prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — Omständigheterna i det särskUda fallet med beaktande av bl. a. den tid som har förflutit från det tidigarekörkortsingripandet får bli utslagsgivande för bedömningen av frågan om enskärpning. Mittförslag innebär tiU skillnad från kommitténs att spärrtid skall bestämmas ävenmed anledning av återkallelse på grund av opålitlighet i nykterhelshänseende.Som jag har anfört förordar jag att den nu gällande tvåårigaspärrtiden i 17 § andra stycket KKK tas bort. Det är svårt att ange någongenerell norm för hur långa spärrtider som bör till-lämpas i onykterhetsfallen.Prövningen får bli beroende av den helhetsbild av föraren som utredningen visar.Allmänt kan sägas att den inte bör vara längre än som fordras för att förarensskötsamhet skall kunna bedömas. Med denna utgångspunkt torde i normalfallenofta vara lämplig. Äveni fråga om allmän brottslighet innebär mitt förslag att spärrtid skallbestämmas. Här gäller detsamma som i fråga om onykterhet att helhetsbilden avföraren får vara utslagsgivande. Jag kan i detta avseende hänvisa tUl vad jaghar anfört om att utredningen och bedömningen av straffrågan kan tjäna tillledning. Det är väsentUgt att späntiden med beaktande av vad som ärgodtagbart från trafiksäkerhetssynpunkt avpassas så att derehabiliteringssynpunkter som jag har lagt vikt vid tiUgodoses. Hänsyn börkunna tas tUl reglerna om villkorlig frigivning, som innebär att vid längrefängelsestraff sådan frigivning kan meddelas sedan två tredjedelar av tiden haravtjänats. Vid synnerliga skäl kan frigivning ske redan när halva straffet haravtjänats. Normalt bör spärrtiden med denna utgångspunkt kunna bestämmas så attden löper ut ungefär med frigivning efter avtjänande av två tredjedelarav straffet. Sker frigivning bör möjligheter tiU omprövning avspärrtiden finnas i enlighet med de regler som jag kommer att förorda därom. Kommitténssynpunkter på s. k. objektiva överskott delar jag. TUl undvikande avmissförstånd vill jag framhålla att vid smitning skadans 1975/76:155 102 artoch omfattning givetvis påverkar brottsbilden utan att det är fråga omobjektivt överskott. Körkortsspärrenskall vid återkaUelse gälla från det att föraren fråntas behörigheten att förakörkortspliktigt fordon, dvs. i förekommande fall redan från det att körkortetomhändertas. Vid körkortsspärr som bestäms i annat sammanhang än vidåterkallelse dvs. för personer som saknar körkort eller bör spänen räknas med utgångspunkt från den händelse som föranlederspärren. 5.7.4Körkortsspärrens inverkan på straffet Kommitténföreslår att det men som föraren lider genom att körkortsspän beslutas skallbeaktas när påföljd bestäms för brottet. Syftet med bestämmelsen är att man ienskilda fall skall få tUl stånd en rättvisare och bättre awagd sammanlagdsamhällsreaktion. Förslagethar inte direkt kommenterats av remissinstanserna. En del av dem uttryckeremellertid i mera aUmänna ordalag farhågor för att kommitténs förslag överhuvud taget skall leda till att trafiksäkerhetssynpunkterna får stå tillbakaför individualpreventiva hänsyn till föraren. Andra remissinstanser har enpositiv inställning till de delar av kommitténs förslag som innebär ett sådanthänsynstagande. Denfråga som kommittén har tagit upp i nu aktueUt avseende rör handläggningen avkörkortsfrågorna resp. straffrågorna, vilket ämnesområde jag kommer in på isenare sammanhang. Jag vill dock redan här understryka att ett val avlänsrätten som forum för körkortsåterkallelse vid trafikbrott inte behöverinnebära att man saknar möjlighet att vid straffmätningen beakta vederbörandesförlust av körkortet. Av naturliga skäl är möjligheten tiU sådanthänsynstagande knappast intressant vid de vanliga trafikförseelserna. Viddessa utgår nämligen bötesbelopp som inte är av den storleksordningen attjämkning med hänsyn tUl utgången i körkortsfrågan är påkallad. Inte heller vid allmänbrottslighet bör det vara aktuellt att jämka straffet med hänsyn tiU enkörkortsåterkallelse. Däremot kan det enligt de riktUnjer som jag har dragitupp för bedömningen av körkortsfrågan vid allmän brottslighet bli aktuelltatt låta den allmänna domstolens bedömning få betydelse för körkortsfrågan.Vid sådant förhåUande återstår trafiknykterhetsbrotten. Beträffande dessaförhåller det sig i stor utsträckning så att körkortet är interimistisktåterkallat när straffrågan avgörs. Den interimistiska återkallelsen kanbeaktas vid straffmätningen. Vidare får man räkna med att återkallelsetidema idessa fall även kommer att följa vissa schabloner i linje med deriktlinjer som jag har förordat. När å andra sidan skäl på grund av särskildaomständigheter föreligger att frångå dessa schabloner torde förhållandena oftavara sådana att körkortsmyndigheten liksom vid allmän brottslighet börfölja den allmänna domstolens bedömning av personlighetsutvecklingen m. m. 1975/76:155 103 Kommitténhar i olika sammanhang förordat en betydande nyansering och individualiseringav körkortspraxis, och jag har anslutit mig tiU dessa principer. Från någotremisshåll har behovet av nyansering ansetts böra drivas än längre än vadkommittén har förordat. förordar sålunda att enåterkallelse skall kunna göras partiell på så sätt att föraren under spärrtidenblir berättigad att föra motorfordon för vissa särskilt angivna syften, iförsta hand i yrket eller till och från arbetsplatsen. Jagmåste avvisa förslaget. Ett genomförande av det skulle erbjuda kontrollproblemsom svårligen kan bemästras. Däremot anser jag att den som har fått ett körkortåterkaUat skulle kunna tiUåtas att föra motorfordon utan last ellerpassagerare inom garageområde, verkstadsområde eller liknande. Denna möjlighetskulle kunna underlätta för åtskilliga personer att behålla ett arbete ivilket innehav av körkort är nödvändigt. Jag förordar därför att reglerna omåterkaUelse av körkort utformas så att de inte hindrar en ordnuig av angiveninnebörd. 5.8Förarprov efter återkallelse och indragning F.n. gäller att nytt förarprov krävs för återförvärv av körkort. Har återkaUelsengrundats på sjukdom kan körkortet dock återstäUas utan nytt förarprov, omansökan efter tiUfrisknande görs efter det att återkallelsenskedde. Speciella regler gäller också då återkallelsen har skett på grund avatt förelägganden av olika slag inte har följts. Kommittén har föreslagit attkörkort efter återkallelse på grund av trafikbrott skall kunna förvärvas utannytt förarprov om körkortsspärren har varat . En motsvaranderegel förordar kommittén vid körkortsindragning på gmnd av sjukdom etc. Remissinstansernahar i allmänhet inte haft några invändningar mot förslaget, men från något håUhar bl. a. uttalats att det är aUtför kategoriskt. Vidkortare spärrtider bör det också enligt min mening ofta vara onödigt med nyttförarprov. Omständighetema kan emeUertid tala för att förarprov likväl böravläggas. En återkaUelsegmndande förseelse kan avslöja sådana brister ipraktiska resp. teoretiska färdigheter att nytt förarprov bör genomgås. Ävenvederbörandes attityder tUl trafiken kan visas vara sådana att ett förarprovter sig befogat. Jag har förut när jag behandlade förslaget om kvalificeradförarutredning förordat att möjligheten att som alternativ eller komplementtill annan åtgärd förelägga en förare att komma in med nytt kompetensbevis börutnyttjas i stöne utsträckning än vad som f. n. är fallet. Det är viktigt atten kontroU av föraren sker på detta sätt, men systemet bör vara utformat mmdreschablonmässigt än i dagens läge. De största effekterna bör kunna vinnas om 1975/76:155 104 manvid de kortare återkaUelserna som med mina förslag i det föregående tordeöka väsentligt i antal på bekostnad av de längre gör en individuell bedömningav frågan. Det förarprov som skall avläggas kan tänkas få en särskildutformning, och jag får även härvidlag hänvisa tUl mina överväganden i sambandmed behandlingen av det kvalificerade förarprovet. Medhänsyn till det anförda föreslår jag som huvudregel att nytt förarprov inteskall behöva avläggas om spärrtiden har bestämts tUl högst . Närsärskilda skäl föreligger bör dock länsrätten kunna bestämma att nytt förarprovskall avläggas före återförvärv av körkort även när tiden är kortare. Kravet pånytt förarprov bör anges redan när spärrtiden bestäms. Vadbeträffar de faU då körkort dras in på grund av sjukdom etc. anser jag att detinte har visats skäl för en ändring av huvudprincipen i nu gäUandebestämmelser, som innebär att körkortet kan återstäUas utan förarprov m. m.inom en ettårsfrist. bör dock ha möjlighet att bestämma omnytt prov, om det behövs med hänsyn tUl sjukdomens art eUer annan omständighet. Enannan fråga gäller om föramtbUdning skall behöva genomgås på nytt. I dettahänseende föreslår jag i överensstämmelse med vad som redan tillämpas att nyförarutbildning inte skall krävas, om sökanden före anmälan tillförarprov har haft körkort med den behörighet som söks. Enligtgällande bestämmelser i 64 och 65 §§ KKK får varning meddelas i StäUet föråterkaUelse i vissa fall. Vid trafiknykterhetsbrott kan vaming meddelas underförutsättning att det inte är fråga om återfall, att alkoholkoncentrationen iblodet har uppgått tUl mindre än 0,8 promiUe och att omständigheterna ärmildrande. Härutöver kan varning meddelas, om det föreligger sådan omsfändighetsom anges såsom fömtsättning för återkallelse eUer annat förhållande som ärägnat att allvarligt minska tiUtron tUl förarens lämplighet, men tUlräckligaskäl inte finns att återkalla körkortet. Varning kan inte meddelas vid grov vårdslösheti trafik eUer vid smitning från trafikolycka med personskada. Enligtkonunitténs förslag skall varningen ersättas med viUkorlig återkallelse. Sådanskall kunna meddelas, om det föreligger återkaUelsegmnd och det finnsanledning anta att körkortshavaren i fortsättningen vinnlägger sig om att följatrafikreglerna. Villkorlig återkallelse skall inte kunna meddelas vidrattfylleri och inte heller vid grov vårdslöshet i trafik. Vid rattonykterhetskaU återkallelsen däremot kunna göras viUkorlig, om alkolholhalten i förarensblod inte har överstigit 1,2 promUle. Den villkorliga återkallelsen skall ocksåkunna förenas med ett körför- 1975/76:155 105 Vidare skall kunna föreskrivas att föraren skallunderkasta sig läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård, behandling ellerutbildning. Som allmän regel skall gälla att villkorlig återkallelse inte skaUmeddelas, om respekten för trafikens regler kräver att återkaUelsen görsovillkorlig. Blandremissinstanserna delar sig meningarna om kommitténs förslag. Vissa instanserfinner att villkorlig återkallelse kan bli ett viktigt bidrag till ettnyanserat system för körkortsingripande. Andra menar att det föreslagnasystemet blir alltför invecklat, särskUt om viss tids körförbud skall ingå idet. Flera remissinstanser är också tveksamma till konsekvenserna vidtrafiknykterhetsbrott. Förmin del vill jag anlägga följande synpunkter på förslaget. Denu gällande bestämmelserna om varning kan inte sägas vara tiUfredsstäUande.Enligt min mening är det främst i två avseenden som kritik kan riktas mot detsystem som tUlämpas. Dels är fömtsättningama för att varning skall meddelasaUtför rigorösa, dels är det sätt på vilket vamingssystemet rent praktiskttillämpas behäftat med brister. I förstnämnda avseende syftar jag på detförhållandet att varning i dagens system sätts in på ett alltför sent stadium,nämligen först då en återkal-lelsesituation eller ett därmed jämförligtförhållande i princip föreligger. Vamingen bör i stället ses som en erinrantill den försumlige körkortshavaren att hans beteende i trafiken eller hanslevnadsförhållanden har utvecklats därhän att hans lämplighet sommotorfordonsförare kan komma att ifrågasättas om han inte rättar sig. Sättetför meddelande av varning kan också förbättras på ett sådant vis att förarenverkligen inser allvaret i reaktionen. Här finns vilket har omvittnats avföreträdare för bl. a. länsstyrelser och länsrätter åtskilliga möjlighetertiU förbättringar. Den schablonmässighet som i vissa avseenden utmärker handhavandetav dagens varningssystem bör kunna ersättas med effektiva former förtillämpningen. Frågangäller att välja mellan ett på nu antytt sätt reformerat varningssystem och enviUkorlig återkallelse. Härvidlag vill jag först slå fast att viUkorligåterkallelse som inte förenas med körförbud i praktiken har samma innebördsom en allvarlig varning. Förenas den vUlkorliga återkallelsen med körförbudkommer den å andra sidan att utgöra en ovUlkorlig återkallelse av kortarelängd. Jag vill vidare understryka vikten av att den förare mot vilken detfinns anledning att rikta anmärkning och helst innanen återkallelsesituation föreligger får en erinran om vad han har att iaktta.I detta avseende erbjuder ett varningssystem betydligt större möjligheter änett system med vUlkorlig återkaUelse. Vidare knyter jag förhoppningar tUlmöjlighetema att framöver genom ett pricksystem välja ut de fall där vaming ärbefogad. I detta avseende vill jag tillägga att pricksystemet i sig självt kansägas innebära en form för erinran till föraren om de konsekvenser 1975/76:155 106 somkan uppstå om han inte rättar sig efter trafikreglerna. Finns därutövermöjlighet att inskärpa allvaret i situationen genom en formUg varning, kommerpricksystemet och vamingssystemet att komplettera varandra, och de kan bådautnyttjas som instrument i ett system för förebyggande insatser gentemotföraren. Motbakgrund av vad jag nu har anfört kan jag inte finna skäl för införandet avett system med villkorlig återkallelse. I stället bör varningen behållas men ivissa avseenden reformeras. Detta innebär väsentligen följande. Vamingbör inte kunna ersätta återkallelse vid grov vårdslöshet i trafik. Även närdet gäller vaming efter trafiknykterhetsbrott bör nuvarande regler i huvudsakbehållas. Praxis synes emellertid vara väl restriktiv när det gäller attavgöra om mildrande omständigheter föreligger vid rattonykterhetsbrott, däralkoholkoncentrationen inte har uppgått tiU . F. n. torde varningknappast förekomma. Enligt min mening bör det emellertid finnas ett störreutrymme för varning i det fall alkoholkonsumtionen har lett till enalkoholkoncentration som endast relativt obetydligt har överstigit 0,5 promiUe.I sammanhanget bör beaktas samtliga omständigheter kring brottet, dvs. förutomalkoholkoncentrationen exempelvis trafiksituationen, tidpunkten för alkoholförtäringeni förhållande till körningen och graden av risktagande över huvud taget. Iövrigt bör rekvisiten för vaming frikopplas från rekvisiten för återkallelseoch göras tiU ett självständigt institut, som kan användas då det är befogatatt ge föraren en aUvarlig erinran. En sådan kan vara motiverad av skUdaomständigheter. Sålunda kan förseelser och åsidosättande av förpliktelser itrafiken utgöra skäl tUl vaming. Likaså bör varning kunna aktualiseras medhänsyn tiU förarens personliga förhållanden, t. ex. i onykterhetsfall däromständighetema talar för att det är fråga om enstaka förseelse och indikationsaknas på att opålitlighet föreligger i nykterhetsavseende. Detförhållandet att rekvisiten för vaming frigörs från den nuvarande principiellaanknytningen tUl återkallelsefaUen bör som jag har anfört inte betydaatt varning inte kan meddelas om de formeUa fömtsättningarna för återkaUelseär uppfyllda, men en varning befmnes tUlräcklig. Omständighetema kring enförseelse eller körkortshavarens personliga förhållanden kan givetvis liksomf. n. utgöra anledning att meddela varning i stället för att återkallakörkortet. Behovet av att i sådana fall besluta om särskilda föreskrifter somär påkaUade från trafiksäkerhetssynpunkt bör också beaktas. Jag vUI emellertidframhålla att det bör fordras starka skäl för att under loppet av ett par årmeddela en person två på varandra följande varningar. Vid nya trafikförseelserefter tidigare vaming måste omständighetema ofta vara sådana att föraren fåranses ha visat i så hög grad bristande vUja att rätta sig eftertrafikbestämmelserna att återkallelse bör ske. 1975/76:155 107 försiktighetmed varningsinstitutet krävs vid upprepade rattonykterhetsbrott. Somhar framgått av det anförda lägger jag stor vikt vid att formerna ochhandläggningsordningen för varning reformeras. Hur en effektivisering skaU skemed utgångspunkt i de bestämmelser som jag har förordat bör undersökas avutredningen av vissa körkortsfrågor. Enligtnuvarande regler kan beslut om varning inte överklagas. Denna ordning tordegrundas på principiella överväganden. Det finns emellertid exempel påbesvärsrätt från andra områden, t. ex. i fråga om varning som disciplinstraff.Enligt min uppfattning bör varningen uppfattas som en verkUg reaktion. Detfinns därför anledning att avskaffa nuvarande fuUföljdsförbud. Ipraxis har olika meningar yppats i frågan om varning kan meddelas i högreinstans, när denna anser varning motiverad i stället för återkallelse somlänsrätten har beslutat. För egen del vill jag anföra att besvärsinstansensjälvfallet redan enligt nu gällande ordning har lika stora befogenheter somlänsrätten och att jag med denna utgångspunkt finner det naturligt att den harmöjlighet att meddela varning. Kommitténhar föreslagit att ett s. k. pricksystem skaU införas. Ett sådant innebär attkörkortshavaren vid olika förseelser åsatts ett bestämt antal prickar beroendepå förseelsens art. När viss pricknivå har uppnåtts, leder detta till attåtgärder kan vidtas mot föraren. Däremot innebär förslaget inte att vissuppnådd pricknivå automatiskt skall leda till viss åtgärd, såsom exempelvisåterkallelse, eller att återkaUelse inte skulle kunna beslutas innan en vissnivå har uppnåtts. En prövning i varje enskilt fall skall ske. Kommittén menaratt fördelarna med systemet ligger i dess pedagogiska karaktär, i demöjligheter som det ger att effektivare än nu ingripa mot upprepade förseelseri trafiken och i den enhetUgare praxis som systemet bör kunna medverka tUl.Pricksystem av något skiftande utformning finns på olika håll i världen. Förslagethar rönt stort intresse hos remissinstansema även om reaktionen från dessainte är entydig. Åtskilliga instanser tUlstyrker förslaget, medan andra ärmera tveksamma eller avstyrker det. På det hela taget är remissinstanserna vare sig de i princip tUlstyrker eller inte försiktiga i sina uttalanden.Detta torde bero på att man inte anser sig ha tiUräckligt material för ettställningstagande i detaljerna. Behovet av ytterligare utredning gör sig starktgällande bland remissinstanserna. Enligtmin mening har kommittén visat goda skäl för olika fördelar med ettpricksystem. Jag har framhållit nödvändigheten av att förarna vidbegångna förseelser snabbt får en påtagUg erinran om att de skall följatrafikens regler. Om körkortsreaktionerna tiU fullo skall 1975/76:155 108 kunnautnyttjas i det förebyggande trafiksäkerhetsarbetet måste hela skalan avmöjligheter att inskrida tas tUl vara. Pricksystemet, såsom kommittén redovisardet, skall ses som ett led i reaktionssystemet i dess helhet. Underrättelse omåsatta prickar är den första åtgärd som bör bringa föraren tUl eftertanke.Beroende på omständigheterna kan denna underrättelse förenas med någon åtgärdbeträffande körkortshavaren, exempelvis vaming. Den pedagogiska effekten av etträtt utformat pricksystem bör alltså vara stor. Systemet bör också på sätt somkommittén har utvecklat kunna tjäna till att öka rättssäkerheten och enhetligheteni tillämpad körkortspraxis. Slutligen utgör det förhållandet att vi numera haren effektiv central körkortsregistrering och därmed de organisatoriskaförutsättningarna ett starkt skäl att närmare undersöka de miijligheter somsystemet erbjuder. SomåtskUliga remissinstanser har varit inne på krävs ytterligare utredning avdetaljfrågorna i systemet. Detta gäller t. ex. normerna för antalet prickarsom olika förseelser skall leda till (den s. k. pricktabellen) och denorganisatoriska utformningen liksom åtskiUiga detaljspörsmål. Det krävs att deti olika hänseenden avvägs så att det vinner allmänhetens förtroende. Ikommitténs förslag utgör frågor om återanpassning (rehabilitering) ettbetydelsefullt inslag. Jag har redan delvis varit inne härpå i olikasammanhang, såsom då jag har behandlat det s. k. kvalificerade förarprovet ochtrafikkonsulentorganisationen. Kommitténanför att man i allmänhet inte kan dra några säkra slutsatser i fråga om deförsök tUl återanpassning som har vidtagits utomlands. Det är främst från etthåll, Kalifomien, som man har kunnat redovisa positiva effekter av exempelvisgruppsamtal. Det framgår också av kommitténs överväganden och avexpertutlåtandena att det för effekten av återanpassningsåtgärder ärbetydelsefullt att systemet utformas så att föraren får känslan av att vinnanågot på att delta i dem. Kommittén föreslår för sin del att åtgärderna iförsta hand skall knytas till vUlkorlig körkortsåterkallelse. Därjämte skallvid ovillkorlig återkallelse spärrtiden kunna förkortas med en månad, om visskurs genomgås. Även åsätt prickbelastning skall kunna sänkas. Kommitténförordar också att man tUlvaratar möjligheterna att vid anstaltsvistelse(fängelser, imgdomsvårdsskolor etc.) meddela trafikundervisning.Trafikkonsulentorganisationen fömtses spela en central roll i fråga omåteranpassnings-åtgärderna. är emellertid kommittén medveten om attdet här föreligger synnerUgen stora svårigheter att nå ett positivt resultat.Över huvud taget förutsätter kommitténs förslag att ett betydande utredningsarbetevidtas innan det kan genomföras i praktiken. 1975/76:155 109 Åtskilligaremissinstanser har funnit kommitténs förslag intressant. Allmänt betonar deemellertid behovet av ytterligare klarlägganden. På vissa håll förordasförsöksverksamhet. Tvekan yppas också bland de till förslaget i och för sigpositiva instanserna. Sålunda anser att de försöksom har gjorts i inte synes göra några slutsatser möjliga.Trafiksäkerhetsverket pekar också på den stora gmpp av förare som medvetetåsidosätter bestämmelser vars innebörd det inte kan råda någon tvekan om t.ex. överskridande av tillåten hastighet och körning mot rött ljus. Förare idenna grupp påverkas enligt trafiksäkerhetsverkets mening inte av kunskaps-eller färdighetsinriktade kurser, utan åtgärder måste i stället sättas in föratt påverka förarens attityder till trafikreglerna. Kriminalvårdsstyrelsenifrågasätter om inte kommittén har överskattat värdet av återanpassning i detenskilda faUet. Förmin egen del har jag inte blivit övertygad av kommitténs argument. Det synesytterligt tveksamt om några påtagliga resultat kan uppnås, som detstår klart att det är fråga om en resurskrävande verksamhet. I den mån behovfinns av rehabiliteringsåtgärder i egentUg mening torde de avse problemföraresom har olika sociala problem. Dessa behov torde komma att beaktas i detreformarbete som pågår inom såväl nykterhetsvården som kriminalvården.Rehabiliterande åtgärder med sikte på trafiken kan inte skiljas från deåteranpassningsåtgärder i allmänhet som bör ägnas denna grupp. Åtgärder bördärför, i den mån det är lämpligt och möjligt, företas inom socialvårdens ochkriminalvårdens ram. Motbakgrund av det anförda avstyrker jag kommitténs förslag i denna del. 5.12Underlätelse av körkortsingripande, m. m. Kommitténföreslår att spärrtid som överstiger skaU kunna sättas ned när entvåårsperiod har gått och särskilda skäl föranleder nedsättning. Kommitténsyftar här på fall då förarens personliga förhållanden förändrasså att ett nytt ställningstagande kan vara motiverat. Jag har tidigare ocksånämnt kommitténs förslag att återkaUelse på gnmd av trafiknykterhetsbrott börkunna underlåtas, om kömingen har avsett kort flyttning av fordon på gård,parkeringsplats etc. Enligtvad som har upplysts mig om det praktiska arbetet med körkortsåterkallelser,finns det behov av en allmän regel som medger att återkallelse underlåts ellerspärrtid sätts ned i vissa fall. Förhållandet kan jämföras med den möjlighetsom domstol har enUgt strafflagstiftningen att i vissa fall döma tiUlindrigare straff än som har föreskrivits för brottet och också att heltefterge straffpåföljd för brottet.