prop · FZ0312 · 1975-12-31 00:00:00 — Utredningen menar att det föreskrivna solidariska ansvaret förden inlecknade skulden är otillräckligt. Utredningen har funnit det lämpligtatt reglerna om förföljelserätt i 10 § FL görs tUlämpliga också vid avregistrering.En sådan breddad förföljelserätt skulle innebära, att borgenären under en visstid efter avregistreringen bevaras vid inteckningsrätt i del avregislreradeaktiebolagets konkreta egendom men däremot inte i den eventuellt fortsattaverksamheten. I inskrivningsboken behöver därför inte göras särskUda uppläggunder aktieägarnas namn i andra fall än då borgenären anser sig behöva väckatalan mot den eller dem som övertagit del upplösta bolagets verksamhet. Underden tid då förföljelserätten gäller kan ny inteckning tas ut i den fortsattaverksamheten och inteckningslånet övertas av verksamhetens nye innehavare. Omen tillfredsställande uppgörelse härom inte skulle kunna träffas, kanborgenären utnyttja förföljelserätten för att få betall. För att säkerställadetta behövs en regel om acceleration äv fordringens förfallotid som motsvarar15 § FL. I de fall då verksamheten inte fortsätts efter avregistrering eller dåny inteckning inle kan beviljas på grund av att den fortsatta verksamheteninte är bokföringspliktig, blir förföljdserälten av direkt betydelse. Om det avregistrerade bolaget bara haft en aktieägare ochdenne fortsätter bolagets verksamhet som enskild näringsidkare, torde enliglutredningen en breddad förföljelserätt enligt 10 § FL i princip utgöra ett godtagbartskydd för inleckningshavarens säkerhetsintresse samt underlätta attkreditförhållandet överförs till den fortsatta verksamheten. Har det avregistrerade bolaget däremot haft fleraaktieägare, får man emellertid räkna med alt dessa sluter handelsbolag.Utredningen menar därför att förföljelserält vid avregistrering måste gälla iden berörda egendomen också efter det att denna överförts från aktieägare tillhandelsbolag. Det blir fråga om en s. a. s. förlängd förföljelserätt. Utredningenframhåller att förföljelserätt i och för sig har ett begränsat värde, eftersomtiUgångar i vilka inteckningen gäller kan komma att säljas tämligen snart efterbolagets avregistrering. Efter försäljningen gäller inteckningen bara isäljarens eventuella vederlagsfordran. Vid obligatorisk avregistrering kan förföljelserältvisserligen ge ett någorlunda godtagbart skydd. Frivillig avregistrering enliglförslaget i prop. 1975: 103 medför emellerfld en väsenfligt sämre situation förborgenärerna, eftersom avregistrering kan ske när som helst utan att borgenärernablir informerade. Utredningen har funnit en effektiv och framkomlig lösningvara atl regler införs som innebär att inteckningsborgenärerna ges säkerinformation om förestående frivillig avregistrering i förening med skäUg tidför dem att bevaka sin rätt. Det bästa sättet att tillförsäkra borgenärerna angivnainformation och bevakningsfrist är enligt utredningen att de genom registreringsmyndig-hetensförsorg underrättas om begäran om avregistrering. Prop.1975/76:12 24 genom kungörelse en viss minsta tid förslagsvis en månad innan bolaget avförs ur aktiebolagsregislret. Sådant kungörelseförfarande börvara avgiftsfritt. Utredningen menar att om man på detta sätt kungör ansökan,så torde man liksom vid obligatorisk avregistrering kunna undvara kungörelseav uppgift om att bolaget sedermera avförts ur registret. Utredningen anser vidare atl befrielse från stämpelskattbör övervägas vid ny företagsinleckning som påkallas av alt tidigareinteckning upphör alt gälla i verksamheten i och med avregistrering.Utredningen finner emellertid att samma syfte kan uppnås genom tUlämpning av 12§ första stycket slämpelskattelagen (1964:308). Under vissa förutsättningarmedger detta stycke nedsättning av stämpelskatten för ny inteckning med beloppsom motsvarar skatten för tidigare inteckning. Fömtsättningarna för sådannedsättning är i princip dels alt den tidigare inteckningen dödals eller avannan anledning upphört att gälla, dels atl den nya inteckningen beviljas inom ellår efter det alt den tidigare inteckningen upphört att gälla, dels att ansökanom den nya inteckningen bifaUes i egendom som helt eller delvis omfattades avden tidigare inteckningen. Utredningens överväganden innebär sammanfattningsvis bör acceptera att upplösning av aktiebolag genom avregistrering medför attinteckning upphör att gälla i bolagets näringsverksamhet. Detta föranlederingen ändring i FL. Ändring krävs emellerfld, om den vidgade förföljelserättoch befogenhet att kräva omedelbar betalning, acceleration av förfallotid, somutredningen anser behövlig, skall införas. Dessutom fordras ändring i deregler om kungörelse rörande frivillig avregistrering som föreslås i prop.1975: 103, om utredningens syn på den frågan vinner anslutning. förslag bör de lag- och författnuigsändringar som utredningensöverväganden föranleder sättas i krafl , då reglerna omfrivillig avregistrering är avsedda att träda i krafl. 4.1 Företagsinteckning och liinefordran Lagen (1974: 12) om anställningsskydd trädde i kraft den 1juli 1974. Lagen innebär mycket betydande förbättringar av anställningstryggheten.Bl. a. har i lagen införts bestämmelser om viss minsta uppsägningstid viduppsägning från arbetsgivarens sida. På den privata arbetsmarknaden fannslagregler av den typen tidigare endasi beträffande äldre arbetskraft enligtden s. k. äldrelagen. De uppsägningstider som kommer i fräga enligt lagen omanställningsskydd varierar beroende på arbetstagarensålder. Arbetstagare, som fyllt 45 1975/76:12 25 år,har rält till sex månaders uppsägningslid, om han varit anställd hos arbetsgivarenunder eller sammanlagt under desenaste två åren. Avorganisationer företrädande kreditväsendel har gjorts gällande, alt införandetav lagen om anställningsskydd medfört en betydande försämring avföretagsinteckningen såsom kredilsäkerhet. Det förhåller sig nämligen så attlönefordringar i händelse av konkurs i mycket betydande utsträckning harförmånsrätt tUl betalning framför fordran på grund av företagsinleckning. Densom avser att lämna kredit mol säkerhet i företagsinleckning måste aUtså göraen bedömning av vilken omfattning lönefordringar kan ha i händelse av attlåntagaren försätts i konkurs. Det är nämligen framför allt vid låntagarenskonkurs som en lämnad säkerhet prövas. Räcker säkerheten då inle till, är den inlebetryggande. Utredningen(Ju 1972: 12) angående företagsinteckning har tagit upp den fråga som sålundahar väckts. Utredningen framhåller att införandet av lagen omanställningsskydd medfört en sådan ökning av förelagens latenta löneskulder attföretagsinteckningens värde som kreditsäkerhet väsentligen förringats.Utredningens förslag för alt komma till rätta härmed innebär, attföretagsinteckningen ges företräde framför lönefordringar vid konkurs.Utredningen menar att detta i realiteten inle innebär någon försämring för löntagama,eflersom deras fordringar på lön ersätts genom den stafliga lönegarantin, omdet inle finns tillräckliga tillgångar i konkursboet. Innanjag går närmare in på utredningsförslaget vill jag lämna några upplysningarrörande förelagsinleckningen och dess användning i kre-ditlivel. Företagsinteckningkan meddelas i företagares näringsverksamhet, om förelagaren är bokföringsskyldigeller driver jordbruk eller skogsbruk. Företagsinteckningen gäller i vissa särskUtangivna slag av lös egendom, som hör till den inlecknade verksamheten. Denmedför att inteckningshavaren får förmånsrätt i den intecknade egendomen.Denna förmånsrätt är alltså en särskild förmånsrätt, dvs. den gäller bara iviss egendom. Lönefordran däremot är förenad med allmän förmånsrätt, dvs. dengäller i all gäldenärens egendom. Förelagsinleckningen är ett viktigt kreditsäkerhetsmedelframför allt för mindre och medelstora företag, särskilt sådana inom service-och delaljhandelsnäringarna. Sådana företag saknar i regel möjlighet attställa pantbrev i faslighet som säkerhet och är därför hänvisade tillföretagsinteckningen som kredilsäkerhet. Del bör i detta sammanhang framhållasatt det är en grundläggande princip för all inslitutioneU kreditgivning att lånbeviljas under förutsättning att låntagarens betalningsförmåga ingerförtroende ocb att betryggande säkerhet stäUs. Sådan säkerhet skall efter objekflvlgodtagbara grunder täcka hela lånet. Enligt lagen (1955: 183) om bankrörelseskall 1975/76:12 26 säkerhetenutgöras av fast eller lös egendom eller borgen. Företagsinteckning är aUtsåenligt banklagen godtagbar som säkerhet. Företagsinteckningenhar kommit till flitig användning inom kreditlivet. Enligt uppgift som lämnatsav bankinspektionen uppgick det totalt intecknade beloppet vid utgången av år1971 tUI 18 400 milj. kr. Närdet gäller att bedöma om en företagsinleckning uppfyller banklagens krav påatt säkerhet för kredit skall vara betryggande måste man göra en ingåendeanalys av det kreditsökande företaget. Sedan erforderliga reduktioner gjortsför osäkra fordringar, inkurant varulager och uttjänta inventarier samt deanställdas lönefordringar har bankerna i stor utsträckning, åtminstone från 1960-talelsslut, godtagit företagsinteckning intill av den inteckningsbaraegendomens värde enligl senaste bokslut. En sådan bedömning har accepterats avbankinspektionen. Beträffandeden reduktion, som sålunda görs för de anställdas lönefordringar, gäUde ipraxis före ikraftträdandet av lagen om anställningsskydd, att reduktionenborde uppgå lill ett belopp motsvarande sex veckors lön åtminstone ipersonalintensiva förelag. Sedan lagen om anställningsskydd trätt i kraft, harbankinspektionen funnit att motsvarande schablonmässiga reduktion bör uppgå lUl56 månaders lön för de anställda och gälla samfliga företag. För attett företag skall kunna drivas och utvecklas måste det kimna få tillgång flllkredit. Delta är av stor betydelse inte bara för företaget självt utan ocksåför de anställda. Om förelagen flllförsäkras goda kreditmöjligheter, tryggasderas fortbestånd och utveckling och därmed även sysselsättningen. Det ärtydligt att framför allt de mindre och medelstora förelagens kreditmöjligheterhar försämrats till följd av den ståndpunkt bankinspektionen mot bakgrund avbanklagens krav på betryggande säkerhet har intagit i frågan omföretagsinteckningens värde som kredUsäkerhet efter införandel av lagen omanställningsskydd. Det är angeläget alt man får till stånd en ändring därvidlagså att dessa förelags kredkmöjligheter tryggas. Frågan blir då hur detta skallkunna åstadkommas. Utredningenhar pekat på olika möjligheter att få till stånd en förbättring men harstannat för att det mest effektiva och i själva verket det enda sättet är atlförbättra förelagsinteckningens kreditsäkerhets-värde genom att ge denförmånsrätt framför lönefordringar. Denna bedömning har delats av det storaflertalet remissinstanser. Enligtmin mening innebär utredningens förslag en betydande förbättring avföretagsinteckningens värde som kreditsäkerhet. I själva verket förstärksföretagsinteckningen så att den ger bätlre kreditsäkerhet än vad fallet varföre ikraftträdandet av lagen om anställningsskydd. Jag vill vidare nämna atten liknande åtgärd företagits tidigare, nämligen då fordringar på gmnd av fastighelsinteckningflyttades i förmånsrättsordningen så att de fick företräde framförlönefordringar. 1975/76:12 27 föratt stärka fastighetsinteckningens kreditvärde. Det är emellertid uppenbartatt utredningens förslag kan genomföras endast om det inte samfldigt innebären försämring av löntagarnas trygghet i händelse av att arbetsgivaren går ikonkurs. Detta föranleder mig att något gå in på hur den statliga lönegarantinfungerar i det sammanhanget. Enligtlagen (1970: 741) om staflig lönegaranti vid konkurs svarar staten för fordransom arbetstagare eller anhörig till sådan har hos arbetsgivare som försatts ikonkurs. Betalning enligt garanfln utgår för löne- och pensionsfordran som harförmånsrätt enligt 11 och 12 §§ förmånsrättslagen (1970: 979). I fråga omfordran med förmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen, dvs. lönefordran ochviss pensionsfordran, gäller garantin för varje arbetstagare med högst eltbelopp, som motsvarar fem gånger det vid tiden för konkursbeslutet gällandebasbeloppet enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring. Staten inträder ifråga om utbetalt garantibelopp i arbetstagarens rätt mot konkursgälde-närenoch kan alltså göra gällande lönefordringen regressvis i konkursen. Förmånsrättenför lön, det s. k. löneprivilegiet, fyller en social fiink-tion. Man har velattrygga arbetstagarnas försörjning i händelse av konkurs genom att ge deraskrav på lön en framskjuten ställning i förmånsrättsordningen. Den StatUgalönegarantin har emellertid i betydande mån minskat behovet av ettlöneprivilegium. Det är för det stora flertalet arbetstagare förhållandevislikgiltigt vilken förmånsrätt deras lönefordran har, eftersom de under allahändelser får betalt för sin fordran genom den statliga lönegarantin. Så äremellertid inte fallet beträffande alla arbetstagare. Som jag nämndegäller nämligen för den statliga lönegarantin den begränsningen attbetalningen ur garantin kan uppgå till högst fem basbelopp. De högst avlönadearbetstagarnas krav på att få ut lönen kan alltså inte tillgodoses enbart genomden statliga lönegarantin. En sådan löntagare är också beronde av att hanslönefordran har en framskjuten ställning i förmånsrättsordningen. Utredningenhar uppmärksammat detta. Utredningens förslag innebär atl den försämring somlöneprivilegiet lider genom att företagsinteckningen i förmånsrättshänseendeskjuts före Tönefordran kompenseras därigenom atl beloppsbegränsningen i det stafligalönegarantisystemet höjs från fem till åtta gånger basbeloppet. Eftersamråd med chefen för får jag anföra följande.Enligt min mening har utredningen anvisat den rätta vägen att gå. Genom enförstärkning av lönegaranlisystemet undviks att det stora flertalet löntagaredrabbas av någon försämring genom att löneprivilegiet sätts efterföretagsinteckningen. Jag vill vidare framhålla alt kostnadema förlönegarantisystemet finansieras genom särskilda arbetsgivaravgifter(lönegarantiavgifter) som arbetsgivarna inklusive staten och kommunerna erläggerenligt lagen (1970: 742) om lönegaran-liavgifl. Dessa avgifter förs till ensärskild garantifond från vilken rekvi- 1975/76:12 28 rerasmedel för täckning av statens kostnader på grund av betalningar enligtlönegaranti. Behållningen i denna fond uppgick detta år till . Mankan emellertid enligt min mening vara något tveksam om hur stor höjning avbegränsningsbeloppet i lönegarantisystemet som bör göras för atl socialt ickeönskvärda effekter för löntagama skall kunna undvikas. Denna fråga har väcktbetydande uppmärksamhet under remissbehandlingen. Flera remissinstanser anseralt all beloppsbegränsning bör slopas under det att andra vill sätta gränsentill femton basbelopp. TCO, som i första hand vill slopa varjebeloppsbegränsning, föreslår i andra hand att gränsen sätts tUl tolvbasbelopp. har biträtt utredningsförslaget menantyder alt det kan bli nödvändigt atl räkna upplönegarantibeloppet. LO synes närmast inta den ställningen att någon uppräkningutöver åtta basbelopp inte behövs. Vidbedömningen av frågan är av intresse en undersökning som utredningen gjort avvissa löntagarorganisationers bevakningar av löne-och pensionsfordringar efterår 1971. Enligt denna undersökning har totalt 128 bevakningar avsett belopputöver fem basbelopp. Av dessa avsåg 18 bevakningar belopp utöver åtta basbelopp,sju bevakningar belopp utöver tio basbelopp och två bevakningar belopp utövertolv basbelopp. Denna undersökning visar enligt min mening att lönegaranflav-giflensslorlek inte påverkas om gränsen sätts vid åtta, tio, tolv eller femtonbasbelopp. Att någon form av begränsning bör uppställas synes mig dock klart.Frågan är emellertid var gränsen bör sättas. Mot bakgrund av att det ärangeläget att förslaget inte leder till försämring av den tryggade ställningsom löneprivUegiel hittUls har garanterat lönefordringar föreslår jag attgränsen sätts vid det belopp som TCO i andra hand förordat, nämligen tolvbasbelopp. Medmitt förslag torde så gott som samtliga löntagares krav på löne-ochpensionsfordringar undgå reell försämring genom att löneprivilegiet flyttas nedefter företagsinteckning. Det kan dock inte uteslutas att i något enstaka fallen lönefordran kan vara så omfattande alt den inle täcks ens av en summamotsvarande tolv basbelopp. Det kan därför enligt min mening inte komma ifråga att, såsom några remissinstanser förordat, helt slopa löneprivilegiet. Aandra sidan har jag gjort den bedömningen att sådana fall som jag nämndeblir så sällsynta att det inte finns någon anledning att, såsom bankföreningenförordat, införa en ordning som innebär att arbetstagarens överskjutandefordran går före statens regresskrav för utbetalningar från lönegarantifonden. Jaganser således alt utredningens förslag bör genomföras men att gränsbeloppet ilönegarantisystemet bör höjas lill tolv basbelopp. Innan jag tar upp vissaföljdfrågor vill jag dock något beröra en fråga som bl. a. SPP har tagit uppunder remissbehandlingen. Prop.1975/76:12 29 Förslagetatt låta löneprivilegiet komma efter företagsinleckning får vissaåterverkningar i fråga om försäkringsinrättningars krav på pensionspremier.Situationen är i korthet följande. Försäkringsinrättningens krav påpensionspremie omfattas enligt stadig praxis av löneprivilegiet närarbetsgivaren har åtagit sig att betala premien. Löneprivilegiet ligger vidkonkurs visserligen efter fastighelsinteckningäma men före förelagsinteckningen.Denna förmånrätt har enligt SPP hittUls räckt för att täcka SPP:s krav påförfallna pensionspremier enligt den s. k. ITP-pla-nen när arbetsgivare gått ikonkurs. Detta läge kommer emellertid enligt SPP att förändras, omföretagsinteckningen sätts före löneprivilegiet. Detta betyder nämligen enligt SPPalt löneprivUegiet i praktiken mister slörre delen av sin betydelse och att SPPdärför kommer att få nöja sig med mer eUer mindre ringa konkursutdelningar.Liknande situationer kan uppkomma också för andra försäkringsgivare t. ex. förFörsäkringsbolaget (), vars uppgifl är att meddela kreditförsäkringför arbetsgivares pensionsutfästelser, huvudsakligen utfästelse omålderspension enligt ITP-planen för tjänstemän. Underlagstiftningsärendets beredning inom har inhämtats vissauppgifter rörande de berörda försäkringsformerna. Det har därvid visat sig attinga förluster uppstår för arbetstagare anställda hos kollektivavlalsbundnaarbetsgivare. De förluster som kan uppkomma för arbetstagare som är anstäUdahos icke kolleklivavtalsbun-den arbetsgivare och försäkrade enUgt ITP-planensförmånsschema är förhållandevis begränsade. Enligt uppgift kan man räkna medatt den utgående pensionen i de flesta fall kan komma atl minskas förden händelse förfallna pensionspremier inte kan få utdelning i arbetsgivarenskonkurs. Sänkningen har beräknats med utgångspunkt i ett antagande attarbetstagaren får ny anställning från det s. k. fribrev harutfärdats. Beträffande försäkringar meddelade av Arbetsmarknadens Försäkringsakflebolag() (tjänstegruppliv-och avgångsbidragsförsäkring) gäUer i princip all ingaförluster uppkommer för enskilda löntagare, om arbetsgivaren i fråga är bundenav kollektivavtal. Om emellertid konkursboet vid fortsatt drift av konkursgäldenärensrörelse inte inträder i försäkringsavtalsförhåUandet genom att Övertaförsäkringen eUer tecknar ny sådan, upphör försäkringsavtalet genom uppsägningfrån sida med utgången av månaden efler konkursutbrottet. För försäkringsom tecknats av icke kol-lektivavtalsbunden arbetsgivare gäller attförsäkringen träder ur kraft, om betalning inte fullgörs inom en månad eflerpremiens förfallodag. Beträffande försäkringar som meddelas av AMF-Arbetsmarknadsför-säkringar(avtalsgruppsjukförsäkring, särskild lUläggspensionsförsäkring samlgruppförsäkring för yrkesskada) gäller försäkringen oavsett pre-miebelalningen,om försäkringen tecknats enligt kollektivavtal. De frivUligt tecknadeförsäkringarna kan vid premieförsummelse sägas upp 1975/76:12 30 I motsats till vad som gäller beträffande försäkring i brukaremellertid försäkring i AMF inte sägas upp om rörelsen fortsattes efterkonkursutbrottet. Deförluster som i enstaka fall kan tänkas uppkomma för arbetstagare anslutna lillITP-planen är enligt min mening så pass obetydliga att man kan bortse härifråni detta sammanhang. Jag vill i anslutning härtill erinra om att FPG inte harmotsatt sig utredningens förslag. Vad gäller de arbetstagare som är anslutnatill AFA- och AMF-försäkringama gäller att några förluster inte uppkommer för enskUdalöntagare om inbetalning av försäkringspremien försummas av kolleklivavlalsbundenarbetsgivare. Mot den bakgrunden finner jag att hänsynen till löntagarnasrätt till försäkringsskydd inte behöver lägga hinder i vägen för ettgenomförande av utredningsförslaget. Det är vidare min uppfattning attförslaget kan antas medföra så obetydliga ekonomiska förluster för de berördaförsäkringssystemen att man inte har anledning att överväga något slagsekonomisk kompensation för förlustema. Jag vUl erinra om att försäkringarna ifråga finansieras av arbetsgivarna. Mittförslag om höjning av minimibeloppet för den statUga lönegarantin innebär att löneprivUegietenligt förmånsrättslagen kommer att sakna betydelse för nästan alla löntagare.Därmed skapas också utrymme för en angelägen förstärkning inte bara avföretagsinteckningens ställning utan också av den allmänna förmånsrätt som f. n.tillkommer skattefordringar. Efter samråd med chefen för finansdepartementetföreslår jag att fordran på skatt och allmän avgift enligt 13 §förmånsrättslagen ges företräde framför löneprivilegiet. Detta innebär attreglerna om förmånsrätt för skatt och allmän avgift bör flyttas till 11 §förmånsrättslagen. Reglerna om löneprivUegiet i nuvarande 11 och 12 §§ förmånsrättslagenbör tas in i 12 resp. 13 §§. Löneprivilegietsförsvagning skapar vissa följdproblem. Ett av dessa är att konkursförvaltarekan se sig nödsakade att vägra förskottsbetalning till löneborgenärer för attinte äventyra bättre prioriterade borgenärers rätt till utdelning. Det skiUlei sin tur gå ut över möjlighetema att fortsätta rörelsen imderuppsägningstiden. Utredningen har ansett att denna fråga bör lösas genom vissajämkningar i lagen om statlig lönegaranti vid konkurs. Ändringen gör detmöjligt att för sådana situationer betala ut lön ur lönegarantifonden på etttidigare stadium än vad som f. n. kan ske. Enligt min mening torde också frågankuima lösas i huvudsak enligt de av utredningen anvisade riktlinjema. Eftersamråd med chefen för har jag emellertid kommitfram till att frågan inte bör behandlas i detta lagstiftningsärende utan istället tas upp i den proposition om ändring i lagen om statlig lönegarantivid konkurs som chefen för kommer attföreslå regeringen förelägga . framhållit måste man räkna med att förslaget med- 1975/76:12 31 förökad risk för att lönegarantifonden mte skall få utdelning i konkurs för stafligaregressanspråk. Det är möjligt att det kan bli nödvändigt att justera lönegaranflavgiftenför att motverka ,den ekonomiska försvagning lönegarantifonden kan komma attdrabbas av. F. n. synes emellertid inte några särskilda åtgärder behöva vidtasi det hänseendet. Lönegarantifonden har hittiUs utvisat överskott ochbehållningen i fonden, som ökat , uppgick tillnära 18 milj. kr. I samband härmed kan nämnas, att harberäknat att slopandet i samband med skatteomläggningen för av"taket" för vissa arbetsgivaravgifter (7,5 X basbeloppet)kommer att medföra en förstärkning av lönegarantifonden på ungefär 1 milj. kr. Förslagetatt stärka förelagsinteckningens ställnmg i förmånsrällshän-seende påverkarföretagsinteckningens förhållande lill löne- och pensionsfordringar som har karaktärenav konkursfordringar. En lönefordran kan emellertid under vissa förhållandenvara att anse som s. k. massafordran och har därmed bästa rätt. Man skiljernämligen i kon-kursrätten mellan konkursfordringar, dvs. fordringar som uppkommitföre konkursbeslutet, och massafordringar, dvs.