prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — Regeln kan givetvis ändå införas, om den ges så begränsad räckvidd attden inte medför klara nackdelar t. ex. i form av rättsosäkerhet. Av kommillénsmotiv framgår emellertid atl stort utrymme skall finnas för tillämpning avregeln och alt den därför kan få avsevärd användning eller i varje fall kommaalt åberopas av skadeståndsskyldiga i stor utsträckning. Enligt motiven skallvidare vid jämkningsbedömningen hänsyn i regel tas lill den skadelidandesekonomi och försäkringar samt arten och graden av skadevållarens skuld, vilketkommer all medföra mycket svåra avvägningar för domslolarna. Etl slort momentav skönsmässighet kan inte undvikas vid tillämpningen av jämkningsregeln, isynnerhet om skadeståndet efter jämkning skall fastställas lill elt bestämtbelopp och inle lill viss bråkdel av skadan. Ulgången av en rättegäng bUr pägrund härav ytterst vansklig, för all inte säga omöjUg, all förutse. Delta medför även all uppgörelseulom rätta i slor utsträckning kommer att försvåras. Skadeslåndstvister kandärför anlas komma att i belydligl siörre omfattning än avgöras genomrättegångar. Brottmålen kommer sannolikt att avsevärt tyngas och försvåras aven allmän jämkningsregel. Också SAF avstyrker den föreslagna jämkningsregeln. Omregeln införs, lorde parterna i ell skadefall väsentligt oftare än f. n. kommai ell läge där del är hell omöjligt alt förutse vilket resultat en domstolsprövningkan medföra. På grund härav skulle regeln sannolikt leda till minskadbenägenhet alt ingå uppgörelse ulom rätta. Enligt SAF:s uppfattning bör inte delagstiftande myndighelerna i så stor utsträckning, som skulle bli fallel omjämkningsregeln införs i lagstiftningen, överföra silt ansvarsområde lilldomstolarna. Detla gäller särskilt när domstolarnas avgöranden skall Iräffas pågrundval av allmänt utformade skälighelsprin-ciper, som inte tillåter sedvanligprejudikatbildning. SAF påpekar att det redan i gällande rält finns etl ganskaslorl anlal regler om jämkning av skadestånd i skilda fall. SAF motsätter siginle alt man går vidare på de partiella reformernas väg och för beslämda, klartöverbUckbara fall inför möjlighet all jämka skadestånd när della framslår sommotiverat. innebär emellerlid någol annat än att i enlighet medkommitténs förslag genomföra en vittgående reform vars verkningar är svära altförutse. Även flertalet av de remissinslanser som stöder kommitténsförstag framhåller risken för all jämkningsregeln kan leda till rättsosäkerhetoch medföra lillämpningssvårigheler. Från flera håU efterlyses ett bestämdarelolkningsunderlag för lillämpningen av den nya regeln saml en tydligarelagtext. I denna riklning ullalar sig bl. a. JK, , hovrätten förÖvre , FCF, statens vägverk, försäkringsinspektionen, trafikmålskommittén.Landstingsförbundet, , , , ,, Föreningen och . Särskilt förvillande anses den föreslagna formuleringenatt skadestånd kan jämkas om skadeståndsskyldigheien befinns oskäligtbetungande med hänsyn lill "pariernas" ekonomiska förhållanden.Enligt JK, hovrätten för , och avspeglar inte denna beslämmelse den dominerande roll som i motiventillmäts den skadesländsskyldiges ekonomiska förhållanden ulan kan lättframkalla missuppfattningen att jämkningsfrågan från början skall avgöras pågrundval av en jämförelse mellan pariernas ekonomiska förhållanden. Sveahovrätt anser att den föreslagna lagtexten inle på ett lillräckligt tydligtsäll ger uttryck åt den vikliga principen all skälighetsbedömningen alllidmåste ske med sikte på all den skadelidandes berättigade iniresse av ersättninginle åsidosätts. ifrågasätter om det inte av lagtexten bör framgå altjämkningsregeln är avsedd att lillämpas främst då del rör sig om ersättning avstörre ekonomisk betydelse för skadevåUaren. Enligt bör lagtexten vidaremöjligen innehålla en uttrycklig föreskrift om att jämkning inte skall komma i fråga, när skadeståndsskyldigheien hell läcks aven försäkringsgivares eller självförsäkrares ansvar. Denna synpunkt delas avSAF. framhåller att den enskilde av lagtexten bör hamöjlighet all vela i vilken utsträckning han är skyldig att hålla t. ex.ansvarsförsäkring. Enligt JK bör det i lagtexten begagnade uttrycket"omständigheterna i övrigl" byggas ul med närmare riktlinjer för bedömningeni överensstämmelse med de uttalanden kommittén gjort därom i motiven. SACOifrågasätter om inte lagtexten bör ge direkl ullryck ål den av kommitténangivna huvudregeln all jämkning av skadestånd inle skall ske vid uppsåtligtbrott. Kommitlénsuttalanden om belydelsen av den ansvariges ekonomi kritiseras av vissaremissinstanser. Hovrätten för ställer sig tveksam till denlevnadsstandard som bör förbehållas den skadeslåndsskyldige enligl kommillén.Hovrätten finner det sannolikt att de av kommittén åsyftade förutsättningarnaför jämkning kommer att vara för handen i betydligt fler fall än kommittén iandra sammanhang synes anta. ifrågasätter omdet inle borde finnas siörre jämkningsmöjUghel i vissa fall. Vid skyldighet attersätla ren förmögenhetsskada på grund av vårdslöshet som inte är grov synesdet ej rimligt all exempelvis en medborgare i vanliga omständigheter skalltvingas uppoffra t. ex. sommarsluga och den hell övervägande delen av sillsparkapital för att ersätta förlust som uppstått genom vårdslösheten.Föreningen vill därför rekommendera all principen för jämkningen övervägsytterligare och att lagtexten utformas så alt därav ytterligare framgår hur denavses all tillämpas. Även menar att regeln bör kunna tillämpas mergeneröst än vad kommittén antyder. Den belastning som enligl kommitlénsbeskrivning kan åläggas den skadeståndsskyldige synes vara ungefär vadsom maximalt kan avpressas honom. En jämkning som motiveras av sociala hänsynmot den ansvarige bör kunna vara kraftigare. Enligl mening bördomstolarna ges möjlighet att göra kraftiga nedsältningar, förmodligen ganskaschablonmässigt. Avvägningarna blir annars svåra och resultatet ändå oftaslumpmässigt. Enligt mening torde del inte sällan kommaatl vara förenat med svårigheier alt göra de ekonomiska prognoser rörande deansvariga, som kommer atl bli nödvändiga, t. ex. dä den ansvarige vid tiden förbedömningen är studerande men kan antas senare komma all uppbära inkomsi. Allpä grundval av en sådan prognos nå fram lill ell för såväl denskadeslåndsskyldige som den skadelidande lillfredsslällande resultat för långtid framöver blir säkerligen inte läll. Hovrätten finner det vara en brisl allen skadelidande, som tillerkänts jämkat skadestånd efter tUlämpning avjämkningsregeln, skall vara förhindrad atl väcka ny talan med yrkande att utfåskadestånd utöver den jämkade ersättningen som tidigare utdömts. Hovrättenifrågasäller om det inle bör finnas möjlighet all, då väsentligen ändradeförhällanden på den ansvariges sida påkallar det, väcka ny talan för utfående av ytterligareskadestånd.' Härigenom skulle nackdelen med den osäkerhet som ligger i enbedömning grundad på ekonomiska prognoser i stor utsträckning kunnaneutraliseras. Även anser det nödvändigt med en lagtextsom gör del möjligt atl få skadestånd, som utdömts eller avtalats medtillämpning av den allmänna jämkningsregeln, omprövat vid väsentligt förbättradeekonomiska förhållanden för den skadeståndsskyldige, anför liknande synpunkteroch framhåller därvid särskilt svårigheterna all vid en och samma rättegångöverblicka skadans loiala omfaltning. Föreningen påpekar vidare attlillämpningen av den föreslagna jämkningsregeln kommer att medföra beiydandesvårigheter att förebringa tillförlitlig bevisning angående de ekonomiskaförhållandena. Några remissinstanser berör de uttalanden kommittén gjortom verkan av underlåtenhet alt teckna ansvarsförsäkring. anser bör upprätthälla etl strängt krav på atl företagare, oavsett omfallningenav den bedrivna verksamhelen, skyddar sig genom ansvarsförsäkring. Huvudregelnbör därför vara atl underlåtenhet alt teckna ansvarsförsäkring medför attföretagaren går föriustig möjligheten lill jämkning. För att underlåtenhet isådant hänseende skall anses ursäktlig bör det åligga den ansvarige atlförebringa lungl vägande skäl för sin underlåtenhet. Då del gäller all bedömamotsvarande underlåtenhet av privatpersoner betonar hovrätten vikten av attansvarsförsäkringen får största möjliga utbredning för att skadelidande i såstor utsträckning som möjligl skall erhålla full ersällning för liden skada.Hovrätten kan därför inle dela kommitténs uppfattning alt det regelmässigtskall anses ursäktligt alt en skadevållande privatperson underlåtit atl tecknaansvarsförsäkring. Är förhällandena sädana alt skadevåUaren haft ekonomiskamöjligheter alt skydda sig genom ansvarsförsäkring bör som huvudregel gälla,atl jämkning ej skall äga rum. utgår frånalt det i rättstillämpningen kommer att anses höra till "god ordning"att en företagare - främst tillverkare av produkier som kan orsaka skada - tecknarinte endast allmän ansvarighetsförsäkring utan ävenproduktansvarighetsförsäkring i den utsträckning en sådan normalt kan erhållas.Den allmänna jämkningsregeln skulle annars kunna tänkas fä en negaliv inverkanpä vidareutvecklingen av denna för konsumenlerna mycket viktigaförsäkringsform. SAF menar däremot att det synsätt kommittén gett uttryck förnär det gäller företagets omsorg och förtänksamhet i fräga om alt tecknaansvarsförsäkring inte är försvarligt. I fräga om betydelsen av skuldgraden och ansvarsgrundendelar kommitténs uppfattning att ett medvetet risklagande iallmänhet bör frånta skadevåUaren möjlighet att få komma i åtnjutande avjämkning. Jämkning bör enligt hovrättens mening regelmässigt inte heller skevid skador orsakade genom brotl av grov beskaffenhei. anser deltveksamt i vad mån jämkningsregeln bör kunna tillgripas vid skada på grund avuppsåtlig brottslig gärning. Föreningen finner detdäremot naturiigt atl det så gott som ensamt avgörande vid själva jämkningen avskadestånd bör vara hur slort skadeståndsbelopp som den ansvarige kan utge utanall oskäligt betungas. Med detta synsätt bör skuldgraden, menar föreningen,väga mycket lätt vid bedömning av frågan om ochi vad mån skadestånd skalljämkas. Detla finner föreningen böra gälla även vid skadestånd på grund avuppsåtligt brott. Föreningen pekar på svårigheten alt genom endast etlskadeståndsinslitul på tillfredsställande sätt lillgodose både detcivilrätlsliga och det kriminalrätlsliga områdets behov. Enligl föreningensmening bör den omständigheten att skadan tillkommit genom brott i princip inleföranleda en återhållsammare tillämpning av den föreslagna jämkningsregeln änom skadan uppkommit på annat sätt. Om jämkningsregeln tiUämpas så böremellertid enligt föreningens mening åtminstone vid uppsåtligt brotlskadeståndets reparationsfunktion tillgodoses av del allmänna enligl i stortsell vanliga skadeståndsregler. Enligt RÅär det förenat med principiella betänkligheter att jämka skadestånd därför allfullt skadestånd skulle försvåra skadevållarens samhällsanpassning. Del kanhävdas att delta är en angelägenhet för samhället och inle för den skadeUdande.Sföfartsverket och hovrätten för anför Uknande synpunkler.Hovrätten finner dock jämkning inle vara alldeles utesluten där den brottsligesringa skuld och betalningsförmåga inte stär i rimUg proportion lill skadansslorlek. understryker att även skyldighet allutge ett för den skadelidande tämligen obelydUgt belopp kan för denskadeslåndsskyldige brottslingen allvarligt försvåra rehabiliteringen. finner del oklart i vilken utsträckning kommitténtänkt sig att också omständigheter på den skadelidandes sida skall kunna vägasin. SärskUl svårbemästrade synes bedömningarna komma att bli vid en samtidigtillämpning av den allmänna jämkningsregeln och regeln i 5 kap. 5 § dåvållande föreligger pä båda sidorna. Etl liknande uttalande görs av FCF. frågar sig vad som skall gälla vid brandskador,som intar en särställning eftersom de kan bli de mesl katastrofala sakskadornasom vållas av människor. En ringa vårdslöshet kan få ofantliga följder ochslumpen spelar större roll än vid andra skadelyper. Enligl bolagets meningborde i förarbelena klarl anges att skadestånd för brandskador alltid skalljämkas, oberoende av den ansvariges ekonomiska situalion och även om han äransvarsförsäkrad. Undanlag bör gälla bara för begränsade belopp som betingas avprevenlionshänsyn, sociala hänsyn eller liknande. Jämkningsgraden bör givelvisvariera. För hyresgäst i bostadslägenhet synes vid vällande ulananmärkningsvärda omständigheter skadeståndet kunna begränsas till ordinärsjälvrisk i faslighelsförsäkring. 1 andra situationer med enkell vållande bör vara lämplig som översta gräns för privatpersoner, medan inormalfallen är en lämpUg gräns för företagare. JK anser all del av lagtexten bör framgå vUka normer somskall gälla för jämkning av ansvar på grund av speciallagstiftning eller ikontraktsförhållanden. Denna ståndpunkt delas av , som beträffandeskador i konlraklsförhållanden fUlägger alt jämkning bör vara utesluten vidskada på grund av brotl mot en s. k. huvudförpliktelse, om inte starka skällalar för all jämkning bör ske. Den riskfördelning som avlalsslulande parterhar förutsatt då avtalet ingicks bör nämligen bara undanlagsvis kunna rubbas.Hovrätten ifrågasäller om inle della bör komma till uttryck i lagtexten.Däremoi är det enligl hovrättens mening inte motiverat att vara likaåterhållsam med jämkning då fråga är om mera perifera avtalsförpliktelser,särskilt i situationer som är nära nog all bedöma som utomobligatoriska skadefall.Även SAF anser att den avsedda reslriktivilelen vid tUlämpning av regeln ikontraktsförhållanden bör komma till uttryck i lagtexten. understryker kommitténs uttalande, altjämkningsregeln uppenbarligen inle bör tillämpas i fall där della skulle slå islrid med av ingångna internationella avtal, och ifrågasäller om detlainle bör komma lill direkt uttryck i lagtexten. 6.2 Remissyttrandena över lantbmksstyrelsens framställning De remissinstanser som har hörts över lantbruksslyrelsensframställning har tillstyrkt att 22 kap. 4 § byggningsbalken upphävs. framhåller atl beslämmelsenenUgl förbundels erfarenheter har tillämpats endasi i sällsynia fall. Moldenna bakgrund har förbundet ansett sig kunna tillstyrka all beslämmelsenupphävs, även om delta i något enstaka fall skulle kunna vara lill nackdel förnågon enskild djurägare. Enligl är det idagens läge inte lätt alt se skälen till att en strängare ansvarsregel skullegälla inom viss djursjukvård än inom sjukvården i övrigt. Skillnaden mellan"fä" och andra djur, t. ex. hundar och kattor, ler sig ocksä omöjligatl sakligl motivera. I dagens reformslrävanden pä ersältningsområdel såväl iskadeständsrättslig lagstiftning som inom frivUliga ersältningsanordningar päskUda områden som avser alt ersätla skadeslåndsrällen intarpresumlionsansvarel en så blygsam plals all del närmasl kan sägas vara påavskrivning. vill vidare peka pä all del torde vara en oklarfräga, som inte synes behandlad i förarbetena till skadeståndslagen, omprincipalansvaret för anställda veterinärer - t. ex. distriktsveterinärer även omfattar det presumlionsansvar som det akluella stadgandet innehåller. Medhänsyn lill del sagda tillstyrker riksförbundet alt 22 kap. 4 § byggningabalkenupphävs. framhåller all del finns skäl görabestämmelsen till föremål för översyn på sådant sätl all allmännaskadeståndsrätlsli- 1 saml Nr 12 ga principer i vad avser bevisbördefördelningen kommer attgälla vid veterinärs behandling av djur. Med hänsyn till alt den skadelidandemåhända har mycket svårt att prestera bevisning och måste göragällande ett disciplinärt ansvar för alt kunna få tillgång lill erforderligtbevismaterial ifrågasätter föreningen om inte ell särskilt stadgande bör finnasom skyldighet för veterinären atl tillhandagå den skadelidande med utlämnandeav det material som i det aktuella fallel kan klarlägga omständigheterna viddjurels behandling. skulle en sådan bestämmelse vara ägnadatt stärka tilltron till veterinären och underlätta för den skadelidande allsnabbi kunna utfå journalanleckningar o. d. saml måhända minska anlalel fallav disciplinära ärenden. har den principen gällt i vårt land all densom uppsåtligen eller av vårdslöshet våUar annan person skada är skyldig allersätla skadan. Utgångspunkten har därvid varit all den skadelidande skall hafull ersällning för den förlust han har lidit. Denåtergivna regeln, den s. k. culparegeln, har länge utgjort grundvalen för värskadeståndsrätl. Kring denna huvudregel har sedan utbUdats etl omfattande ochkomplicerat skadeståndsrällsUgl regelsystem. återfanns reglerna omulomobUgaloriskt skadestånd, dvs. skadestånd utanför kontraktsförhållanden,endasi i begränsad omfattning i skriven lag. Vissa grundläggande beslämmelsermeddelades i 1864 ärs strafflag. I övrigt framgick skadeslåndsrättensregelsystem av vissa särskilda författningar och av rättspraxis. Under195O-talet påbörjades emellerlid ell omfattande samnordiskt utredningsarbetemed syfte att successivt reformera skadeständslagsliftningen. En viklig etapp idetta reformarbete utgörs av skadeståndslagen, som trädde i kraft den 1 juli1972. Denna lag innefaltar dock inte någon fullständig reglering avskadeståndsrätlen. AtskUUga frågor av allmän natur är fortfarande oreglerade. Skadeständsrällenspelade tidigare en avgörande roU när det gällde all skydda den enskilde molföljderna av uppkomna skador. Läget har emellertid förändrats radikalt genomden kraftiga expansionen och effekliviseringen av både den offentliga och denprivata försäkringen. Vid personskador bereds alla medborgare ell grundläggandeekonomiskl skydd genom socialförsäkringen, dvs. den aUmänna försäkringen ochyrkesskadeförsäkringen. Samhället har kontinuerligt byggt ul och förstärktdetla socialförsäkringssystem, så all del spelar en viklig roll somtrygghetsfaktor. Genom att socialförsäkringen verkar generellt tUlgodoser densocialt motiverade ersättningsbehov ulan atl olika grupper av skadelidandeställs ulanför och utan att rätlen till ersällning är beroende av sådana förersättningsbehovet ovidkommande fakiorer som orsaken liU skadans uppkomst. Det skydd som socialförsäkringenmedför täcker emellertid inte alla skadeföljder. Rätt tUl ersättning förinkomstbortfall föreligger först om nedsättningen i arbetsförmågan överstigeren viss minsta gräns. Vidare kan den skadelidande inle räkna med ersättning förmer än en viss del av inkomstförlusten. Socialförsäkringen ger inte hellerkompensation för skadeföljder av annan än ekonomisk natur. S. k. ideell skada,dvs. sveda och värk saml lyte eller annat stadigvarande men, faller alllsåulanför. Vid sidan av socialförsäkringen kan medborgarna på egelinitiativ skaffa sig kompletterande förmåner från personförsäkring. Del enskUdaförsäkringsväsendet tillhandahåller en mångfald olika typer av Uv-,olycksfalls- och sjukförsäkringar, som vid sidan av socialförsäkringen berederskydd mol de ekonomiska följderna av olycksfall och sjukdom. Av särskiltiniresse är de olika slag av gruppförsäkringar som har vunnitvidsträckt utbredning. Bakom dessa försäkringar slår regelmässigtsammanslutningar av skUda slag, främst löntagarorganisationer, med uppgift altta lill vara sina medlemmars ekonomiska inlressen. Del finns anledning räknamed en fortsatt utveckling av gruppförsäkrings-systemet. Men inle heller dessaförsäkringar lämnar alltid ett fullständigt ekonomiskl skydd. Vidare finns delskaderisker som del inte ter sig naturligt för intresseorganisationerna att taupp. Delta gäller bl. a. åtskUUga av de skadefall som drabbar medborgarna iprivatlivet. Slutligen är del många som står hell ulanför de grupper för vUkaorganisationerna verkar. Med hänsynlUl de luckor som sälunda finns i de nu berörda ersätlningsanordningarna fyllerskadeståndsreglerna allljäml en viklig funktion vid personskador. Detta hängerfrämst samman med all skadeständsrällen vUar på grundsatsen om fuU ersättningför uppkomna skador. Den principiella utgångspunkten för skadeståndsreglerna äratt den skadeUdande skaU försällas i samma ekonomiska situation som om skadaninte hade inträffat. Dessutom tillgodoses hans intresse alt få ersättning förideell skada. Även när ersättning utgår enligl skadeslåndsrätlsliga principerkommer emellertid försäkringsväsendet in i bilden. Om den skadeståndsskyldigeskyddas av s. k. ansvarsförsäkring, betalas skadeståndet av försäkringsgivareninom försäkringssummans ram. På grund av försäkringsväsendets utbredning lordedet vara belydUgt vanUgare att skadestånd utgår ur en ansvarsförsäkringän att det betalas av den skadeslåndsskyldige själv med egna medel. Av stortintresse är den trygghetsförsäkring som sedan höslen 1974 gäller på siörredelen av arbelsmarknaden och som vid yrkesskador ger full ersällning enliglskade-ståndsrällens normer utan atl det behöver visas all arbetsgivaren ellerannan är skadeständsskyldig. Vissa likheter med trygghetsförsäkringen har denpatientförsäkring som beräknas träda i tillämpning under är 1975. Del är all förvänta att utveckUngen på försäkringsområdetkommer att fortsälla och att skadeståndet i alltmer utpräglad grad kommer atlfå tiU uppgift att fylla ut den del av kostnaderna ochförlusterna med anledning av en skada som inle täcks på annat sätt. Enligt minmening är della ocksä en rimlig och önskvärd utveckUng. Som anfördes vidliUkomslen av skadeståndslagen bör de ekonomiska förlusterna lill följd avskadefaU fördelas mellan medborgarna pä etl sätt som tillgodoser allmänlerkända krav pä social rättvisa och trygghet och som leder lill delmest rationella utnyttjandet av samhällets och de enskildas ekonomiskaresurser. Skadeståndsrätlen är mindre lämpad för della ändamål, eftersomskadeståndet bara innebär att förlusterna lill följd av skadan flytlas överfrån en person till en annan som kanske inle har siörre möjligheler alt bäradem. På läng sikt bör därför eftersträvas atl skadeståndets repara-tivafunktion i så slor utsträckning som möjligl överläs av försäkringsanordningarsom är bäitre ägnade än skadeståndsrätten all tillgodose kraven på social rättvisaoch en rationell fördelning av tillgängliga resurser. Även om utrymmet för skadestånd successivt blir alllmindre, kan man emellertid inle räkna med alt kompletterande försäkringsformerinom överskådlig tid utvecklas därhän all de ens liUsammantagna kommer attbereda alla skadelidande full ersättning enligl skadeslåndsrättens normer.Samtidigt är det angelägel att den som drabbas av en skada har möjlighet att fäersättning även för skadeföljder som inle täcks försäkringsvägen. Detla innebärall del även i fortsättningen kommer att finnas behov av ändamålsenligtutformade skadeståndsregler. När del gäller frägan om ersättning för personskada,vilket är den typ av skada som främsi skaU behandlas i detta sammanhang,framgår det av det anförda all skadeståndet bör ses som en del i ettsiörre syslem, där även socialförsäkringen och andra försäkringsanordningaringår och som har lill syfte all ge den skadelidande full gottgörelse för allauppkommande skadeföljder. Däremot finns del inte nägon anledning alt denskadeUdande genom delta ersättningssystem skall erhålla mer än full ersättningför den skada han har lidit. Vid skadeståndets besiämmande bör alltså användasprinciper som inte leder till vare sig över- eller underkompensation. TUI slor del har sådana grundsatser som jag nu harförordal redan utbildats i praxis, särskUl i den ulanför domstolarna tillämpadeskaderegleringen. Också ersättningsanordningar av trygghetsförsäkringens typbygger på dessa grundsatser. Utvecklingen bör emellerlid befästas inomskadeståndsrätlen i dess helhet. Vidare är del en uppenbar fördel om dessagrundsatser framgår direkl av lag. Frän både principiella och prakliskasynpunkter framstår det som lämpligt all man i skadeståndslagen anger vilkameioder som skall lillämpas vid skadeståndets bestämmande och i vilkenutsträckning skadeståndet skall samordnas med andra förmåner. De regler om ersättning vid personskada som f. n. finns iskadeståndslagen är mycket kortfattade och ger föga upplysning om vUkaprinciper som skall iakttas vid skadeståndets bestämmande. Reglerna har numerasetts över av den tUlsalla skadeslåndskommittén, som