prop · FZ03113 · 1975-12-31 00:00:00 — Dessutom skall anteckningske även beträffande andra omständigheter som behövs för kontrollen avkörkortshavare, irafikkorlshavare eller innehavare av Iraklorkort. Enligl statsmakternas beslul (prop. 1971:65.TU1971:12,rskr 197li209) har etl centralt körkorlsregister (CKR), baserat påautomatisk dalabehandling, inrättats och tagits i drift. Detla registerersätter de tidigare länsvis förda körkortsregislren. Registret förs avstatens trafiksäkerhelsverk (125 § körkorlskungörelsen). På grund av de övergångsbestämmelser som enligl33-36 §§ kungörel-ien (1972:605) om införande av ny vägtrafiklagstiftninggäller för körkortskungörelsen förs emellertid uppgifler om brott f. n. intein i CKR. Sådana uppgifter förs i stället in i ell delsystem inom RI, som harvaril i drift sedan den . Uppgifter i fråga om samtiiga därefiermeddelade eller godkända domar, beslut eller straff- ellerordningsbotsförelägganden som skall föras in i körkortsregistret finns bevaradei etl särskilt register - registret över brott av betydelse ikörkorlshänseende (KKBEL). Enligl 21 § Rl-kungörelsen (ändrad 1973:59) skallRPS undertätta om dom, beslut, strafföreläggande ellerföreläggande av ordningsbot belräffande sådana broll som skall föras in ikörkortsregistrei. För detta ändamål sänder RPS underrättelse på maskinläsbartmedium lill , som framställer särskilt registerbladför varje körkortshavare. sänds i fräga om den som har gammaltkörkort till den länsstyrelse som utfärdat körkortet och belräffande den somhar körkortstUlslånd eller nytt körkort till den länsstyrelse som utfärdatkörkorlstillståndel. Körkortsregistrei förs belräffande de nu ifrågavarandebelastningsuppgifterna genom att bevarar del senast översändaregislerbladel. När del gäller belaslningsuppgifter som avser tiden före den 1mars 1972 förs registret i stället genom atl länsslyrelsen bevarar delregislerkort som där har lagts upp för personen i fråga. För körkortsregistrets belastningsdel gäller sammabestämmelser om sekretess som i fråga om straffregister. Som fömt berörts åligger det eniigt 10 § förstastycket Nvl polis- och åklagarmyndighet som får kännedom om all någon har gjortsig skyldig lill fyUeri eller eljesi använt alkoholhaltiga drycker lilluppenbar skada för sig 1975/76:113 30 själveller annan alt ofördröjligen anmäla förhåUandet till nyklerhelsnämnden. Dethar fömtsätts all anmälan i princip skall göras hos den kommunalanyklerhelsnämnden respektive social centralnämnd där sådan finns inrättad. Pävissa håll haremellertid träffals överenskommelse om atl anmälan i ställetskall göras hos länsnyklerhetsnämnd. Avsikten härmed är alllänsnyklerhetsnämnden skall kunna vidarebefordra anmälan till den kommunalanämnd som har atl ta hand om fallet. En fyllerianmälan till nyklerhelsnämnd medförregelmässigt atl personen i fråga registreras hos nämnden. Några föreskrifleri författning som närmare reglerar denna registrering har inte utfärdats. Detpraktiska förfarandet belräffande registreringen varierar beroende bl. a. påkommunens storlek och på om ADB-behandling tillämpas. Enligl 5 § femte stycketNvl gäUer vissa allmänna föreskrifter i kommunallagen (1953: 753) beträffandebl.a. vård och förtecknande av handlingar som hör tiU nämndens arkiv. Vidarefinns i 64 § tredje stycket Nvl en allmän beslämmelse om all handlingar i förekommandeärenden skall förvaras så all de inle är tillgängliga för obehöriga. Handlingari ärenden rörande nykierhetsnämnds verksamhet är underkastade sekretess enligt14 § sekretesslagen. De uppgifter om fyUeridomar som kommer in till delsärskilda slraffregistret bearbetas statistiskt genom riksskalleverketsförsorg. Med ledning av uppgifterna kan till en början anlalel under ell årbegångna förseelser som lett lill dom eller godkänt slraff- ellerordningsbotsföreläggande redovisas. Bearbetningen påverkas emellertid därvidav eftersläpningen i dom-slolsförfarandel. Vid bearbetningen av uppgifternaframräknas också anlalel sakfäUda personer, dvs. anlalel personersom gjort sig skyldiga till fylleri. För att kunna följa den aktuellaulvecklingen av fylleriet inhämtar riksskatteverkel dessutom frånRPS uppgifler över antalet omhändertaganden vid de lokala polismyndighelema.Dessa uppgifler omfattar alla omhändertaganden på grund av bemsning, oberoendeav om en förseelse har lett till åtal eller blivil avdömd, alltså ävenförseelser som har begåtts på enskilt område eller av ej slraffmyndiga personereller som har föranlett beslut om åtalsunderlåtelse. En jämförande översikt avseende både omhändertagandenpå grund av berusning och avdömda förseelser ges i tabell 1. Del framgår avdenna labell all antalet fyUeriförseelser per person och år, som kan sägasvara ell ullryck för ålerfallsrisken, har uppgått lUl omkring1,7. Översikt över fylleristatistiken 1968-1974 Per 1000 inv. 10,9' 1,75' Anlalel omhändertaganden per I 000 invånare är i destörre kommunerna väsentligt högre än på landsbygden. Av tabell2 framgår bl.a. skillnaden i omhändertagandefrekvensen mellan de tre största polisdistriktenoch landel i övrigi. 42,3 37,0 17,2 10,3 Per 1 000 inv. Antalet 1968-1974 gjordaomhändertaganden framgår av tabeU 3. Vid den statistiska bearbetningen har ocksåuppgifterna om anlalel omhändertaganden släUts samman med tillgängligauppgifler om alkoholkonsumtionen. Sistnämnda värden har beräknats på gmndvalav uppgifler från systembolaget om bolagels försäljning av msdrycker dels lillallmänhelen. dels lill innehavare av utskänkningslUlslånd. Vidare harutnyttjats hos tillgängliga uppgifler om den skallepliktigautlämningen av öl och uppgifler från generaltullslyrelsen om importeradekvantiteter öl. Systembolagets försäljning och den skattepliktiga utlämningenm. m. har härvid antagits svara mol konsumtionen (tabell 4). Konsumtion av spritdrycker, starkvin, lättvin och starköl per invånare samtomhändertaganden länsvis 1 tabeU 5 redovisas antalet avdömdafyUeriförseelser efter kön och ålder absolut och per 1 000 invånare. Del kandärav konstaleras atl kvinnornas andel ökat men alltjämt utgörmindre än av del totala fylleriet. Åldrama omkring visar alltjämt denhögsta frekvensen, dock endast bland män; bland kvinnor är fylleri vanligastförekommande i de allra yngsta åldrarna, . Avdömda fylleriförseelser efter kön och ålder19671972' resp. kön och ålder Antalet personer som enligtriksskatleverkels register sakfällls för fylleri har vidare delals upp eflerden tidigare belastningen. Därvid har de som närmast föreden aktuella förseelsen inle gjort sig skyldiga tiU fylleri betecknats somdebutanter och övriga som recidivisler. Antalet recidivisler är vaije år slörreän anlalel debutanter, vilkel visar all ålerfaUsrisken är myckel slor när detgäller fylleri. Anlalel för fylleri sak-fällda personer och molsvarande antaldebutanter i olika åldersgmpper framgår av tabeU 6. ' Är för förseelsens begående. 3-Riksdagen 1975/76. För fylleri sakfällda personer efter ålder ochtidigare belastningar 1967-1972' Summa 42 879 42 275 44409 40 866 40757 40180 18503 17959 20030 17 627 17835 17 542 Per ! -> -) Anlalel lill riksskatteverketredovisade brott mol 16 kap. 15 § eller 21 kap. 15 § BrB där msel orsakats avannal än alkoholhaltiga drycker redovisas i tabell 7. Fyllerifall där berusningen orsakats av annat än alkoholhaltiga drycker Kön Är för domen 20 är och äldre Män 1970 1971 1972 1973 66 !78 161 174 271 223 2!5 5 6 17 13 I tabell 8 redovisas anlalel falldå åklagare efler ålalsprövning beslutat att inte väcka åtal för fyUeri. ' Är för förseelsens begående. Personer vilka åklagarebeslutat att ej åtala för fylleri Ålalsprövning enligl RB 20:7 p. 1' RB 20:7 p. 2 RB 20: 7 p. 2 RB 20:7 p. (förut till ung- (andrafall) 1969 1970 1971 1972 1973 1974 966 896 951 982 1879 2562 12 17 12 24 16 12 742 380 3!1 427 653 599 79 6 8 4 9 4 Lagen (1964:167) 3.1 Omhändertagande av berusade personer Ulredningen framhållerinledningsvis bl.a. alt man i den offentliga debatten under den lidulredningen har arbetat ofta har utgått ifrån som självklart atlfyUerislraffel bör avskaffas. Även de som bestämt har fordrat enavkriminalisering har emellertid uppenbarligen velat få lill stånd någon formav positiva åtgärder mol det tilltagande alkoholmissbmket i stäUet för straffMot denna bakgrund anser utredningen atl elt slopande av fylleristraffel inteär en tillräcklig åtgärd utan alt man måste gå vidare in på den merasocialpolitiskt inriktade frågan om behandlingen av fylleristerna. Spörsmåletom avkriminaliseringen är i själva verkel en fråga av jämförelsevisunderordnad karaktär. Ulredningen har därför fallat sin uppgift inte som ellsysslande i första hand med en tämligen isolerad sträffrättslig fråga ulan somett arbete framför allt på nykterhetsvårdens fält. Från dessa utgångspunkterhar ulredningen lagt upp sitt arbete så att tyngdpunkten har lagts vid fråganom omhändertagande och behandling av bemsade personer. Först därefier larutredningen slällning lill själva avkriminaliserings-frågan. Avser både fylleri och förargelseväckande beteende. 1975/76:113 36 Enligl utredningen är detsjälvklart atl fyllerister liksom hiltiUs skaU las om hand på något sätt. Etlsådanl omhändertagande bör även i fortsättningen ske genom polisens försorg.Under överskådlig tid framåt kommer det inte att finnas något annal organ änpolisen för denna uppgift. Även om man har den uppfattningen all polisen inleär räll organ för den fortsatta befattningen med fylleristerna, är detobestridligt atl polisen är väl skickad atl sköta omhändertagandena. Det ärofla fråga om ordningsslörande eller våldsamma personer. Polisen har iallmänhet en stor erfarenhet då del gäller att bedöma om en person är berusadeller inte, och polisen har betydande rutin i fråga om sättet alt handskas medfyllerister vid omhändertagandet och under transporten till polisstationen. Som systemet nu är utformat geremellertid enligl vad utredningen framhåller omhändertagandet av bemsadepersoner inle utrymme för någon egentlig vård och behandling. Mångapolisarresler är otidsenligt utmslade. Omhändertagandet synes inle tjäna annaländamål än atl få den bemsade "pacificerad" under den korta lidförvaringen pågår. Han får vanligen lämna polisarresten i ett lindrigt nyktert,ofta bakmsigt tillstånd då återställarebehovet gör sig starkt gällande. Någonkontakt med nykterhelsvården förekommer så gott som aldrig på detta stadium.Möjligheterna all engagera läkare i vården av de omhändertagna är myckelbegränsade. Omhändertagandel är en polisiär uppgift men polisstationen äruppenbarligen inte rätta platsen för någon akutvård. Polisen släUs ofta införsvåra problem då del gäller all bedöma arten och graden av en bemsning ochrisken för felbedömningar är slor. Ulredningen erinrar i detta sammanhang omall del har inträffat all omhändertagna fyllerister avlidit under förvaringen ipolisarrest. Mot bakgrunden av rådandeförhållanden anser utredningen all en genomgripande reform är nödvändig.Närdet gäller alt finna en ersättning för polisarresterna har ulredningensärskilt uppmärksammat ett syslem som liilämpas i . Man har där för att lahand om och vårda akut bemsade personer inrättat s. k. tillnyktringsstationer,som är ell slags särskilda sjukvårdskliniker för behandlingen av deltaklientel. Del polska systemet har i vissa avseenden blivit en förebild förulredningens förslag. Närdet gäller förutsätt ningarnaför omhändertagande skall det enligl utredningsförslaget i fortsättningen varaavgörande alt någon anträffas så bemsad att han bedöms vara i behov av vård.Ulredningen anser att i stort setl samma praxis som kan liilämpas.Efiersom vårdin-tressel i forlsätlningen skall komma i förgmnden, kan del dockenligl ulredningen tänkas alt det sker en viss förskjutning av praxis i denriktningen all antalet omhändertaganden blir något slörre än hillills. Del ärenligl utredningen tydligt alt omhändertagande bör ske om en person är såbemsad atl han inle kan la hand om sig själv. Det rör sig här inte bara ompersoner som är så berusade att de inle kan slå på benen ulan också om sådanasom vinglar omkring eller raglar, personer som inle kan styra sina steg och som 1975/76:113 37 därigenom utgör en fara för sig själva och andra. Särskiltär del trafikens faror de är utsatta för i delta lillslånd. Omtanken omindividen motiverar ett omhändertagande ocksä i fall då någon i bemsaltillstånd anträffas sovande på en parksoffa, i en portgång, på en gata ellerannan plats. Svårare blir bedömningen när bemsningsgraden är lägre men då detändå tydligt framgår alt vederbörande är bemsad. Polisen bör inle vara skyldigatt ta hand om alla personer som är någorlunda märkbart bertisade. Det måstefordras något mer än att personen luktar sprit eller uppträder på ell säll somger anledning att misslänka bemsning för att han skall kunna las om hand. DelytterUgare krav som bör uppställas är alt han till följd av bemsningenuppträder på ell sådant sätt atl polisen rimligen inle kan blunda för hansförehavanden. Förhåller del sig så att den bemsade antastar andra människor pågatan med lillmälen eller att han uppträder skränigt eller på annat sällstörande, bör polisen ta hand om honom. Utöver själva bemsningen måsle del idessa fall tillkomma något klart ordningsslörande moment som äger direktsamband med bemsningen. Mol bakgrund av intresset allalkoholmissbmkare på elt så tidigt stadium som möjligt kommer under lämplig vårdoch behandling är det enligl utredningen vidare tydligt att den i 1841 årsförordning gjorda begränsningen av rätlen lill omhändertagande lill all avseendasl personer som uppehåller sig på allmän plats inte längre börupprätthållas. Är fömtsättningama i övrigt för handen för elt omhändertagande,bör detta få ske även om personen anträffas på enskilt område. Härmed ärnaturligtvis inte sagt atl polisen utan särskild anledning skaU tränga in ienskilda hem för alt där la om hand akut berusade personer. En förutsättningför sådanl ingripande bör vara all någon närstående tillkallar polis för allklara en akut nödsituation - den bertisade har t. ex. blivit våldsam ellervisal så allvarliga förgiftningssymptom atl han bör komma under särskildmedicinsk vård och behandling. Möjligheten atl omhändertaga bemsade personer påenskilt område innebär vidare atl polisen tår fog för sådanl ingripande, närden akut bemsade uppehåller sig i portgångar eller trappor till privata fastigheter,på inhägnade tomter, i rivningsfasligheler o; d. Enligl vad ulredningen ytterligareframhållet-finns del inte någon anledning alt i fråga om omhändertagandenskilja mellan alkoholberusning och bemsning av annat medel än alkohol. Personertillhörande båda gmppema bör tas om hand, om bemsningsgraden öch det avbemsningen föranledda uppträdandet ger anledning därtiU. Den skillnad som finnsmellan dessa gmpper får i stäUel göra sig gällande under den fortsatta behandlingenav fallen. När det gäller förvaringen av deomhändertagna anser utredningen atl polisens artestlokaler inle är lämpligafrämsl på gmnd av lokalernas beskaffenhet och med hänsyn till alt personaleninle har de speciella kvalifikationer som svarar niot de målsättningar som börgälla för behandlingen av fyllerister. De alkoholpolikliniker som finnsmotsvarar inte heller Prop.1975/76:113 .38 utredningens intentioner i fråga om akut vård. Dessakliniker kommer emellertid att spela en stor roll för den fortsatta vård som i åtskilligafall måste följa efter det akuta bemsningsskedet. Utredningen diskuterar möjlighetenav att höja standarden på polisarresterna och att till dessa knyta medicinsktoch socialt utbildad personal. Till förmån för en sådan lösning talar alt densläller sig billigare och är mindre personalkrävande än särskildavårdinrättningar. Ulredningen avvisar dock i princip denna utväg och förordar istället ett system för omhändertagande av i huvudsak samma typ som vid depolska tillnyktringsslationerna. Den typ av särskilt vårdorgan som enligtutredningen sålunda bör inrättas föreslås få benämningen akutklinik. Allmänt sett bör målsätlningen förde nya vårdorganens verksamhel vara densamma som för de polskatillnyktringsstalionerna. Akutklinikerna skall ersätta de nuvarande arresterna.Polisen skall transportera de akut bemsade lill en klinik. Där skall denomhändertagne förvaras försl och främst till dess han har blivit nykter. Hanskall underkastas viss medicinsk undersökning och vid behov en preliminär behandlingsaml även bli föremål för en socialt inriktad summarisk utredning.Behandlingen skall följaktligen få en blandad medicinsk-social prägel medtyngdpunkten lagd på de medicinska aspekterna. Utredningen föreslår altakutkliniker av det slag som avses inrättas på ett flertal orter i landel.Enligl beräkningar som redovisas i betänkandet finns tillräckligt underiag försådan klinikverksamhet i Slockholm, och samt ytteriigare ell15-lal slörre kommuner. Därmed når man enligl vad ulredningen konstaterar drygt70 proceni av alla fylleriomhändertaganden i rikel. Utredningen har utarbetat en modelltill en akutklinik och därvid ingående beskrivit hur verksamheten bör bedrivasför alt akutvården skall få del avsedda innehåUet. Till kliniken skall knytasläkare och annan sjukvårdspersonal. En socialassistent från nyklerhelsnämndenpå orten föreslås bli stationerad på kliniken för alt svara för den socialasidan av verksamheten. Gången blir i korthet följande. Så snarl denomhändertagne av polisen har förts in på kliniken skall läkare eller annanansvarig befattningshavare pröva om omhändertagandet skaU beslå. Är de legalaförutsättningarna uppfyllda och finns inte särskilda skäl för polisen allbehålla den omhändertagne - t. ex. därför atl han begått något allvarligarebroll eller är efterspanad - skall han läggas in på kliniken. I samband medintagningen sker en preliminär läkarundersökning som främsl lar sikte på enallmän bedömning av den bemsades hälsotillstånd för aft klargöra om någraomedelbara medicinska åtgärder är påkallade. Därefier kläs den omhändertagne isjukhuskläder och läggs i säng för att sova. Flera patienter kan ligga i sammarum. I undantagsfall kan del dock med hänsyn lill den bemsades lillslånd blinödvändigt att lägga honom i isoleringsmm. Under vistelsen på kliniken blirpatienten föremål för kontinuerlig övervakning. Då han nyktrat till Prop.1975/76:113 39 sker en mera omfattande medicinsk undersökning om detlaanses behövligt, vilket antas i regel inte vara fallet. 1 samtliga fall blirdel emellertid enligl utredningen nödvändigt med en summarisk socialundersökning för atl bedöma vad som i fortsättningen bör göras. Tanken är altden omhändertagne därigenom skall kunna slussas vidare in i de kanaler där hanrätteligen hör hemma. Delta fömtsätter bl. a. att utbyggnaden av akutklinikersamordnas med en uppmstning och ulbyggnad av den öppna alkoholpolikliniskavården. Genom den vid akutkliniken stationerade socialassistenten etableras enfast kontakt mellan akutkliniken och nyklerhelsnämnden. fårockså omedelbar kontakt med den akut bemsade, vilket utgör ell belydelsefuUlinslag i klinikverksamheten. Utredningen förordar altakutklinikerna förläggs i anslutning lill sjukhus. Därmed kan akutklinikensläkare förena sin tjänstgöring där med ordinarie läkarjour vid annansjukhusavdelning, sköterskor och vårdare kan hämtas från sjukhuset ochsjukhusets övriga resurser centrallaboratorium, kök, personallokaler o.s.v.- kan utnyttjas. Ulredningen har från dessa fömtsättningar upprättat etllokalprogram för en akutklinik med 20 vårdplatser. Driftskostnader för en fulltutbyggd akutklinik enligt lokalprogrammet har beräknats tUl I . perår, varav . avser kapitalkostnader exklusive gemensamhetskostnader.Beräkningen är i princip gmndad på en organisation enligt vilken kliniken drivssom en självständig enhet. Eftersom själva läkarinsatsen avses ske genom någonform av anknytning till sjukhusets allmänna organisation, har ulredningen dockinte räknat in läkarkostnaderna i kalkylen. Utredningen räknar med etl behov avtotalt ca 775 vårdplatser på de orter i landet där kliniker avses bliinrättade. Utredningen anser attdriftskostnaderna bör kunna reduceras både om en redan befintlig byggnad tas ianspråk för ändamålet och om akutkliniken förläggs i anslutning tifl enalkoholpoliklinik, varigenom personalen kan utnyttjas mera rationellt.Kostnaden för uppförandet av en klinik av det slag som avses i lokalprogrammethar av utredningen - exklusive kostnader för bl. a. yttre arbeten - beräknatstill med ulgångspunkl i prisläget . På mindre orter, som inte hartillräckligt underlag för inrättandet av särskilda akutkliniker, måsteomhändertagandet ordnas på annat sätt. Därtill kommer alt utbyggnaden avakutkliniker måste ta avsevärd tid. Om andra möjligheter inte står till buds,t. ex. alt ordna med akulintag i anslutning lill en alkoholpofiklinik, måstesålunda även i fortsättningen polisens förvaringslokaler las i anspråk. Dessabör enligl ulredningen fortsättningsvis i mindre mån ha karaktären av artesteri traditionell mening. Ulredningen fömtsätter atl lokalema mslas upp, atl eltfast samarbete etableras mellan poUsmyndigheten och läkare på orten samt atlnågon tjänsteman från nykterhetsnämnden intermittent stationeras hos polisenför att svara för den sociala sidan av verksamheten. Efiersom man enliglulredningen måsle ut- Prop.1975/76:113 40 gåifrån alt del på en mängd platser åtminstone inle lill en början kommer altkunna knytas någon läkare lill polisstationen, är del vidare av vikt atlbemsade personer som är skadade eller misstänks vara sjuka inte transporteraslill polisstationen. Enligl utredningens mening bör polisen efter övergångentiU del nya systemet därför i ökad grad bli inriktad på alt i misstänkta fallföra fyllerister lill sjukhus. Ulredningen framhåller också viklen av allsådana artangemang vidtas all man på sjukhusen kan på lämpligl sätt la emotfyllerister som polisen för dit och behålla dem där för avgiftning. Utredningen behandlar vidare frågan omförvaringstidens längd. Enligl utredningen kan med det nuvarande systemet intenågra mera allvarliga invändningar riklas mol polisens praxis atl sälla deomhändertagna på fri fot efler . Ulredningen anser delemellertid uppenbart alt den nuvarande förvaringstiden om fem-sex limmar inleförslår, om omhändertagandena i fortsättningen skall bli av nykterhetsvårdandekaraktär i slällel för tämligen renodlat polisiära ingripanden. När del gällerpersoner som förs till akutklinik framhåUer ulredningen atl liden för vistelsenfår bestämmas utifrån överväganden om klinikernas arbetsuppgifter ochkapacitet. Från den enskilde patientens synpunkt är det emellertid avvikt all han inte hålls kvar på kliniken längre än absolut nödvändigt. Det ärdock enligl ulredningen troligt att de omhändertagna kommer alt acceptera ävenrelalivi långvariga förvaringstider under fömtsättning all de får känslan altnågot verkligen uträttas på kliniken som är liU nytta för dem. Ulredningen föreslår en längsta förvaringstid om iprincip . En sådan ordning fömtsätter bl. a. att ensocialvårdstjänsleman kan finnas tillgänglig vid kliniken även ochsöndagar och att nykterhels-vårds- och bamavårdsnämndemas expeditioner anordnarjourtjänstgöring eUer åtminstone telefonjour. Utredningen räknar emellertid medatt det kommer all finnas fall då 24-timmarsfristen inle räcker lill.Förvaringstiden bör därför kunna utsträckas till högsl 48 limmar. Som skäl fören sådan förlängning bör kunna åberopas att patienten även efter enklinikvislelse under 24 limmar inle är i elt sådanl skick alt han lämpligen börtillåtas lämna kliniken. Även i del fallet all någon patient uttryckerönskemål om all få stanna kvar på kliniken i två hela dygn, bör detta kunnamedges, om åtgärden är medinciskt eller socialt försvarlig och platsbrist inlelägger hinder i vägen. Tiden 48 limmar är enligt ulredningen en ytterstagräns för ell tvångs-mässigl kvarhållande av patienten. Den bör inteöverskridas ens om patienten uttryckligen begär det. Föreligger behov avlängre vårdtid, bör han föras över lill en annan vårdinrättning. Ulredningenframhåller också all rätten all förlänga kvarhållningen ulöver börutnyttjas med slor försiktighet.