prop · FZ0364 · 1975-12-31 00:00:00 — , som tillstyrker den föreslagna reformen om valav nämndemän i tingsrätt, påpekar att förslaget inte leder till förbättringarför de minsta kommunemas del. Förslaget om rätt att påkalla proportionellt valiimebär nämligen att minst två nämndemän måste utses vid varje valtillfälle föratt det över huvud skall kunna bli något proportionellt val, konstaterar man. Prop.1975/76:64 30 Omen kommun har att utse endast två nänmdeman, dvs. en , kan alltsåproportionellt val inte komma i fråga. Inte heller blir bestämmelsen tillämplignär fyllnadsval av en ledamot sker, låt vara att man då bör kimna utgå från atthänsyn tas till eventuell proportionell fördelning som gjorts vid tidigarevaltillfälle. Också församlings-och pastoratsförbund anmärkeratt skyddseffekten av en bestämmelse om proportionellt val blir uttunnad i småkommuner. Förbimdet godtar dock bestämmelsen, då det skulle leda alltför långtatt tillskapa ett särskilt valsystem bara för nänmdemansval. Promemoriansefter förebild av 22 § fjärde stycket kommunallagen utformade bestämmelse omförutsättningarna för att proportionellt val skall komma till ståndkonmienteras i några remissyttranden. anser det interimligt, att en sådan förtätlning i vissa fall skall kunna krävas av ett par personeri valförsamlingen, när det gäller en nämnd som är eller åtminstone bör varautan politisk betydelse. Det bör övervägas att i stället för den föreslagnaminoritetsregeln uppställa en enklare och för val av domstolsnämnder lämpligareregel, vilken gör proportionellt val beroende av begäran, som stöds av visskvotdel av valförsamlingens hela ledamotsantal. DONanser att en övergång till ett system med samtidiga val, som reformenförutsätter, torde iimebära praktiska fördelar för kommunerna och de mindretingsrättema men kan ge upphov till vissa problem för de största tingsrättema.Stockholms tingsrätt uppger att den administrativa omgången för tingsrätten isamband med nämndemansvalen redan f.n. är ganska stor. Den kommer otvivelaktigtatt öka både för kommunen och tingsrätten med den föreslagna ordningen. Dettaberor bl.a. på att förnyelser under löpande mandatperiod i fortsättningen baraavser tiden fram till periodens slut. Skall halva nänmden stå under omval varttredje år är det risk att de rutiner som normalt är förenade med att en nynämndeman tillträder måste företas beträffande ett stort antalnämndemän. Tingsrätten syftar på avläggande av domared, registrering idatasystemet för löneutbetalning, indelning i nämndemannagrupp och utfärdandeav passerkort. Att dessa göromål koncentreras i avsevärd mån äi' en klarnackdel, anser tingsrätten. Olägenheten kan dock beräknas minska genom attomval torde komma att ske i stor utsträckning. Trots att betydandeadministrativ omgång alltså kan befaras uppkonmia anser tingsrätten likvälsyftet med reformen så angeläget att man tillstyrker att förslaget genomförs.Tingsrätten framhåller emellerfid att det är viktigt att inte under denfortsatta behandlingen sker ändringar som ökar de praktiska olägenheterna.Tingsrätten syftar då i första hand på mandatperiodens längd och fömyelsen medhälften av nämndemäimen . RÅkonstaterar att frågan om nämndens sammansättning vid tjänstgöring i detenskilda fallet inte behandlas i promemorian. Han anser dock inte att deanafråga f.n. utgör något problem utan att den såsom lagen Prop.1975/76:64 31 fömtsätterkan lösas i samförstånd mellan tingsrätterna och nämndemännen. Även Stockholmstingsrätt är inne på derma fråga. Tingsrätten uppger att dess drygt 1.000nämndemän indelas i grupper som tilldelas en eller ett par avdelningar förtjänstgöring. Vid indelningen eftersträvas att gmppema skall återspegla denpolitiska situationen i stort i konununfull-mäktige. När på gmnd av förfall förnänmdeman den vanliga indelningen måste frångås sker kompletteringen så långtdet är praktiskt möjligt efter samma princip. Om någon nämndeman önskar bytagmpp söker man gå önskemålet till mötes. Vid bytet iakttas i så fall ocksåhuvudprincipen om proportionell fördelning efter partitillhörighet. Tingsrättenvill dock erinra om att syftet med att nämndemännen väljs efterpartitillhörighet inte är att de som domare skall agera efter politiska gmnder.Även om propor-tionalitetsprincipen i enlighet med promemorieförslaget kommertill uttryck i RB bor det därför inte i framfiden föreligga något hinder motatt enstaka avvikelser från principen förekommer i den särskilda rättegångennär det är betingat av praktiska skäl, slutar tingsrätten. Förslagetatt nämndeman i fastighetsdomstol skall väljas av landstingen med hälften har allmänt tillstyrkts av remissinstansema.I åtskilliga yttranden vitsordas att det nuvarande valsättet är onödigtomständligt. Endast ett mindre antal remissinstanser uppehåller sig docknärmare vid denna fråga. Södertörnstingsrätt, som tillstyrker förslaget i princip, anser att man i promemoriantagit alltför lätt på frågan hur man inom ramen för det nya valsystemet skallkunna tillgodose kravet på lokalkännedom hos nämndemännen i fastighetsdomstol.Promemorians uttalande att kvalifikationskravet i 3 § lagen omfastighetsdomstol att nänmdeman skall vara förtrogen med sin orts förhållandenlika väl bör kurma beaktas vid kandidatnomineringen på landstingskommunal sompå primärkommunal nivå kan visserligen i och för sig vara riktigt. Emellertidbör beaktas att kravet på lokalkännedom hos nänmdemäimen i fastighetsdomstolinte primärt tillgodoses genom nyssnämnda bestänmielse utan genom föreskrifteni 6 § lagen om fastighetsdomstol att nänmdeman skall vara valbar till nämndemani den domsaga för vilken han utses och regeln i 8 § samma lag om att tilltjänstgöring företrädesvis bör kallas nänmdeman från den domsaga till vilkendet aktuella målet närmast har anknytning. Förslaget om ändring i dessabestänmielser så att anknytningen till domsaga bortfaller innebär en betydandeförsvagning av de nuvarande garantiema för att de i målens avgörande deltagandenänmdemännen har erforderliga kunskaper om lokala förhållanden. Enligttingsrättens mening kan de nuvarande bestänmielsema mycket väl bibehållasoförändrade även om uppgiften att förrätta nänmdemansval överflyttas tilllandstingen. Om i sådant fall proportionellt val begärs, torde skildaomröstmngar böra äga rum för utseende av nämndemän i de olika domsagorna. Föratt en rättvis fördelning därvid skall kunna uppnås synes det önskvärt attantalet Prop.1975/76:64 32 nämndemäni varje domsaga bestäms något högre än som varit fallet. Detta ärockså motiverat från andra synpunkter. Enligt tingsrättens erfarenhet har detnämligen inte sällan visat sig svårt att få tillgång till nänmdeman som harerforderlig lokalkännedom och som inte är jäviga eller har annat förhinder. Isammanhanget påpekas att jäv ofta föreligger när konmiun eller kommunalt organär part i fastighets- eller vattenmål. Även och domareförbundetunderstryker vikten av att det i 3 § lagen om fastighetsdomstol uppställdakvalifikationskravet för nänmdeman i fastighetsdomstol, att deime skall varaväl förtrogen med sin orts förhållanden, beaktas också vid kandidatnomineringenpå landstingskommunal nivå. Förbimdet ifrågasätter om inte önskemålet omnämndemännens lokala förankring skulle tillgodoses bättre om valen förrättasav kommunfullmäktige. Kommunförburutet har inte någon erinran mot förslaget attlandstingen får överta uppgiften att vara valkorporation men anser att valetbör ankomma på kommunfullmäktige i , när det gäller denfastighetsdomstol som har till domsområde. Promemoriansförslag att bestämmelsema om nämndeman i skatterätt, fastighetstaxeringsrättoch länsrätt skall harmoniseras med förslagen i övrigt tillstyrks eller lämnas utanerim°an av remissinstanserna. i , vilken somtidigare nämnts förordar att mandattiden generellt bestäms till , tarupp en praktisk fråga för den händelse förslaget om sexårsmandat med val avhalva nämndemanskåren ändå genomförs. påpekar attnämndemäimen i länsrätt och länsskatterätt väljs för tjänstgöring i bådadomstolarna. I , där länsskatterätten är knuten till en särskildavdelning inom och länsrätten till förvaltningsavdelningen,upprätthålls en skarp åtskillnad mellan de båda domstolamas verksamhet. Nänmdemännenär sålunda fördelade till tjänstgöring inom den ena eller den andra domstolen.Vid val av halva nämndemanskåren måste därför nämndemännens tjänstgöringsförhållandenbeaktas så att inte domstolarna får hela sin nänmdemanskår förnyad på en gång.Någon uttrycklig bestämmelse härom anser man dock inte nödvändig. Länsstyrelenpåpekar vidare att klagan över rättens beslut angående nämndemans behörighetenligt promemorieförslaget skall föras hos . ansersig kunna tillstyrka förslaget men påpekar att det torde förutsätta ändring avreglerna om besvär över länsrätts beslut. 2.2Tingsrätts sanunansättning i vidlyftiga brottmål Promemorian.I förevarande avsnitt diskuteras frågan om förstärkning av tingsrättenssanmiansättning i långvariga och omfattande brottmål, motiverad av önskan attgardera sig mot att rätten förlorar sin domförhet om en ledamot under pågåendehuvudförhandling skulle insjukna eller 1975/76:64 33 eljest hindras att tjänstgöra. Övervägandena utmynnar, iförslag att tingsrätt får bestå av två lagfarna domare och nämnd, om huvudförhandlingi målet kan beräknas kräva minst eller eljest synnerliga skälföreligger. Vidare föreslås i promemorian att nänmden får bestå av sexnämndemän i stället för fem, om det är påkallat med hänsyn till måletsomfattning eller annan särskild omständighet. Den ytterligare juristdomareeller nämndeman som sålunda kan tillkallas skall enligt förslaget redan frånbörjan ha säte i rätten och delta i dess avgörande av målet, oavsett om någotförfall inträffar eller inte. Tanken på ett system med suppleant som barainträder i rätten vid förfall för ledamot avvisas således. För det fall atträtten har den förstärkta sammansättningen föreslås vissa särskildaomröstningsregler. Beträffande förslagets närmare innehåll och motiveringhänvisas till promemorian, vilken också innehåller en redogörelse för nuvarandeordning och tidigare framlagda reformförslag m.m. (se bilaga 1). Remissinstansemaställer sig genomgående positiva till promemorians överväganden och förslag. Deinvändningar som riktas mot förslaget rör detaljer eller mer perifera frågor. Ifråga om behovet av reformen uttalar RÅ att stora brottmål i flera hänseendenutgör betydande problem, som tenderar att öka. En översyn av lagstiftningen ihithörande ämnen framstår som nöklvändig. Tyvärr är det inte realistiskt atttro att man enbart genom att finna smidigare handläggningsformer för s.k. seriebrottslighethelt kan komma ifrån stora rättegångar. För att möta vad som förr eller senareförefaller oundvikligt, nämligen plötsligt förfall för en eller flera av rättensledamöter, bör enligt RÅ de stora rättegångarna omgärdas med ytterligareskärpta regler. En viktig fråga är enligt RÅ den som behandlas i promemorian omtingsrättens utökade sanunansättning i stora mål. anser att det finnsarJedning att räkna med att antalet vidlyftiga mål ökar undan för undan. Det ärdärför enligt DON:s mening synnerligen angeläget att åtgärder nu vidtas i syfteatt eliminera riskerna för att påbörjad huvudförhandling i omfattande brottmålmåste ställas in på gmnd av bristande domförhet. För detta talar såvälarbetsorganisa-toriska skäl som hänsynen till parter, vittnen m.fl. Stockholmstingsrätt upplyser att mycket stora brottmål har förekommit iungefär sanrnia omfattning som innan det att tingsrätten tog upp ämneti sin skrivelse till . Tingsrätten anser att målentenderar att bli alltmera omfattande och komplicerade och nämner som ettexempel härpå det s.k. Wenner-Grenmålet, i vilket antalethuvudförhandlingsdagar uppgick till 65. Promemorians förslag attförstärkning av det lagfarna inslaget i tingsrätten i vidlyftiga brottmålskall ske genom att i rätten vid sidan av ordföranden redan från början ingårytterligare en lagfaren ledamot, som kan ta över ordförandeskapet vid förfallför ordföranden, biträds så gott som enhälligt av remissinstanserna.Representativt för uppfattningen bland 3 1975/76. Prop.1975/76:64 34 demär tingsrätts uttalande att den som faktiskt medverkar i rättegångenpå det sätt som här är aktuellt också bör ha fullt juridiskt ansvar föravgörandet. Ett suppleantskap skulle däremot ge bisittaren en egendomligmellanställning. Den enda remissinstans som över huvud taget anser alternativetmed suppleant böra övervägas är nämndertuinnaföre-ningen vid Södertörnstingsrätt. Åtskilligaremissinstanser anser att promemorian är onödigt restriktiv i fråga omfömtsättningama för förstärkning med ytterligare en lagfaren ledamot. De flestaav dem som berör änmet menar att en extra lagfaren ledamot bör kunna kommaifråga även i mål som kan beräknas pågå minst . Till dem som går pådenna linje hör , hovrätten för , fyra tingsrätteroch domareförbundet. Hovrätten för menar att en sådangränsdragning bättre svarar mot de behov den föreslagna förstärkningen avsestillgodose. Även med denna tidsgräns blir det endast fråga om ett tämligenbegränsat antal mål. hävdar att tingsrättema absolut intehar sådan tillgång till domare eller sådana möjligheter att få förstärkningfrån hovrätt att dubblering i något mål kan göras utan tvingande skäl. Mananser därför inte att det finns någon risk för missbruk. Tingsrätten påpekarvidare, liksom , att man med en fyraveckorsgräns skulle fåsanuna tidsgräns som enligt 46 kap. 11 § andra stycket andra punkten RB. Stockholmstingsrätt understryker att den som utses som bisittare måste ha sådanerfarenhet och sådana egenskaper att han verkligen kan ta över ordförandeskapet,om det skulle behövas. Det kan därför inte komma i fråga att anlita entingsfiskal för uppgiften. Däremot bör inte något ovillkorligt krav ställas påatt bisittaren är ordinarie domare. anmärker att det ipromemorieförslaget inte angetts under vUka fömtsättningar lagfaren ledamotvid förstärkt sammansättning får avträda under pågående huvudförhandling.Förbundet anser för sin del att det bör krävas laga förfall, eftersom deteljest skulle kunna uppkomma tveksamhet om den enskilda lagfarnadomaren eller tingsrätten i den sammansättning som gäller i målet ellertingsrätten i administrativ form skall ha avgörandet i sin hand. Remissinstansema delar vidare promemoriansuppfattning att även nämnden bör kunna förstärkas i större mål. Man biträderallmänt tanken att kriteriet för förstärkning av nänmden bör göras mindresträngt än när det gäller det lagfarna inslaget. Att den förstärkta nänmdenskulle bestå av flera än sex nämndemän ifrågasätts bara av RÅ som tycker attantalet nänmdeman lämpligen bör ökas till sju när två lagfama ledamötertjänstgör i rätten. I en eventuell slutlig sammansättning om två juristdomareoch fyra nämndemän, vilket skulle bli fallet om två nänmdeman blev tvungna attlämna rätten under förhandlingen, anser RÅ att lekmannainslaget skulle blialltför svagt. Iett par remissyttranden berörs frågan om de närmare fömtsättningama Prop.1975/76:64 35 förförstärkning av nänmden. vid menaratt bestämmelsen om förstärkning bör tillämpas generöst så att sex nänmdemankallas i alla mål som beräknas pågå . anser åandra sidan att den i promemorian föreslagna regeln och de exempel som anförsi motiven kan medföra att utökning av antalet nämndemän blir alltför vanlig.Förbundet anser att lagen bör utformas så att återhållsamhet anvisas. En del remissinstanser bl.a. hovrätten för VästraSverige samt , och tingsrätter tar i detta sammanhangupp den i specialmotiveringen till I kap. 4 § RB berörda bestämmelsen enligtvilken tingsrätten är domför med fyra i nämnden om förfall för nämndemaninträffar sedan huvudförhandling har påbörjats. Hovrätten för anserdet med fog kunna ifrågasättas om inte möjligheten att döma med fyra i nämndenbör utvidgas till att avse även förfall, som inträffar före huvudförhandlingensbörjan, exempelvis om en nämndeman till följd av glömska uteblir närhuvudförhandlingen skall inledas eller om förfall för nämndeman visserligen harförelegat före handläggningens början men inte konstateras förrän målet tillstor del handlagts. Hovrätten anser att de olägenheter som uppkonuner i nänmdasituationer är av sådan tyngd att en lagändring är påkallad. Att domförhet medfyra i nänmden skall vara en undantagsföreteelse och att rimliga ansträngm'ngarskall göras för att nänmden skall ha normalsammansättiung bör dock understrykasi motiven till lagändringen. säger att det är vanligt atttingsrättema försätts i bryderi därför att en nänmdeman uteblir, av glömskaeller annan orsak, eller att det före huvudförhandlingen upptäcksatt en nänmdeman är jävig. Tingsrätten anser det rimligt att huvudförhandlingenäven i sådana fall får genomföras med fyra i nänmden. Om man inte vill medgedetta borde det i vart fall överlänmas åt rätten att lösa frågan om ersättarepå det sätt den finner lämpligt. Det mest praktiska är i så fall att rätten medstöd av 4 kap. 10 § RB kallar någon tjänsteman vid tingsrätten tilltjänstgöring i nämnden. Promemorians farhågor för att dennes i förhållande tillrättens ordförande underordnade ställning skulle spela någon menlig roll vidhans tjänstgöring som nämndeman är enligt tingsrätten obefogade. Dessutom tordedet endast i undantagsfall vara fråga om annat än inträde i mål av kort varaktighet.Andra i promemorian diskuterade lösningar med "jourhavande ersättare"och liknande är svårare att tillämpa och medför i allmänhet tidsförluster. Tingsrättenanser det vidare önskvärt att stadgandet omformuleras så att man får täckningför den ihemng som i rättsfallet NJA 1973 s. 113 företräds av en minoritet inomhögsta domstolen. Också nämndemannaföreningen vid Södertöms tingsrätt anser atttingsrätt bör vara domför med fyra i nämnden om en nämndeman uteblir underpågående huvudförhandling, oavsett om han har laga förfall eller inte.Härigenom minskas ytterligare risken för att rätten under pågående Prop.1975/76:64 36 huvudförhandlingmister sin domförhet. Föreningen framhåller att frågan om påföljd för nämndemansom uteblivit utan förfall bör regleras i annan ordning. tingsrättanmärker att om från början sex nämndemän tjänstgör i rätten, en av dem tydligenkan utebli under förhandlingens gång utan att förfall för honom behöverföreligga. Några praktiska olägenheter härav anser tingsrätten dock inteföreligga. Synpunkter liknande de nu berörda har anförts av och Karlstadstingsrätter. Mot förslaget att det skall ankomma på vederbörandedomstol att själv besluta när förstärkning behövs har inte riktats någrainvändningar. påpekar att avgörandet ytterst ankommer påvederbörande . Bortsettfrån enstaka redaktionella påpekanden godtas promemorians förslag tillomröstningsregler i fall där tingsrätten har förstärkt sanunansättning av allaremissinstansema. Enligt bör den lösning av problemet som redovisats ipromemorian inte behöva leda till några svårigheter vid tillämpningen.Stockholms tingsrätt delar promemorians uppfattning att bestänmielsemasäkerligen sällan kommer att behöva tillämpas i praktiken. Självaöverläggningen är inte bunden av omröst-ningsreglema och sker f.n. normalt utanatt någon formellt fastlagd ordning följs, påpekar tingsrätten. Om ifortsättningen två lagfama ledamöter skall ingå i rätten kan det falla signaturligt att den av dem yttrar sig först, som har förberett det aktuellaavsnittet. På samma sätt torde domskrivningen ofta komma att delas upp mellande båda lagfarna domarna, slutar tingsrätten. Stockholmstingsrätt tar i sitt remissyttrande på nytt upp sitt framställningväckta förslag om ändring i bestämmelserna om avbrott i huvudförhandUng.Tingsrätten anser att huvudförhandling visserligen normalt bör hållas tre dagari veckan men att det kan finnas tillfällen när antalet bör bringas ner tilltvå. Behovet härav ger sig kanske inte så mycket till känna för rätten som förpartema och särskilt då ombuden. Även med hänsyn till nänmdemäimen kan en någotstörre frihet vara önskvärd. Föreskriften i detta hänseende i 1 kap. 9 § RB ärotidsenlig med hänsyn främst till de fria lördagama, säger tingsrätten, somförordar att lagrummet ändras så att ordet "söckendagar" ersätts med"arbetsdagar". Även är inne på denna linje. Sveahovrätt hänvisar för sin del i detta hänseende till sitt avstyrkande yttrandeöver tingsrätts ursprungliga framställning och uttalar, att vadtingsrätten nu har anfört inte föranleder hovrätten att frångå sin tidigareintagna ståndpunkt. Med utgångspunkt i en rekommendationav beredning om stat och kyrka och mot bakgmnd av den historiskautvecklingen diskuteras i promemorian frågan om det religiösa inslaget bör Prop.1975/76:64 37 behållasi vittnesed, domared och andra legala edsformulär (se bilaga 1). Övervägandenai promemorian utmynnar i förslag att det religiösa momentet skall utmönstrasoch ersättas av en utfästelse på heder och samvete, av samma lydelse som dennuvarande sanningsförsäkrän. Av praktiska och traditionella skäl föreslås dockatt beteckningen fd behålls. Beträffande förslagets närmare innehåll ochmotivering hänvisas till promemorian. Alla remissinstanser utom tvåställer sig positiva till förslaget att det religiösa inslaget i edsformulärenhelt skall tas bort. Man ansluter sig härvidlag i huvudsak fill de ipromemorian anförda argumenten och menar, att samhällsutvecklingen har gåttdärhän, att det nuvarande edsformuläret för de flesta människor har förloratsin religiösa innebörd. säger sig dela den uppfattning somframförs i promemorian att det i numera finns en betydande opinion somär positiv till ett borttagande av det religiösa inslaget i edsformuläret.Ärkebiskopen uttalar att han efter hörande av övriga biskopar för sin deltillstyrker att edsav-läggelse med religiöst inslag avskaffas. Anser sigsamhället numera kunna undvara ed av sådan art är det med hänsyn till detetiska krav, som ytterst ställdes i , ur synpunkt attförorda att edgång "vid den allsmäkfige och vid hans heliga ord"upphör. Vad avser vittneseden betingas detta önskemål f .ö. redan av detriviala och för det hittillsvarande edsformulärets helgd måhända stötandesammanhang vari vittnesed vid de allmänna domstolarna ofta ingår, fortsätterärkebiskopen. församlings-och pastoratsförbund och enstaka skiljaktiga ledamöter hosövriga remissinstanser menar att det nuvarande systemet med ett religiöst ochett neutralt formulär bör behållas. anser att man inom Göteborgsstift utan tvivel skulle kunna vid en enkät påvisa en kompakt uppslutning kringdet nuvarande edsformuläret. För hundratusentals människor i är enedsavläggelse i nuvarande form en väsentligt allvarligare sak än en försäkranpå heder och samvete. En människa kan ha religiösa betänkligheter motatt inte få avlägga ed inför "den alls-mäktige och vid hans heligaord" heter det vidare. Med hänsyn till tradition, hävd och edens djupainnebörd bör enligt domkapifiets mening ed och försäkran fortfarande kurmaavläggas efter fritt val. I ett par remissyttranden berörs också denprincipiella frågan hur eds-avläggelsen lämpligast bör gå till. RÅ ifrågasättersålunda om något förestavande av ed eller försäkran över huvud taget behövs. Istället borde tyngdpunkten i det processuella förspelet till den utsaga somskall bekräftas med eden ligga på en mera tydlig och utförlig erinran om detansvar som följer av utsagan än vad som ofta är fallet. RÅ säger sigemellertid uppfatta förslaget som en partiell reform; vid en konunande översynav RB torde en modernisering av vittneskapitlet i RB bli aktuell på åtskilligapunkter. menar likaså att vittneseden borde Prop.1975/76:64 38 kunnaersättas av en erinran till vittnet om sanningsplikten och straffansvaret. Alternativtkunde som en mellanform övervägas en förenklad ed efter anglosaxisk förebild,enligt vilken vittnet endast behöver bekräfta ett edligt löfte som läses uppför honom. Tingsrätten anmärker att frågan har avseende även på eder ochförsäkringar som föreskrivs inom andra rättsområden. Detta kan tala för attspörsmålet får anstå till den mera omfattande översynen av RB.