prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — Dessa regler förutsätter i flera fallen medverkan av rättens ombudsman eller förvaltare. Under utredningsstädietbör deras funktioner i frågor enligt 4 kap. utövas av kronofogdemyndigheten.En särskUd bestämmelse härom har tagits upp i fjärde stycket i 186 §. 1975/76:210 221 186 a § Paragrafen innehåller regler omkonkursdomarens prövning av frågan om handläggningsform i de fall utredning har skett enligt 186 §. Paragrafen, vilken inte har någon motsvarighet i kommittéförslaget, har behandlats i avsnitt 5.2.1. Enligt första stycket skall konkursdomaren senast inom envecka för konkursbeslutet besluta om i vilken form konkursen skallhandläggas. Om synnerliga skäl föreligger, får dock tiden utsträckas. Uppskovbör dock bara ske . Ett synnerligt skäl kan vara att boetär sådant att kronofogdemyndigheten inte hinner färdigställa den redogörelsesom avses i 186 § i sådan tid att beslut kan meddelas senast på den sjundedagen från konkursbeslutet. Som har berörts under 185 § andra stycket kankonkursdomaren sätta ut ett sammanträde för slutlig prövning av frågan hurkonkursen skall handläggas. Sådant sammanträde bör givetvis hållas bara om detär påkallat med hänsyn till behovet av att höra borgenärernas åsikt i fråganeller av annan sådan anledning. Någon särskild form för sammanträdet har inteföreskrivits. Fiimerkonkursdomaren att konkursen på grund av sådana omständigheter som sägs i 185§ första eller andra stycket bör handläggas erUigt 185 a-g §§, skall han enligtandra stycket i 186 a § förordna härom. För att den enklare handläggningsformenskall väljas skall det alltså antingen vara fråga om en bristkonkurs enligt 185§ första stycket eller också förekomma anledning anta att konkursboet medhänsyn till dess omfattning och övriga förhåUanden är av enkel beskaffenhet ochatt det kan avvecklas snabbare och till lägre kostnad, om bevakningsförfarandeenligt 5 kap. inte anordnas. I fråga om de närmare synpunkter som gör siggällande vid val av lämplig handläggningsform får jag hänvisa till vad jag haranfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1). OmkorUcursen skall handläggas erUigt 185 a-g §§ behövs ingen ny kungörelse omkonkursen. I annat fall skall konkursdomaren enligt paragrafens andra styckeiaktta vad som i allmänhet är föreskrivet i fråga om förfarandet när beslut omkonkurs meddelas. Detta innebär bl.a. att reglema i 19 § måste iakttas och nykungörelse utfärdas om konkursen. Bevakningstid och tid för förstaborgenärssammanträde måste också fastställas och kungöras. Konkursdomarens val av handläggningsform kan överklagas(se 210 §). 187 § Paragrafen motsvarar 186 § KL, som avser s.k.efterföljande fattigkonkurs. I kommittéförslaget har paragrafen samma beteckning som i departementsförslaget. Paragrafen har behandlats även i den aUmänna motiveringen (avsnitt 5.2.5). Den föreslagna regleringen ansluter sig i huvudsak tUl vad som gäller f.n. Om förvaltaren i ordinär korUcurs finner anledning antaatt gäldenärens bo inte räcker till full betalning av konkurskostnaderna ocheventueUa Prop.1975/76:210 222 massaskulder, skall han enligt första stycket genast anmäladetta till konkursdomaren. Det är tydligt att med konkurskostnaderna här avseskostnaderna för den pågående ordinära konkursen. Vid beräkningen skall hänsyntas inte bara till dittiUs uppkonrma konkurskostnader utan också till dekostnader som skulle följa med ett fortsatt konkursförfarande. Föreskriftenatt även massaskulderna skall beaktas är som har berörts i den aUmännamotiveringen (avsnitt 5.2.7) en följd av att konkurskostnaderna etUigt 188 a§ skall tas ut ur boet före massafordringarna. Förvaltarenmåste agera i så god tid att konkurskostnaderna och massaskulderna kan betalasur boet. Han får inte dröja med anmälan till konkursdomaren i förlitan på detsubsidiära kostnadsansvar som åvilar statsverket enligt 188 a § andra stycket.Konkursen får inte heller förhalas i förhoppningen att gäldenären skallförvärva ytterligare egendom. Försummelse från förvaltarens sida i nu berördahänseenden kan bl.a. föranleda nedsättning av hans arvode. Kommitténanser det vara uppenbart att tillämpning av förevarande paragraf liksom avnuvarande 186 § inte bör komma i fråga irman konkursbouppteckning ochförvaltarberättelse har upprättats. Någon lagbestämmelse därom anser kommitténinte behövlig. Hovrätten över och instämmer i kommitténs förstnämndauttalande men föreslår att en bestämmelse härom tas in i lagtexten. För egendel anser jag att en bestänunelse om att konkursen i nu förevarande fall intefår avskrivas innan konkursbouppteckning och förvaltarberättelse harupprättats skulle kunna föranleda felaktiga motsatsslut. Normalt bör nämligenavskrivning enligt paragrafen inte få ske förrän gäldenären har avlagtbouppteckningsed eller återvinningsmöjligheter m.m. har undersökts. Någonlagbestämmelse av det berörda slaget tas därför inte upp idepartementsförslaget. Av paragrafens andra stycke följer att konkursdomarenskall höra rättens ombudsman över förvaltarens anmälan. Finner konkursdomarenanmälningen vara befogad, skall han utfärda kungörelse om att konkursboet kanantas inte räcka till betalning av konkurskostnadema och annan boets skuld,dvs. Som har berörts i den allmärma motiveringen(avsrutt 5.2.5) kan konkursdomaren även utan anmälan från förvaltaren tainitiativ till utfärdandet av sådan kungörelse, om det firms annan grund förantagande om boets otillräcklighet. Det är givet att konkursdomaren intesjälvmant bör utfärda kungörelse som sagts nu utan att först ha samrått medförvaltaren och rättens ombudsman. Kungörelse skall ske på sätt som sägs i 19 §andra stycket. Bestämmelser om vad kungörelsen skall innehålla får meddelas iadministrativ ordning. Borgenär eller gäldenären har möjlighet att hoskonkursdomaren visa att det finns tillgång i boet till betalning avkonkurskostnaderna och eventuella massaskulder. Vederbörande känner t.ex. dold tillgång eller kan peka på möjlighet till återvinning av egendom tillboet. I enlighet med vad Prop.1975/76:210 223 jag har påpekat i den aUmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1)kan däremot ställande av säkerhet för konkurskostnaderna inte längre påverkafrågan om konkursen bör avskrivas. Borgenären kan i vissa fall påverka frågangenom att själv föra återviimingsprocess och härvid stå risken för de därmedförenade processkostnaderna. Vill borgenär eller gäldenären påvisa tillgång, skall hananmäla detta hos konkursdomaren inom en månad från den dag då kungörelsen varinförd i Post- och . Konkursdomaren får ge borgenären ellergäldenären erforderligt rådrum att påvisa tillgången. Om anmälanfrån borgenär eller gäldenären eller annan inträffad omständighet t.ex.upplysning från förvaltaren eller annan om ny tiUgång i boet inte föranlederantagande att det finns medel till betalning av konkurskostnadema ocheventuella massaskulder, skall konkursdomaren besluta om avskrivning avkonkursen. Han skall bestämma arvode och kostnadsersättning tillförvaltaren och rättens ombudsman, se 188 § andra stycket. Enligt sista meningen i andra stycket skallkonkursdomaren, om förvaltaren inte enligt första stycket har avgettredovisning för förvaltningen, fordra in sådan redovisning och höra rättensombudsman över den irman konkursen avskrivs. TUlämpning av denna bestämmelseaktualiseras i det säkerligenmycket ovanliga fallet att förvaltaren inte själv har tagit initiativ till avskrivning av konkursen genom sådan anmälan som avses i första stycket. 188 § Paragrafen tar upp de grundläggande bestämmelsernaom konkurskostnadema och deras fastställande. Paragrafen har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 5.2.5). är förvaltare skall som har påpekats i den aUmännamotiveringen (avsnitt 5.2.3 och 5.2.5) konkursdomaren inte fastställa någotarvode till förvaltaren. Det får i stället ankomma på kronofogdemyndigheten attanmäla kostnadernas storlek till konkursdomaren. Ett bemyndigande förregeringen att meddela bestämmelser om vilken ersättning som skall utgå tillstaten har tagits upp i första stycket. Härutöver skall givetvis liksom nu tillkonkurskostnaderna räknas de utgifter för kungörelser m.m. som konkursdomarenhar för konkursen. I fråga om borgenärs skyldighet att betala konkurskostnadgäller 188 a §. Kostnadernahos kronofogdemyndigheten för utredning enligt 186 § ingår inte bland dekostnader som skall utgå ur boet. Med hänsyn till utredningsfasens karaktär fåri stäUet ansvaret för dessa kostnader i samtliga fall staima på statsverket. Om annanän kronofogdemyndighet är förvaltare och konkursen avskrivs enligt 185 d, 185 feller 187 §, skall däremot konkursdomaren enligt 188 § andra stycket samtidigtbestämma arvode till förvaltaren och i fallsom avses i 187 § även till rättens ombudsman. Prop.1975/76:210 224 oavsett om konkursen har tillkommit på gäldenärens ellerborgenärs ansökan. Härigenom erhålls en garanti mot oskäligt höga arvoden.Detta har betydelse såväl med hänsyn till borgenärernas möjlighet att fåutdelning som med tanke på att staten enligt 188 a § i sista hand skall ansvaraför konkurskostnaderna. I fråga om arvode till förvaltaren när derme är annanän kronofogdemyndighet skall i övrigt bestämmelserna i 82 och 83 §§, 84 §första stycket samt 86 § angående arvode till förvaltare i ordinär konkurs hamotsvarande tUlämpning. Arvode till förvaltare som har entledigats enligt 185 a §tredje stycket bör i regel bestämmas i samband med avskrivningsbeslutet. 1 mindrekonkurs kan det hända att förvaltaren inte kan ta ut sina kostnader helt ochhållet ur boet. Enligt 188 a § skall det allmänna då träda in, i den månkonkurssökande borgenär inte skall svara för kostnaden. Som jag har angett iden allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.5) bör med hänsyn härtill kostnadspostenalltid slutgiltigt prövas av konkursdomaren, när annan än kronofogdemyndighetenär förvaltare vid den enklare handläggningsformen. Detta bör ske medatt han prövar arvodesfrågan. härom upptas i förevarande lagrum.Bestämmelsen hindrar inte att förvaltaren på samma sätt som vid ordinärkonkurs vid behov och i mån av möjlighet tar ut medel för löpande kostnaderur konkursboet under förfarandets gång. Sådana uttag måste framgå avredovisningen för förvaltningen. Förvaltaren får givetvis inte sammanlagttillgodogöra sig mer i ersättning för kostnader än som har medgetts honomerUigt konkursdomårens beslut. I likhetmed vad som gäller i fråga om arvodet får förvaltaren, när han begärkostnadsersättning, beräkna den kostnad som eventuellt kan återstå föruppdragets fullgörande. Beslut omarvode och kostnadsersättning kan överklagas på vanligt sätt genom besvär, se210 § KL och 21 § RB:s promulgationslag. Beslutet kan däremot inte angripasgenom av förvaltarens redovisning. Angåendearvode och kostnadsersättning till förvaltaren skall konkursdomaren enligtsista meningen i paragrafens andra stycke höra rättens ombudsman, om konkursenavskrivs enligt 187 §. I 81 § gesbestänunelser om hur konkurskostnader i vissa fall skall fördelas på olikaslags egendom i konkursboet. Enligt tredje stycket i förevarande paragrafgäller bestämmelserna i 81 § i tillämpliga delar även beträffande kostnader försådan konkurs som handläggs i den enklare ordningen. 188 a § Paragrafen upptar regler om ansvaret förkonkurskostnaderna och om deras förhållande till boets massaskulder. I gällanderätt och i kommittéförslaget upptas motsvarande bestämmelser i 188 §.Paragrafen har utförligt behandlats i den allmärma motiveringen (avsnitt 5.2.6och Prop.1975/76:210 225 Av paragrafens första stycke framgår att konkurskostnademaskall utgå ur boet framför boets massaskulder, när konkurs avskrivs enligt 185d §. Har konkursen uppstått på ansökan av annan borgenär än staten och kankostnadema inte tas ut ur boet, skall borgenären svara för dem. I fråga omborgenärens ansvar gäller dock en begränsning till en tiondel av basbeloppetenligt lagen (1%2:381) om allmän försäkring. I departementsförslaget hänvisastill det basbelopp som gällde när konkursbeslutet meddelades.Avskrivningsbeslutet skall innehålla åläggande för borgenären att med angivnabegränsning betala kostnadema. När flera borgenärer är betalningsskyldiga,svarar de solidariskt. Av borgenärerna bör inte kunna tas ut mer än sammanlagten tiondels basbelopp. Om kostnaderna inte kan tas ut ur boet eller avborgenären svarar staten för kostnaderna. Enligt paragrafensandra stycke skall, när konkurs avskrivs enligt 187 §, samma regler om boetsansvar och om företrädesordningen för konkurskostnader gälla som när konkursavskrivs enligt 185 d §. Något kostnadsansvar för enskild borgenär kommer dockinte i fråga. För de kostnader som inte kan tas ut ur boet svarar i ställetstaten. Även närkonkurs avskrivs på annan grund än enligt 185 d eller 187 § skallkonkurskostnader och massaskulder givetvis tas ut ur boet. I dessa fall uppståremellertid normalt inga direkta konfliktsituationer eftersom boet måste antasförslå även till någon utdelning till borgenärerna. Undantagsfall kanemellertid tänkas och i paragrafens tredje stycke fiims en bestämmelse om att isådant fall reglerna i paragrafens andra stycke skall tUlämpas. I fråga omordningen för uttagande av borgenärens kostnadsansvar kan tilläggas attkonkursdomarens beslut om åläggande för borgenär att betala konkurskostnaderutgör exekutionstitel gentemot borgenären. Skulle det visa sig att dekonkurskostnader som borgenären har ålagts att betala kan tas ut ur boet helteller delvis, får motsvarande belopp avräknas från det som borgenären ärskyldig att betala. Närmare regler om hur utbetalning av allmänna medel skallgå till torde få utfärdas i administrativ ordning. 189 § Paragrafen handlar bl.a. omförvaltares redovisningsskyldighet, när han avgår före konkursens avslutande.Paragrafen är och kommer även efter införande av den nya handläggningsformenför mindre konkurs att vara tiUämplig endast i fråga om redovisning vid ordinärkonkurs. Det har synts lämpligt att i lagtexten särskUt markera att reglernagäller bara i samband med sådan konkurs. 190 § Paragrafens första stycke upptarregler om att förvaltaren i vissa fall då efter konkursens avslutande medelkan tillkomma gäldenären skall avge redovisning till denne. Stycket harkompletterats med en regel om det fallet att konkursdomaren enligt §andra stycket 15 1975/76. 1975/76:210 226 förordnar att konkursboet tillhöriga medel skallöverlämnas till gäldenären. 1 andra stycket av förevarande paragraf har hänvisningentill 186 § ersatts med hänvisning tUI nya 187 §. Huvudbestämmelserna om förvaltarens skyldighet att avlänmaredovisning vid förenklad konkurs återfinns i 185 a § fjärde stycket, 185 d §andra stycket och 185 f § första stycket. Trots att i princip endast enredovisning skall avges av förvaltaren vid förenklad konkurs, har det avsystematiska skäl synts lämpligt att som ett nytt tredje stycke i förevarande190 § föreskriva att redovisning som sagts nu skall gälla som slutredovisning. 191 § 1 denna paragraf ges regler om avförvaltarens redovisning. Paragrafen har kompletterats med regler avseende klanderav redovisning som avses i 190 § tredje stycket. När redovisning vid denenklare handläggningsformen tillstäUs konkursdomaren skall klandertiden enligtförslaget räknas från det att redovisningen kom in till kordcursdomaren. 199 § Enligt paragrafen får den myndighet under vilken eni konkurs försatt ämbets- eller tjänsteman lyder, om särskUda skäl föreligger,avstänga honom från tjänstens utövning frän detkonkursbeslutet meddelades. Härutöver finns i paragrafen en erinran om att detfinns särskilda bestämmelser om att i vissa fall den som är i konkurs inte fårutöva ämbete eller tjänst. Paragrafenkan efter den reform som skett när det gäller ämbetsansvaret (prop. 1975:78,JuU 1975:22, rskr 1975:212, SFS 1975:667) inte behållas i sin nuvarandelydelse. I fråga om paragrafens materieUa innehåll anser jag att man i linjemed den inskränkning av ämbetsansvaret som har skett genom reformen bor slopaden i paragrafen givna generella möjligheten att avstänga statliga tjänstemänfrån utövning av tjänst på gmnd av att de kommit i konkurs. Jag anser detvidare obehövligt att ha en speciell regel som hänvisar till särskildabestämmelser i fråga om sådana avstängnings-möjligheter(jfr 4 kap. 1 § RBbeträffande domare). Paragrafen har därför fått utgå. 205 § Enligt paragrafen skall rättens ombudsman anmälagäldenärs nya hemvist till konkursdomaren, om gäldenären byter hemvist underkonkursen. Med sin nuvarande lydelse kommer paragrafen inte attträffa de konkurser som skall handläggas enligt den enklare ordningen. Man kandärför överväga att flytta över den uppgift som ankommer på rättensombudsman på förvaltaren. Jag anser det emellertid kunna ifrågasättas om 1975/76:210 227 någon särskild bestänunelse av nu förevarande slag ärbehövlig. I vart fall har den enligt min mening inte sin plats i KL. Paragrafenhar därför fått utgå. 209 § Paragrafen innehåUer regler om attkonkursdomaren i vissa fall kan handla trots att han är jävig. Kommittén föreslår att paragrafen jämkas som en följd avde nya bestämmelserna om handläggningen av nundre konkurser. Paragrafens jävsregler skall ses mot bakgrund av vad somgäller om jäv enligt 4 kap. RB. Vilka omständigheter som konstituerar jävframgår av 4 kap. 13 § RB. De processuella frågorna rörande jäv regleras i 4kap. 14 § RB. I 4 kap. 15 § RB sägs att sedan fråga om jäv har uppkommit domarefår vidta endast sådan åtgärd i målet, som inte utan synnerlig olägenhet kanskjutas upp och som inte innefattar avgörande av målet. Samma sak gäller närdomare har förklarats jävig. förevarande regler går något längre än 4 kap. 15 § RB.Visserligen är de åtgärder som anges i 209 § i allmänhet av brådskande naturmen något formligt krav på att åtgärden i det enskilda fallet inte utansynnerlig olägenhet kan skjutas upp ställs inte upp i paragrafen. Denna tUlkom medanäldre RB alltjämt gällde och vid då enmansdomsagor ochkommunikationssvårigheter inskränkte de praktiska möjligheterna att ersätta enjävig domare med en annan domare. Enligt min mening kan bestämmelsema iparagrafen numera undvaras. Jävsfrågorna bör i stället behandlas enligt RB:sregler. Paragrafen har därför i departementsförslaget fått utgå. 210 § 1 paragrafens tredje stycke anges vissa beslutav konkursdomaren som skall lända till omedelbar efterrättelse, om inte annat förordnas. Till denna grupp av beslut har fogats förordnande eller entledigande av för valtare enligt 185 a §. 218 § Denna paragraf reglerar konkursdomarens skyldighetatt underrätta åklagare, när misstanke om gäldenärsbrott föreligger.Paragrafen föreslås upphävd. Motsvarande bestämmelse bör i fortsättningenutfärdas av regeringen. De nya reglerna föreslås träda i kraft den I januari 1977.Vid samma tidpunkt bör också de nödvändiga administrativa följdföreskrifternaträda i kraft. Komnuttén föreslår att i övergångshänseende äldrebestämmelser i fortfarande skall gälla i fråga om konkurs, i vilkenkonkursbeslutet har meddelats före dagen för ikraftträdandet. Också jag kan medtanke på 1975/76:210 228 karaktären av de föreslagna ändringarna i KL godta ensådan ordning. Regeln har tagits upp i punkt 2 av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna. Åtskilligaförfattningar innehåller regler om att, när konkurs inträffar, åtgärd av visstslag får vidtas efter första borgenärssammanträdet i konkursen.Det finns också i många författningar regler om att viss rättsverkan kaninträda efter nämnda sammanträde om inte viss åtgärd vidtas. Somexempel vill jag nämna föreskrifter i 15 kap. 6 § andra stycket 1975antagna aktiebolagslagen, 66 § lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar, 18 §andra stycket och 25 § tredje stycket förordningen (1949:341) om explosivavaror, 42 § 1 mom. rusdrycks-försäljningsförordningen (1954:521), 18 §ölförsäljningsförordningen (1961:159), 17 § 2 mom. förordningen (1940:910)angående yrkesmässig automobiltrafik och 33 § vapenkungörelsen (1974:123). Någotförsta borgenärssanunanträde av det slag som är föreskrivet beträffande ordinärkonkurs skall inte förekomma när konkurs handläggs enligt den enklare ordningeni 185 a-g §§. Samtliga de berörda bestämmelserna måste likväl vara tillämpligaäven i de fallen. Den enklaste vägen att nå det resultatet anser jag vara att ianslutning till nu förevarande övergångsbestämmelser införa den regeln attutgångspunkten för fristberäkningen blir tidpunkten för konkursbeslutet istället för tidpunkten för borgenärssammanträdet, om konkurs handläggs enligt185 a-g §§. Att tiden härigenom blir något kortare när konkurs handläggs enligtden enklare ordningen än annars anser jag spela nundre roll. En regel av detberörda slaget har tagits upp i punkt 3 av ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna.Genom regeln i punkt 3 blir de av komnuttén föreslagna ändringama i lagen(1944:705) om aktiebolag och lagen (1951:308) om ekonomiska föreningaröverflödiga. Jag vill också nämna att kommitténs förslag till ändring ilagen (1927:77) om försäkringsavtal till följd av konkursrättsreformen våren1975 (prop. 1975:6, SFS 1975:248)numera saknar aktualitet. 6.2 Förslaget till lag om ändring i jordabalken. Om hyresgäst går i konkurs, får konkursboet enligt 12 kap.31 § första stycket jordabalken (JB) säga upp hyresavtalet. Beträffande bostadslägenhetfordras dock att gäldenären samtycker till uppsägningen eller att rättensombudsman godkänner denna. Av fjärde stycket följer att hyresvärden har rätttill ersättning för skada på grund av uppsägning enligt första stycket. Under förarbetena till närrmda bestänunelser framhölllagberedningen i fråga om bostadslägenheter att dessa som regel inte hade någotintresse för hyresgästens konkursbo, medan hyresgästen/gäldenären själv kundeha största behov av lägenheten. Beredningen ansåg det skäligt att konkurs- Prop.1975/76:210 229 boets uppsägningsrätt begränsades av hänsyn tillhyresgästen/gäldenären. Denne borde inte förlora sin bostad utan tvingandeskäl. I undantagsfall kunde det dock enligt beredningens mening vara tillbeaktansvärd skada för boet, om hyresavtalet inte sades upp. Som exempel angavsatt hyran var mycket stor och skulle komma att bevakas i konkursen. Beredningenföreslog den medelvägen att det beträffande bostadslägenhet skulle föruppsägning från boets sida krävas gäldenärens samtycke, om inte rättensombudsman biträdde uppsägningen. Rättens ombudsman fick enligt beredningenförutsättas bedöma frågan på objektiva grunder. Regeln i 12 kap. 31 § första stycket angående medverkan avrättens ombudsman kan uppenbarligen inte tiUämpas när hyresgästens konkurshandläggs som fattigkonkurs. Någon rättens ombudsman förekommer nämligen inte isådan konkurs. Inteheller när konkurs handläggs enligt de nya reglerna i 185 a-g §§ skaU någonrättens ombudsman finnas. Med hänsyn tUl dessa konkursers vidsträcktatillämpningsområde innefattande även fall av utdelning till borgenärerna har kommittén funnit lämpligt att föreslå en särskild regel om rätten förhyresgästs konkursbo att i samband med sådan konkurs säga upp avtal ombostadslägenhet. Kommittén föreslår den ändringen i 12 kap. 31 § att det vidförenklad konkurs skall fordras gäldenärens samtycke till uppsägningen. Förenhetlighetens skull kunde man enligt kommittén överväga att låta denföreslagna ordningen gälla även i de ordinära konkurserna. Hänsynen tillhyresgästen/gäldenären talar eiUigt kommittén för en sådan lösning. Dennesmedgivande skulle sålunda alltid krävas för uppsägning av hyresavtalbeträffande bostadslägenhet. Kommittén har emellertid inte ansett sig böra försin del lägga fram förslag till mer omfattande ändringar i hyreslagstiftningen änsom är föranledda av KL-förslaget. Nästansamtliga remissinstanser lämnar komnuttéförslaget utan erinran. Inte hellerhyresgästemas riksförbund har någonting att erinra mot förslaget att vidförenklad konkurs skall fordras samtycke av gäldenären, om konkursboet villuppsäga hyresavtal beträffande bostadslägenhet. Förbundet föreslår emellertid i12 kap. 31 § JB ytterligare den ändringen att också vid ordinär konkurs isådant fall ovillkorligen skall fordras samtycke av gäldenären.