbildningen. Den andra frågan gällermöjligheten atl öka inslaget av specialpedagogik i all lärarutbildning för attdärigenom göra lärarna bättre rustade att i ökad utsträckning ta sig anspecialpedagogiska uppgifter. Utredningen om skolans inre arbete kan komma atllägga förslag som belyser delta problem. Även utbildningsutskottet har, i sitttidigare nämnda betänkande (s. 6), aktualiserat omfattningen avspeciallärarutbildningen. De sakkunniga bör mot denna bakgrundförutsättningslöst pröva frågan om speciallärarutbildningens organisation ochdimensionering. Jagvill därutöver nämna några frågor som de sakkunniga bör behandla. 1 olika avseenden pågårsträvanden för en internationalisering av utbildningen i skolan. För att ensådan skall kunna genomföras bör ett internationellt perspektiv komma tilluttryck i lärarnas grund- och fortbildning. Det kommunala skolväsendetinrymmer utbildning av både ungdomar och vuxna. Detta gäller främst detgymnasiala stadiet, vilket bör betraktas som en enhet oberoende av vilkenåldersgrupp studievägarna är avsedda för och oberoende av studiernasorganisation. De sakkunniga bör mot denna bakgrund överväga vilket inslag avvuxenpedagogik som bör finnas i utbildningen av lärare för det gymnasialastadiet. Inom SÖ utreds f. n.betygsättningen inom lärarutbildningen. utbildningsutredning har isitt belänkande (SOU 1973:2) Högskolan redovisat vissa synpunkter på betygeninom högskoleutbildningen. Frågan diskuleras också ofta av de studerande vidlärarutbildningsanstallerna. U.51 Skr 1975:4 392 Denegativa drag som finns i nuvarande betygsystem vid lärarutbildningsanstalternakommer att förslärkas då utbildningen i högre grad inriktas mot samverkan ochde sociala funktionerna i lärararbetet. Man kan dock inte bortse från attbetygen utgör en av grunderna för meritvärderingen i samband medtjänstetillsättningar i skolväsendet. Frågan om betygsättningens utformning ilärarutbildningen har därför ett nära samband med arbetet inom utredningen omskolan, staten och kommunerna. Enligtmin mening är det av största vikt att den som visat sig olämplig för läraryrketavskiljs från lärarutbildningen. Delta bör ske . Detframstår däremot som mindre angeläget med en gradering av dem som blirgodkända. De sakkunniga bör mot bakgrund av vad jag här anfört överväga fråganom betygsättningen i lärarutbildningen. 1 vad avser följderna förmeritvärdering för tjänst i skolan bör samråd ske med utredningen om skolan,staten och kommunerna. 9.Den lärarbrist som skolan haft att kämpa med är nu på det hela tagetövervunnen. Detta bör självfallet beaktas när de sakkunniga behandlardimensioneringsfrågorna. Ytterligare underlag för utredningsarbetet härvid kansenare komma att lämnas av Kungl. Desakkunniga bör även lägga fram de förslag till ändringar av den inreorganisationen för lärarutbildningarna som kan behövas för att förverkliga desakkunnigas förslag. I denna del av utredningsuppdraget kan det visa sigbehövligt för de sakkunniga att i sitt arbete inbegripa samtliga lärarutbildningar.De sakkunniga bör även beakta vilka åtgärder som behöver vidtas för t. ex. enåterkommande fortbildning av lärarutbildare. Desakkunnigas förslag bör vara åtföljda av noggranna kostnadsberäkningar,avseende alla de förslag som läggs fram. Vidare bör utredningsarbetet innefattaen analys av de konsekvenser för redan utbildade lärare som de sakkunnigasförslag kan leda till. Eftersomutredningsarbetet direkt berör lärarna räknar jag med alt företrädare för dessaskall få medverka i arbetet i de former de sakkunniga själva finner lämpliga.Också andra berörda organisationer bör knytas till utredningsarbetet. Utredningenhar hållit två sammanträden. Utredningensarbete beräknas pågå . 52.Organisationskommittén (U 1974:05) för Maj:ts bemyndigande av en organisationskommittéför : Ordförande:Lindblom, , direktör Ledamöter:'AIsén, Hans O., led. av , ., redaktör , , förbundsdirektör , ., direktör 393 Kommittéer: U:53 ,Per , författare, led. av Virdebrant, ., kansliråd Experter:Dittmer, , avdelningsdirektör (fr.o.m. ) , ,direktör (fr.o.m. ) , , materialförvaltare (fr.o.m.den 1 juli 1974) Kleberg, , departementssekreterare (fr.o.m. den 20augusti 1974) Sekreterare:Virdebrant, ., kansliråd Bitr.sekreterare: , , socionom Särskildadirektiv har ej meddelats. Kommitténhar under sin verksamhet hållit fem sammanträden. Kommittén har tillsattpersonal vid . I övrigt har kommittén behandlat olikaorganisatoriska frågor för som började sin verksamhet den 1oktober 1974. Kommittén har ingett förslag till anslag för /76. Uppdragetär därmed slutfört. 53.Forskarutbildningsutredningen (U 1974:06) Maj:ts bemyndigande för att utreda vissa frågorrörande forskarutbildningen m. m. (se Post- och Inrikes tidn. Ordförande:Gadd, P. E. , revisionsdirektör, led. , ., fil. mag., led. av , ,departementssekreterare, led. av , .,professor , , professor , , docent , ,professor Sekreterare:Franzén, , departementssekreterare (fr.o.m. ) Postadress: , Fack, 103 10Stockholm, tel. /763 19 10 (sekreteraren), 763 19 11 (kansli) U:53 Skr 1975:4 394 Direktiv(anförande av statsrådet till statsrådsprotokollet den 19 april1974): Medstöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande tillkallade dåvarande chefen för ecklesiastikdepartementeti juni 1%3 sakkunniga med uppgift all utreda frågan om forskarutbildningen ochforskarkarriären m. m. (forskarutredning). Utredningen lade 1966 fram sina förslag (SOU 1%6:67 och 68). På grundval av utredningenshuvudbetänkande lade Kungl. Maj:t fram proposition med förslag tillriktlinjer för reformeringen av forskarutbildningen och forskarkarriären m. m.(prop. beslut följde i allt väsentligt propositionen (SU1969:93, rskr 1969:222). Ifråga om forskarutbildningen innebar beslut att en fyraårig, för varjeenskild doktorand systematiskt planerad studiegång fram till doktorsexameninfördes i stället för dåvarande, mindre fast organiserade utbildning tilllicentiatexamen och doktorsgrad. Inslagen av undervisning och metodiskhandledning i utbildningen avsågs bli väsentligt ökade. Den nya studieordningenträdde i kraft den . Prop.1969:31 innehöll förslag även om förbättrade villkor för studie-finansieringenför doktorander samt om vissa mindre ändringar i forskarkarriären. De ipropositionen framförda förslagen utgjorde i vad de avsåg uppbyggnaden avresurserna för forskarutbildning ett principprogram för en successivtgenomförd reform. /69 har universitetsorganisationen inbegripet det tillskott som sker /75 vid bifall tillde förslag som lagts fram i prop. 1974:1 (bil. 10) tillförts sammanlagt ca430 nya tjänster med undervisnings- och handledningsskyldighet inomforskarutbildningen, 340 nya stipendier för forskarutbildning samt därutöverresurser för forskarutbildning, bl. a. i form av kursanslag, motsvarnde ca 10milj. 1sina förslag till anslagsframställningar för /75 toguniversitetskanslersämbetet (UKÄ) mot bakgrund bl. a. av den kvantitativautvecklingen inom forskarutbildningen upp frågan om en översyn avforskarutbildningens dimensionering, inriktning och innehåll samt i anslutninghärtill vissa resurs- och budgeteringsf rågor. Sverigesakademikers centralorganisation () har hemställt bl. a. att en planmässigdimensionering av forskarutbildningen genomförs med sikte på en allmäntilllrädesbegränsning samt att forskarkarriären reformeras. 1974:1 (bil. 10 s. 226) anmälde jag att jag avsåg att senare återkommatill Kungl. Maj:t med förslag om en samlad översyn av vissa problem rörandeforskarutbildningen. Efter samråd med chefen för jordbruksdepartementetförordar jag att denna översyn nu kommer till stånd. Den bör utföras avsärskilt tillkallade sakkunniga. 1likhet med den grundläggande utbildningen vid universitet och högskolor harforskarutbildningen expanderat starkt omkring 1960. Det totalaantalet närvarande studerande inom forskarutbildningen var ca 3 000 ochår 1972 ca 12 000. Antalet disputationsprov och examina ökade under samma tidfrån sammanlagt ca 500 till närmare 1 500 . Antalet personer meddoktorsgrad eller licentiatexamen har i stort sett fördubblats under1960-taIet, från ca 8 000 till ca 16 000. förslag till anslagsframställningar för budgelårel 1974/75 redovisar UKÄvissa överslagsberäkningar rörande tillgång och efterfrågan på personal medforskarutbildning. Beräkningarna skall betraktas som ett räkneexempel,vilket inle är avsett att utgöra en prognos utan endast har 395 Kommittéer; U;53 tillsyfte att belysa storleksordningen av de kvantitativa problemen. Ämbetetdrar den slutsatsen av sina beräkningar, att om forskarutbildningen ursprungligenvar avsedd för yrkesverksamhet inoni forsknings-och utvecklingsarbete samt iviss utsträckning inom skolan, kommer endast en mindre del av dem som gårigenom forskarutbildning att kunna få anställning inom dessa områden.Självfallet kan, framhåller UKÄ, beräkningar av detta slag inte ligga tillgrund för dimensioneringen av forskarutbildningen. I samhället finns med allsäkerhet, även utanför de sektorer UKÄ innefattat i sina beräkningar,funktioner för vilka en lång utbildning av det slag som det här är fråga om äranvändbar. Allmänna utbildningspolitiska överväganden talar vidare mot attforskarutbildningen dimensioneras för ett snävt begränsat antal funktionereller platser på arbetsmarknaden. Det är emellertid sannolikt all den nuvarandeomfattningen av forskarutbildningen, med ca 12 000 närvarande studerande,överstiger vad som kan bedömas som rimligt med hänsyn till möjligheterna underavsevärd tid framöver för forskarutbildad arbetskraft atl få anställningar somsvarar mot förväntningarna. 1969:31 (s. 71)framhöll dåvarande chefen för att en begränsning avantalet studerande inom forskarutbildningen i vissa fall kunde bliofrånkomlig. Erfarenheterna av hur denna möjlighet till anlagningsbegränsningtillämpats är inle odelat goda. Antalet ämnesområden, för vilkaintagningsbegränsning införts, är jämförelsevis litet. I vissa fall har enutbildningsnämnd beslutat att inte införa en begränsning, som begärts avvederbörande institution, trots att antalet studerande i forskarutbildningenuppenbarligen överstigit vad som kunnat anses rimligt med hänsyn tillhandledningsresursernas omfattning. I andra fall har begränsningen fått ensådan utformning att den under flera terminer förhindrat praktiskt taget allnyrekrytering till forskarutbildningen inom ett ämnesområde. I ytterligareandra fall förekommer det alt studerande, efter del att en begränsning införts,utan att vara antagna till forskarutbildning de facto bedriver sådan utbildningoch därvid utnyttjar den undervisning, examination och i någon mån handledning som ges vid institutionen. a. denna bakgrund är detangeläget att formerna för dimensionering av utbildningen efter grundexamen viduniversitet och högskolor ses över. Vid1969 års reform lades ansvaret för beslut om dimensionering avforskarutbildningen på utbildningsnämnderna. Det avgörande kriteriet vidnämndernas prövning och antagningskapaciteten är tillgången på lärar- ochhandledarresurser. Det är enligt min mening naturligt att omfattningen av deresurser som kan ställas till förfogande även tillmäts betydelse näromfattningen av forskarutbildningen inom ett område skall fastställas. Vidsidan härav bör dock en rad andra faktorer beaktas. I flera fall rör det sig omförhållanden som inte på ett meningsfullt sätt kan bedömas annat än gemensamtför hela landet. Det kan alltså bli nödvändigt att även andra organ änutbildningsnämnderna deltar i beslutsprocessen. Det är en viktig uppgift för desakkunniga att avväga vilka bedömningar som bör ske centralt och vilka som börske lokalt. En naturlig utgångspunktvid beslut om dimensionering av en utbildning är en uppskattning av samhälletsbehov av arbetskraft med den aktuella utbildningen. Detta gäller även delängsta utbildningarna såsom forskarutbildningen. Svårigheterna att göra sådanauppskattningar är väl kända. Erfarenheterna från olika delar avutbildningsväsendet talar för att arbetskraftsprognoser måste avse relativtbreda sektorer av samhällslivet och att de i det längre perspektivet stannarvid jämförelsevis grova U.53 Skr 1975:4 396 skattningar.I fråga om forskarutbildningen kompliceras bilden av att utbildningen mångagånger är starkt specialiserad och därför har låg utbytbarhet påarbetsmarknaden. Arbetsmarknadensmöjligheter att bereda forskarutbildad personal adekvat sysselsättning hängernära samman med omfattningen och inriktningen av den forsknings- ochutvecklings- (FoU) verksamhet som bedrivs inom näringsliv, förvaltning ochforskningsinstitutioner. Denna verksamhet är naturiigen i väsentlig gradberoende av samhällets forskningspolitik såsom denna utformas totalt och förenskilda sektorer. FoU-verksamheten är emellertid också kopplad tillforskarutbildningen i ett ömsesidigt beroendeförhållande. Det är självklart allmöjlighelerna att framgångsrikt bedriva forskning eller utvecklingsarbete ärberoende av tillgången på personal med ändamålsenlig utbildning. Inrättande avtjänster avsedda främst för forskarutbildningsändamål innebär ettstöd till forskningen inom ämnesområdet. Inom ramen för forskarutbildningenutför de studerande en forskningsinsats, som inom vissa vetenskapsområden ären dominerande del av den totala forskningen. Finansieringen av enskildaforskningsprojekt utformas ofta på etl sådant sätt att studerande får möjlighetatt inom ramen för projektet fullgöra avhandlingsarbetet inomforskarutbildningen. Det är mol denna bakgrund naturiigt attforskarutbildningens omfattning och inriktning bestäms med hänsyn även lillforskningspolitiska avvägningar. Inommånga ämnesområden är f. n. de studerandes egen efterfrågan påforskarutbildning avgörande för antalet studerande. Denna efterfrågan påverkasav en rad omständigheter. Till en del är den en spegling av de studerandesuppfattning om utkomstmöjligheterna efter avslutad utbildning. Till en del ärden resultatet av ett intresse, som väckts under den grundläggandeutbildningen. Antalet studerande inom grundutbildningen och ämnets ställninginom sludieorganisalionen är, i vart fall vid de filosofiska fakulteterna, avbetydelse i delta sammanhang. Den studerandes egen önskan atl få pröva påfortsatt utbildning efter grundexamen bör enligt min mening ingå ibedömningsunderlaget när utbildningskapaciteten fastställs. Enutgångspunkt för såväl UKÄ:s som framställningar har varit att detnuvarande totala antalet närvarande studerande inom forskarutbildningenuppenbarligen överstiger vad som kan bedömas vara rimligt vid en, närmastintuitiv, bedömning av de faktorer jag redovisal. Jag delar denna bedömning.Effektivare former för avvägningar och beslul om forskarutbildningensomfattning bör enligt min mening utvecklas. Dettaställningstagande innebär, enligt min mening, inte att omfattningen avforskarutbildningen generellt bör minskas inom alla forskningsområden. Det är istället fråga om att inom skilda områden söka anpassa forskarutbildningensomfattning till vad som från de utgångspunkter jag redovisat i det föregåendekan bedömas som rimligt. Det kan därvid bli fråga om all minska utbildningens omfattninginom vissa områden, medan man kan behöva vidta åtgärder för att öka den inomandra. Dennuvarande formen för begränsning av forskarutbildningen innebär att manfastställer det högsta antal studerande som får antas till utbildningen varjeläsår. Detta system för dimensionering kan för den enskilde slå mycket hårt isynnehet som antalet nybörjarplatser är litet. Enligt min meningvore del värdefullt om begränsningen i stället kunde ges en sådan utformning,att det blev möjligt för den studerande att praktiskt pröva sin fallenhet ochsitt intresse för forskarutbildning. 397 Kommittéer: U:53 tordebehöva innehålla moment av aktiv vid behov även avrådande studievägledningunder forskarutbildningens inledningsskede. Jag vill i detta sammanhangframhålla att det enligt min mening är naturligt att man i forskarutbildningenställer sådana kvalitetskrav, att en del av dem som antagits kanbehöva rådas att inte fullfölja utbildningen. Detta bör dock enligt min meninginte få utgöra grund för att införa en s. k. mellanexamen som ett reguljärtmonient i utbildningen till doktorsexamen. Man bör söka finna andra vägar fördokumentation och tillgodoräknande av studieinsatsen. Desakkunniga bör mot bl. a. den bakgrund jag här redovisal utarbeta förslag lillett system för en total dimensionering av utbildningen efter grundexamen viduniversitet och högskolor. Förslaget bör avse såväl en systembeskrivning somett dimensioneringsförslag för, om möjligt, tiden fram till 1980-taIets mitt. Iett system där tillträde till forskarutbildningen är begränsat får formerna förurval bland behöriga sökande och antagning av studerande större betydelse än f.n. Rekryteringen av forskarstuderande har ägnats begränsaduppmärksamhet. Svårigheter att hävda sig har emellertid från tid till annanredovisats av personer som, utan att ha gått igenom grundutbildning vid en vissinstitution, sökt sig till denna för forskarutbildning. Detta har gällt bl. a. sådanasom kommit från utbildningsenheter utan egen forskarutbildningsorganisation, t.ex. universitetsfilialer samt lärar- och socialhögskolor. Det har vidare gälltpersoner som efter viss tids yrkeserfarenhet sökt sig till forskarutbildningför att förbättra sina förutsättningar att angripa problem de kommit i kontaktmed i samhället. Det är viktigt att man skapar elt system som inle missgynnardem som på andra vägar än de gängse söker sig tillforskarutbildningen. Det kan i stället finnas anledning att vidta särskildaåtgärder för att bredda rekryteringen till forskarutbildning. Detär enligt min mening väsentligt att man i forskarutbildningen och forskningenvid universitet och högskolor behandlar frågeställningar, som upplevs somväsentliga inom skilda delar av samhällslivet utanför universiteten. En vanligkritik bl. a. mot samhällsforskningen är att forskningsresultaten endast sällanberör sådana frågor som är av betydelse för politiska beslut eller somunderlättar arbetet för dem som har att verkställa dessa. Det är därförangeläget att till forskarutbildningen kunna rekrytera studerande, som harerfarenhet av yrkesverksamhet inom olika samhällssektorer, och att dessa i sinutbildning ges möjlighet att bearbeta problem, som de upplevat som centrala isin yrkesutövning. Desakkunniga bör pröva frågan om rekrytering och urval till forskarutbildningoch lill andra utbildningar på samma nivå samt lägga fram de förslag som kanfordras. 1968års utbildningsutredning (U 68) har föreslagil alt högskolebegreppet skallvidgas till att omfatta även utbildningar som f. n. inte räknas till den högreutbildningen. Jag kan komma att senare, när statsmakternas ställningstagandentill U 68:s förslag föreligger, återkomma till Kungl. Maj:t med förslag till detilläggsdirektiv till de sakkunniga rörande rekryteringen tillforskarutbildning som kan motiveras av dessa ställningstaganden. Pågrundval av förslag i prop. 1973:1 (bil. 10 s. 321) fattade riksdagbeslut om inrättande av arvodestjänster som adjungerad professor (1973:8,rskr 1973:105). Dessa tjänster, till vilka skulle knytas personer som utanföruniversitets- och högskolesektorn bedriver forskning, har setts främst somtillskott till utbildningsorganisationen. U:53 Skr 1975:4 398 vissa fall har de möjliggjort en breddning avforskarutbildningens vetenskapliga inriktning vid den berörda institutionen.Härutöver bör, enligl min mening, tjänsterna som adjungerad professor ses sometl försök att skapa bäitre kontakter mellan forskning bedriven inom och utomuniversitetsinstitutionerna. Inom näringsliv, förvaltning och forskningsinstitutionerutanför universitets- och högskoleområdet bedrivs forsknings- och utvecklingsarbete,som till sin karaktär nära ansluler till den forskning som bedrivs vidinstitutioner med forskarutbildning. Som exempel kan nämnas det sektorsanknutnautvecklingsarbete som bedrivs inom statliga och kommunala myndigheter samtkvalificerat utredningsarbete inom kommittéer och organisationer. Del ärrealistiskt att räkna med att en väsentlig andel av dem som går igenomforskarutbildning kommer att få sysselsättning i verksamhet av detta slag. Forskarutbildningen som den bedrivs f. n. replierar imånga fall uteslutande på den forskning som kommit att bedrivas inom den berördainstitutionens ram. Jag har i det föregående understrukit betydelsen av attrekryteringen till forskarutbildningen breddas, vilket sannolikt skulle främjaen breddning av forskarutbildningens inriktning. Det är emellertid angelägetatt man även på andra sätt försöker anknyta forskarutbildningen tillFoU-verksamhet utanför universitet och högskolor. Man skulle på detta sättbättre än f. n. kunna tillgodose de krav på alternativa mål förforskarutbildningen som en allt mer variationsrik FoU-verksamhet ställer. Man bör alltså räkna med att en del av dem som går igenomforskarutbildning kommer att bli verksamma inom FoU-verksamhet av annat slagän den, för vilken forskarutbildningen ursprungligen förberett. Andra kommeratt få arbetsuppgifter, för vilka en fördjupad utbildning efter grundexamen ioch för sig är lämplig, men där den speciella inriktningen av utbildningen motverksamhet som forskare inte är helt ändamålsenlig. Det finns enligl min meninganledning att överväga om en del av de resurser som kan ställas till förfogandeför utbildning över grundutbildnigsnivå bör utnyttjas för utbildningar som frånbörjan inriktas mot arbetsuppgifter av detta slag. forskarutredning diskuterade utförligt om enavgångsnivå skulle införas mellan grundexamen och doktorsexamen, i diskussionenkallad mellanexamen. 1969:31 framhöll departmentschefen att han intevar beredd att förorda att mellanexamen infördes som ett om än frivilligt led i forskarutbildningen. Motiven för detta var att en sådan examen bedömdesverka förlängande på studietiderna samt att endast några få exempel på personalmed kompetens motsvarande den som mellanexamen avsågs ge redovisats avutredningen eller i remissyttrandena. Departementschefen framhöll att behovetav sådana yrkesinriktade utbildningar, som bygger på den grundläggandeutbildningen, borde bedömas mot bakgrund av möjligheterna att preciseraavnämarintresset. Vid de filosofiska fakulteterna har införts enyrkesinriktad utbildning av det slag som avsågs i propositionen. Dennautbildning, som ger behörighet till tjänst som psykolog, omfattar ochfår avlsutas med psykologexamen.