prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Manhar vidare i det nordiska samarbetet ansett, att en borgenär bör liksom f.n. ikonkurs få kvitta med fordran som ännu inte förfallit till betalning närkonkursen börjar eller när kvittning senare under konkursen yrkas. frånden betalningsskyldiges synpunkt kan förfallotid sägas huvudsakligen vara tillför att han skall vara tryggad mot att överraskande krav framställs. Dettaskyddsbehov gör sig enligt beredningen inte gällande, när han råkat i konkurs.Fordran får ju också bevakas i konkursen även om den inte är förfallen. Beredningenanför vidare att en annan sak är, att kvittningsrätten i konkurs inte bör kunnamissbrukas genom otillbörliga transaktioner. Den som har skuld tillkonkursgäldenären bör t.ex. inte kunna bereda sig möjlighet till kvittninggenom att köpa upp fordran mot gäldenären till underpris. Kvittning bör enligtberedningens uppfattning inte heller vara tillåten, när en borgenär köpt varorav gäldenären på kredit för att på det sättet genom kvittning få valuta för sinegen fordran. Reglerna i 121 § KL anserberedningen ge visst skydd mot sådana transaktioner som nämnts menbestämmelserna har inte ansetts vara till fyllest. De nuvarande reglerna haralltså ansetts böra skärpas. Iberedningsförslaget upptas förbud för borgenär att i vissa fall kvitta medfordran som han förvärvat genom överlåtelse från tredje man. Förbudet, som harsin principiella motsvarighet i 121 § tredje stycket första punkten KL, syftartill att hindra att kvittningsrätten i konkurs missbrukas t.ex. genom att enperson som står i skuld till konkursgäldenären köper upp fordran mot dennetill underpris. Den föreslagna regleringen upptar en objektivt och en subjektivtgrundad bestämmelse. Enligtden objektiva bestämmelsen får fordran mot gäldenären som förvärvats genomöverlåtelse från tredje man senare än före den beträffandeåtervinning angivna fristdagen inte användas till kvittning mot fordran somgäldenären hade för borgenärens förvärv. Fristen överensstämmermed de frister beredningen föreslagit i fråga om återvinning av betalning ellerskedd kvittning. Den föreslagna regeln är tillämplig oavsett vilken avsikt somlåg bakom förvärvet och oberoende av vilken kännedom borgenären hade omgäldenärens ekonomiska situation. Till skillnad från vad beredningen föreslårbeträffande återvinning av betalning har något undantag inte gjorts förordinära kvittningsfall. Det kan enligt beredningen förekomma vissasituationer, då förvärv av fordran ingår som ett normalt led i ett störremellanhavande. Beredningen har inte avsett att förbudet mot kvittning skallhindra att olika poster på ömse sidor avräknas mot varandra i sådana fall. Enligtden subjektiva bestämmelsen i beredningsförslaget får kvittning inte hellerske, om fordran mot gäldenären förvärvats genom överlåtelse från tredje mantidigare än som krävs för tillämpning av den objektiva regeln och den somförvärvar fordringen då hade skälig anledning anta att gäldenären varinsolvent. Här gäller alltså inte någon tidsgräns. Den som förvärvar fordranmot gäldenären under angivna omständigheter bör enligt beredningen inte fåanvända ;fordringen till kvittning i efterföljande konkurs. Beredningenpåpekar att dåvarande konkurslagskommlttén i motiven till KL uttalade, att detkunde synas som om förbud mot kvittning i skuldsättningsfallet var överflödigtmed hänsyn till reglerna om återvinning av betalning. Enligt dessa skulle denprestation, varigenom gäldenären fått motfordran hos sin borgenär, kunnabringas att återgå. Återvinningsreglerna var enligt kommitténs meningtillämpliga inte endast när gäldenärens prestation eriagts med direkt syfte attbetala utan även när syftet var att skapa en motfordran i kvittningsändamål.Bestämmelserna om återvinning ansågs emellertid inte till fyllest.Omständigheterna kunde vara sådana att de inte innefattade tillräckligt bevisför att avsikten varit att direkt eller på omvägen över kvittning skaffaborgenären betalning. Detkan enligt beredningen ifrågasättas, att man skulle kunna bygga hithörandekvittningsförbud vid skuldsättning på den bestämmelse om återvinning avbetalning med ovanliga betalningsmedel som upptagits i beredningsförslaget. Ensärskild bestämmelse om förbud mot kvittning skulle därför vara överflödig.Beredningen anser att det emellertid måste bli missvisande att blandkvittningsförbuden i 121 § utelämna det ganska praktiska fall som här är ifråga. För konkursboet är det också enligt beredningens uppfattning enklare attkunna åberopa ett klart direkt kvittningsförbud än att behöva gå omvägen överåtervinning för att ta till vara sin rätt. Pågrund av det anförda föreslår beredningen en bestämmelse, enligt vilkenborgenär, som satt sig i skuld till gäldenären under sådana omständigheter attdet är att jämställa med betalning med ovanliga betalningsmedel, inte fårkvitta i den mån dylik betalning hade kunnat bli föremål för återvinning. Omborgenären av en tillfällighet råkat i skuld till gäldenären (han har t.ex.ådragit sig skadeståndsskyldighet mot gäldenären på grund av trafikovarsamhet),föreligger inte sådan skuldsättning som omfattas av förbudet. Beredningenhar även i övrigt sett över reglerna om kvittning. Beredningens förslag berörsnärmare i 121-121 b §§ i departementsförslaget. Beredningensförslag rörande kvittning under konkurs har inte föranlett något uttalande isak annat än från TCO. Organisationen framhåller att den harställt sig mycket skeptisk till kvittningsinstitutet. Rent allmänt anses detotillfredsställande att en konkursborgenär med en oprivilegierad fordran skallkunna erhålla betalning på övriga borgenärers däribland löneborgenärers bekostnad och på detta sätt delvis förrycka förmånsrättssystemet. TCO påpekaratt lagstiftaren genom förmånsrättslagen har sökt tillgodose att de socialtsett mest motiverade fordringarna får utdelning i konkurser. Detta borde enligtorganisationen vara tillräckligt skäl för att inskränka rätten till kvittning ikonkurs, men i stället har denna rätt i förslaget utvidgats. TCO erinrar om attorganisationen i sitt yttrande över lagberedningens diskussionspromemoria ang.kvittning mot lönefordran m.m. framhållit att ett fullständigt förbud motkvittning knappast kan försvaras. Däremot anser TCO att ett dylikt förbud ärmotiverat i konkurs. I vart fall borde kvittning i konkurs inte vara tillåten ide fall då detta påverkar fordringar med bättre rätt enligt förmånsrättslagen. Förslagethar i övrigt föranlett påpekanden av redaktionell natur. Särskilt med hänsyn tillönskemål från norsk sida har i de nordiska förslagen upptagits till regleringdet fallet att gäldenär ställt säkerhet i sin egendom för regressfordran somsolidariskt ansvarig medgäldenär kan få mot honom (134 a §). Syftet med debestämmelser som föreslås härom är, att konkursgäldenären och hans bo inteskall belastas dubbelt genom den säkerhet som lämnats och utdelning somborgenären får i konkursen. I detta sammanhang har också uppmärksammats detfallet att konkursgäldenären har fordran mot medgäldenär som denne kunnatanvända till kvittning. I anslutning till praxis och rådande uppfattningföreslås vidare en uttrycklig föreskrift, enligt vilken bestämmelserna omsolidariskt betalningsansvar skall ha motsvarande tillämpning i fall dåborgenären fått pant eller annan säkerhet i tredje mans egendom, dvs. egendomsom tillhör annan än konkursgäldenären (135 §). Beredningenutgår från att de föreslagna bestämmelserna liksom de nu gällande skalltillämpas analogiskt vid ackord. Ifortsättningen uttalar beredningen att för svenskt vidkommande särskilt harbehandlats i vad mån bevakning bör fordras för att borgenär skall få räknautdelning på högre belopp än sin aktuella fordran (134 c §). Viss oklarhet haruppkommit på denna punkt. Beredningen har stannat för attingen skall behöva bevaka mer än sin aktuella fordran för att han skall fåräkna sig till godo utdelning på högre belopp när han är berättigad till dennaförmån. Vad som sägs om bevakning i 133-135 §§ KL saknar därför motsvarighet iförslaget, frånsett det speciella fall som avses i 134 c §. Av beredningensförslag följer å andra sidan, att borgenär inte i konkursen får rösta för högrebelopp än den aktuella fordringen. Beredningenföreslår vidare, att 136 § KL ändras på sådant sätt att den nuvarandeskillnaden i utdelningshänseende mellan eventuella regressfordringar och andrasuspensivt villkorade fordringar upphör. Liksom skall enligt förslagetalla suspensivt villkorade fordringar beaktas vid annan utdelning i .konkursenän slututdelning. Även vid slututdelning skall sådan fordran beaktas, om detinle saknas anledning anta att villkoret kommer att uppfyllas. 1 fråga omeventuella regressfordringar torde förslaget i praktiken inte komma attinnebära någon ändring i sak. Deföreslagna reglerna om borgenärs rätt till utdelning i solidariskt ansvariggäldenärs konkurs har i stort sett lämnats utan erinran vid remissbehandlingen.På enstaka punkter har gjorts uttalanden som redovisas i specialmotiveringen. Fullgörandetav ett betalningsanspråk garanteras ytterst av att gäldenärens egendom kan tasi anspråk tvångsvis för att tillgodose fordringsägarens krav. Det sker genomatt samhället medverkar till att någon form av exekutiv åtgärd vidtasbeträffande egendomen. Exekutionen kan vara inriktad på att tillgodose enenstaka borgenärs fordran genom att endast så stor del av gäldenärens egendomtas i anspråk som svarar mot fordringen. Detta är fallet vid utmätning ochinförsel. Frågor av det slaget regleras i utsökningslagen (1877:31 s. 1) ochtill denna anslutande författningar. Exekutionen kan emellertid också syftatill att dra in all gäldenärens egendom i förfarandet. Detta blir aktuellt närgäldenären är insolvent, dvs. är ur stånd att betala sina skulder allt eftersom de förfaller. I sådana fall träder reglerna om konkurs i funktion. Konkursreglernautgår från att när flera borgenärer inte kan få full täckning för sinafordringar förlusten i princip skall fördelas proportionellt i förhållande tillstorleken av vars och ens fordran. Konkursens primära uppgift är därför atttillhandahålla en ordning för att tvångsvis och efter visst inbördes företrädetillgodose konkurrerande betalningsanspråk vid Härigenom motverkas den kapplöpning mellan borgenärerna omgäldenärens tillgångar som annars lätt skulle ytterligare försämra dennesekonomiska ställning. tjänar med andra ord till att stärkaden allmänna krediten i affärslivet och till att förebygga att tillfälligabetalningssvårigheter för gäldenär leder till fullständigt ekonomisktsammanbrot:t för denne. Innehålleti vår nuvarande KL, vilken tillkom , kan grovt sett uppdelas i tvåhuvudkategorier av regler, nämligen den materiella konkursrätten och reglernaom själva förfarandet för avvecklingen av konkursbo. Till den förra kategorinhör främst regler om förutsättningarna för att gäldenär skall få försättas ikonkurs, konkursgäldenärens rådighet Över sin egendom och återvinning tillkonkursbo. Till den senare kategorin hör framför allt regler om förvaltningenav konkursbo, bevakning av fordringar i konkursen och fördelning av boets medelmellan borgenärerna. Regleringen av konkursinstitutet är utförlig ochtillämpningen av konkursförfarandet kostsam. Om konkursbos tillgångar inteförslår till konkurskostnaderna kan därför i vissa fall tillämpas ett förenklatförfarande (s.k. fattigkonkurs). En översikt över konkursinstitutet återfinnsi avsnitt 2.1, till vilket här får hänvisas. Antaletkonkurser har ökat kraftigt. Medan antalet nya konkurser år1960 var 1 483, utgjorde motsvarande siffra 4 260. Antalet avslutadekonkurser uppgick till 1 486 och till 4 366. Av sistnämndaantal var inte mindre än 2 818 (64,) ursprunglig fattigkonkurs, dvs.konkurs som från början handlagts i förenklad ordning (se vidare SOU 1974:6 s.63 och 219). År1960 beslöt Kungl. Maj:t att lagberedningen skulle ta upp frågan om reformeringav utsökningslagen och lagstiftning som har samband med denna. Beredningens uppdrag i denna del har redanresulterat i att vissa delreformer genomförts på konkursrättens område. Pågrundval av beredningens betänkande (SOU 1968:41) Utsökningsrätt VII antog statsmakternaår 1970 (prop. 1970:136, ILU 1970:65, rskr 1970:449) en ny ackordslag(1970:847). Genom denna har skapats förutsättningar för att ackordsförfarandeutan konkurs skall kunna användas i större utsträckning . Lagen harföranlett vissa följdändringar i konkurslagen. I betänkandet (SOU 1969:5)Utsökningsrätt IX lade beredningen fram förslag till lag om ordningenför betalning av fordringar (förmånsrättsordning). Förslaget ledde tillantagandet (prop. 1970:142, ILU 1970:80, rskr 1970:451) av förmånsrättslagen(1970:979). I denna lag bestäms den ordning efter vilken borgenärer inbördeshar rätt till betalning vid utmätning eller konkurs. Vissa ändringar ikonkurslagen har vidare företagits i samband med reformer påutsökningslagstiftningens område. Isammanhanget finns också anledning att erinra om en annan reform på detkonkursrättsliga området, nämligen tillkomsten av lagen (1970:741) om statliglönegaranti vid konkurs (prop. 1970:201, ILU 1970:79, rskr 1970:450). Lagen,vilken baseras på ett inom dåvarande uppprättat förslag,innebär att staten svarar för betalning av arbetstagares fordran hosarbetsgivare som försätts i konkurs. Garantin omfattar sådana löne- ochpensionsfordringar som har förmånsrätt i konkursen. Den är i fråga omförfallna fordringar för varje arbetstagare maximerad till ett belopp sommotsvarar högst fem basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring.Garantin finansieras genom en arbetsgivaravgift. Idet betänkande som föreligger till bedömande, Utsökningsrätt X (SOU1970:75), har lagberedningen lagt fram förslag till revision av i första handden materiella konkursrätten. Förslaget rör konkursgrunderna, gäldenärensrådighet över sin egendom (legitimation), återvinning till konkursbo, kvittningunder konkurs och solidariska skuldförhållanden. Härutöver behandlas ocksåförfarandet i inledningsskedet av konkurs. Förfarandet i övrigt ikonkursärenden lämnas däremot åt sidan. Förslaget innehåller således framförallt en nyreglering av de frågor som behandlas i 1 och 2kap. KL, varjämte detupptar vissa ändringar i 3, 5,6, 9 och 11 kap. samma lag. Det har ävenföranlett förslag till en del följdändringar i bl.a. ackordslagen och vissacentrala civilrättsliga lagar. Vidutarbetande av betänkandet har lagberedningen i enlighet med sina direktivsamrått med de sakkunniga som haft motsvarande lagstiftningsuppdrag i ,och . Därvid har enighet nåtts om att begränsa det nordiskasamarbetet på området till i huvudsak den materiella konkursrätten. De danskaoch norska konkurskommittéerna har numera lagt fram förslag till revision avkonkurslagstiftningen i resp. land. Vad lagberedningenföreslår beträffande regleringen av konkursgrunderna, gäldenärens legitimationoch det inledande förfarandet i konkurs innefattar endast relativt begränsadeändringar i nuvarande lagstiftning. Reglerna om återvinning har däremot blivitföremål för en genomgripande omarbetning. Även i bestämmelserna om kvittningoch solidariska skuldförhållanden föreslås omfattande ändringar. Ett viktigtsyfte bakom revisionen har varit att så långt möjligt motverka otillbörligatransaktioner från gäldenärens sida i samband med förestående konkurs.Översynen har vidare bl.a. syftat till att förenkla och moderniseraregelsystemet. Förslagethar mottagits positivt vid remissbehandlingen. Den kritik som framförs gäller ihuvudsak enskildheter i förslaget. Från några håll ifrågasätts dock om inteett genomförande av detta bör anstå i avbidan på att det harmoniseringsarbeteslutförs som pågår på det konkursrättsliga fältet inom deeuropeiska gemenskaperna (EG). Som jag redan nämnt haröversynen av konkurslagstiftningen lett till att vissapartiella reformer genomförts på detta område. Vad som återstår är en revisionav den materiella konkursrätten och av själva förfarandet i konkursärenden. Detråder i och för sig 1 saml Nr 6 knappastdelade meningar om det befogade i att konkurslagen, som i sina huvuddrag ståttoförändrad sedan tillkomsten , blir föremål för en sådan översyn. Vadsom kan föranleda viss tvekan är däremot om revisionen bör företas i ettstörre sammanhang eller liksom genomföras etappvis. Närdet gäller att ta ställning i denna fråga bör först erinras om attkonkurslagskommlttén förbereder en översyn av reglerna omkonkursförfarandet. Kommittén har innevarande år avlämnat delbetänkandet (SOU1974:6) Förenklad konkurs m.m. I detta läggs fram förslag om ett nyttsummariskt förfarande för små och enkla konkurser. Den föreslagna ordningenavses skola ersätta de nuvarande fattigkonkurserna och vissa av de konkursersom enligt gällande lag skall handläggas i ordinär form. I betänkandet föreslåsvidare nya regler om ansvaret för konkurskostnader och om företrädesordningenmellan sådana kostnader och massafordringar (fordringar mot konkursboet somsådant). Kommittén behandlar slutligen frågor om konkursförvaltareskvalifikationer och om utseende av förvaUare i ordinär konkurs. Konkurslagskommitténsbetänkande, vilket har remissbehandlals, övervägs f.n. inomjustitiedepartementet. Förslaget rör främst den viktiga frågan hur man skallåstadkomma en snabbare och mindre kostnadskrävande avveckling av konkursbonutan att ge avkall på rimliga garantier för säkerhet och objektivitet. Dennafråga har liksom övriga av kommittén behandlade spörsmål inte något direktsamband med lagberedningens förslag om revision av den materiella konkursrätten.De två förslagen har inte heller lagtekniskt sett sådan beröring med varandraatt de måste tas upp till prövning . Det bör vidare påpekas attkommitténs förslag endast innefattar det första ledet i översynen avkonkursförfarandet. Med hänsyn härtill och då frågan om införande av ett nyttsummariskt konkursförfarande kräver ytterligare överväganden, ser jag inte frånnu nämnda synpunkter något hinder mot att de ändringar i konkurslagstiftningenm.m. som beredningen har föreslagit tas upp till prövning separat. Beredningens förslag måsteemellertid också bedömas mot bakgrund av den mer allmänna frågan omkonkursinstitutets roll i det moderna samhället. Det ekonomiska livet harförändrats radikalt sedan konkurslagens tillkomst. Villkoren för utövande avnäringsverksamhet är väsendigt annorlunda. Jag vill t.ex. erinra om demöjligheter till lokaliseringsstöd av allmänna medel som står åtskilligaföretag till buds. Staten har numera inte sällan att bevakaarbetsmarknadspolitiska och liknande samhälleliga intressen i konkurs. Detrådande systemet för betalning av skatter och avgifter till det allmännainnebär vidare att staten vanligen är borgenär i konkurs, ofta t.o.m. denstörsta fordringsägaren. Det allmänna har därför ett dominerande intresse i mångakonkurser. Detskulle mot nu skisserade bakgrund kunna hävdas att översynen av Prop.1975.6 1)5 KLbör ske i ett sammanhang för att göra det möjligt att på ett övergripande sättbeakta de olika samhälleliga intressen som gör sig gällande i konkurs. Även omvissa argument kan anföras för en sådan samlad prövning av reformbehovet,finner jag dem likväl inte så starka att de motiverar att ställningstagandettill lagberedningens förslag skjuts upp. De särskilda intressen som statenenligt vad sagts har att bevaka i konkurs gäller huvudsakligen formernaför förvaltning av konkursbo. Frågor av detta slag torde få tas upp tillbedömning, när ställning tas till konkurslagskommitténs förslag. De har intenågot direkt samband med den av lagberedningen förordade omregleringen avfrämst den materiella konkursrätten. Till den del denna omreglering syftar tillatt motverka otillbörliga transaktioner från konkursgäldenärens sida, något somt.ex. är fallet med de föreslagna ändringarna i reglerna om återvinning, finnsgivetvis anledning att ta hänsyn till att staten ofta har ett dominerandeborgenärsintresse i konkurs. Statens intresse sammanfaller emellertid här ihuvudsak med övriga borgenärsintressen. Fråganom en revision av konkursrätten bör även ställas in i ett internationelltperspektiv. Som jag redan nämnt har lagberedningens förslag tillkommit inordiskt samarbete. Förslaget kännetecknas av en strävan att uppnå gemensammalösningar för samtliga nordiska länder. Även under departementsarbetet haröverläggningar ägt rum mellan företrädare för de olika nordiska länderna. Avflera skäl torde det emellertid inte vara möjligt att samordna de olikaländernas lagstiftningsarbete så att i huvudsak överensstämmande lagförslagläggs fram i alla länderna. Det torde vara tillräckligt att erinra omatt genom sin anslutning till EG i första hand måst inriktauppmärksamheten på frågan vilka konsekvenser det inom EG pågåendereformarbetet på konkursrättens område (se avsnitt 2.3) har för sommedlemsstat. Härtill kommer att något förslag på området i ännu inteföreligger och inte heller torde vara att vänta . Enligtmin mening bör ett genomförande av lagberedningens förslag kunna ske utan avvaktar att motsvarande lagförslag läggs fram i övriga nordiska länder.Jag vill tillägga att jag inte heller finner skäl att helt eller delvis skjutaupp ett ställningstagande till beredningens förslag i avbidan på resultatet avdet nämnda EG-samarbetet på det konkursrättsliga området. Det är ännuovisst när någon internationell överenskommelse på grundval av detta samarbetekan tänkas komma till stånd. Det är vidare för tidigt att nu uttala sig om detkan bli aktuellt med någon svensk anslutning till en sådan överenskommelse. Jagfinner mot denna bakgrund övervägande skäl tala för att en reform av främst denmateriella konkursrätten nu bör komma till stånd på grundval av lagberedningensförslag. Reformen får ses som en viktig etapp i den fortgående översynen avkonkurslagstiftningen. 9.2 Huvudgrunderna fÖr en konkursreform 9.2.1 Inledande av konkurs De inledande paragraferna i 1 kap. KL innehåller regler omde grunder på vilka en gäldenär kan försättas i konkurs. Som huvudregel gälleratt gäldenär kan försättas i konkurs om han är på obestånd. Med obestånd avsesatt gäldenären inte rätteligen kan betala sina skulder. Gäldenär som självfinner sig vara på obestånd får avträda sin egendom till konkurs. På yrkande avborgenär skall gäldenär försättas i konkurs om han på grund av inträffadeomständigheter måste antas vara på obestånd. Den vanligaste omständigheten äratt gäldenären vid förrättning befunnits sakna utmätningsbara tillgångar. Ärgäldenären , dvs. är han eller har han under någon del av det senasteåret före konkursansökningen varit bokföringspliktig, gäller vissa särskildakonkursgrunder. Beredningen har i sitt förslag behållit begreppet obestånd(insolvens) som allmän konkursgrund. Ståndpunkten överensstämmer med vad somföreslås i de nordiska grannländerna och med vad som i allmänhet gäller iutomnordiska länder. Enligt beredningsförslaget avses med obestånd attgäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder, om hans oförmåga inte ärendast tillfällig. Förslaget är inte avsett att medföra någon ändring i vad somnu anses utgöra obestånd. Beredningen föreslår i övrigt flera ändringar ireglerna om konkursgrunderna. Det krävs i beredningsförslaget inte attgäldenärens obestånd kommit till uttryck genom 'inträffade omständigheter'. Detfinns nämligen enligt beredningen inte tillräcklig anledning att görainskränkning i möjligheten att styrka obestånd. Har gäldenären uppgivit sigvara på obestånd skall uppgiften godtas, om inte särskilda skäl föranlederannat. Regeln har motsvarigheter i övriga nordiska länders förslag. Även iövrigt tillhandahåller förslaget vissa hjälpregler i form av presumtioner omgäldenärens obestånd. Dessa avser verkan av misslyckade utmätningsförsök och avbetalningsinställelse. Presumtionerna får emellertid motbevisas. Även desärskilda regler som f.n. gäller bokföringspliktiga gäldenärer föreslås ändradei syfte att nå överensstämmelse med övriga nordiska länders förslag. Förslaget att bibehålla begreppet obestånd som allmänkonkursgrund har lämnats utan erinran vid remissbehandlingen.