prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — De nya bestämmelserna föreslås omfatta i princip varjetvist som avser den nya lagstiftningen. Kommittén föreslår också vissaändringar av de la-lefrister som upptas i lagen om anställningsskydd och därmedJämförlig lagstiftning. Härigenom viU kommittén uppnå ett enhetiigt system förhela arbetsmarknaden. Reglerna om olika tidsfrister föreslås dock bU dispositivapå det sättet all arbetsmarknadens parter genom kollektivavtal skall kunna görade anpassningar som betingas av de särskilda förhåUanden som kan råda inomolika verksamhetsområden. Vad härefter gäller den närmareinnebörden av kommitténs förslag kan noteras att reglerna i sina huvuddrag näraansluter till de förhandlingsordningar som gäller på arbetsmarknaden. början föreslås sålunda, att tvist om kollektivavtal eller om den föreslagnalagens tillämpning inte skall få prövas av AD förrän de avtalsslutande parternahar sökt bilägga tvisten genom förhandling (55 §). Därmed avses normalt bådelokal och central förhandling. GäUer tvisten skadestånd ellerannan fullgörelse på grund av kollektivavtal eller förhåUande som regleras iden nya lagstiftningen, föreslås vidare särskilda regler (tidsfrister) ompreskription av talerätten. Olika regler föreslås därvid, beroende på omparterna är förhandlingsskyldiga eller ej. Uppkommer tvist mellan kollektivavtalsbundna parter skaUframstäUning om lokal förhandling göras från det parten fickkännedom om det förhåUande vartill fullgörelseyrkandet hänför sig. FramstäUningom central förhandling skall göras från avslutandet av denlokala förhandlingen. Också en yttersta tidpunkt anges inom vilken förhandlingkan påkallas, nämligen efter att det förhållande inträffade vartillyrkandet i tvisten hänför sig. Påkallas inte förhandling inom rätt tid, ärmotparten inte skyldig att ställa upp till förhandling (56 §). Har förhandlingkommit till stånd, skall enligt förslaget fullgörelsetalan väckas vid AD från den dag den centrala förhandlingen avslutades. Annars gårlalerätten föriorad (57 §). 1 klarhetens intresse har kommittén ocksåföreslagit regler som anger när en förhandling skall anses avslutad (58 §),nämligen då part som har fullgjort sin förhandlingsskyldighet skriffligen germotparten besked om all han har fråntrält förhandlingen. Självfallet börkollektivavtalsparterna med bindande verkan kunna komma överens om andraförutsättningar för vidmakthållande av rätlen till fullgörelsetalan. Detta ärmöjligt med den dispositivitet som förut har berörts. Liksom enligt gällande rätt görkommittén vissa undantag från förhandlingskravet. Förbudet motdomstolsprövning utan föregående förhandling gäller t. ex. inte vidförhandlingsvägran från motpartens sida. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 161 lingskravetgäller inte heller vid tvist om stridsåtgärd. För s. k. vilda strejkerföreslår kommittén emellertid ett annat förfarande - nämligen överläggning pålokal nivå efter del att kännedom har vunnits om den vUda strejken(33 §). Och i sådana fall fordras att överläggning skall ha ägt rum eller ivarje fall ha påkallats av käranden, innan AD får pröva tvisten. De allmännareglerna om förhandlingsskyldighet, tidsfrister m. m. gäller vidare inte i desärskilda situationer som berörs av kommitténs förslag om tolkningsföreträde iarbelsledningsfrågor (27 §). Där gäller andra regler, vilka har redovisats idet föregående. De nu berörda bestämmelserna har gäUtkollektivavtalsbundna parter med förhandlingsskyldighet enligt 4 kap. 7 § LRA,dvs. de parter som normalt uppträder inför AD. Kommittén aktualiseraremellertid också frågor som hänger samman med den situationen att enskilda arbetsgivareeller arbetstagare för talan inför AD. Vad först gäUer enskild koUektivavtalsbundenarbetstagare, vars förening inte har iakttagit de lalefrisler som föreskrivs ilagen eller i kollektivavtal som har trätt i lagens stäUe, föreslår kommitténatt medlemmen skall få en särskild tidsfrist om en månad för väckande av talanvid AD efter det att föreningens lidsfrist gick ut (59 §). inte förhandlat med arbetsgivarparten, kommer tvisten all kunna förastill AD utan föregående förhandling. Del bör nämligen enligt kommittén inte kommai fråga att ålägga arbetstagare någon egen förhandlingsskyldighet gentemotarbetsgivarsidan. Den föreslagna regeln om en förlängd tidsfrist av en månad(59 §) gäUer även enskild arbetsgivare, som vill föra talan ulan stöd av sittförbund. Är arbetsgivaren bunden av kollektivavtal har förhandling som regelägt rum; detta följer av den föreslagna 55 §. För vissa undantagsfall, dåförhandling likväl inte har ägt rum, skall arbetsgivaren vara berättigad attföra talan vid AD utan att först ha förhandlat. AD skall dock ha befogenhetatt förelägga arbetsgivaren att träda i förhandling, om del motiveras avutredningsskäl etc. Även mellan parter som inte slår ikoUektivavlalsförhållande till varandra kan tvister uppkomma som skallhandläggas direkt via AD, t. ex. mål om förhandlingsskyldighet ochföreningsrättskränkning enligt den föreslagna FKL. Detsamma gäUer tvisterrörande t. ex. lagen om anstäUningsskydd. Enligt kommitténs mening saknas anledning altföreskriva någon särskild förhandlingsordning med lokal och centralförhandling för parter som inte är bundna av koUektivavtal till varandra.Kommittén menar att del allmänna stadgandet i 4 kap. 7 § LRA är tillräckligt,nämligen att talan inte får upptas till prövning av AD förrän förhandling harägt ram. Däremot anser kommittén att regler om tid för väckande avfullgörelsetalan bör gälla även för parter, som inte är bundna avkollektivavtal. Är parlen berättigad alt påkalla förhandling enligt de allmännareglema om förhandlingsrätt - dvs. fackförening eller förening av arbetsgivareliksom enskild arbetsgivare i 11 -1975/76. 1975/76:105 Bilaga1 162 förhållandetill fackförening - föreslås dels att förhandling skall påkallas inom fyramånader från det parten fick kännedom om det förhåUande vartill yrkandethänför sig och senast från del förhållandel inträffade, dels attfuUgörelsetalan skall väckas från den dag förhandlingenavslutades. I övrigt - t. ex. i fråga om förlust av talerätten, rätt tillförlängd tidsfrist för enskild föreningsmedlem osv. - föreslås samma reglersom för kollektivavtalsbundna parter. För sådana undantagsfall som all enskildoorganiserad arbetstagare för en fullgörelsetalan direkt vid AD, t. ex.skadestånd för föreningsrätts-kränkning, föreslås att parten för alt ej förloralalerätten skall väcka fullgörelsetalan vid AD efter det atthan fick kännedom om det förhållande vartill yrkandet hänför sig och senastinom från det att förhållandet inträffade. Kommittén föreslår som nämnts också regler somsyftar till att samordna de aUmänna lalerättsregler och de särskildatalerätlsreglerna i lagen om anställningsskydd och förtroendemannalagen.Kommitténs förslag torde också få ta sikte på de motsvarande reglerna i lagen(1974: 981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning. Denna lag harnämligen, med hänsyn till de lidsramar som sattes upp för utredningsarbetet,kommit att falla utanför kommittéförslaget. särskilt uppmärksammar talefristernai 37 och 40 §§ lagen om anställningsskydd hänger samman med att ett yrkande omogiltigförklaring eller skadestånd på grand av uppsägning också kan angripasmed tillämpning av reglema om skydd mot föreningsrättskränkning. För talangäUer då, liksom f. ö. enligt gäUande rätt, olika regler beroende av om talangrandas på den ena eller andra lagen. Enligt kommitténs mening är dettaolämpligt. Kommittén menar också att man så långt det är möjligt bör eftersträvaenhetliga lalerättsregler inom arbetsrättens område. Kommittén föreslår därförsådana ändringar i lagen om anstäUningsskydd all enhetliga regler kommer attgälla. Dessa regler omfattar också tvist om kollektivavtalsbestämmelser somhar trätt i stäUet för reglerna i lagen om anställningsskydd. Vad först gäUer talan om skadestånd eller annanfullgörelse menar kommittén att de allmänna reglerna om fuUgörelsetalan börkunna göras fullt ut tillämpliga. Visserligen utgår då den nu gällande regeln i40 § lagen om anställningsskydd om skyldighet alt underrätta motparten omanspråket efter vunnen kännedom om skadan. Men enligt kommitténsförslag inträder inom samma fyramånaderstid en motsvarande skyldighet attpåkalla förhandling, om parlen är förhandlingsberättigad, eller alt väckatalan, om förhandlingsrätt inte föreligger. 1 övrigt föreligger beträffandeförhandlingskravet den skillnaden, att det för påkallande av förhandling införsen förlängd frist av en månad för part, som saknar stöd av sin organisation,och även en yttersta frist av efter skadans uppkomst. Beträffande fristernaför väckande av talan inträder enligt förslaget frop.1975/76:105 Bilaga 1 13 den ändringen alt regeln om talans väckande förförhandlingsberättigad part blir tre i släUel efter avslutadförhandling och för en icke förhandlingsberättigad part blir istället . Även för dessa senare parter införs en ytterstafrist för talans väckande av efter skadans uppkomst. Enligt kommitténsmening bör ändringarna inte våUa någon olägenhet som molväger fördelarna avett enhetligt regelsystem. Vad härefter gäUer talan omogilligförklaring av uppsägning eller avskedande inträder samma problem somhar berörts i det föregående. Olika lalerättsregler gäller beroende på vilkenlag som talan gmndas på. Tidsfristerna är också avsevärt kortare i lagen omanstäUningsskydd. Detta motiverades vid lagens tillkomst bl. a. medönskvärdheten av att uppsägnings-eller avskedandetvister aktualiserades snabbtoch helst innan anstäUning-en hade upphört. Kommittén menar därför att det intekan bli fråga om att utmönstra de regler i 37 § lagen om anställningsskydd sominnebär att arbetstagaren är skyldig att inom kortare lid, som regel två veckorefter det att uppsägningen eller avskedandet skedde, underrätta arbetsgivarenom avsikten att föra ogiltighelstalan. I övrigt bör emellertid enligt kommitténkunna tillämpas samma regler som har föreslagils för fuUgörelsetalan i fråga omtid för för-handlingsframsläUning och för talans väckande. Kommittén konstateraravslutningsvis att de förändringar söm kommittén har föreslagit beträffandefullgörelsetalan också bör genomföras beträffande de motsvarande bestämmelsemai 11 § lagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen. Kommitténs förslag om enhetligaregler för tvisteförhandling och rättegång godtas av flertaletremissinstanser. Förslaget tillstyrks av , domänverket, RRV och . Anmärkningarmot enskildheter i de föreslagna bestämmelserna framförs bl. a. av SAF, AD,juridiska fakuheten vid , LO och TCO. SAF anser att det är förståeligtoch allmänt sett befogat att kommittén har sökt åstadkomma såvitt möjligtenhetliga regler beträffande talefristerna. SAF invänder emellertid att dennasträvan har kommit all medföra betydande ändringar till arbetsgivarens nackdelav de regler för talans utövande som har föreskrivits i lagen omanstäUningsskydd. Ändringen innebär bl. a. att arbetstagarsidan får sinnuvarande frist om väckande av talan dagar efter de centralaförhandlingarnas avslutande förlängd . SAF kan inte finna altdet är befogat med en ändring av denna karaktär i en nyligen beslutad lag. SAFframhåller vidare att förhandlings- och lalereglerna i lagen omanstäUningsskydd är kopplade till ett där- 1975/76:105 Bilagal 164 under gällande långtgående betalningsansvar förarbetsgivaren. Att än ytterligare kraftigt skärpa detta betalningsansvar börinte komma ifråga enligt SÄF:s mening. AD, som ingående uppehåUer sig vid bl. a. de av kommitténföreslagna reglema om tvisteförhandling och tid för talans väckande, berör deolikheter i regelsystemet som kommer all föreligga mellan särskilda typer avarbetstvister, om kommitténs förslag genomförs. Arbetstvister kan enligt ADindelas i tre typer, nämligen dels tvister om koUektivavtal eller omtill-lämpning av den nu föreslagna lagen (koUektivavlalsivister), dels tvisterom tillämpning av anstäUningsskyddslagen, förtroendemannalagen m. fl. lagar(anstäUningsskyddstvister), dels övriga tvister. Denna uppbyggnad av regelsystemetdiskuteras av AD i två hänseenden. AD ställer sålunda frågan om kravet påiakttagande av förhandlingsordning bör gälla alla arbetstvister mellan partersom är bundna av kollektivavtal eller om detta krav i varje fall bör gäUaanstäUningsskyddstvister mellan sådana parter. AD frågar sig vidare, om detfinns anledning att göra preskriptionsreglerna lUlämpliga även på andraarbetstvister utanför kollektivavtalsområdet än anstäUningsskyddstvister. Detsynes enligt AD böra övervägas, om inte lagens krav på iakttagande avförhandlingsordning kan utsträckas att gäUa varje arbetstvist mellan parter somär bundna av koUektivavtal. Vill avtalsparterna att förhandling skall äga rampå ett från lagen avvikande sätt, bör de givelvis vara oförhindrade att träffaavtal om delta. Beträffande preskriptionsreglerna menar AD att del finns skälatt i detta sammanhang överväga, om inte enhetliga sådana regler bör införasför alla arbetstvister. En förutsättning för alt en sådan ordning skall kunnagenomföras torde vara att relativt kort preskriptionstid kan godtas även ianstäUningsförhållanden i allmänhet. Den av kommittén föreslagna tidsfristenom från vunnen kännedom om det förhållande vartill yrkandethänför sig kan måhända, fortsätter AD, utsträckas till sex eller möjligen åttamånader. Ges bestämmelserna i kommitténs förslag om förhandlingsordning ochpreskription ett vidsträcktare tillämpningsområde anser AD alt bestämmelsemalämpligen bör placeras i LRA, som då får ges annan rabrik. AD kommenterarvidare reglerna som rör mål om föreningsrättskränkning resp. talan enligt lagenom anställningsskydd. Vad först gäller frågan, humvida samma talefrister börgäUa om en talan om ogiltigförklaring av uppsägning eller avskedande stöds påföreningsrättsreglema eller om anställningsskyddslagens bestämmelser åberopas,anser AD att det inte ligger något orimligt i att ha en längre tidsfrist ifråga om föreningsrättskränkning med hänsyn till att en sådan regelmässigtmåste bedömas som särskilt allvarlig. AD menar att det, eftersom det förföreningsrättskränkning har uppställts ett särskilt subjektivt rekvisit förarbetsgivarens del, inte finns samma anledning att ha en snäv talefrist för attskydda arbetsgivarens intresse som när det gäller tillämpningen avanställningsskyddslagens regler. Behovet av en samordning med reglema i den avkommittén föreslagna la- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 165 gen rörande föreningsrättskränkning har, enligt AD,uppenbarligen inte sådan tyngd att det ensamt motiverar den föreslagnaavsevärda förlängningen av tidsfristen i 37 § anställningsskyddslagen. Däremotmenar att det finns anledning att ägna uppmärksamhet åt samordningen med 4kap. 7 § LRÄ. AD anser att problemet kan lösas på ett enklare sätt än kommitténtänkt sig. 1 37 § anställningsskyddslagen kan göras den ändringen att förhandUngmåste påkallas inom tvåveckorsfristen för att organisationen skall kunna föratalan mot åtgärden. Påkallas inte förhandling, finns möjlighet förarbetstagaren att själv föra talan inom den fyraveckorsfrist som lagmmmetanger, dvs. i princip samma konslmktion som föreslås i 59 § FKL. vid Uppsalauniversitet påpekar att del av lagtexten inte klart framgår huruvida oslridigaanspråk omfattas av preskriptionsreglerna. enligt fakultetensmening, förtydligas på denna punkt. Fakulteten erinrar därvid om altpreskriptionsreglerna i huvudavialet mellan SAF och LO inte gäller oslridigfordran. Fakulteten anför vidare alt preskriptionsreglerna i FKL är avsedda allgälla för oorganiserad arbetstagare liksom för arbetstagare organiserad iannan förening än den som står som kollektivavialspart på arbetsplatsen -såvitt avser anspråk grandade på den föreslagna lagen. När dylika utomståendearbetstagare arbetar på arbetsplats, där arbetsgivaren är koUektivavtalsbunden,är det vanligt att kollektivavtalet i enlighet med personligt avtal ellerbruket på arbetsplatsen fär ge innehåll åt de enskilda arbetsavtalen.Fakulteten menar att de föreslagna preskriptionsreglerna inte synes varaavsedda alt gälla anspråk som i dylika ijänsteavtalsrelalioner indirekt gmndaspå kollektivavtalet, men frågar sig om det inte vore önskvärt med en enhetligreglering av preskriptionsfrågorna. LO och TCO anser att omarbetsgivaren åsidosätter den lokala arbetstagarorganisationenstolkningsföreträde, arbetstagarsidan bör få rätt att ulan föregåendeförhandling väcka talan om påföljd och rättelse. Förhandlingar torde i regel haförekommit före tolkningsföreträdets utnyttjande. Organisationerna är ocksåöverens om att den tidsfrist , som föreslås för väckande avtalan, bör utökas . 1 annat fall menar LO och TCO att förslagetär en försämring i förhållande till bestämmelserna i lagen omanställningsskydd. Talan om skadestånd i anledning avolovlig stridsåtgärd bör, enligt Z,0.-5 mening, väckas inom en månad från dendag stridsålgärden avslutades. LO anser vidare alt förhandling skall ansesavslutad den dag justerat protokoU föreligger. Med de korta talefrister somgäller menar LO att det är nödvändigt att protokoUet kommer parterna till bandainnan talefrislen eller rätten att påkalla förhandling går ut. Svenska transportarbetareförbundetser inga vägande skäl varför parterna på arbetsmarknaden skall skyddas genomytterst korta preskriptionstider. Enligt förbundets mening bör det varatillräckligt med en sex-månadersfrist för påkallande av lokal förhandling.Därefter bör allmänna preskriptionsregler gälla, alltså vanligtioårspreskription. 1975/76:105 Bilaga 1 166 I detta avsnitt behandlas frågorsom berör det s. k. arbetstagarbegrep-pef, ÄD:s verksamhet, förhandlingsrättför pensionärer och politisk verksamhet på arbetsplatserna. Härutöver kan nämnas attarbetsrätlskommittén har övervägt behovet av lagstiftning beträffandearbetsmarknadsorganisationernas uppbyggnad och verksamhetsformer samlbetydelsen och verkningarna av företagandets internationalisering. Liksom FFL upptar kommitténsförslag regler om hur en organisation skall vara beskaffad för att betraktassåsom en förening av arbetsgivare resp. arbetstagare. Någon allmän lagstiftningom organisationernas uppbyggnad, inre förhållanden och verksamhet anserkommittén däremot inte böra övervägas . Först om ytterligare erfarenheter handen ett klart behov av lagstiftning, bör enligt kommitténs mening kommai fråga att den vägen göra ingrepp i utvecklingen av organisationsväsendet. När det gäller s. k.multinationella företag konstaterar kommittén att de grandläggande regler omförenings- och förhandlingsrätt, om behörighet alt sluta koUektivavtal och omrätt att vidta fackliga stridsåtgärder, som kommittén föreslår, i lika mångäUer för ullandsägda företag i och för svenska företag här i landet. Iövrigt påpekar kommittén bl. a. att lagförslaget bygger på att vanligainternationellt privaträtlsliga regler skall gäUa för rättsförhållanden medinternationell anknytning och för svensk domstols behörighet att ta upp tvistermed sådan anknytning. Den nu gällande s. k.arbetsfredslagstiftningen, varmed här avses FFL, MedlL, ocharbetslvistlagen, är tillämplig på förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Såsom arbetstagare betraktas härvid enligt uttryckligastadganden i de olika lagarna även den som, utan alt anstäUningsförhåUandeföreligger, utför arbete för annans räkning och därvid till denne intar enberoende ställning av väsentligen samma art som en arbetstagares tillarbetsgivaren (s. k. beroende uppdragstagare). Härvid anses den för varsräkning arbetet utförs såsom arbetsgivare. Liksom all övrig gäUandearbetsrättslig lagstiftning bygger arbetsfreds-lagstiftningen på det s. k.civilrättsliga arbetstagarbegreppet. Detta ligger till grund även i annanlagstiftning av central betydelse, såsom lagen (1959:243) omyrkesskadeförsäkring (YFL), lagen (1962:381) om allmän försäkring (ÄFL),förmånsrätlslagen (1970:979) och skadeståndslagen (1972:207). Också i skatte-och exekutionslagstifiningen förekommer begreppet arbetstagare, förenat medvikliga rättsföljder. Kommittén har i betänkandet lämnat en utförlig redogörelseför såväl 1975/76:105 Bilagal 167 äldresom gäUande rätt rörande arbetstagarbegreppet. Därvid har kommittén redovisatden utveckling som skett i lagstiftning och rättstillämpning och som lett bl.a. till att man inte längre har att räkna med en skillnad mellan delcivilrättsliga arbetstagarbegreppet och ett tidigare i vissa sammanhangtillämpat s. k. socialt eller socialrättsligl arbetstagarbegrepp.Rättsutvecklingen har också medfört att det civilrättsliga arbetstagarbegreppetefter hand har fått en allt vidare omfattning. Beträffande dennarättsutveckling och för en mer ingående analys av lagstiftning, rättspraxis ochdoktrin rörande arbetstagarbegreppet hänvisas till betänkandet (s. 691-737).Här skall redovisas endast huvuddragen hos del civilrätlsligaarbetstagarbegreppet enligt gäUande rätt. Enligtvedertagen systematik indelas arbetsavtalen, varmed förstås alla avtal somhuvudsakligen går ut på arbetsprestation, i tjänsteavtal (anstäUningsavtal,enskilda arbetsavtal) och uppdragsavtal. Parter i tjänsteavtalet ärarbetsgivare och arbetstagare. Parterna i uppdragsavtalet benämns uppdragsgivareoch uppdragstagare. Allmänt sett kännetecknas uppdragsavtalet i förhållandetill tjänsteavtalet av att uppdragstagaren enligt uppdragsavtalet och eljestgentemot uppdragsgivaren har en självständigare stäUning än den som dengenomsnittlige arbetstagaren har gentemot arbetsgivaren. Delta återspeglas ialt man såväl i domstolspraxis och litteratur som i lagtext ofta användertermen självständig företagare för att beteckna uppdragstagare, ehuru dessabegrepp inte alltid är synonyma. För att en person i civilrättslig mening skall varaatt betrakta som arbetstagare hos annan måste förhållandet mellan parternavara grandat på avtal, dvs. på frivilligt åtagande. Vidare krävs att dettaavtal går ut på att den ene parten, arbetstagaren, skall prestera arbete förmotpartens, arbetsgivarens, räkning. Till följd av kravet på avtal kommer framför alltpersoner som utför arbete på gmnd av offenlligrältsligt tvång att fallautanför arbetstagarbegreppet. Till denna kategori hör värnpliktiga, vapenfriatjänstepliktiga, civilförsvarspliktiga och brandsläckningspliktiga, som utförarbete i denna egenskap. Såsom arbetstagare kan till följd av kravet på avtalinte heller den anses, som utför arbete i egenskap av intagen påkriminalvårdsanslalt eller på ungdomsvårdsskola, tvångsinlagen på sjukhus försluten psykiatrisk vård, omhändertagen på allmän vårdanstalt föralkoholmissbmkare, m.fl. Inte heller torde kunna anses att ettarbetslagarförhåUande kommer till stånd om någon åläggs arbete med stöd avallmänna tjänstepliktslagen (1959:83). Däremot synes den som från början haftsitt rättsförhållande till motparten reglerat av tjänsteavtal men som sedermerai detta förhåUande tillfäUigt underkastas någon form av tjänsteplikt alltjämtvara alt betrakta såsom arbetstagare i civilrättslig mening. För alt del skall vara fråga om ettarbetslagarförhåUande fordras vidare all den part som enligt avtalet har åtagitsig alt utföra arbete för motpartens räkning själv åtminstone deltar - ellervid en bedömning på förhand förat- Prop.1975/76:105 Bilagal 168 sätts skola delta - i det arbete som utgör föremål föravtalet. Ett arbetsavtal vari Juridisk person står som arbetspresterande partkan således aldrig utgöra ett tjänsteavtal (här bortses från fall där juridiskperson insatts som avtalspart för skens skull). Kravet på avtal och på att dettaskall gå ut på att den ena parlen skall prestera arbete för motpartens räkningskiljer inte tjänsteavtalen från uppdragsavtalen. Del är vidare inte ovanligtatt den arbetspresterande parten i ett uppdragsavtal själv utför eller deltar idet arbete som utgör föremål för parternas avtal.