prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — Härvid anför emellertid att företag inle kanåläggas beriktigandereklam om inte KO på förhand kan lämna besked om huruvidaen reklamåtgärd är otillböriig eller inte, en möjlighet som inte finns.Hovrätten för , , NO och SPK erinrar om detryckfrihetsrättsliga aspekterna på frågan och menar att dessa måste utredas ytteriigare. framhåller att åläggande omberiktigandereklam kan komma att lå karaktären av straff, en saktion som imarknadsföringslagen reserverats för sådana fall där näringsidkaren harförfarit uppsåtligt. Samfundet avvisar förslaget. Prop.1975/76:34 « 41 Flertalet remissinstanser är kritiska mot KO:söverväganden och förslag belräffande bestämmelserna i 4 S marknadsföringslagenom tilläggs- och kombinationserbjudanden. Förslagel om skärpta regler avstyrkssålunda av , , , konsumenlijänsiuirednlngen,, Svenska annonsörers förening och NDM. Frågan om vilka tilläggs- ochkombinationserbjudanden som bör omfattas av regleringen behandlas särskill avbl. Domstolen menar, till skillnad från KO, attlagstiftaren inte kan anses ha åsyftat en så långt gående sanering, att endasterbjudanden som är till klar fördel för konsumenterna skulle vara tillåtna.Lagstiftaren här, framhåller domstolen, från förbudet i 4 S uttryckligenundantagit även sådana erbjudanden som är harmlösa eller som kan sägas vara ettled i en önskvärd produki-ulveckling. Om försållighetsrekvisilel, såsom KOföreslår, utgår lorde också dessa rent bagatellartade fall inbegripas inom delstraffijara områdei och dessulom komma all betraktas som otillbörliga i denmening som avses i IS. Vad beträffar sambandsrekvisitets utformning anfördomstolen atl lagstiftaren har velat markera att bestämmelsen skall tillämpasbara då de olika varorna och tjänsterna hell saknar naluriigt samband medvarandra. Denna markering finner domstolen stämma överens med lagstiftarensavsikt att från del straffbara området undanta frän konsumentsynpunkt klartförmånliga kombinerade anbud, exempelvis där en uppsättning varor med ell gemensamtanvändningsområde säljs för ett gemensamt, rabaiierai pris. Om ordel"uppenbart" utgår ur sambandsrekvisitet skulle även sådana utbudfalla inom det straffbara området, konstaterar domstolen som inle ser detta somnågot från konsumentsynpunkt eftersträvansvärt. uttalar sammanfattningsvis altden av lagstiftaren eftersträvade saneringen pä området torde kunne ske medstöd av marknadsföringslagen i dess nuvarande lydelse samt alt några skäl somtalar för en längre gående sanering inte har framkommit. NDM anför, alt KO i sin skrivelse synes utgå frånatt en skärpning av lagstiftningen mol tilläggs- och kombinationserbjudanden ären på förhand given utvecklingstendens sett från konsumentsynpunkter men alldella är ett obestyrkt antagande från KO:s sida. Vidare framhålls, att del intefinns några erfarenheter som talar för att det just är sambandskriteriet, sombör vara nyckelkriterium i en lagregel som syftar till atl skydda konsumentenmot olämpliga tilläggs- och kombinationserbjudanden. KO:s uppfattning atlsambandsrekvisitet bör ses som det centrala rekvisilel är i strid mot vad somuttalades i förarbetena till propositionen och är illa underbyggd, menar NDM.Huvudrekvisitet i 4 S är i stället försåtlighelsrekvisilel, anför NDM som ocksåfinner alt detta på ett riktigt sätt återspeglar lagstiftarens grundtanke. Denvalda lagtekniska lösningen har fungerat i praktiken. Prop.1975/76:34 42 kan inom vida ramar ingripa mot försåtliga ellerföriedande erbjudanden. Domstolen kan också godta sådana förfaranden som ärfördelaktiga eller helt harmlösa frän konsumentsynpunkt. När del gäller tolkningsproblemen i samband med 4 Smenar au dessa ligger i sambandsrekvisitet. Problemen skulle enligt NDMinte bli mindre om preciseringen "uppenbart" slopades. Det skullebara innebära att bedömningsgränsen fiyttades. KO:s förslag till rältsteknisk omgestaltning av 4 Smarknadsföringslagen, som innebär att huvudrekvisitel slopas ochsambandsrekvisitet skärps, är enligl NDM inle genomtänkt. Det framhålls atl deverkliga praktiska problemen från konsumentsynpunkt när det gäller tilläggs-och kombinationserbjudanden ligger på presenlationsplanel. NO konstaterar all KO inle har fört något fallunder allmän domstols prövning och all del torde lå anses rimligt all sä skerför atl man pä den vägen skall lå underiag för bedömning av om lagbudel ärtillräckligt. Liknande synpunkter anförs av . lar upp denna fråga och anför, all tolknings- ochgränsdragningsproblem i stor utsträckning torde kunna undanröjas genom prövningi de rättsinstanser - allmänna domstolar och - som har all gevägledande avgöranden härvidlag. Skärpta regler om tilläggs- ochkombinationserbjudanden tillstyrks av SPK, , , LO och TCO.Av dessa är del endasl LO och TCO, som direkl lillslyrker de av KO föreslagnaändringarna. Härvid anför organisationerna, att de tidigare uttalat en klartnegativ inställning till tilläggserbjudanden av olika slag. Organisationernamenar all dessa generellt sett är avsedda alt vilseleda konsumenternabeträffande erbjudandens innebörd genom att avleda uppmärksamheten från de förkonsumenterna väsentliga faktorerna pris, kvalitet och service.Organisationerna finner de av KO föreslagna ändringarna väl ägnade atlåstadkomma en från konsumentsynpunkt önskvärd ytteriigare sanering. KF anför i sill yttrande, att förbundet anser attvaror och tjänster bör marknadsföras och konkurrera individuellt genom pris ochkvalitet, dvs. konsumenterna bör erbjudas atl göra sina köp på så rationellagrunder som möjligt. Ovidkommande försäljningsargument i form av t. ex.tilläggserbjudanden bör undvikas. Till skillnad från KO menar dock KF, att denväsentliga invändning som kan riktas mol erbjudanden av delta slag är den somåterspeglas i huvudrekvisitet i 4! ;, rörsåtllghetsrekvisitet.Sam-bandsrekvisilel är ett tolkningshjälpmedel och är sålunda av sekundär betydelse,menar KF. KF är dock positivt till en skärpning av reglernaoch föreslår atl dessa ses över. framhåller förbundet viklen av allöversynen sker under noggrannare överväganden än dem som redovisas i KO:sskrivelse. , som i princip är positivt tillskärpta bestämmelser på området, understryker att det är angeläget att 11 ennoggrann bedömning Prop.1975/76:34 'N 43 aveffekterna på konkurrenssidan. JK,som anser sig sakna föruisäuniiigär all bedöma behovet av skärpta bestämmelserrörande tilläggs- och kombinationserbjudanden, påpekar all 4 Smarknadsföringslagen innehåller straffbestämmelser. Vid en ny utformning avlagrummet måsle en klar avgränsning av del straffbara området under allaförhållanden eftersträvas, framhåller JK som också ifrågasätter om denstraffrättsliga sanktionen kan eller behöver behållas om den föreslagnauppmjukningen genomförs. lar ocksä upp frågan omstraffsanktionen i 4 konstaterar, att ett genomförande av KO:sförslag skulle skapa en sådan osäkerhet om det straffbara området att en sådanbestämmelse i praktiken skulle innebära ett generellt förbud mot kombineradeerbjudanden, någol som avvisats av lagstiftaren. Hovrätten för finner atlsambandsrekvisitet, efter en strykning av ordet "uppenbart", skullemedge en alltför vid tolkning i förhållande till vad som egentligen avses i förslaget,nämligen ett mycket nära brukssamband. Enligt KO:s förslag skulle man förtolkningen av rekvisilel vara nästan helt hänvisad lill motiven, vilket enligthovrättens mening inte kan godtas. Hovrätten förordar alt det av KO angivnakravet på samband kommer till klart uttryck i lagtexten. Samtliga remissinstanser, som har uttalat sig ifrågan, tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget att i lagen ommarknadsdomstol m. m. intas bestämmelser som gör del möjligt att i domstolenhöra viunen under ed eller försäkran. Härvid anför , att depersoner vilka hörs inför domstolen ulan atl vara parter huvudsakligen kandelas in i två kategorier, dels sakkunniga som ger facksynpunkter på vissamarknadsföringsmetoder eller uttalar sig om förhållandena i en bransch etc,dels bevispersoner vilka kallas att t. ex. styrka atl en vissmarknadsföringsmetod eller ett visst avtalsvillkor kommii lill användningeller inte. Domstolen anser att, såvitt gäller den senare kategorinförhörspersoner, utredningen skulle kunna främjas av att utsagorna lämnadesunder edsansvar. Då det i vissa lägen kan tänkas vara vanskligt att avgöra tillvilken av de båda kategorierna en förhörsperson skall räknas, förordardomstolen att en fakultativ skyldighet för "tredje man" att avläggaed eller försäkran införs i lagen om marknadsdomstol m. m. Domstolen förordaratt bestämmelsen tas in i lagens 18 S. ÄveitJK, hovrätten för ,, tndustriförbundei, Grossisiförbundei, LO och 7"C0framhåller atl skyldigheten bör vara fakultativ. Några av de instanser som företräder näringslivetmenar att KO över-betonat den praktiska betydelsen av frågan. Hit hör SHIO, somanser alt den aktiva processledning som domstolens ordförande kan utöva är entill- 1975/76:34 44 räckliggaranti mol bristande precision i utsagorna. Enligl organisationen är det ocksåföga troligl alt domstolen skulle låta sin bedömning av utsagornas trovärdighetpåverkas av om de är avgivna under ed respektive försäkran eller inte. Hovrätten för påpekar, all del börövervägas i vilka fall bestämmelsen i 36 kap. 13 S andra stycketrättegångsbalken, där det sladgas atl i brottmål ed eller försäkran inle måavges av någon den tilltalade närstående, skall äga tillämpning i ärenden vidmarknadsdomstolen. 7Reklamutredningen 7.1 Allmänna synpunkter konstaterar i sitt betänkandeInformation i reklamen atl reklamen i allmänhet är den viktigaste metoden försäljarna att informera konsumenterna om sitt utbud och ofta den endainformationskälla, som står konsumenterna till buds utan betungande insats avtid och andra resurser. Den information som reklamen förmedlar är av naturligaskäl inriktad på att lämna upplysningar, som talar till säljarnas fördel. Omkonsumenterna skall lå ett bättre underiag för sina köpbeslut, kan enligl utredningeninformationen inle få styras enbart av de enskilda säljarnas bedömningar.Konsumenlerna måste få tillgång lill information, som är avpassad efter derasinformationsbehov. Frågan om och i vilken mån detta behov kan lillgodoses viareklamen måste diskuteras med beaktande av andra tillgängligainformationskanaler, menar uiredningen. Uiredningen konstaterar att konsumenternas behov avinformation varierar starkl beroende på t. ex. den enskilde konsumentenskunskaper, produktens art och hur långt konsumenten kommit i sina övervägandenom köp. Åtgärder i syfte att öka och förbättra informationen till konsumenlernamåste därför bygga pä analyser av de faktiska behoven. I många fall kräverdetta särskilda undersökningar. 1 andra fall kan del vara lätt atl med ledningav tidigare erfarenheter konstatera behovet av viss information. Den information som konsumenterna behöver kanenligt uiredningen delas in i sammanhangsinformation och produktinformation.Med sammanhangsinformation avses översiktlig information, som kan användas förden enskilde konsumentens långsiktiga överväganden, t. ex. om konsumtionensinriktning. Produktinformation rör enskilda produkter och är användbar videnstaka köpsituationer. Utredningens överväganden om vilka krav som kan ställaspå säljarnas information till konsumenterna avser produktinformation. Detta knyterockså an till tankarna bakom samhällets konsumentpolitik. Produktinformationen kan enligt utredningeninnehållsmässigt delas in i tre huvudkategorier avseende dels produktensbeskaffenhet och egenska- Prop.1975/76:34 45 per,dels produktens pris och eventuella betalningsvillkor, dels förhållandel mellansäljare och köpare efter köp. Informationom beskaffenhet och egenskaper kan utgöras av uppgifter om varors och tjänstersanvändningsområden, innehållsdeklaralioner, standardiserade varubeleckningar,anvisningar om skölsel och förvaring etc. Genom en ökad information omanvändningsområden skulle man kunna motverka köp av produklvarianter, somfyller onödigt höga krav, framhåller uiredningen. Innehållsdeklarationer kanvara av stor betydelse för exempelvis människor, som lider av allergier.Standardiserade varubeleckningar är av särskild betydelse vid rutinmässiga köpav dagligvaror men kan också utnyttjas i andra sammanhang. Uiredningen erinrarhärvid om atl i del s. k. Möbelfakiasyslemei beteckningen "matbord"reserverals för bord som fyller vissa krav rörande mått, ythärdighet m. m.Skötselanvisningar slutligen kan vara av avgörande betydelse för konsumentensmöjligheter alt utnyttja varan. Detta gäller inle bara tekniskt kompliceradevaror ulan även urvalsvaror, t. ex. textilier. Prisinformationen utgör i regel en mycket viktigdel av underiagel för konsumenternas beslutsfattande, anför utredningen somdock anser, att tillgången på prisinformation ofta är otillräcklig. 1 mängareklamframslällningar ges ingen prisinformation alls. medför alt ocksåandra upplysningar kan få ett begränsat värde. Även informationen ombetalningsvillkor vid avbelalningsköp och andra kreditköp brister pålagligl. Beträffande förhållandet mellan säljare och köpareefter köp erinrar utredningen om köplagen och konsumentköplagen. Båda dessalagar ger köparen vissa rättigheter gentemot säljaren. ställer devissa krav på köparen för att denne skall 11 göra sina rättigheter gällande.Konsumenternas kännedom om dessa rättigheter och skyldigheter måste dockenligl utredningen genomsnittligt sett anses vara bristfällig. Uiredningenmenar all det kan finnas skäl atl produktinformationen innehåller upplysningarom sådana säljvillkor, som inskränker köparens rättigheter. I praktikenförekommer del ofta att säljvillkoren endast anges på förpackning eller pägarantisedel eller annan handling, som överiämnas till köparen i samband medeller efter varans leverans. Köparen får då inte förrän efter köpslutet vetskapom vilka säljvillkor säljaren vill tillämpa. Särskilt önskvärt är det enligtuiredningen alt näringsidkare, som saluför dyra och tekniskt avanceradeprodukter såsom bilar, småhus och vissa hushållsapparater, i sin reklam lämnarförhållandevis utföriig information om konsumenternas rättigheter ochskyldigheter. 7.2Standardiserad information i reklamen Utredningen finner det angeläget att deninformation, som ställs till konsumenternas förfogande, uppfyller höga anspråk,inle bara på relevans och tillföriitlighet utan också på förslåelighet ochlättåtkomlighet. 1975/76:34 46 varautformad så, atl uppgifter om en viss faktor hos olika varianter av en vissprodukt snabbi och enkelt kan jämföras. Härav drar utredningen slutsatsen, atlinformationen så långt möjligt bör vara slandardiserad. Sålunda skallterminologi och redovisningsmetod vara enhetlig inom varje produktområde, ochuppgifterna skall i förekommande fall vara baserade pä enhetligt utfördaundersökningar. Genom lämplig utformning och standardisering kaninformationen bättre anpassas till konsumenternas behov och reklamens värde sominformationskälla höjas, anser utredningen. Möjligheterna all via reklamenförmedla standardiserad information till konsumenterna varierar emellertid bl.a. med hänsyn lill vilket reklammedium som används, reklamobjekteis (produktens)art och den aktuella informationens karaktär. Avgörande för bedömningen av reklamens användbarhetsom konsu-mentpoliliskt informationsinstrumenl bör enligt utredningensuppfattning vara om det frän samhällsekonomiska och andra synpunkter ärlämpligt att ålägga dem som svarar för reklamen viss informationsskyldighetinom ramen för reklamens uppgift atl främja avsättningen av varor och tjänster. En förutsättning för att del skall kunna anseslämpligt att använda säljarnas reklam såsom konsumentpolitisktinformationsmedel måste enligt utredningen vara att den önskade informationeninte kan förmedlas billigare på annat sätt. Tanken alt konsumenterna genomstarkt ökad tillgång på samhällelig konsumentupplysning skulle 11 en totaltsett väl balanserad information har inte utredningen funnit realistisk. Deresurser som krävs för att ett sådant system skulle kunna fungeratillfredsställande kommer enligt utredningens bedömning inte att stå till budsinom överskådlig framtid. Del föreslås atl de resurser, som ställs tillkonsumentorganens förfogande, hellre används för översiktlig information, s.k. sammanhangsinformation, än för sådan produktinformation, som näringsidkarnalämpligen kan förmedla. Utredningen konstaterar vidare, att reklamen redannu innehåller produktinformation riktad mot konsumenterna och att dennaallmänt sett torde nå konsumenterna i betydligt större omfattning änmeddelanden från kon-sumentupplysande organ. Utredningen tror inte attreklamutbudet skulle behöva öka i någon högre grad för att kraven påproduktinformation skall kunna tillgodoses. Utredningen har mot denna bakgrundkommit till slutsatsen, att reklamen på många områden kan bli ett lämpligtmedel att tillgodose en stor del av konsumenternas behov avproduktinformation. Härvid finns det dock enligt utredningen anledning attstärka informationselementen och skapa förutsättningar för att reklamen skallkunna bli effektivare utnyttjad som informationsmedel. En utveckling av de informativa elementen vidreklam och annan marknadsföring måste ske successivt, konstaterar utredningen.Prioriteringar mellan olika insatser måste därför göras, varvid hänsyn måstetas främst till allmänhetens informationsbehov. Utredningen konstaterar, allnågra mera Prop.1975/76:34 . , L 47 preciseradegrunder för hur prioriteringen skall göras f n. saknas, men anför ocksä, alldet kan ifrågasättas om det är lämpligt atl låsa utvecklingen vid någon bestämdmodell. Uiredningen utgår i stället från atl de nödvändiga prioriteringarnakommer all göras inom ramen för utvecklingsarbetet på det konsumenlpolitiskaområdet. I sammanhanget erinras dock om de prioriteringsgrunder som ärcentrala i konsumentpolitiken, nämligen alt beakta de resurssvaga gruppernasbehov och skydda konsumenterna mol produkter, som kan medföra risker försäkerhet och hälsa eller betydande ekonomiska risker. 7.3Synpunkter på gällande regler m. m. Reklamulredningen har funnit att de lagregler, somi dag gäller beträffande näringsidkarnas skyldigheter all i reklam eller påannai säll lämna information lill konsumenterna, är spridda i ett stort antalförfattningar. Dessa är utformade på olika sätt och tillämpas av olikamyndigheter. Utredningen konstaterar att systemet inte präglas av någonenhetlighet och atl det först var under förarbetena tillmarknadsföringslagen.som reklamen började sättas in i ett störresamhällsekonomiskt och konsumentpolitiskt sammanhang. Av dessa kan utläsas attdel yttersta syftet med lagen är att konsumenlerna skall 11 det lättare att påett i någon mening rationellt sätt tillfredsställa sina behov av varor ochtjänster. Utredningen konstaterar emellertid att när det gäller reklam så ärlagens primära syfte atl motverka och hindra vilseledande information ochohederiig påverkan på konsumenten. De regler om civilrätlsligt ansvar förvilseledande uppgifter i reklam som återfinns i konsumenlköplagen fär enliglutredningen som reklampolitiskl instrument anses ha i stort samma syfte somreglerna i marknadsföringslagen. Varken marknadsföringslagen ellerkonsumentköplagen är i sin nuvarande utformning ägnad all annat än i begränsadutsträckning tillgodose behovet av produktinformation. Vid sidan av de generella reglerna i nämnda lagarfinns åtskillig lagstiftning, som föreskriver informationsskyldighet i vissomfattning. Denna lagstiftning är dock begränsad till särskilda grupper avvaror och tjänster och ofta till vissl informationsmedel. Uiredningenkonstaterar sålunda att nu gällande lagstiftning saknar generella regler, somdirekt tillgodoser önskemålen om en bättre produktinformation. Elt system med varudeklarationer av det slag somvarudeklaraiionsuired-ningen har föresiagii (jfr avsnitt 3) skulle kunnautvecklas lill ett värdefullt medel när del gäller en förbättradkonsumentinformation på varuområdet, anser reklamutredningen som dockframhåller, all ett sådani system endast delvis kan tillgodose de uppställdakonsumentpolitiska målsättningarna. Ingripanden med rättsliga medel i syfteatt främja en från konsumentsynpunkt adekvat produktinformation bör ta sikteinte endast på varuinformationen utan även på informationen om tjänster.Åtgärderna bör inte heller, som 1975/76:34 48 falletär med varudeklarationerna i varudeklaraiionsulredningens förslag, inskränkastill märkning som enda informationsmedium, framhåller utredningen vidare.Samtliga reklammedel som slår lill buds måste enligl utredningen i principkunna utnyttjas för att överföra väsentlig information på sådant sätt att bästamöjliga effekt uppnäs i förhållande till resursinsatsen. 7.4Formerna för påverkan på producenterna Syftet all effektivt utnyttja reklamen som ettinstrument föratt tillgodose konsumenternas behov av adekvat produktcenlreradkonsumentinformation kan främjas genom initiativ inom näringslivet. Uiredningenhar emellertid inle funnit detta tillräckligt ulan menar atl en viss möjlighettill styrning från samhällets sida ofrånkomligen lorde krävas. Styrningen av reklamens informationsinnehåll börenligl utredningens mening i första hand åstadkommas genom förhandlingar mellanansvarig myndighet och berörda branschorganisationer och näringsidkare. Ettsådant system är ägnat atl främja en vilja till samarbete från näringslivetssida och det blir lättare att utnyttja de erfarenheter och ofta betydande utredningsresurserm. m., som finns hos företagen, framhålls del vidare. Utredningen konstaterarhärvid all erfarenheterna frän samverkan mellan myndigheter ochnäringsliv på konsumentpolitikens område är sådana, all man kan utgå från allnäringsidkarna och deras organisationer kommer att vilja samverka även då detgäller att använda standardiserad information i olika slags säljmeddelanden. Uiredningen har emellertid inte funnit del möjligtatt låta styrningen enbart bygga på ett förhandlingssystem, bl. a. eftersom enöverenskommelse inle alltid kan omfatta alla berörda näringsidkare. Man kaninle heller bortse från risken att det visar sig omöjligt atl uppnå enighet ien fråga, som är betydelsefull från konsumentsynpunkt. Utredningen förordar avdessa skäl atl förhandlingssystemet kompletteras med regler som gör det möjligtatt föreskriva obligatorisk produktinformation (informationsskyldighet). Ensådan ordning har också den fördelen att den stärker förhandlingspositionen hosden ansvariga myndigheten. Starka skäl talar enligt utredningens uppfattningför att förhandlingsverksamheten i princip centraliseras till en myndighet,som har till allmän uppgift att ta till vara konsumenternas intressen påmarknaden. En sådan centralisering ger de bästa garantierna för överblick ochkonsekvens i handläggningen. Detta skall dock inle hindra all enspecialmyndighet anförtros att föra förhandlingar inom ett särskilt område, isamråd med den centralt ansvariga myndigheten. Utredningen har funnit att demyndigheter som Prop.1975/76:34 49 kankomma i fråga för den centrala förhandlingsverksamhelen är ochKO. Uiredningen konstaterar all ärcentral förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor och har till uppgifi attstödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Del åliggerverket särskilt bl. a. atl främja användningen av varudeklarationer och atlsöka påverka producenter, distributörer och marknadsförare atl anpassa sinverksamhet efter konsumenternas behov. Uiredningen påpekar atl det såledesredan nu finns underlag för en förhandlingsverksamhei av del slag uiredningenåsyftar hos . Det konstateras vidare atl också islor utsträckning besitter sådana tekniska kunskaperom produkter ochprovningsmetoder m. m. som behövs för arbetet med information i reklamen. Pådet informationstekniska områdei finns det ett mindre mått av erfarenhet,anför uiredningen. Verket håller dock pä alt bygga upp kunskap på området. KO handhar såvitt gäller marknadsföring deuppgifter som ankommer på honom enligt marknadsföringslagen.