prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — i ett sådant fall krävertrafikskadeersättning för skada på Järnvägsmateriel men våUande flll olyckanligger "betjäning" - t. ex. lokföraren - till last, kandet bli fråga om att jämka ersättning som tillkommer Järnvägsföretaget. Påhknande sätt kan Jämkning av trafikskadeersättning bli aktuell om traflkskadahar tillfogats en arbetsgivare, vars arbetstagare genom vållande i flänsten harmedverkat till skadan. 1975/76:15 117 Om det vid kollision har uppstått skada som avses i 10 §andra stycket, dvs. skada på motordrivet fordon eller på egendom som befordrasmed sådant fordon, gäller den särskUda Jämkningsregeln i andra stycket andrapunkten i förevarande paragraf. Denna regel innebär att medverkan skall ansesföreligga, om vållande i samband med förandet av det skadade fordonet eller detfordon varmed den skadade egendomen befordrades har medverkat tUl skadan.Samtliga skadelidande som har anknytning till detta fordon ägare, brukare,förare, passagerare och lastägare identifieras alltså med varandra och fårfinna sig i att deras ersättning jämkas på grund av det vållande som kan Uggaannan ansvarig till last. Detta utgör en utvidgning i förhållande tillutredningens förslag, enligt vUket identifikation enbart skulle ske mellanägaren, föraren och brukaren. Med vållande i samband med förandet av detskadade fordonet eller det fordon varmed den skadade egendomen befordradeslikställs sådan bristfällighet på detta fordon som har medverkat till skadan. De regler om jämkning av trafikskadeersättning vidkollisionsolyckor som Jag nu har redogjort för avser inte skador som vid enkollision mellan flera fordon tillfogas egendom utanför fordonen. I detta fallutgår ersättning från fordonens försäkringar på objektiv grund, och beträffandemedvållande på den skadelidandes sida gäller huvudregeln i andra stycket förstapunkten. Om en passagerare eller lastägare har egendom som befinner sig utanförfordonen och som skadas vid kollision, tillämpas alltså inte den särskildaidentifikationsregeln i andra stycket andra punkten. I den allmänna motiveringen (avsnittet 5.4.4) har Jagframhållit att det i vissa fall kan vara förenat med olägenheter att tillämpaolika medvållanderegler vid personskada och vid sakskada. Jag har därförförordat att det överlämnas åt parterna på trafikförsäkringsområdet att sökaenas om en lösning som går ut på att försäkringsbolagen upp till en vissvärdegräns avstår frän rätten att gentemot fysisk person påkalla jämkning aversättning för sakskada på grund av vållande som inte innefattar uppsåtligteller grovt vårdslöst handlande av den skadelidande själv. Enligt utredningens mening bör villkor av det angivnaslaget inle lämpligen omfatta sådana kollisionsskador som avses i 10 § andrastycket. Jag anser mig dock inte böra ta ställning till denna fråga utan finneratt den får avgöras av parterna på trafikförsäkringsområdet. Andra stycket innehåller inte någon motsvarighet till dennuvarande regeln i 5 § andra stycket bUansvarighetslagen om att underlåtenhetatt använda bilbälte eller skyddshjälm inte skall tillräknas den skadelidandesom vållande. Detta betyder att sådan underlåtenhet i och för sig kan fåbetydelse när det gäller att avgöra huruvida Jämkning av trafikskadeersättningför sakskada skall ske. Frågan torde dock i praktiken knappast få någonbetydelse, eftersom det så gott som undantagslöst är vid personskador somunderlåtenhet att använda bUbälte eller skyddshjälm kan vara en medverkandefaktor. Enligttredje stycket skall Jämkning av trafikskadeersättning, vare sig den avserpersonskada eller sakskada, ske efter vad som är skäligt med hänsyn till denmedverkan till skadan som har förekommit på olika sidor 1975/76:15 118 och omständigheterna i övrigt. När trafikskadeersättningen utgår på objektiv grund skallJämkningen ske efter samma principer och grundsatser som har tUlämpalsi svensk rätt vid jämkning på grund av medvållande till en skada för vilken denskadeståndsskyldige svarar oberoende av vållande. Prövningen bör alltså i dettafall inriktas på graden av vållande på den skadelidandes sida och denomfattning vari parterna kan antas ha påverkat skadans storlek. När det gäller kollisionsskador därtrafikskadeersättning utgår endast under förutsättning att skadan har vållats isamband med förandet av annat fordon eller orsakats av bristfällighet på sådantfordon blir Jämkningsfrågan däremot att bedöma på grundval av en avvägning avden omfattning vari vållandet eller bristfälligheten på de olika sidorna harmedverkat tUl skadan. Liksom hittUls kan jämkning ske till noll, om den egnasidan är betydligt mer vållande än den andra. Denna paragraf, som motsvarar 14 § i utredningenslagförslag, innehåller föreskrifter som gör lagens ersättningsbestämmelsertvingande och därigenom ger trafikförsäkringen karaktär av garantiförsäkring. 1 första stycket föreskrivs att den skadelidandes rätttill trafikskadeersättning inte kan inskränkas genom försäkringsavtalet. Ettuttryckligt eller underförstått villkor som inskränker den skadelidandes rättenligt lagen är alltså ogiltigt. Det bör observeras att trafikförsäkringengäller som garantiförsäkring även till förmån för försäkringstagaren. Denne haremellertid enligt 11 § andra stycket i princip inte rätt till ersättning försakskada. Garantin avser för hans del alltså i huvudsak endast personskada.Bestämmelsen skyddar honom bl. a. från risken att bli helt eller delvis utanersättning på den grund att han som avtalspart har brustit i uppfyUande avnågon avtalsförpliktelse, vare sig det är fråga om bristande premiebetalningeller annat förhållande. En viss inskränkning i första stycket följer av den i 21 §intagna bestämmelsen om rätt för försäkringsgivaren att göra förbehåll omsjälvrisk. Den bestämmelsen innebär inte bara alt försäkringstagaren kan bliutsatt för återkrav för självriskbeloppet, när försäkringsgivaren har betalatersättning tUl tredje man. På grund av den angivna bestämmelsen kanförsäkringstagaren också komma att intUl självriskbeloppet få slufligt bäraförlusten till följd av en personskada som har drabbat honom själv.Försäkringsgivaren kan nämligen i ett sådant fall kräva tUlbakasjälvriskbeloppet från försäkringstagaren. I praktiken torde delta i allmänhetkomma att ske genom kvittning, som är tillåten i ett sådant fall enligt 29 §första stycket. Såvitt gäller fysisk person kan dock självriskbeloppet aldriguppgå till mer än en tiondedel av basbeloppet enligt lagen om allmänförsäkring. I andra stycket upptas vidare ett förbud förförsäkringsanstalten att till ' Paragrafen svarar i propositionsförslaget mot 17 §. 1975/76:15 119 befrielse från skyldighet atl utge trafikskadeersältningåberopa omständighet som beror av annan än den skadeUdande. Detta förbud, tUlvilket en motsvarighet finns i 19 § trafikförsäkringslagen, gäller iförhållande till alla skadelidande, alltså även försäkringstagaren. Förbudetinnebär att försäkringsanstalten inte mot den skadelidande kan åberopa vissabestämmelser i försäkringsavtalslagen som beträffande andra försäkringar medförbefrielse från ersättningsskyldighet. 1 paragrafen föreskrivs att om trafikskadeersältning församma skada skall utgå från trafikförsäkringen för flera fordon, så svararförsäkringarna i princip solidariskt för ersättningen. Bestämmelsen har sinmotsvarighet i 12 § första stycket i utredningens förslag Jämfört med 6 kap. 3§ skadeståndslagen (i paragrafens lydelse enligt prop. Paragrafenblir tillämpUg i två fall. Det ena fallet uppkommer när etl motordrivet fordoneller egendom som befordras med fordonet skadas vid kollision med två ellerflera andra motordrivna fordon och skadan har orsakats genom våUande i sambandmed förandet av eller genom bristfäUighet på de andra fordonen (se 10 § andrastycket). I detta fall svarar försäkringarna för dessa fordon solidariskt förden skada som har tillfogats det första fordonet eller därmed befordradegendom. Det andra fallet är när två eller flera motordrivna fordon gemensamtorsakar skada på person eller egendom som befinner sig utanför motordrivetfordon (se 11 § första stycket). Även i detta fall svarar försäkringarna fördessa fordon solidariskt för den uppkomna skadan. Däremot uppkommer inte någotsolidariskt ansvar när förare eller passagerare i elt motordrivet fordon skadasi samband med en kollision. Av 10 § första stycket framgår nämligen attersättning i detta fall utgår endast från försäkringen för det egna fordonet.Enligt regressbeslämmelserna i 22 § kan dock ersättningen återkrävas fråntrafikförsäkringen för andra fordon som har varit inblandade i kollisionen, omskadan har orsakats genom vållande i samband med förandet av eller genombristfällighet på de andra fordonen. De andra trafikförsäkringarna svarar i såfall solidariskt (se 22 § andra stycket). I den månsolidariskt ansvar föreligger enligt första stycket aktualiseras frågan omersättningsansvarets slutliga fördelning mellan försäkringarna inbördes. Denfrågan regleras i 23 §. Principen om solidariskt ersättningsansvar- tUlämpas fulltut även när trafikskadeersättningen har satts ned på grund av medvållande påden skadelidandes sida. Det solidariska ansvaret omfattar då givetvis bara detnedsatta beloppet. Däremot svarar försäkringarna inte solidariskt i den mån deinträffade skadorna sammanlagt överstiger det belopp som anges i Detta återkommer Jag lill i specialmotiveringentill den paragrafen. ' Paragrafen svarar i propositionsförslaget mot 13 §. 1975/76:15 120 Paragrafen, som motsvarar 13 § i utredningens lagförslag,innehåller bestämmelser om beloppsmässig begränsning avtrafikförsäkringsgivares ersättningsansvar. Bestämmelserna har behandlats iavsnittet 5.8.3 i den allmänna motiveringen. TUl en böflan föreskrivs att trafikskadeersältning medanledning av en och Samma händelse utgår från trafikförsäkringen för vaflefordon med högst 30 milj. kr. I detta belopp inräknas inte ränta. Vidare fallerrättegångskostnader utanför det föreskrivna begränsningsbeloppet. Somjag har anfört i avsnittet 5.8.3 kan man utgå från attdet föreligger utomordentligt små risker för att en olycka skall få såomfattande skadeverkningar att tUlgängligt traflkförsäkringsbelopp visar sigotillräckligt. Med hänsyn härtill är det inle nödvändigt att ställa upp någradetaljerade regler av det slag som f. n. finns i 1416 §§ trafikförsäkringslagenför det fall att tillgängligt belopp inte förslår att bereda alla skadelidandefull gottgörelse. I förevarande paragraf har därför endast tagits in enföreskrift om att ersättning i ett sådant fall i första hand skall utgå förpersonskada. Efter mönster av 19 § atomansvarighetslagen (1968:45) har vidareföreskrivits att ersättningarna till dem som inte kan beredas full gottgörelseskall nedsättas med samma kvotdel för var och en samt att regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer kan, om det efter inträffat skadefall kanbefaras alt sådan nedsättning blir nödvändig, förordna att ersättning t. v.skall utgå endast med viss kvotdel. Begränsningsregeln i denna paragraf innebär attsolidariskt ersättningsansvar inte alltid kan föreligga för detrafikförsäkringar som svarar för trafikskadeersättningen. Det solidariskaansvaret kan således aldrig avse högre belopp än 30 milj. kr. Däremot kannaturligtvis överstigande belopp tas ul ur de olika försäkringarna särskUt, sålänge varje försäkring inle belastas med mer än det angivna begränsningsbeloppet. Paragrafen, som motsvarar 15 § första stycket och 29 § iutredningens lagförslag, innehåUer bestämmelser om skyldighet i vissa fall förstaten att utge trafikskadeersältning. I första stycket åläggs staten ell ersättningsansvar,motsvarande det som annars åvilar trafikförsäkringsgivare, för skada somuppkommer i följd av trafik med statens egna oförsäkrade fordon. Statenuppträder alltså i detta fall som självförsäkrare. Som Jag har nämnt ispecialmotiveringen till 3 § kan det dock i vissa fall förekomma att statenfrivilligt tecknar trafikförsäkring för sina fordon. Det kan t. ex. befinnaslämpligt alt staten utnyttjar de enskilda försäkringsanstallernas organisationför ' Paragrafen svarar i propositionsförslaget mot 14 §. Paragrafen svarar i propositionsförslaget mot 15 §. 1975/76:15 121 skadereglering genom att teckna försäkring för sinafordon, eventuellt med mycket hög eller rentav 100 procents självrisk. Omstaten tecknar trafikförsäkring, gäller inte längre det ersättningsansvar förstaten som föreskrivs i denna paragraf. De skadeUdande har då i stället atthålla sig till försäkringsgivaren för att få ut sin ersättning. Enligt första stycket svarar staten vidare för dentrafikskadeersättning som skulle ha utgått från försäkringen för ett fordonunder fld då det enligt 3 § 1 eller 2 är befriat från försäkringsplikt därföratt det har tagits i anspråk av staten enligt rekvisitions- ellerförfogandelagstiftning eller, i vissa fall, enligt skriftligt avtal. Ettvillkor för statens ansvar är dock att fordonet ocksåsaknar trafikförsäkring. Om fordonet är trafikförsäkrat utgårtrafikskadeersättningen liksom i andra motsvarande fall från denna försäkring.Somjag har antytt i specialmotiveringen till 6 § första stycket kan dockägarens trafikförsäkringsavtal innehålla bestämmelser om att försäkringen integäller då försäkringsplikten är suspenderad. Slutligen föreskrivs i första stycket att staten ävensvarar för den trafikskadeersättning som skulle ha utgått fråntrafikförsäkringen för sådant motordrivet fordon som tillhör främmande stat ochsom med stöd av 4 § 1 har befriats från trafikförsäkringsplikt. Enförutsättning är också här att svensk trafikförsäkring inte har tagits förfordonet. Vad som sålunda föreskrivs skiljer sig från vad som gäller f. n. iett sådant fall. Enligt gällande rätt har den skadelidande nämligen att hållasig till den främmande staten för att få ut sin ersättning enligtbilansvarighetslagen och trafikförsäkringslagen. Uppenbarligen kan en sådanskadereglering ge upphov till besvär för den skadelidande och dra ut på tiden.På grund härav har i den nya lagen detta ersättningsansvar flyttats över påsvenska staten. Om förordnande om undantag från försäkringsplikten förfordon som tillhör främmande stat meddelas med anledning av de föreskrifter somfinns Europarådskonvention om trafikförsäkring, bör i förordnandetföreskrivas att svenska staten inträder i den skadelidandes rätt tillersättning av främmande stat. 1 övrigt lorde undantag från försäkringspliktenför utländska statsägda fordon komma att meddelas först sedan särskildöverenskommelse har träffats med den främmande staten. Det får förutsättas atti en sådan överenskommelse tas in regler om i vilken ordning svenska statenskall kunna återkräva utgiven ersättning från den andra staten. Ett förbehållom återkravsrätt i dessa fall är giltigt enligt 26 §. EnUgt andra stycket skall vad som i lagen föreskrivs omtrafikförsäkringsanstalt i tUlämpliga delar gälla staten, när den enligtförsta stycket skall svara för trafikskadeersältning beträffande visst fordon. Andra stycket innebär bl. a. att föreskriften i 13 § andrastycket blir gällande också för staten och att regressreglerna i 20 och 26 §§blir tillämpliga i fråga om rätt för staten att återkräva utgiven traflkskadeersätlning.Vidare blir fördelningsreglerna i 22 och 23 §§ tillämpliga i fall 1975/76:15 122 då ett försäkrat fordon samt etl oförsäkrat fordon förvilket staten svarar är inblandade i en kollision och det därvid uppstår skadapå person eller egendom utanför fordonen. enligt 24 § tredje stycket regressrätt mot staten,om föreningen har betalat ersättning enligt 1 7 § andra stycket därför att detskadcorsakande fordonets identitet inle har kunnat fastställas men fordonetsedermera blir känt och visar sig vara etl fordon för vilket staten svarar. Paragrafen, som motsvarar 15 § andra stycket och 16 § iutredningens lagförslag, innehåller bestämmelser om skyldighet i vissa fall förtrafikför-.säkringsanstallerna att solidariskt utge trafikskadeersättning.Bestämmelserna har i gällande lagstiftning motsvarighet i 5 § och 21 § förstastycket trafikförsäkringslagen. Enligt första stycket är trafikförsäkringsanstalternaskyldiga att solidariskt svara för den trafikskadeersättning som skulle hautgått från försäkringen för ett utländskt, icke statsägt fordon som med stödav 4 § 2 har undantagits från trafikförsäkringsplikt och till följd därav saknarförsäkring. F. n. har vissa föreskrifter om rätten att i brukautländskt fordon utan svensk trafikförsäkring tagits in i kungörelsen(1963:655) med särskilda bestämmelser angående försäkring å motorfordon sominförts för tillfälligt brukande i riket. Somjag har nämnt i specialmotiveringentill 4 § räknar Jag med att regeringen i en särskild tillämpningsförfattning,som ersätter kungörelse, kommer att ta upp nya föreskrifter omundantag i vissa fall för utländskt motordrivet fordon från försäkringspliktenligt trafikskadelagen. Enligt första stycket har trafikförsäkringsanstalternavidare ett solidariskt ersättningsansvar för skada som orsakas av ett fordonvilket i strid mot lagen saknar trafikförsäkring. Anstalterna svarar i detta fallför den trafikskadeersältning som skulle ha utgått från trafikförsäkringen förfordonet, om sådan hade funnits. Av 11 §andra stycket framgår alt försäkringstagaren normalt inte har rätt tUlersättning från det egna fordonets trafikförsäkring för skada som fordonetorsakar på hans egendom utanför fordonet. Ett undantag härifrån gäller dock omfordonet brukades olovligen. En tillämpning av denna undantagsregel i fall närfordonet är oförsäkrat skulle medföra att även den som inte fullgjort sinförsäkringsplikt skulle ha rätt till ersättning för sådana skador. Detta tordeemellertid vara att gå för långt. På grund härav har i första stycket andrapunkten av förevarande paragraf föreskrivits att försäkringsanstalterna iprincip inte svarar för sakskada som tillfogas den försäkringspliktige. Det kandock vara rimligt att den försäkringspliktige får ersättning för skador påegendom utanför det olovligen brukade fordonet, när detta antingen var avställteller varken var eller skulle vara registrerat här i landet. Ett sådant fordonär Ju enligt ' Paragrafen svarar i propositionsförslaget mot 16 §. 1975/76:15 123 2 § försäkringspliktigt bara när det används i traflk. Omfordonet i en sådan situation brukas utan den försäkringspliktiges medgivande,finns det ingen anledning atl utesluta honom från den rätt till trafikskadeersättningsom han skulle ha haft om fordonet hade varit trafikförsäkrat. tin särskildbestämmelse härom har tagits in i första stycket andra punkten. Som exempel påfall då bestämmelsen blir tillämplig kan nämnas den situationen att någonolovligen brukar annans moped, alltså ett motordrivet fordon som inte ärregistreringspliktigt. Om den olovlige brukaren därvid orsakar skada på annanegendom som tillhör mopedägaren, så har denne rätt att få ersättning förskadan från trafikförsäkringsanstalterna. Detsamma gäller om brukandet avsågett registreringspliktigt men vid tillfället avställt motorfordon. Enligt andra stycket har trafikförsäkringsanstalterna ettsolidariskt ansvar även för den trafikskadeersättning som skulle ha utgått fråntrafikförsäkringen för motordrivet fordon vars identitet inte kan fastställas.Bestämmelsen är tUlämplig både när fordonet är helt okänt och när det inte kanutrönas vUket av två eller flera kända fordon som har orsakat trafikskadan. I de fall då trafikförsäkringsanstalterna har solidarisktutgett trafikskadeersättning enligt första eller andra stycket skall derasinbördes ansvar fördelas efter förhållandel mellan beloppen av de fördirekt tecknade trafikförsäkringar som för var och en av dem belöper på nästföregående kalenderår. Detta framgår av 24 §, som även innehåller regler omåterkravsrätt för försäkringsanstallerna i vissa fall. Att ersättningsskyldigheten enligt förevarande paragraf iprincip skall fullgöras av trafikförsäkringsföreningen som legalställföreträdare för de ansvariga försäkringsanstalterna framgår av 30 §. Paragrafen, .som motsvarar 17 § i utredningens lagförslag,innehåller bestämmelser om skadestånd med anledning av skada i följd av trafikmed motordrivet fordon. Bestämmelserna har i den allmänna motiveringenbehandlats i avsnittet 5.5. Trafikskadeersättning utgår inte vid alla trafikskador.Det viktigaste Undantaget är att skador på etl motordrivet fordon eller därmed befordradegendom ersätts endast när skadorna har uppkommit vid kollision med annatmotordrivet fordon och därvid har orsakats genom vållande i samband medförandet av del andra fordonet eller genom bristfällighet på det fordonet (se10 § andra slyckel). 1 fall när trafikskadeersättning inte utgår, återstårmöjligheten atl yrka skadestånd av någon som enligt skadeståndsrätlsliga reglerär ansvarig för skadan. Av första stycket i förevarande paragraf framgår attnågot hinder mot skadeståndsanspråk inte föreligger i dessa fall. Första stycket innebär vidare att den skadelidande kangöra gällande anspråk på skadestånd även när han har rätt tilltrafikskadeersätlning för 1975/76:15 124 Eflersom sådan ersättning bestäms medtillämpning av skadeslåndsrättsliga principer, har den skadelidande visserligeni de flesta fall inte något intresse av alt i stället yrka skadestånd av någonenskild person. Som jag har nämnt i den allmänna motiveringen kan det dockframför allt i avtalsförhållanden te sig både naturligt och praktiskt för denskadelidande att hålla sig till sin avtalspartner i stället för att behövavända sig mot trafikförsäkringen med sitt ersättningskrav. Även i andra fallkan det länkas vara fördelaktigare för den skadelidande att krävaersättning direkt från den skadeståndsskyldige. Sä kan t. ex. vara fallet, omdel är tveksamt huruvida trafikskadeersältning skall utgå medan del är klartatt skadeslåndsskyldighet föreligger. Av 19 § första stycket framgår atl den som har utgettskadestånd träder in i den skadelidandes rätt till trafikskadeersätlning. Vissa inskränkningar föreligger emellertid i möjlighetenall kräva skadestånd med anledning av trafikskada. Enligl första stycket andrapunkten får skadeståndsanspråk i princip inte göras gällande i den mån denskadelidandes rätt till trafikskadeersätlning har satts ned eller fallit bortpä grund av omständighet som har inträffat efter skadehändelsen. Nedsättningeller bortfall av trafikskadeersätlning kan enligt 13 § andra stycket beroendasi av den skadelidande själv. Exempel på sådana fall är atttrafikskadeersättningen har preskriberats enligt 28 §. Andra fall, som reglerasi försäkringsavtalslagen, är atl den skadelidande dröjer med alt anmälaförsäkringsfallet (21 §), att han inte biträder försäkringsgivaren vidutredningen (22 §) eller atl han uppsåtligen eller genom grov vårdslöshetunderlåter att begiänsa sin skada (52 §). 1 nu berörda fall får den skadelidande dock göra gällandeanspråk på skadestånd, om särskilda skäl föreligger. Som jag har nämnt i denallmänna motiveringen kan sådana särskUda skäl ibland få anses föreligga iavtalsförhållanden. Framför allt gäller detta givetvis när en tolkning avavtalet ger vid handen att parterna skall vara bibehållna vid sin rätt till skadeståndav motparten även i fall när ell eventuellt sk;'.destå"d inle kanåterkrävas från trafikförsäkringen. Vitlare kan en ursäktlig försummelse av denskadelidande atl yrka trafikskadeersältning medföra all särskilda skälföreligger, om den skadevållande skyddas av ansvarsförsäkring. Ocksåfall när trafikförsäkringsgivaren skulle ha hafl regressrätt mot skadevållarenenligt 20 §, om trafikskadeersättning hade utgetts, kan komma att omfattas avden nämnda undantagsbestämmelsen. Enligt gällande rätt kan den skadelidandes talan motförsäkringsgivaren om ersättning för trafikskada föras i samband med attåklagaren för talan mot föraren om ansvar för vårdslöshet i trafik.