prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Arbetsgivarens skyldighet enligt 11 och 12 §§medbestämmandelagen att avvakta med beslut till dess förhandling har ägt rum ärinte undantagslös. I 11 § andra stycket medges således arbetsgivaren att fattaoch verkstäUa beslut även innan han fullgjort sin förhandlingsskyldighet enligtförsta stycket, om synnerliga skäl föranleder det. Påkallas förhandling enligt12 §, får arbetsgivaren fatta och verkställa beslut innan han fullgjort sinförhandlingsskyldighet, om särskUda skäl föranleder det. Arbetsgivare som inteiakttar uppskovsskyldigheten enligt 11 eUer 12 § eller som utan fog åberoparsynnerliga resp. särskilda skäl mot uppskov kan åläggas skadestånd härför. Enligt 4 § andra stycket medbestämmandelagen fåravvikelse från föreskriftema i bl. 11 och 12 §§ göras genom kollektivavtal. Innan jag nu tar upp frågan om tUlämpningen av 11och 12 §§ medbestämmandelagen på den offentliga sektorn vUl jag erinra om attdet på denna sektor prövas olika system för att ge de offenfliganstäUdaett vidgat inflytande även i frågor över vilka arbetsgivaren i princip har denslufliga bestämmanderätten. Jag syftar här bl, a, på den försöksverksamhet medfördjupad förvaltningsdemokrati som pågår vid ett tjugotal myndigheter (jfr avsnitt13,3,1), Vid ett sjuttiotal statliga myndigheter har vidare regeringen påförslag av de anstäUdas organisationer utsett personalföreträdare imyndighetens lekmannastyrelse eller motsvarande högsta beslutande organ (jfr13,3,2), I sammanhanget kan nämnas även den verksamhet som bedrivs iföretagsnämnderna på den offentliga sektorn. De anställda på denna sektor harpå detta sätt fått möjlighet att till myndigheternas beslutsunderlag föra ävenfackliga synpunkter. Ett annat betydelsefullt medel för de offentiiganställdaatt få föra fram sina synpunkter ligger i det överläggningsförfarande som utandirekt lagreglering brakar tillämpas i anslutning tUl avgörandet av avtalsförbjudnafrågor. I samband med genomförandet av förhandlingsrättsreform väcktede statsanstäUdas organisationer tanken på att en lagfäst ordning med sådanaöverläggningar skulle införas som en ersättning för förhandlingsrätten i deavtalsförbjudna frågorna. Denna tanke avvisades visserligen (prop. 1965: 60 s.122). Föredragande departementschefen uttalade dock att det borde lämnas överåt myndigheterna att själva avgöra i vilken utsträckning överläggning medorganisationerna är påkallad i de avtalsförbjudna frågoma. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 167 anledningbefara att inte myndigheterna självmant skuUe komma att ta upp överläggningar iärenden, där tjänstemännen och deras organisationer har grundade anspråk påatt få föra fram sina synpunkter och önskemål. Det måste i stället, menade han,ligga i de offentliga arbetsgivarnas eget intresse att ta initiativ tiUöverläggning i mera väsentliga frågor rörande den offentiiga administrationensutformning och verksamhet. Han förutsatte vidare att myndigheterna, även om deuite har anledning att ta initiativ tUl överläggningar, likväl skulle komma attvara lyhörda för önskemål från organisationernas sida att få framförasynpunkter och önskemål innan ärenden avgörs. Vid utskottsbehandlingen iriksdagen av förslaget (K2LU 1965: 1 s. 57) underströks vikten av att deanställdas organisationer får framföra sina synpunkter och av attöverläggningar äger ram i alla frågor där detta kan anses befogat och kan skeutan olägenhet. En förnyad framställning från de offentliganställdaom en lagreglerad rätt tUl överläggning i avtalsförbjudna frågor gjordes isamband med reform av 3 § StjL och 2 § KtjL (prop. 1973: 177 s. 30).Framställningen lämnades utan bifall men i sammanhanget anmärkte föredragandenatt överläggningar i praktiken har förekommit i en omfattning som i allmänhettorde få anses väl motsvara ställda krav. För det offenfliga tjänstematmaområdet infördes fr.o. m. en speciell överläggningsrätt i vissa avtalsförbjudnafrågor. Skall tvist i sådan fråga handläggas enligt LRA, åUgger det nämligen enligt52 § StjL resp. 7 § KtjL den som viU väcka talan vid AD att bereda motpartentUlfäUe tiU särskUd överläggning i frågan. Av 4 kap. 7 § LRÄ följer att AD iregel inte får ta upp talan i sådan fråga tUI prövning förtån överläggning harägt rum. Detär mot denna bakgrund man bör bedöma frågan huruvida reglerna i 11 och 12 §§medbestämmandelagen kan vinna tUlämpning fiUlt ut på den offentliga sektom.ARK:s förslag att reglerna om förhandling enligt 12 och 13 §§ FKL skulle medundantag för frågor som omfattas av det allmännas exklusiva beslutanderättgälla även för den offentliga sektorn har godtagits av så gott som allaremissinstanser. Det är dock därvid att märka att ARK:s förslag inte går likalångt som förslaget tUl medbestämmandelag vad gäller arbetsgivarens förhandlingsskyldighet. Vad först gäller själva förhandlingsrätten enligt11 och 12 §§ medbestämmandelagen finner jag inte anledning att föreslå någraundantag för den offenfliga sektorn. Sådana förhandlingar kan ju närmastbetraktas som ett naturligt komplement till eUer ersättning för de olika formerav medbestämmande som redan tillämpas på denna sektor. Att förhandlingsrättenär begränsad i vissa hänseenden följer bl, a, av 1 § medbestämmandelagen,Förhandluigsrätten är således begränsad tUl vad som rör förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare. 1975/76:105 Bilaga 2 168 innebördenhärav får jag hänvisa till bil. Utanför arbetsgivarens primäraförhandlingsskyldighet faller vidare normalt exempelvis beslut i fråga omåtgärder som återkommer från gång till annan i huvudsak i sanuna form ochomfattning och som då behandlas i en inarbetad ordning (jfrspecialmotiveringen tiU 11 § i bil, 1), Till möjUgheterna till avtalsregleringav handläggningsordningen för sådana frågor återkommer jag i det följande(avsnitt 13,7), Sådana frågor kan naturligtvis i det enskUda fallet bU föremålockså för förhandUng enligt 12 §, Vidare kan framhållas att på den offentligasektorn liksom på den privata sektorn arbetsgivaren kan vara skyldig att låtasina beslut dikteras av innehållet i lag eller i sådan offentligrättsligföreskrift för kommun eller landstingskommun som har utfärdats med stöd av 8kap, 7 eller 13 § RF, I sådana frågor kan naturligtvis avtal inte träffas somstrider mot tvingande lagbestämmelse. Förhandlingsskyldigheten enligt 11 och 12§ gäller dock även dessa frågor, i den mån tillämpningen av bestämmelsen haravseende på förhåUandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Till den särskUda frågan om den nivå på vUkensådana förhandlingar skall föras återkommer jag i det följande. Jag skallemellertid först ta upp frågan om omfattningen av den upphovsplikt som börgälla för den offentiige arbetsgivaren. Vad först gäller uppskovspliktén i samband medarbetsgivarens primära förhandlingsskyldighet sägs alltså i 11 § andra stycketmedbestämmandelagen att arbetsgivaren innan förhandlingsskyldigheten har fullgjortsfår fatta och verkställa beslut bara om synnerliga skäl föranleder det.Uppskovsplikten föreslås bli skadeståndssanktionerad. Chefen för pekar i bil.1 (avsnitt 11.3) bl. a. på att arbetsgivarens förhandlingsskyldighet enligt 11§ gäller bara i förhållande tUl de arbetstagarorganisationer till vilkaarbetsgivaren slår i kollektivavtalsförhållande. Förutsättningarna är därför,menar han, goda för att det skall utvecklas ett gott samarbete med rutiner förförhandlingarna, som är väl anpassade efter förhållandena i varje enskiltfall. Det saknas därför normalt anledning att räkna med att förhandlingamaskall medföra förseningar eller ineffektivUet i arbetsgivarens verksamhet.Förhandlingarna blir i stället ett naturligt och förutsebart moment ibeslutsprocessen. Arbetsgivarens uppskovsskyldighet behöver därför inteupplevas som någon belastning. Man måste dock räkna med att det ibland kanuppstå situationer i vUka det inte ter sig tillfredsstäUande att arbetsgivarenär ålagd en obetingad skyldighet att avvakta med beslut eller åtgärder. Det ärdärför som medbestämmandelagen ger arbetsgivaren en möjlighet att när starkaskäl kan åberopas fatta ett beslut eller verkställa en åtgärd innanförhandling har kunnat ske. Man kan, menar chefen förarbetsmarknadsdepartementet, inte bortse från att det kan uppstå situationer ivUka tUl följd av skUda bedömningar i sakfrågan, personliga omständigheter eUernågot annat 1975/76:105 Bilaga 2 169 liknandesamförståndslösningar inte kan uppnås, trots att det finns kanske betydanderisker för skada om ett beslut eller en åtgärd uppehälles. Det är inte säkertatt båda parter i ett läge av tidsnöd har tUlgång till eUer tid att sätta sigin i aUt beslutsimderlag av betydelse. Frågan om verknmgarna av ett dröjsmålmed beslut kan därför bedömas olika. Blir det i ett visst läge aktuellt medförhandlingar mellan en arbetsgivare och företrädare för arbetstagarnasförbund, kan också tänkas att risken för motsatta bedömningar ökar tUl följd avatt den omedelbara kontakten med förhållandena i det enskUda faUet inte blirdensamma som vid en lokal förhandling. Avvägningen av uppskovsfrågan kan kanskeibland också påverkas av andra omständigheter än sådana som har omedelbarberöring med det enskUda faUet, anför departementschefen. Även om enarbetsgivare planerar sin verksamhet så att han normalt kan sköta sinförhandlingsskyldighet på ett helt tUlfredsstäUande sätt, kan det inträffa enspeciell situation, som inte rimligen har kunnat förutses, och som försätterarbetsgivaren i en tvångssituation, framhåller departementschefen. Om det dåöver huvud inte finns tid att ta någon som helst kontakt med vederbörandeföreträdare för den förhandlingsberättigade organisationen påarbetstagarsidan, något som väl knappast inttäffar annat än till följd av renatUlfäUigheter, eUer om det i varje fall inte finns tid att genomföra enförhandling, vore det, menar departementschefen, att sträcka sig för långt attanse lagens regler åsidosatta, om arbetsgivaren ändå fattar sitt beslut ellervidtar sin åtgärd. Som exempel på fall av den art som åsyftas åberopassituationer när det är risk för säkerheten på arbetsplatsen, viktigasamhällsfunktioner eller därmed jämförliga intressen. Exemplen är hämtade frånregeln i 9 § lagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen om undantagfrån arbetstagarorganisations tolkningsföreträde. I propositionen (1974: 88)med förslag tUl förtroendemannalagen framhöll föredragande statsrådet bl. a.(s. 153) att tolkningsföreträdesregeln inte får tUl-lämpas så att den skaparnågot betydande hinder för den offentliga verksamhetens behöriga gång. Vid bedömningen av frågan om vad som skall ansesutgöra synnerliga skäl mot uppskov med beslut kan, påpekar chefen förarbetsmarknadsdepartementet i bil. 1, ledning hämtas också i begreppetskyddsarbete såsom detta har utformats i den offentligatjänstemannalagsliftningen och i vissa huvudavtal på arbetsmarknaden. Enligt 17§ andra stycket StjL hänförs tUl skyddsarbete sådant arbete som behövs för attavveckla en verksamhet på ett tekniskt försvarligt sätt eller för att förebyggafara för människor eller skada på egendom. Lika med skyddsarbete anses arbetesom någon är skyldig att utföra på grund av särskild föreskrift i lag. Enligtförarbetena till nämnda föreskrift (prop. 1965: 60 s. 115) bör det tillkommaden offentiige arbetsgivaren alt i förekommande fall och inom ramen förstadgandet närmare bestämma vad slags arbete som 1975/76:105 Bilaga 2 170 skaUutföras som skyddsarbete. Det är i akuta situationer av det slaget som detenligt chefen för också bör tillkomma arbetsgivareen rätt att fatta nödvändiga beslut eller vidta åtgärder utan att först delta iförhandling. Det kan, fortsätter han, också tänkas andra undantagssituationerdär en arbetsgivare oförutsett försätts i ett läge, där det står klart attbeslut måste fattas . Man bör dock kunna räkna med att det i företagdär sådana händelser kan inträffa kommer att utformas lösningar som bådetillgodoser arbetstagarnas intresse av insyn och inflytande och ger dennödvändiga handlingsberedskapen. Jag vill i detta sammanhang också erinra omföljande yttrande av lagrådet i anslutning till reglerna i StjL omarbetskonflikter på den offentliga sektom (prop, 1965: 60 s. 265). Att i lag avgränsa de offentliga verksamhetsområden,där med hänsyn tUl samhälleliga intressen arbetsinställelse icke kantolereras, torde möta närmast oöverstigliga svårigheter. För ändamålet skulleerfordras ingående undersökningar av förhållandena inom olika offentliga verksamhetsgrenaroch överväganden rörande varjehanda tänkbara konfliktfall. Värdet avgränsdragningen skulle med hänsyn tilL omöjligheten att föratse utvecklingenändock bli tvivelaktigt. Vad lagrådet sålunda anförde torde enligt minmening äga gUtighet också i fråga om möjligheten att uttömmande ange deomständigheter som får anses utgöra synnerliga skäl mot uppskov nied beslut.Att de of-fentliganstäUdas organisationer är beredda att visa det ansvar somkrävs i detta sammanhang för att den offentiiga verksamheten skall kunna bedrivasutan otUlbÖrliga störningar framgår redan av huvudavtal meUan SAV ochde statsanställdas huvudorganisationer. I detta avtal lägger partema lagrådetsuttalande till grand för ett konstaterande att det inte är möjligt att preciseravUka konflikter som med hänsyn tUl sina verkningar för samhället eller enskildainte bör få förekomma. Detta hindrar dock inte, sägs det vidare, att det redani förväg kan ges exempel på områden och funktioner inom vilka rätten tillstridsåtgärder bör användas med särskild försiktighet. Parterna är ense om attrikets säkerhet, upprätthållandet av lag och ordning, vården av sjuka,omhändertagna och andra behövande samt utbetalningar som behövs för enskUdasekonomiska trygghet utgör sådana exempel. Parterna är också ense om att undvikastridsåtgärder som kan befaras medföra allvarliga rubbningar avsamhällsekonomin eller folkförsörjningen. Parterna är vidare ense om attundvika stridsåtgärd som skulle vara stötande av humanitära skäl, t. ex.stridsåtgärd vid skola för handikappade. Delsamma gäller enligt avtaletstridsåtgärd inom det kyrkliga området. I avtalet har tagits upp ett antal tjänster som börundantas från fackliga konflikter. Jag viU särskilt peka på att samtligatjänster vid statsrådsberedningen och departementen har tagits undan. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 171 minmening att de anställdas organisationer är beredda att ta särskild hänsyn tUlatt arbetet i skall kunna fortgå utan störningar. Chefen för framhållervidare i bU. 1 att undantagsregeln i 11 § andra stycket medbestämmandelagenskall till-lämpas restriktivt. I den avsedda restriktiviteten bör, menar han,ligga att arbetsgivaren skall anses skyldig att vidta alla sådana åtgärder iden förhandlingsberättigade arbetstagarorganisationens intresse som är möjligaatt vidta. Beroende på omständigheterna kan arbetsgivaren t. ex. vara skyldigatt ta åtminstone en informell kontakt med arbetstagarsidan innan beslutfattas, där en förhandling i egentlig mening inte hinner komma tiU stånd,eller att inleda förhandling även om denna inte hinner avslutas före beslutet.Förhandlingsskyldigheten som sådan kvarstår dock alltid även om arbetsgivarenhar rätt till undantag från uppskovsskyldigheten. Av betydelse förundantagsregelns tillämpning är i vUken mån det kan anses bero påarbetstagarsidan alt förhandling inte kan komma tUl stånd ,att det är möjligt att avvakta med arbetsgivarens beslut eller åtgärd.Dröjsmål som föranleds av annat än arbetstagarsidans behov av tid för altförbereda sig för förhandlingen, att skaffa fram utredningsmaterial och attöverväga sin ståndpunkt bör arbetsgivaren inte vara skyldig att medge,framhåller departementschefen. Frågauppkommer alltså huruvida möjligheterna enligt 11 § andra stycketmedbestämmandelagen att besluta utan att iaktta uppskov kan anses tUlgodosebehovet av en fungerande förvaltningsapparat på den offentliga sektom. Underremissbehandlingen av ARK:s förslag har ett par myndigheter pekat på att dendagliga verksamheten på den offentliga sektorn ofta kräver snabba beslut ochhävdat att myndigheternas möjUgheter att tillhandagå allmänheten på olika sättkan komma att uppehållas otillbörligt i avvaktan på att förhandlingar slutförs. Vidbedömningen av frågan bör man håUa i minnet att förhandlingsskyldighetenenligt 11 § bara avser viktigare förändring av verksamheten eller av arbets-eUer anstäUnuigsförhållandena för anställda. Såsom framhålls ispecialmotiveringen till paragrafen (bil. 1) är avsikten med reformen inte attföreskriva en förhandlings- och uppskovsskyldighet som innebär hinder i enrationellt och effektivt organiserad verksamhet. Sådana enskildaarbetsledningsbeslut av mindre omfattning som t. ex. arbetstidsomläggningar avhelt tillfälUg art för enskilda arbetstagare eller förflyttning avarbetstagare för en helt måste kunna fattas utan omgång ochbestämmelserna i 11 § får inte ingripa i beslutsprocessen på det planet. Regler om beslutsordningen i nu nämnda frågor skalldäremot enligt den föreslagna lagstiftningen kunna tas in i sådanakollektivavtal om medbestämmande som avses i 32 § medbestämmandelagen. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 172 frågorkan naturligtvis också i enskilda fall bli föremål för förhandlingar enligt 12§ medbestänmiandelagen. Jag återkommer i det följande tUl dessa frågor. Medbestämmandelagens förhandlingsregler medför somnämnts inte heller att arbetsgivaren får åsidosätta förpliktelser enligt lageller enligt författningsföreskrift som meddelats med stöd av lag (jfr 3 §medbestämmandelagen). Gäller exempelvis särskUda tidsfrister för fattande avmyndighets beslut, får inte uppskovsskyldigheten leda tUl att dessa fristerinte kan hållas. Enligt min mening måste rätten enligt 11 § andrastycket medbestämmandelagen att i vissa faU besluta utan att avvaktaförhandlingar i frågan anses ge den offentiige arbetsgivaren tillräckligamöjligheter att tUlgodose allmänhetens anspråk på en fungerandeförvaltningsapparat. Det torde således inte kunna hävdas att möjligheterna ärmindre på den offentliga än på den privata sektorn att planera verksamheten påett sådant sätt att förhandlingarna normalt kan inrymmas i planeringsarbetetinför viktigare verksamhetsförändringar. Att uppskovsskyldigheten naturligtvisinte får leda tUl att risk uppkommer för viktiga samhällsfunktioner ellerdärmed jämförliga intressen har redan framhållits. Uppskov behöver inte helleriakttas om därigenom skulle skapas betydande hinder för den offenfligaverksamhetens gång. Jag skall i det följande särskUt ta upp frågan omförhandlingsordningen på den offentliga sektorn. Med hänsyn till det anfördafinner jag inte anledning att föreslå någon särreglering för den offenfligasektom såvitt avser tUlämpningen av 11 § medbestämmandelagen. Jag övergår härefter tUl uppskovsplikten enligt 12§ medbestämmandelagen. Enligt denna paragraf är arbetsgivaren som nämntsskyldig att, innan han fattar eller verkställer beslut som rör medlem iarbetstagarorganisation i förhållande till vilken han är bunden avkollektivavtal, förhandla med organisationen, om denna påkallar sådanförhandling. Arbetsgivaren får dock fatta och verkställa beslutet innan han harfullgjort sin förhandlingsskyldighet, om särskilda skäl föranleder det. Ensådan regel torde enligt min menuig kunna tillämpas utan någon särskUd inskränkningäven på den offentliga sektorn. Någon undantagsreglering behövs således inteheller i denna del. Såsom framhålls redan i bU. 1 (avsnitt 11.3) är dockavsikten naturligtvis inte att denna förhandlingsrätt skall leda till enomfattande förhandlingsverksamhet i frågor som hör till den dagligaverksamheten vid myndighetema. Förhandlingar enligt 12 § bör således påkallasbara i de frågor som den fackliga organisationen bedömer som viktiga. I detta sammanhang vUl jag ta upp en särskUd frågasom hänger samman med förhandlingsrätten på den offentUga sektorn. Som jag harnämnt i det föregående finns f. n. i 52 § StjL och 7 § KtjL föreskrifter om ensärskild överläggningsrätt i rättslvister i vissa avtalsförbjudna 1975/76:105 Bilaga 2 173 frågor(jfr 4 kap. 7 § LRÄ). Om 1013 §§ medbestämmandelagen nu görs tillämpliga ävenpå den offentliga sektorn, saknas enUgt min mening anledning att behålla dettasärskUda överläggningsinstitut. Förhandling i rättstvister torde alltid kunnahållas utan att den politiska demokratin därmed träds för när. Föreskrifterna i52 § StjL resp, 7 § KtjL bör därför inte få någon motsvarighet i den nyalagstiftningen om offentUg anställning. De särskilda verkningar som dettamedför på det processuella området har chefen för arbetsmarknadsdepartementetberört i bU. Det återstår nu att behandla frågan om denförhandlingsordning som bör tiUämpas på den offentliga sektorn vidförhandlingar enligt 11 och 12 §§ medbestämmandelagen och som alltså avserfrågor som rör förhåUandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Jag vill dåförst peka på att de för denna sektor speciella beslutsformerna erbjuder vissalagtekniska och praktiska problem i detta sammanhang. Således kan det naturligtvisav prindpiella skäl inte komma i fråga att införa ett förhandlingsförfarandedirekt med regeringen eller som ett moment i riksdagsbehandlingen av en fråga,Samma principiella invändningar gäller i samband med beslutsfattandet i enkommuns politiska organ. Även om förhandlingar enUgt 11 eller 12 §medbestämmandelagen således inte kan få förekomma direkt med de högstapolitiska organen, torde de anställdas medverkan i sådana frågor i ställetkunna förekomma i ett tidigare skede, när ärenden inför det politiskaavgörandet förbereds av tjänstemän i eller av olikakommunala myndigheter. Den för den offentliga sektom vanUgtvis mest lämpadeordningen i dessa situationer är enligt min mening att förhandlingar enligt 11eller 12 § sker på den nivå, där underlaget för de politiska organens beslutslutiigt arbetas fram. Det måste också vara av stort värde för de politiskaorganen att ett sådant ärende har beretts efter förhandling med företrädare förde anstäUda som berörs av beslutet i ärendet. hålls regelmässigtöverläggningar mellan företrädare för de offentiiganställdas organisationer ochföreträdare för löne- och personalenheter inför planeradeändringar i författningar som rör offentlig anställning, I frågor av mindrebetydelse sker detta ofta genom att organisationerna bereds tillfälle attframställa skriftliga erinringar mot en föreslagen författningsändring.Motsvarande överläggningsförfarande tillämpas även inom andra departement (jfrKU 1973: 20 s. 12). Också en förhandlingsverksamhet på myndighetsnivåär emellertid förknippad med åtskUliga praktiska och tekniska problem. Ettsådant hänger samman med frågan om de enskUda myndigheternas beslutsbefogenheter.Många av de frågor som föreslås kunna bli föremål för förhandlingar enligt 11eller 12 § avgörs inte av den myndighet hos vUken de som direkt berörs avbeslutet är anställda. Sådana frågor avgörs då i 1975/76:105 Bilaga 2 174 ställetav eller av regeringen eller överordnad myndighet. De enskildastatsmyndigheternas beslutsbefogenheter är beroende av hur långt regering ochriksdag finner det lämpligt att delegera sin beslutanderätt. SärskUt denstatliga förvaltningsapparaten företer härvidlag en skiftande karaktär ochuppvisar också stora skillnader mot det privata området. Ofta arbetas ettslutligt beslut fram i flera steg, där enskUda myndigheter lämnar förslag,yttrar sig, beslutar i delfrågor etc. I ett sådant system synes enförhandlingsordning som lägger huvudvikten vid lokala förhandlingar inte blialldeles lätt att tillämpa i praktiken. Jag fumer därför anledning att här taupp frågan om behovet av särskUda regler för dessa förhandlingar på denoffentliga sektorn. Regleringen av anställnings- och arbetsvUlkoren förde anställda inom det statliga och statUgt lönereglerade området sker i viktigahänseenden på ett annorlunda sätt än på den privata delen av arbetsmarknaden.Löner, aUmänna anställningsvillkor och övriga avtalsbara vUlkor regleras på detstatliga och statligt lönereglerade området i allmänhet inte bara i stora dragutan även i detaljer genom koUektivavtal som sluts centralt mellan SAV ochstatstjänstemännens tre huvudorganisationer (/SR, SF och TCO-S),