prop · FZ035 · 1975-12-31 00:00:00 — Utredningen finnerdet i förevarande fall naturiigt att anknyta till lagen om hälso- och miljöfariigavaror som bemyndigar regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer altingripa mol hantering av olika kemiska varor eller beredningar som innehållersådana varor. Enligt 52 S kungörelsen om hälso-och miljöfariiga varor kanproduklkonlrollnämnden föreskriva att hälso-och miljöfariig vara elleravfallsprodukt av sådan vara får deslmeras, konverteras eller på annat sätttas om hand endast efter särskilt tillstånd av nämnden. Enligt utredningensmening bör produklkonlrollnämnden med tillämpning av denna bestämmelse ochefter samråd med bl. a. föreskriva för vilka ämnen ochberedningar som det skall finnas mottagningsanläggningar eller anordningar.För uppfyllande av konventionskraven erfordras enligt utredningens uppfattningmoltagningsanläggningar eller anordningar för i varje fall ämnen ochberedningar av kategori A och B. Om anläggningar eller anordningar inrättasäven för andra ämnen och beredningar, bör med hänsyn till sjöfartensinternationella karaktär en obligatorisk skyldighet all anlita sådanaanläggningar eller anordningar i första hand gmndas på mellanstatligaöverenskommelser. 5.2.4Huvudmannaskapet för anläggning och anordning Skyldighetenatl inrätta och driva anläggning för mottagande av oljerester är f. n. knutentill ägaren av vederbörande hamn, dvs. Prop.1975/76:5 69 Utredningen har emellertid såsom tidigare nämnts i sitt föregåendebetänkande uttalat alt denna skyldighet inle bör vara knuten till ägaren avviss hamn utan i princip lill huvudmannen för den anläggning varifrån olja ocholjeprodukter lastas ut till fartyg. Som skäl för denna ståndpunkt harutredningen bl. a. framhållit atl mottagandet av bariaslvatten måste ansesutgöra en integrerande del av den verksamhet som pågår vid en oljedepå,cislernanläggning eller liknande och detta oavsett var den är belägen.Utredningen ansåg också atl en sådan ordning fick anses slå i överensstämmelsemed gmnderna för gällande miljöskyddslagstiflning. Närdet gäller ansvaret för all lämplig mottagningsanläggning eller anordningfinns för fartyg som behöver lämna fariiga ämnen och rester av sådana synesenligt utredningens uppfattning två lösningar i första hand böra övervägas, denena att lägga skyldigheten på hamnens ägare och den andra att läggaskyldigheten på lastens mottagare eller avsändare (hanterare). Vidställningstagandet bör enligt utredningen en sådan ordning väljas attmiljöskyddskraven kan tillgodoses utan alltför stora ölägenheter för hanterareoch rederier. Fartygen bör i möjligaste mån inte tvingas gå långa omvägar föratt bli av med resterna av sina laster. Ifrågavarande transporters vägar,omfattning, karaktär m. m. måste med andra ord främst beaktas. När utredningenövervägt frågan om huvudmannaskapet har den kommit till den upplänningen altdet inte är möjligt att finna en lösning som utan undantag kan tillämpas i allahamnar. Det synes i stället enligt utredningen bli nödvändigt att tillämpa ettfiexibeli system, som i varje särskilt fall ger det mest ändamålsenligaresultatet. En sådan ordning kan från principiella utgångspunkter framstå sominle helt lyckad men är likväl enligt utredningens uppfattning med hänsyn lillifrågavarande fartygstrafiks karaktär och omfattning nödvändig. blir det nödvändigt att - på grundval av produklkontrollnämndensförut omnämnda föreskrifter om vilka ämnen och beredningar som skall kunna tasom hand - bestämma i vilka hamnar moltagningsanläggningar och -anordningarskall inrättas. Efter analys av trafikens omfattning och karaktär bör sedanbeslutas vem som skall vara huvudman. Uteslutet är inte att sådana förhållandeni viss hamn kan föreligga att det kan vara motiverat t.ex. att ålägga visseller vissa hanterare att svara för anläggning av visst slag somhamnens ägare åläggs att i övrigt ansvara för att erforderiigmottag-ning.sanläggning finns tillgänglig. Åläggande att inrätta och drivaanläggning eller anordning bör enligt utredningen kunna meddelas oavsett omanläggningens eller anordningens huvudman är enskild person eller ett enskilt,kommunalt eller statligt bolag eller annan juridisk person eller myndighet.Hinder bör inte föreligga för att huvudman anlitar annat företag för verksamhetenunder förutsättning alt den drivs under former som kan godkännas avvederbörande myndighet. Huvudmanför viss anläggning eller anordning som tillkommit enligl myndighets beslut börenligt utredningen vara skyldig att låta varje fartyg 1975/76:5 70 anlitaanläggning eller anordning för att avlämna rester av ämnen, som anläggningeneller anordningen är avsedd för. För att förhindra att oskäliga avgifter las utbör kunna föreskrivas att avgiften skall bestämmas enligt skälig och rättvisgrund, dvs. efter samma normer som enligt förslaget till ny hamnlag skall gällaför avgifter i allmän hamn. Deskäl som utredningen åberopat för att inte föreslå något statsbidrag förtillkomst och drift av anläggningar för mottagning av olja och oljerester -främst principen inom miljövården att den som förorenar eller som kan komma attförorena skall bära kostnaderna för atl detta skall kunna förhindras - tordeenligt utredningen kunna åberopas även beträffande nu ifrågavarandeanläggningar och anordningar. Detta innebär alltså alt kostnaderna i principbör bestridas av huvudmannen. Huruvida särskilda avgifter för användning avanläggning eller anordning bör tas ut eller ej, får enligl utredningensuppfattning avgöras av huvudmannen för denna. 5.2.5Den författningsmässiga regleringen, m. m. Utredningenanser att det finns två författningar som kan komma i fråga när del gäller attlagfästa skyldigheten att inrätta och driva anläggning eller anordning i hamnför mottagning av rester av blandningar av kemikalier från fariyg, nämligenlagen om hälso- och miljöfariiga varor och lag. Lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor syftar främst till att förebygga att händelser inträffar somkan leda till skada på människor eller i miljön. Utredningen anser inte attlagen i sin nuvarande lydelse ger möjlighet att föreskriva att anläggningareller anordningar av här avsett slag skall inrättas. lag innehållerdäremot redan bestämmelser om skyldighet all inrätta anläggning eller anordningför mottagande av oljerester och oljehallig blandning från fartyg. Den ärvidare tillämplig inte bara på föroreningar genom olja utan även på föroreninggenom annat som härrör från fartygs drift. Det är därför enligt utredningensmening naturiigt att ta upp de bestämmelser som det är fråga om i 1972 årslag. Utredningen har i sitt tidigare betänkande föreslagit ny lydelse av 9 och10 !;! Enligt utredningen bör 9 ! ; kompletteras så att den avseräven rester av och blandningar med kemikalier. Förslag härom har utarbetats avutredningen. Ifråga om rester av andra skadliga ämnen än olja framhåller utredningen altkvantiteterna ofta är ganska begränsade. I många fall torde därför enligtutredningen exempelvis en tankbil eller en särskild bål vara tillräcklig. 1andra fall, uttalar utredningen, kan fasta anläggningar med t. ex. cisternerför lagring bli erforderiiga. Då det inle torde kunna förutsättas att någotallmänt kommunalt monopol på de typer av skadliga ämnen spm här avses bliraktuellt bör bestämmelserna i ämnet enligt utredningensuppfattning avse både anläggningar och anordningar i alla de hamnar där behovkan flnnas att lämna rester av ämnen och beredningar Prop.1975/76:5 71 somavses i lagen om hälso- och miljöfariiga varor. Om fasta anläggningar blirerforderiiga, får dessa förutsättas vara underkastade miljöskyddslagensbestämmelser, vilket utgör en särskild garanti för atl de lår en från miljöskyddssynpunkttillfredsställande utformning. kan också vid behovbesluta om hur det skall förfaras med resterna efter ilandföring. nära anknytning till föreligger enligtutredningens mening naturiiga förutsättningar för att frågan omomhändertagandet av resterna skall beaktas vid den planering och utveckling avbehandlingsresurser som utredningen föreslagit former för i betänkandet Kemisktavfall - uppgifter och organisation, del II. Detidigare i avsnitt 5.2.3 nämnda konventionerna talar förutom om skadliga ämneni bulk även om bl. a. skadliga ämnen i förpackad form. I fråga om skadligaämnen i bulk föreskrivs att erforderiiga mottagningsanordningar skall anordnas.De svenska bestämmelserna om mottagningsanläggningar och -anordningar börenligt utredningen i princip avse samtliga former av här avsedda ämnen ochberedningar m. m. som transporteras med fartyg och inte begränsas såsom skett ikonventionerna. Vidareframhåller utredningen att bestämmelser även i andra hänseenden är erforderiigaför att miljöskyddssynpunkterna skall kunna beaktas fullt ut. För att säkerställaatt rester inte dumpas i havet bör bestämmelser utfärdas om att fartyg medvissa laster i bulk inte får lämna hamn förrän det kontrollerats att fartygetrengjorts på tillfredsställande sätt. Det bör också kunna föreskrivas attrester av och från söndriga förpackningar skall lämnas i land och att lastningoch lossning får ske endast i vissa hamnar. bör del slutligen såsom ell led i sjöfartsverkels uppgifterbeträffande det förebyggande skyddet ankomma på verket att - efter samråd medrikspolisstyrelsen och - meddela anvisningar för kontrollen avlasldagböcker. Utredningen framhåller också alt arbetarskyddets intressen nogamåste beaktas i förevarande sammanhang. 1 den män en tillräcklig kontroll avlastningen kan ske, torde en övergång till containertransporter vara ettverksamt medel när det gäller att tillgodose arbetarskyddet. Överhuvudtagetgäller att de frågor som aktualiseras i detta och liknande sammanhang ofta ärav övergripande natur och berör olika myndigheters verksamhetsområden. För atttillgodose behovet av ett kontinueriigt samrådsförfarande kan det enligtutredningen vara lämpligt att för ändamålet inrätta en samrådsgrupp medrepresentanter för bl.a. , , , yrkesinspektionenoch . Gruppen bör enligt utredningens mening bestå avpersoner som är aktivt engagerade i det dagliga arbetet på området. Prop.1975/76:5 72 Somframgår av vad jag har anfört inledningsvis har frågor rörande skyddet molförorening av haven remissbehandlats i flera olika sammanhang. Mångaremissinstanser har avgivit yttranden vid skilda tillfallen. Självfallet har remissinstansernadärvid gett uttryck för samma principiella ståndpunkt och jag kommer därför idet följande inte alt ange i vilket sammanhang synpunkterna har framförts. Ettsvenskt tillträde till havsföroreningskonvenlionen tillstyrks eller lämnasutan erinran av remissinstanserna. Sfö-fartsverkel, ochkommerkollegiutn betonar att bör tillträda konventionen till alladelar, dvs. också i fråga om de valfria bilagorna. Åtskilliga remissinstanserframhåller att konventionen innebär ett betydelsefullt steg framåt när detgäller att förebygga och begränsa havsförorening från fariyg. Uttalanden avdenna innebörd görs av bl. RA, generaltullstyrelsen,, kommerskollegium, , Valtenvärnet, desvenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd och . RÅ välkomnarkonventionens krav på fartygens utrustning och fier och bättremottagningsanläggningar för oljerester o. d. i hamnarna. Högt ställda krav pådessa punkter torde vara det bästa sättet att förhindra havsföroreningar,eftersom förebyggande åtgärder ger större effekt än hot om sanktioner. Trotsförbättringar av kontrollsystemet medför bevissvårigheterna att en effektivlagföring av alla förbjudna utsläpp inte är möjlig att åstadkomma. Somtillfredsställande betecknas av att en reglering kommerlill stånd i fråga om utsläpp av olika slag av kemiska föroreningar.Vetenskapsakademien värderar som särskilt positivt totalförbudet motoljeutsläpp från fartyg i , minskningen av de tillåtna oljeutsläppen iväridshaven och reglerna om giftiga substanser, toalettavfall och fast avfall.Också Valtenvärnet understryker sistnämnda reglers betydelse. De svenskaledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd framhåller som nyheter avväsentlig betydelse föreskrifterna i konventionen om fartygs konstruktion ochutrustning till skydd mol oljeutflöde m. m., föreskrifterna omkontrollanordningar som skall möjliggöra en noggrannare tillämpning avrörbudsbeslämmelserna och reglerna om anordningar för oljemoitagning ihamnarna. Enligt Svenska hamnförbundets mening är konventionens bestämmelserväl avvägda och erbjuder inga oöverstigliga tekniska problem. Någraremissinstanser framför kritiska synpunkter i vissa mera allmänna avseendenutan atl för den skull avstyrka ett svenskt tillträde till konvenlionen.Sålunda framhåller de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens rådatt man genom konventionen inte kan åstadkomma ett fullständigt upphörande avavsiktlig förorening av havet genom utsläpp av olja och skadliga ämnen. Vidareanför att de utsläpp som tillåts enligt bestämmelserna ikonventionen måste betraktas som stora. Prop.1975/76:5 73 Verketmenar dock att konventionen ger bättre möjligheter än den gällandeoljeskyddskonventionen att snabbt åstadkomma tillägg till de tekniska avsnittenvilket är betydelsefullt för att hålla konventionen tidsenlig och i linje medtekniskt framåtskridande. Även Vetenskapsakadetnien är av den uppfattningen attreglerna om utsläpp av olja och kemikalier inte är tillräckligt långtgående.Även om totalförbud för oljeutsläpp skall gälla för vissa särskilda områden,kan enligt de tillåtna utsläppsmängderna inom övriga områden medförabetydande förorening. bedömer också möjligheterna att övervaka konventionsreglernasom små. Enligt Vat-tenvärnets uppfattning medger konventionsbestämmelsernautsläpp av avfall alltför nära kusterna. Fleraremissinstanser, bl. a. , generaltiiltstyrelsen och de svenskaledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd, framhåller att ett svenskttillträde till konventionen bör ske . Andra remissinstanser, bl. a. , och ,understryker emellertid att det är mycket angeläget att konventionen inteträder i kraft för del förrän det finns mottagningsanordningar föroljerester och oljeblandningar, skadliga ämnen m. m. inte bara i utanäven i andra konventionsstaler. Enligt skullekonsekvenserna av ett ensidigt svenskt införande av havsföroreningskonventionensbestämmelser innebära att svenska tankfartyg inte alls skulle kunna deltaga itransporter av sådana produkter som är upptagna i bilaga II tillkonventionen och att den svenska sjöfartsnäringens konkurrensmöjligheterskulle bli starkt hämmade i fråga om transporter av lättare petroleumprodukteroch vegetabiloljor. erinrar om att de mätnings- och kontrollsystem (bl. a.oljemätare, separatorer och oljefilter) som krävs enligt havsföroreningskonventionenännu inte är framtagna för praktiskt bruk. bedömer emellertiddessa problem som möjliga att lösa, även om det kommer att ta viss tid.Sveriges fiskares riksförbund framhåller att installation av ny utrustning ieller partiella ombyggnader av fiskefartyg för alt uppfyllakonventionsbestämmelsernas krav kommer att fä svåra ekonomiska konsekvenserför fisket. Som exempel härpå anger riksförbundet utrustning med filtersystemför olja. anger som förutsättning för sitttillstyrkande av ett svenskt tillträde till havsföroreningskonventionen attkonventionsbestämmelserna i fråga om fartygs konstruktion och utrustning inteböflar tillämpas i förrän ett internationellt ikraftträdande avkonventionen uppnåtts. Vidremissbehandlingen av ingreppsprotokollet har ett svenskt tillträde tillstyrktseller lämnats utan erinran av alla remissinstanserna. Ettsvenskt tillträde till tillstyrks eller lämnas utanerinran av samtliga remissinstanser som yttrat sig över konventionensbestämmelser om havsförorening från fartyg. Prop.1975/76:5 74 remissyttranden,bl. a. av , iStockholms län, de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd.Svenska kommunförbundet och , görs uttalanden av deninnebörden att konventionen skulle komma att utgöra elt betydelsefullt skyddför miljöförhållanden och att det därför är av stor betydelse attSverige tillträder konvenlionen. Någraremissinstanser framför emellertid en del kritiska synpunkter. Sålundaframhåller i fråga om avgränsningatt det hårt trafikerade , som ligger utanför konventionenstillämpningsområde, kan bli utsatt för ökade fartygsutsläpp när de strängarebestämmelserna i konventionen blir gällande för , ochKattegatt och att därför bör omfattas av konventionsbestämmelserna. Förbundet- liksom de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd - förordarvissa kompletterande åtgärder för att öka skyddet av marinamiljö mot föroreningar från fartyg. finner detönskvärt att ett svenskt förslag om trafikseparering av läggsfram. Fartyg som går i olika riktningar bör tilldelas olika leder. Vidare börenligt förbundets mening reglerna om lotsplikt för fartyg med allmänfarlig lastoch viss storlek ses över med hänsyn till känsliga miljöer. Enannan fråga som enligt de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionensråd påkallar särskild uppmärksamhet gäller åtgärder i syfte att förmå ävenandra än konventionsstaternas egna fariyg att respektera konventionsförbudeninom hela vattenområde och sålunda även utanför kuststaternasterritorialvatten. Det torde vara osäkert om påtryckningsåtgärder inom IMCO isyfte att åstadkomma godvillig efterföljd av förbudet frånicke-konventionsstaters sida kommer att ge tillfredsställande resultat, även omenergiska ansträngningar görs på diplomatisk väg. Om man på detta sätt inte kanuppnå önskat resultat, bör saken tas upp i den i konventionen angivnakommissionen i syfte att ena de kontraktslutande staterna om att inle tillåtahamnanlöp av fartyg som inte efterkommer förbudet mot oljeutsläpp inomÖstersjöområdet. Beträffandeden lämpliga tidpunkten för ett ikraftträdande av Östersjökonventionenframförs olika synpunkter. förordar ett tidigt tillträde frånSveriges sida. Verket anser att ratificering av konventionen börsamordnas med ralificeringen av havsföroreningskonventionen. framhåller att upprättandet av särbestämmelser runt om i världenmedför oöverskådlighet och osäkerhet som kan sägas underminera idén bakominternationella avtal. Föreningen, som dock tillstyrker att Sverige tillträderÖstersjökonventionen så snart de praktiska förutsättningarna är för handen,flnner det därför mest naturiigt att konventionen träder i kraft somhavsföroreningskonventionen. I vart fall bör Ösiersjökonventionensikraftträdande uppskjutas i avvaktan på på- Prop.1975/76:5 75 gåendetekniska utredningar i och till dess man i samverkan med övriga Östersjöländerfått en klar bild av beredskapsläget runt hela . kemiskaindustrikontor tillstyrker ett svenskt tillträde till konventionen underförutsättning att konventionen tillämpas på ett enhetligt sätt av de olikaÖstersjöstalerna. Enligt for mindre fartyg får konventionensregler under inga omständigheter börja tillämpas i innan samtligaÖstersjöstater förbundit sig att börja tillämpa reglema från samma tidpunkt.Som förutsättningar för att konventionen skall kunna träda i kraft angerSveriges redareförening alt erforderiiga mottagningsstationer inrättas iSverige och övriga Östersjöstater. Sådana behövs för rester ochvattenblandningar av alla slags oljor från barlast-, bunker- och sludgetankarsamt rännstenar i alla fartyg, för fiytande skadliga ämnen i bulk som uppblandatsmed bariaslvatten och rengöringsvatten på fartyg avsedda för transport avfiytande kemikalier, för toalettavflill och för fast avfall. Att tillräckligamottagningsanordningar för oljerester och andra miljöfariiga ämnen är enförutsättning för konventionens ikraftträdande betonas också av ,i Stockhohns län, de svenska ledamöterna av Nordiskaoljeskyddsunionens råd. och förmindre .fartyg. Behovetav anläggningar och anordningar för mottagning av oljerester och oljehaltigablandningar från fartyg vitsordas nästan genomgående av remissinstansema.Åtskilliga av dessa understryker även att det är angeläget att sådanaanläggningar och anordningar inrättas i den utsträckning som anges av UKA.Uttalanden av denna innebörd görs av bl. RÅ, ,länsstyrelserna i samt . och Sveriges redareförening.Enligt måste möjligheter till mottagning flnnas på ettstort antal platser runt den svenska kusten. pekar i dettasammanhang på de problem som kan uppkomma när kombinationsfartyg (s. k.OBO-fartyg) växlar från oljelast till malmlast i malmlastningshamnar och därvill lämna av oljerester och oljeblandat bariaslvatten. Det kan här enligtföreningen bli fråga om vattenkvantiteter på och mera sommottagningsanläggningen måste kunna ta emot och behandla. Sådana anläggningarsprocesskapacitet bör därför övervägas mycket noga så att avlämnande kan skeutan dröjsmål. Vidare framhåller redareföreningen att bariaslvatten måste kunnaavlämnas, särskilt , även från torriastfartyg. Nästansamtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget attskyldigheten att inrätta och driva anläggning för mottagning av oljeblandatbariaslvatten och lankspolvatten bör åligga huvudmannen för den anläggningvarifrån olja och oljeprodukter utlastas samt i vissa fall även huvudmannen förutlastningsanläggning i malmlastningshamn och för bunkringsanläggning. Någraremissinstanser, bl.a. oljelagringsrådet. ochSveriges industriförbund, är emellertid av Prop.1975/76:5 76 annanuppfattning och framhåller att huvudmannaskapet inte bör överflyttas frånägaren av allmän hamn, dvs. i regel kommunen. Enligt oljelagringsrådet harutredningen inte redovisat tillräckligt övertygande argument för ett övergivandeav rådande ordning. I vafle fall bör det enligt rådets mening undersökas omman inte med begränsade justeringar av det nuvarande systemet kan effektiviserahanteringen av oljeblandat bariaslvatten och bättra på de brister som i vissahänseenden konstaterats. framhåller att ettfartygs behov av barlastvatten inte i och för sig sammanhänger med detutlastande företagets befraktning av fartyget utan i stället med fartygetsnärmast föregående last, resa och destination. Vidare påpekar institutet att -med undantag för ett fåtal enskilda anläggningar - oljedepåerna anlagts på kommunernatillhörig mark, att kommunerna anlagt kajer, gemensamma anläggningar förlossning, inpumpning, oljeav-skiljning m. m., att kommunerna har rätt att ta uthamnavgifter och att kommunerna generellt strävar efter att tillhandahållaföretagen service i olika hänseenden. Ett överförande av huvudmannaskapet tilloljedepåerna synes enligt institutet rent praktiskt innebära en onödig omgång.Man måste nämligen utgå ifrån att vafle huvudman - sedan regeringen beslutat ifrågan - först måste träffa avtal med hamnen omtillstånd, mark, eventuella ledningar och om disposition och destruktion avdet oljeförorenade vattnet. Enligt institutet kan det inte heller vararationellt med flera anläggningar i samma hamn. Sjöfartsverketförklarar sig berett att dels i samråd med berörda parter lägga fram förslag omi vilka hamnar anläggningar skall flnnas, vem som skall vara huvudman för deolika anläggningarna, dessas tekniska utformning, kapacitet m. m., delsövervaka att anläggningarna kommer till stånd och deltaga i övervakningen avdriften. Enligt verket bör dock driftkontrollen av anläggningar på land handhasav annan myndighet än verket. Vidare anser att verket även börfå i uppdrag att i samråd med berörda parter lägga fram förslag om den tekniskautformningen, kapaciteten m. m. av anordningarna för mottagande av oljeresterfrån fartygs drift och att övervaka att sådana anordningar kommer till stånd. Vissaremissinstanser framför olika synpunkter beträffande användningen avoljemottagningsanläggningar och därmed sammanhängande frågor. Överstyrelsenfor ekonomiskt försvar erinrar om atl utbyte av olja i beredskapslager sker iintervaller. Enligt överstyrelsen måste del vara rimligt att avlämning avbarlastvatten i sådana sammanhang kan ske vid någon närbelägen, av annan ägdmollagningsanläggning. Med hänsyn till de kostnader som det här är fråga ombör varje möjlighet till samarbete på platser med fiera anläggningsägaretillvaratas , liksom möjligheterna till fortsatt utnytflande avbefintliga moltagningsanläggningar oavsett nuvarande ägare.