prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Beredningenomtalar att de danska, norska och svenska förslagen beträffandebokföringsskyldiga gäldenärer är helt överensstämmande. Remissyttrandena.Beredningens ändrade utformning av den särskilda konkursgrundenför köpmän har genomgående utsatts för skarp kritik av den stora mängdinstanser som yttrat sig i frågan. Hit hör JK, hovrätten för ,, handelskamrarnas nämnd, handelskammare,länsstyrelsema i och , samtliga kronofogdemyndigheter,EON, TCO och kronofogdeföreningen. i är ocksåkritisk men godtar ändå förslaget med hänsyn till att det i huvudsaköverensstämmer med motsvarande bestämmelser i de övriga nordiska förslagen. Mananser allmänt att den föreslagna regeln är alltför omständlig och tidsödande samtatt den möjliggör för gäldenären att skaffa sig en i jämförelse med nuvarandeförhållanden alltför lång betalningsfrist. Den föreslagna regeln måste mednödvändighet medföra ökade skatteförluster för statens del. Flertalet avinstanserna anser regeln direkt oantagbar och föreslår att i stället nuvarandeordning behålls, dock med vissa modifikationer såsom beträffande delgivning avbetalningsanmaning. Att härigenom den svenska regeln skulle bli enklare änmotsvarande regler i övriga nordiska länder anses inte medföra någon påtagligolägenhet. Av yttranden från företrädare för exekutionsväsendet framgår attden nuvarande regeln i alldeles övervägande grad används när gäldenär som ärköpman söks i konkurs för skatteskulder. Regeln innebär att utmätningsmännensnabbt kan få en stark press på just de skattegäldenärer, som vållarkronofogdemyndigheterna de största svårigheterna. Erfarenheterna visar enligtbl.a. £0Natt gäldenär som tillhör denna kategori ofta är på obestånd närindrivningsorder kommer till kronofogdemyndigheten. I det läget leder enfortsättning av verksamheten därför regelmässigt till väsentlig ökning avskatteskulden. I fortsättningen framhåller EON bl.a. att det torde vara blandde bokföringspiiktiga gäldenärerna som det allmänna gör de största skatteförlusterna.Enligt EON har vissa företrädare för gäldenärsgruppen 'fåmansbolag' satt isystem att undandra staten skatt. EONsäger sig tidigare i andra sammanhang ha framhållit, att kronofogdemyndigheternasindrivningsresultat kan förbättras genom viss förändring av metodiken iindrivningsarbetet, i första hand genom åtgärder för att öka snabbheten iverkställigheten. Med utgångspunkt från denna uppfattning har EON den 6 mars1969 meddelat anvisningar för kronofogdemyndigheterna angående indrivning avrestförd skatt m.m. Mot bakgrund härav och vad som anförts om debokföringspliktiga gäldenärerna är det enligt EON nödvändigt, att det finns enkonkursgrund som gör det möjligt för kronofogdemyndighet att snabbt få sådangäldenär försatt i konkurs. Från fiskalisk synpunkt kan därför inte godtas ettlagförslag som ger gäldenär längre tidsfrist att agera inom än den som föreliggerenligt 3 § andra stycket KL, nämligen efter betalningsan-maningen. EONpåpekar att gäldenär för övrigt erhåller ökat skydd genom beredningens förslagatt rätten, när särskilda omständigheter föreligger, skall kunna bevilja partuppskov med prövning av konkursansökan (16 § andrastycket beredningens förslag). Fråganom innebörden av att borgenärens fordran skall vara 'klar och förfallen'behandlas av kronofogdemyndigheten i såvitt avser skatter.Enligt myndigheten torde tolkningen av uttryckssättet variera från domstol tilldomstol. Myndigheten framhåller att enligt 87 § uppbördsförordningen (1953:272)besvär över beslut enligt förordningen eller över taxering inte skall inverkapå skyldigheten att erlägga den skatt som besvären rör. Myndigheten har varitbenägen att tolka denna bestämmelse på så sätt, att exempelvis en debiteradskatt är en klar och förfallen skuld, oavsett om den har överklagats och attden alltså bör kunna ligga till grund för en konkursansökan. Domstolarnadäremot torde ofta anse att lagakraftbevis erfordras för konkursbeslut.Invänder gäldenären vid huvudförhandlingen att skattedebiteringen haröverklagats eller skall överklagas, exempelvis på grund av skönstaxering, kandomstolen vara mycket tveksam huruvida konkursgrund föreligger. Ett uttalandevid den vidare behandlingen av förslaget angående uttrycket 'klar och förfallenskuld' jämfört med bestämmelserna i 87 § uppbördsförordningen skulle varavärdefullt. Departementschefen.Liksom gällande lag upptar beredningsförslaget en särskild konkursregel förbokföringspiiktiga gäldenärer som inte betalar förfallen skuld efter anmaning iviss form. I den allmänna motiveringen (9.2.1) har jag förklarat mig kunnagodta att den bokföringspliktige gäldenären i sådant fall skall kunnapresumeras vara på obestånd. Beredningens utformning av regeln har delvis möttskarp kritik vid remissbehandlingen. De negativt inställda remissinstansernahar ogillat att beredningen för att uppnå nordisk rättslikhet i förhållandetill gällande rätt komplicerat förfarandet för borgenären. Från kronofogdehållhar hävdats att den särskilda konkursgrunden för bokföringspliktiga är mycketbetydelsefull under skatteindrivningen beträffande just de gäldenärer somnumera vållar kronofogdemyndigheterna de största svårigheterna. Bortsettfrån vissa i och för sig nödvändiga moderniseringar utvisar en jämförelsemellan den nuvarande och den av beredningen föreslagna regeln i ämnet följande.F.n. behöver borgenären framställa endast ett betalningskrav och kan därefter,om fordringen inte infrias, begära gäldenären i konkurs. Gäldenären har minsten vecka på sig för att reglera sitt mellanhavande med borgenären och därigenomundvika konkurs. Tiden kan utsträckas , om borgenärendröjer med konkursansökningen. Enligt beredningsförslaget skall borgenärenförst framställa betalningskrav och sedan en särskild betalningsuppmaning föratt slutligen begära gäldenären i konkurs. Den tid som gäldenären har på sigför att betala skulden till borgenären och undvika konkurs är minst . Förslagetinnebär sålunda en avsevärd försämring från borgenärssynpunkt. Något annatmotiv för denna försämring än intresset av nordiskrättslikhet har inte åberopats. Jag anser för min del att en nordisk likhet pådenna punkt är av underordnad betydelse och att det inte finns anledning att gåifrån en ordning som anses fungera väl. Jag har därför stannat vid att densärskilda konkursgrunden för bokföringspliktiga gäldenärer såvitt nu är i frågabör utformas i nära överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i gällandelag. Detta innebär att borgenären inte heller i fortsättningen skall behövaframställa betalningskrav mer än en gång före konkursansökningen och attgäldenären alltjämt får minst och högst på sig för attbetala skulden och undvika konkurs. Presumtionsregelngäller endast gäldenär som är eller förekonkursansökningen varit bokföringsskyldig. Sådan gäldenär har medhittillsvarande terminologi benämnts . I överensstämmelse med vadberedningen förordat har jag emellertid ur KL låtit utmönstra beteckningenköpman. Detta innebär inte någon ändring i sak i förhållande till gällande lag. Såsomjag redan anfört har jag med avvikelse från beredningsförslaget utformatpresumtionsregeln i nära anslutning till motsvarande regel i gällande lag.Departementsförslaget förutsätter för presumtion om insolvens, att gäldenärentrots uppmaning av borgenär att betala klar och förfallen skuld underlåtit attgöra det inom samt att konkursansökningen följt inom tre veckordärefter (och skulden då alltjämt är obetald). Dessutom förutsätts såsom ärfallet också enligt beredningsförslaget att borgenärens fordran är klar ochförfallen, att betalningsuppmaningen innehåller erinran om att konkursansökankan följa samt att betalningsuppmaningen delgivits gäldenären. Delgivning skallske enligt de regler som gäller för delgivning av stämning i tvistemål.Föreskriften härom har utformats utan den omgång som en hänvisning till dessabestämmelser innebär, jfr 33 kap. 6 § andra stycket RB och 20 § andra stycketlagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Beträffandeförutsättningen att borgenärens fordran skall vara klar och förfallen vill jagframhålla följande. Uttrycket klar fordran avses enligt beredningen skola hasamma innebörd som motsvarande uttryck i gällande lag. iStockholms distrikt har i sitt remissyttrande diskuterat innebörden häravsåvitt avser skatter. Enligt min mening behövs inte lagakraftbevis beträffandeen debiterad skatt för att man skall anse skattefordringen klar i KL:s mening.I konkursärendet får efter omständigheterna prövas när så är fallet.Naturligtvis måste den omständigheten att skattskyldigheten fastställts avskattedomstol tillmätas stor betydelse. Har t.ex. sådan domstol prövat skatteanspråket,torde starka skäl krävas för att skattefordringen inte skall anses som klar iKL:s mening. Det bör i sammanhanget påpekas att det i förevarande avseende intefinns anledning att betrakta skatter fastställda genom 'preliminärt beslut' påannat sätt än slutligt fastställda. 'Preliminärt beslut' är en 1 saml Nr 6 skattetekniskterm som avser beslutsordningen men som inte har betydelse för fordringensexigibilitet. Även bristande betalning av debiterad preliminär B-skatt är påsamma sätt som en slutligt fastställd skatt konkursgrundande. Ilikhet med beredningen anser jag att presumtionsregeln inte kan läggas tillgrund för konkursansökan efter det att skulden har betalats eller sedanborgenären avvisat erbjuden bet:alning. Insolvenspresumtionen kan enligt minmening inte heller åberopas av annan borgenär än den som framställt anmaningen. Någonmotsvarighet till 3 § tredje stycket gällande lag (verkan av växelprotest) hari överensstämmelse med beredningens förslag inte tagits med. 5§ Paragrafen, som reglerar i vilken omfattning pant eller annan säkerhet utgörkonkurshinder, motsvarar 6 § gällande lag och 4 § beredningsförslaget. Gällande KL upptar i 6 § en uttrycklig bestämmelse som begränsar en borgenärsmöjligheter att utverka konkurs, om han har säkerhet i form av panträtt i fasteller lös egendom, vare sig den tillhör gäldenären eller tredje man. Detsammagäller enligt 195 § KL retentionsrätt i lös egendom. Den som har sådansäkerhet äger inte få gäldenären försatt i konkurs, om denne visar attsäkerheten skäligen kan antas förslå till full betalning av fordringen. Lagberedningen föreslårtill en början att hinder mot bifall till konkursansökan skall föreligga omborgenären innehar en betryggande pant eller därmed jämförlig säkerhet igäldenären tillhörig egendom. Bestämmelsen innebär bl.a., att säkerheten skallbereda full täckning för fordringen och dessutom vara skyddad mot återvinning.Bestämmelsen bör enligt beredningen vara tillämplig även om borgenärengodtagit säkerheten först efter det att han gjort konkursansökan men innanansökningen prövats. Givet är emellertid, att en insolvent gäldenär svårligenkan på det stadiet bjuda säkerhet som blir skyddad mot återvinning. Liksom närdet gäller betalning bör ställande av säkerhet efter konkursbesluts meddelandeinte föranleda, att beslutet upphävs. Vad härefter angårsäkerhet som ställs av tredje man omfattar förslaget såväl realsäkerhet somborgen. Man har emellertid vid de nordiska överläggningarna enats om attsäkerhet som tredje man ställt inte generellt skall utgöra hinder förborgenären att söka gäldenären i konkurs. Endast om tredje man ställt sinsäkerhet just i syfte att förebygga att gäldenären blir utsatt förkonkursansökan skalt konkurshinder föreligga. I enlighet härmed upptarförslaget en föreskrift, enligt vilken borgenär inte äger få gäldenären försatti konkurs när tredje man ställt betryggande säkerhet för fordringen, omkonkursansökningen strider mot villkoren för säkerhetens ställande. Enligtberedningens uppfattning bör det inte krävas att uttryck- ligtsådant villkor föreligger. Det bör enligt beredningen räcka med attomständigheterna klart ger vid handen att borgenären fått motta säkerhetenunder den förutsättningen att han inte skulle söka gäldenären i konkurs.Borgenären måste ha känt eller bort känna till detta villkor. Beredningenframhåller att borgenär som har förfallen fordran har rätt att få betalt och iprincip inte behöver nöja sig med att säkerhet ställs för fordringen. Harborgenärens fordran ännu inte förfallit till betalning bör konkursansökanemellertid kunna avvärjas genom att betryggande säkerhet bjuds av tredje man.Borgenären bör med andra ord vara skyldig att nöja sig med sådan säkerhet, varesig den utgörs av realsäkerhet eller av borgen. En uttrycklig bestämmelse omkonkurshinder som sagts har upptagits i förslaget. När det gällerbeskaffenheten av den pant eller säkerhet som skall kunna avvärja konkursuttalar beredningen att alla realsäkerheter bör kunna godtas, även om de varkenutgör pant i egentlig mening eller enligt särskilda bestämmelser i skalllikställas med panträtt. Lagberedningen anger såsom exempel härpå säkerhet iform av äganderättsförbehåll och lösöreköp. Lagberedningen menar att ocksåföretagsinteckning bör räknas hit om säkerheten kan anses betryggande. För attsäkerhet skall anses vara betryggande måste den givetvis kunna beräknas ge fulltäckning för borgenärens fordran. Säkerheten måste också vara skyddad mot återvinning.I denna del gör sig enligt beredningens uppfattning samma synpunkter gällandesom när det gäller gäldenärens betalning för att undvika konkurs (se avsnitt3.1). Lagberedningen anförvidare att säkerhet i form av borgen enligt gällande lag inte utgör hinder förborgenären att söka gäldenären i konkurs. Vid de nordiska överläggningarna harman emellertid enats om att betryggande borgen bör såsom konkurshinderjämställas med realsäkerhet som ställts av tredje man. Beredningen anger att iförsta hand avses proprieborgen, dvs. borgen där borgensmannen ansvarar primärtsåsom för egen skuld. De danska och norska förslagen omfattar endast sådanborgen. Beredningen anser emellertid, att även enkel borgen dvs. attborgensmannens ansvar endast är subsidiärt bör ha konkurs-hindrande verkannär borgenären godtagit den som säkerhet för sin fordran. Beredningen anger atti likhet med vad som gäller i fråga om realsäkerhet även borgen skall varabetryggande. Härav följer bl.a. att borgensmannen skall vara i stånd att infriafordringen, om hans borgensansvar aktualiseras. Det är, menar beredningen,typiskt sett svårare att bedöma värdet av ett på personlig betalningsförmågaberoende borgensåtagande än värdet av realsäkerhet. Enligt beredningens uppfattningtorde emellertid i regel även borgen kunna bedömas på ett tillräckligt säkertsätt. Om den t.ex. utgörs av bankgaranti, måste den bedömas som betryggande. Beredningenpåpekar att det enligt gällande rätt ankommer på gäldenären att förebringabevisning om att panten är tillräcklig men att bevis- Även enligt beredningens uppfattning bör det ankomma på gäldenärenatt visa att ställd eller erbjuden säkerhet kan anses betryggande eller iförekommande fall att konkursansökningen strider mot villkoren för säkerhetensställande. hävdar att enkel borgen inte bör få hindra bifall tillkonkursansökan. Tingsrätten framhåller att vid enkel borgen borgenären i förstahand skall söka få ut betalning av gäldenären med anlitande av detvångsåtgärder (utmätning, konkurs) som står honom till buds. Genom att låtaäven enkel borgen bli konkurshindrande, tar man ifrån borgenären ett av detvångsmedel som står honom till buds. Tingsrätten anser därför, att liksom iDanmark och endast proprie-borgen bör vara konkurshinder. Hovrätten förVästra biträder tingsrättens uppfattning. Advokatsamfundetförklarar sig inte ha något att erinra mot den nya regeln om borgensjämställande med pant men påpekar att i motiveringen har borgen behandlats påett inte helt realistiskt sätt. Det uttryckssätt som här valts, nämligen attsom exempel på betryggande borgen ange bankgaranti en ganska självklartbetryggande säkerhet är inte lyckligt. vill därförunderstryka vikten av att detta uttalande inte blir vägledande förtillämpningen av bestämmelserna utan att i stället en fri prövning av erbjudenborgen kommer till stånd. Det är enligt samfundets mening klart olämpligt, omriktmärket för bedömning av säkerheten.uppställs på ett sådant sätt att i ochför sig godtagbar borgen ifrågasätts som säkerhet, och kraven bör inte sättashögre än vad som är motiverat från vanlig kreditbedömningssynpunkt. Departementschefen.I fråga om ställd eller erbjuden säkerhet som konkurshinder föreslårberedningen vissa ändringar i förhållande till gällande lag. I denna reglerasendast det fallet att borgenär har panträtt i fast eller lös egendom, vare sigden tillhör gäldenären eller tredje man. Med panträtt likställs retentionsrätt.Beredningsförslaget anger som konkurshinder panträtt eller därmed jämförligsäkerhet i gäldenären tillhörig egendom, vidare säkerhet som är ställd avtredje man, om konkursansökningen strider mot villkoren för säkerhetensställande, samt slutligen säkerhet som erbjuds av tredje man, om fordringeninte är förfallen. Med säkerhet som ställts eller erbjuds av tredje man avsesäven borgen. Beredningen framhåller att förslaget har motsvarigheter i denordiska grannländernas förslag. allmänna motiveringen (9.2.1) har jag uttalat att de allmännakonkursgrunderna måste kompletteras med en regel som utesluter konkurs närsökanden på grund av att han innehar pant eller annan säkerhet inte kan sägasha något rimligt intresse av att konkurs kommer till stånd. Jag anser mig medett undantag kunna godta den av beredningen härvidlag föreslagna regleringen,som lämnats väsentligen utan erinran vid remissbehandlingen. Avvikelsenfrån beredningsförslaget gäller regeln i paragrafens andra stycke att medsäkerhet som ställts eller erbjuds av tredje man avses även borgen.Beredningsförslaget avser såväl proprieborgen som enkel borgen. Medproprieborgen avses att borgensmannen svarar primärt som för egen skuld. Vid enkelborgen däremot är borgensmannens ansvar endast subsidiärt. På förevarandepunkt skiljer sig beredningsförslaget från de danska och norska förslagen somavser endast proprieborgen. Vid remissbehandlingen har ett par remissinstanserhävdat, att enkel borgen inte bör få hindra bifall till ansökan om konkurs. Jagdelar denna uppfattning. Det synes mig inte förenligt med borgensansvaretssubsidiära karaktär i detta fall att enkel borgen skall utgöra hinder förborgenären att få gäldenären försatt i konkurs. I departementsförslaget har jagdärför uttryckligen angivit, att borgen utgör säkerhet i förevarande sammanhangendast om borgensmannen svarar som för egen skuld. Advokatsamfundethar i sitt remissyttrande gjort vissa uttalanden rörande innebörden av den föreslagnaregeln om borgen. Jag kan ansluta mig till vad har anfört idetta hänseende. 6§ Paragrafen, som innehåller bestämmelser om anhängiggörande av konkurs och omforum, motsvarar 7 § första stycket och 10 § gällande lag (delvis) samt 5 §beredningens förslag. 17 § förstastycket KL anges att gäldenärs eller borgenärs konkursansökan skall görasskriftligen hos konkursdomaren i den ort där gäldenären bör inför domstol svarai tvistemål som angår gäld i allmänhet. Om ansökningen avser dödsbos egendom,skall den göras hos konkursdomaren i den ort där den döde bort svara i mål somnu sagts. Enligt paragrafens andra stycke skall den lagfarna domare i tingsrättsom är satt därtill vara konkursdomare. Om antalet konkursmål fordrar det, kanflera konkursdomare utses. Finns det flera avdelningar av tingsrätten, skallkonkursdomare alhid vara ledamot av avdelning, vid vilken de mål som handläggsav honom skall tas upp. Enligt 10 § KL gäller att,om det av konkursansökningen inte framgår vem som är behörig konkursdomareeller om ansökningen eljest är bristfällig och sökanden inte efterkommerföreläggande att avhjälpa bristen, ansökningen skall avvisas. Lagberedningen.Beredningsförslaget upptar gällande regler i 7 § första stycket KL med vissaändringar av formell art. Enligt beredningsförslaget skall vidare sökanden antingen gäldenären själv eller borgenär ange och styrka de omständighetersom betingar konkursdomarens behörighet, om de inte är kända (jfr 6 § andrastycket ackordslagen. Enligt beredningens mening kan nuvarande 7 § andrastycket överföras till tingsrätts-instruktionen (1970:108). Nuvarande 10 §föreslås med en redaktionell ändring (jfr 10 § departementsförslaget) ingå somett tredje stycke i den av beredningen föreslagna 5 §. Ianslutning till vissa överväganden om forum i konkurs påpekar beredningen, attdet enligt 18 a § KL i vissa fall åligger rätten eller konkurs-domaren att ikonkursbeslut ange på vilka omständigheter behörigheten grundats. Beredningenföreslår, att denna bestämmelse utgår ur KL och i stället tas upp bland deavsedda tillämpningsföreskrifterna till lagen (jfr prop. 1970:136 s. 86). Departementschefen.Jag har i fråga om forum för konkursansökan godtagit den utformning av reglernasom beredningen föreslår. Konkursansökan skall alltså göras skriftligen hoskonkursdomaren i den ort, där gäldenären bor inför domstol svara i tvistemålsom angår gäld i allmänhet. De regler som sålunda skall tillämpas återfinns i10 kap. 1, 3 och 4 §§ RB. Av 10 kap. 1 § fjärde stycket RB framgår att dödsbonumera söks vid den rätt, där den döde skolat svara. Någon särregel för vad somskall vara dödsbos rätta forum i konkurssammanhang behövs sålunda inte längre. Förde fall då rätten eller konkursdomaren grundat sin behörighet på annanomständighet än att gäldenären har eller vid sin död hade hemvist här i riketeller, då fråga är om bolag, förening eller stiftelse, att styrelsen där harsitt säte, gäller enligt 18 a § KL att detta skall antecknas i konkursbeslutet.Anledningen härtill är att den nordiska konkurskonventionen är uppbyggd på attendast domicilkonkurs tillerkänns internordiskä" verkningar. Jag har ienlighet med beredningens förslag inte tagit upp någon bestämmelse sommotsvarar nu gällande 18 a § utan avser att låta ta upp en motsvarandebestämmelse i de tillämpningsföreskrifter jag tidigare berört (avsnitt 9.2.7). Avbestämmelser i gällande 8 och 9 §§ KL följer att konkursdomaren i varje enskihfall får upplysningar som normalt bör vara tillräckliga för att utläsa rättkonkursforum. Sökanden är också enligt gällande 10 § KL skyldig att oberoendeav invändning styrka de omständigheter som betingar rättens behörighet vidäventyr att hans ansökan inte tas upp. Officialprövningen beror på attkonkursen inte är en angelägenhet enbart mellan sökanden och gäldenären.Beredningen föreslår att sökandens skyldighet att ange och styrka deomständigheter som betingar rättens behörighet skall direkt anges i KL. Ilikhet med beredningen har jag upptagit en bestämmelse härom i andra stycket avförevarande paragraf. Bestämmelsen är utformad med 6 § andra stycketackordslagen som förebild. Sökanden bör endast i klara fall kunna utgå från attkonkursdomaren känner till de omständigheter som grundar behörighet. Bestämmelsermotsvarande nu gällande 7 § andra stycket KL bör kunna utfärdas i administrativordning. Tredjestycket i 6 § stämmer helt överens med beredningens förslag. 7§ Paragrafen innehåller bestämmelser om överflyttning av konkursansökan. Den överensstämmermed 10 a § gällande lag och 6 § första stycket beredningens förslag. Departementschefen.Enligt paragrafen gäller att om konkursansökan har gjorts hos konkursdomare,som inte är behörig, han genast skall sända ansökningshandlingen tillkonkursdomare som enligt vad handlingarna visar är behörig och underrättasökanden. Ansökan skall anses gjord, när ansökningshandlingen inkom till denförre konkursdomaren. Denprincip som ligger bakom paragrafen avviker från de bestämmelser som förmotsvarande fall är meddelade i RB. Avvikelsen motiveras av de särskildaförhållandena i samband med konkursansökan. Den rättsliga betydelsen avbestämmelsen är främst att återvinningsfrister inte försitts, om konkursansökanges in till fel domstol. Dessutom bevaras förmånsrätt vars omfattning ärberoende av tiden för konkursansökan, även om konkursansökan gjorts hoskonkursdomare som inte är behörig att ta upp den.