prop · FZ03174 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt kommer brottstypenobehörig befattning med hemlig uppgift att inrymma fall då direkt uppsåt attgå främmande makt tillhanda inte kan styrkas men där exempelvis ekonomisk vinningvarit drivkraften på ett sätt som gör gärningen väl så straffvärd som dettypiska spioneriet. a. detta skäl anser föreningen att straffmaximumför den grova formen av brottet bör vara detsamma som för spioneri. RÅ och överåklagaren i anser däremot strafflaUtudenför grov obehörig befattning med hemlig uppgift vara tillräcklig för att medgeen lämpUgt avpassad påföljd för de brott som del här är fråga om. 1 betänkandet föreslås att brottet vårdslöshet med hemliguppgift i nuvarande 7 § andra stycket skall brytas ut till en särskildparagraf, 9 §. Förslaget har inte föranlett några erinringar frånremissinstansemas sida. 1975/76:174 13 Förslagetatt begränsa det straffbara området för olovlig underrättelseverksamhet i 19kap. 9 § första stycket fall där gämingsmannen har direkt uppsåt att gåfrämmande makt tillhanda och utan kompletterande straffbestämmelse för ejavsiktliga gärningar har i allmänhet godtagits av remissinstansema. förslag i denna del ansluter sig RÅ, länsåklagaren i Norrbottenslän, hovräti, , i ,försvar, , TCO ochPressens samarbeisnämnd. Med hänsyn till att det skulle te sig anmärkningsvärtmed ett vidare uppsåtsrekvisit vid olovlig underrättelseverksamhet än vid detgrövre brottet spioneri accepterar även den förordadelösningen. JK och Överbefälhavaren ställer sig däremot tveksamma tillförslaget. JK betonar att de olägenheter från utrikespolitisk synpunkt som kanvara förbundna med olovlig underrättelseverksamhet kan inträda vare sig frågaär om verksamhet med direkt syfte att tillhandagå främmande makt eller frågaarom t. ex. en av svensk politisk organisation bedriven verksamhet, vilkenönskar bilda opinion mot viss främmande makt genom att införskaffa uppgifterom mUitära och andra förhållanden. JK framhåller att uppgifts-insamlandet avserförhållanden av särskilt känslig natur och inte politiska, ekonomiska, socialaetc. samhällsförhållanden i allmänhel, som en fri offentlig debattodisputabelt måste kunna avhandla. Han anser därför att den avvägningutredningsmannen har gjort av hänsyn till rätten tiU fri opinionsbildning inteär odiskutabel. Även om bestämmelsen om olovUg underrättelseverksamhet idess nuvarande lydelse veterligen inte tillämpats i annat fall än då direkt uppsåtvarit för handen, innebär detta ingen garanti för att dylika gärningar i framtideninte kan komma att begås med indirekt eller eventuellt uppsåt anföröverbefälhavaren. Utöver faran för förveckling med främmande makt kanverksamhet av typ olovlig underrättelseverksamhet lätt läggas om till spionerimot . Överbefälhavaren anser därför att man bör överväga att behålla dennuvarande uppsålsformen eller att införa ett kompletterande straffstadgande motden som utan syfte att gå främmande makt Ullhanda förfar på angivet sätt. Mot förslaget att ändra uppsåtsrekvisitel för olovligunderrättelseverksamhet uttalar sig överåklagaren i Siockholm och FöreningenSveriges åklagare. Överåklagaren i anser i motsats tillutredningsmannen att fall kan uppkomma som är både straffvärda och som i detallmänna rättsmedvetandet framstår som typiska fall av olovligunderrättelseverksamhet utan att direkt uppsåt att gå främmande makt tillhandakan styrkas. Som exempel anförs att den misstänkte erkänner alt de aktuellauppgifterna lämnats tUl en utländsk ambassad men uppger att avsikten inte varitatt gå Prop.1975/76:174 14 främmande makt tillhanda utan att informationen lämnats isamband med handläggningen av annat ärende, t.ex. något ansökningsärende. Omden misstänktes invändning inte kan lämnas utan avseende, skulle förfarandetinte kunna straffas. En verksamhet av angivet slag kan särskilt under meraoroliga tider vara till men för . Det kan finnas risk att tilltron tillSveriges neutrala hållning kan komma att onödigtvis rubbas. Enligt överåklagarenfinns det därför inte skäl att ändra på nuvarande uppsåtsrekvisit. 1 ställetbör onödiga eller annars olämpliga åtal liksom nu förebyggas genom regeln omåtalsprövning i 19 kap. 16 §. Föreningen uttalar sig i sammariktning. Förslaget att bryta ut 9 § andra stycket till en särskildparagraf med ny brottsrubricering har i allmänhet godtagits av remissinstansema.Valet av brottsrabricering - olovlig personspaning - har dock föranlett någrapåpekanden. Rubriceringen "olovlig personspaning" godtasuttryckligen av länsåklagaren i , , TCO ochPressens samarbeisnämnd. Några instanser anser däremot inte att den föreslagnabrottsbenämningen är tillfredsställande. EnUgt 7Å leder rabriceringen framförallt tankama till ett sökande som är inriktat på personen och inte uppgifter ompersonen. JK förordar därför för sin del beteckningen "olovligtanskaffande av personuppgifter". efteriyser en benämning somantyder uppsåtet att gå främmande makt tillhanda medan ifrågasätterominte "flyktingspionage" aren lämpligare brottsbenämning. Enligt förefallerurskiljandet av den aktuella formen av underrättelseverksamhet till ensärskild brottstyp med egen beteckning varken innehållsmässigt eller språkligtge några fördelar. Utredningens förslag att mönstra ut brottenryktesspridning till fara för rikets säkerhet, såvitt avser annan tid än dåriket är i krig eller beredskapstillstånd råder, samhällsfarligryktesspridning och beljugande av myndighet tillstyrks eller lämnas utanerinran av flertalet remissinstanser. Som motiv anförs främst att samhällettveklöst är bättre rastat att möta falsk ryktesspridning nu än förr genom attmassmedias information fått effektivare genomslagskraft. Vidare anges sådanafaktorer som en högre genomsnittlig utbildningsnivå och ett bredare politisktengagemang bland allmänheten nu mer än lidigare vara ägnade all förta effektenav falsk ryktesspridning. Annan uppfattning har , domareförbundoch Föreningen . Att helt lita till den fria debatten och massmediasförmåga och vilja att medverka till erforderliga tillrättalägganden förefallerSvea hovrätt vanskligt. Rättelser och dementier bedöms ofta sakna nyhetsvärdeoch ges då Ii- Prop.1975/76:174 15 tenpublicitet, inte sällan på undanskymd plats. Vidare kommer de ofta så sent, attobotlig skada av ett falskt rykte eller annat oriktigt påstående redaninträtt. Hovrätten erinrar om att också utredningen beträffande brottet ryktesspridningtill fara för rikets säkerhet framhåller, att möjligheterna att med sakligupplysning och information möta de skadeverkningar förfarandet kan ha ärmycket små. Vad angår brottet beljugande av myndighet har hovrätten svårt attinse hur kriminaliseringen av uppsåtligt spridande av medvetet sanningslösapåståenden rörande faktiska förhållanden skulle kunna inkräkta på den friakritikrätten. Erfarenheterna av lagstiftningen tyder inte heller på att såskulle vara fallet. Däremot kan möjligheten att i straffrätlslig ordningingripa mot sådana gärningar som här avses - och därmed möjligheten att i offenUigrättegång visa att framförda påståenden är osanna - vara värdefull.Sammanfattningsvis anser hovrätten tillräckliga skäl inte föreligga för attmönstra ut hithörande slraffstadganden. Även hyser på likartade grander betänkligheter mot att lämna den straffri,som uppsåtligen sprider falskt rykte eller andra osanna påståenden ägnade attmedföra de i lagrammen angivna samhällsskadliga verkningama. Beträffande sådansamhällsfarlig ryktesspridning som kan medföra fara för allmän ordning ochsäkerhet anser man det inte heller verklighetsfrämmande att anta att deninflammerade och alltmer hårdnande samhällsdebatt som råder kan ge upphovtill sådana situationer som avses i lagrummet. 1 fråga om beljugande av myndigheianför förbundet att det i regel varken torde vara meningsfullt med ett straffrättsUgtingripande eller anses önskvärt från de angripna myndighetemas sida. Mensituationer kan enligt förbundet tänkas där den falska ryktesspridningen är såhänsynslös och så samhällsskadlig att möjlighetema till ett ingripande börfinnas. Att som utredningen hänvisa till att brottet ibland också innefattarförtal av enskild och att personen i fråga kan kräva ut an-_ svar för sådantbrott är verklighetsfrämmande. Få människor och allra minst ämbetsmän önskarfigurera i förtalsprocesser. Förbundet känner sig därför inte övertygat om att lillräckligaskäl föreligger för att upphäva kriminaliseringen av falsk ryktesspridning. FöreningenSveriges åklagare ifrågasätter om det av utredningen före-bragta materialet är Ullräckligtför att ligga till grand för en ändrad lagstiftning. Föreningen anser sig f. n.inte vilja la ställning betänkandets förslag i dessa delar. Som ett altemativtill den föreslagna ändringen av bestämmelsen om ryktesspridning till fara förrikets säkerhet anser man kunna övervägas att låta bestämmelsen omfattas avden särskilda åtalsprövningen enligt 19 kap. 16 § BrB. Länsåklagamai och diskuterar den föreslagna ändringenbeträffande ryktesspridning till fara för rikets säkerhet. Enligtlänsåklagaren i bör det avgörande för straffansvaret vara omryktesspridningen är ägnad att framkalla fara för rikets säkerhet. Konstaterassådan fara föreligga är det ointressant om riket Prop.1975/76:174 16 är i krig eller om krigsfara råder. Lagrammet bör därförbehållas i sin nuvarande utformning. Länsåklagaren i länifrågasätter om inte en samskrivning av den föreslagna nya 2 a § i 22 kap. medden för krigsmän gällande speciella bestämmelsen i 22 kap. 6 § BrB börövervägas. Polisstyrelseni tar upp brottet be ljugande av myndighet tillsärskild belysning och anför att det inte allUd är möjligt för myndigheten attmeddela de sakupplysningar som kan krävas för att vederlägga osanningar. Inompolisens verksamhetsområde kan exempelvis sekretesskäl, hänsyn tillgärningsman eller annan berörd person eller spaningstekniska skäl inte sällanomöjliggöra bemötanden, som grandas på en fullständig redovisning av sakförhåUandena.Situationer där en serie medvetet orikliga påståenden, som av anförda skäl inteär möjliga att bemöta, avsevärt kan försvåra en myndighets verksamhet tordeknappast kunna uteslutas. I dylika fall bör enligt polisstyrelsen straffansvarkunna utkrävas, i vart fall i krislägen. Vissa skäl talar således för attstraffbudet bibehålls utan ändring av gämingsbeskrivningen. Däremot anser mandet lämpUgt att brottet läggs under speciell åtalsprövning på sätt som skettmed vissa andra brott enligt 19 kap. 16 § BrB. Frågan om myndighetemas informationsmöjligheter behandlasi några yttranden. JK erinrarom att utredningsmannens förslag bygger på bl. a. de informationsresurser varövervissa myndigheter numera förfogar. Emellenid kan långt ifrån alla myndighelerlänkas få resurser för egen informationsverksamhet. För vissa myndigheter,exempelvis inom rättsväsendet, är läget vidare mycket speciellt. Rättsväsendetsavgöranden lämpar sig generellt föga för presspolemik. Överstyrelsen förekonomiskt försvar betonar behovet av resurser för snabb och sakliginformation för att bemöia falskt rykte eller osant påstående som är ägnat attframkalla fara för rikets säkerhet. Enligt länsåklagaren i vara angeläget att nu på nytt aktualisera vad informationsutredningenframfört i sitt huvudbetänkande (SOU 1969:48) om vidgad samhällsinformation. 3.5 Tagande av utländskt understöd Utredningens förslag all upphäva bestämmelsen om tagandeav utländskt understöd tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertaletremissinstanser. Tveksamttill förslaget om en avkriminalisering ställer sig dock uppger sig dela utredningens mening att det är otillfredsställandealt paragrafen har fått en så generell utformning alt fall, där i Sverigepropageras mot svensk utrikespolitik gentemot viss motståndsrörelse ochkritiken ekonomiskt underslöds av en svensk person som sympatiserar medmotståndsrörelsen, denne kan bli straffbar enligt lagrummet, dvs. anses handlai främmande makts intresse. 1975/76:174 17 söka finna en mer rationell avgränsning av straffbudetsräckvidd. Skäl talar dock emot att bestämmelsen avskaffas hell, exempelvis attden förtäckta utländska propagandan inte lika lätt låter sig bekämpas genomupplysning och offentlig diskussion som den propaganda som är öppet understöddfrån utlandet. Förbundet erinrar om all det har bragtsidagen hur hänsynslöst utländsk propaganda, t.ex. CIA, arbetar för att påverkaförhållanden i främmande stater. Mol bakgmnd härav och med beaktande av denhårdnande ideologiska kampen ter det sig olyckligt att för framtiden avstå frånstraffbudei som ett medel mol propaganda som bedöms som samhällsskadlig. Enmöjlighet att förhindra lagföring av icke slraffvärda fall av tagande avutländskt understöd vore enligl förbundet att utsträcka den i 19 kap. 16 § BrBföreskrivna särskilda ålalsprövningen till all omfalta också detta brott. Förslaget till avkriminaUsering avstyrks av ,överbefälhavaren och . Hovrätten anser att möjligheter börfinnas att genom ingripande i straffrättslig ordning bekämpa en samhäUsskadligpropaganda och att brottet tagande av utländskt understöd i sak bör bibehållas.Överbefälhavaren anför att det faktum att stadgandet veteriigen ännu inte tiUämpatsinte utgör ett motiv att utmönstra det. Den preventiva effekten får inteunderskattas. Eftersom en gäming enligt nuvarande 19 kap. 13 § även efter en avkriminaliseringtorde komma att ske fördolt är det osannolikt att allmänheten blir i stånd attuttala sin förkastelsedom så som utredningsmannen föratsatt. Den som utpekarnågon för tagande av utländskt understöd kan riskera att bli stämd för förtal.Stadgandet bör därför bibehållas. Enligt bör frågan ytteriigareutredas, lämpligen i samband med en genomgripande översyn av spionerilagstiftningeni sin helhet. Den som med uppsåt att gå främmande makt tillhanda obehörigenröjer uppgift rörande förhållande vars uppenbarande för främmande makt kanmedföra men för rikets säkerhet ådrar sig enligt 19 kap. 5 § (BrB)ansvar för spioneri. 1 uttrycket "uppsåt att gå främmande makttillhanda" ligger inte endast att gärningsmannen direkt har åsyftat attfrämja främmande makt. Med ett sådant direkt uppsåt jämställs vad som betecknassom indirekt och eventuellt uppsåt. Som spion kan alltså även den dömas somvisserligen inte åsyftar att gå främmande makt tillhanda men inser att hans gämingnödvändigtvis måsle få detta till följd (indirekt uppsåt). Han kan också dömasom han inser att gärningen medför risk för en sådan effekt och det måste antasatt han inte skulle ha avstått från gärningen även om han hade varit säker på attden skulle medföra effekten (eventuellt uppsåt). :-I97.V76, I saml. 1975/76:174 18 Innebörden av det nu angivna rekvisitet klargjordes för enstörre allmänhet genom den s. k. IB-affären, som ledde till bl. a. att enjournalist ålades spioneriansvar för att han i Udning hade publicerat insamladeuppgifter rörande hemlig del av försvarets underrättelsetjänst (SvJT 1974 rf s.84). Den debatt som åtalet och domen väckte gav vid handen att beteckningenspioneri är mycket värdeladdad och att den allmänna uppfattningen syntes varaatt spioneribegreppet borde förbehållas gärningar som direkt syftade att gåfrämmande makt tillhanda. Med anledning härav tillkallade jag bl.a. en utredningsmanmed uppgifl all se över spioneribestämmelsema och även i övrigt utreda fråganom ändringar i bestämmelserna i 19 kap. BrB om brott mot rikets säkerhet. Utredningsmannen har lagt fram ett betänkande (DsJu 1975: 16) Spioneribrottet m.m. Belänkandet kan sägas behandla tvåhuvudfrågor. Den första berör i främsta rummet beslämmelserna om spioneri ochavser huvudsakligen en teknisk översyn av spioneribestämmelsema och - som enkonsekvens härav - en översyn av vissa andra straftbestämmelser i kapitlet somnära ansluter till bestämmelsema om spioneri. Den andra huvudfrågan gäller omändringar i 19 kap. BrB bör göras - utan att väsentliga skyddsintressenåsidosätts - i syfte att skapa bättre föratsättningar för en fri samhäUsdebattoch ett obundet meningsutbyte. Härvidlag tilldrar sig bestämmelserna omryktesspridning till fara för rikets säkerhet (19 kap. 8 §) och tagande avutländskt understöd (19 kap. 13 §) det främsta intresset. Med hänsynemellertid till att bestämmelserna om ryktesspridning lill fara för riketssäkerhet har mycket nära samband med bestämmelserna i 16 kap. BrB om samhällsfarligryktesspridning (6 §) och i 17 kap. om beljugande av myndighet (6 §) såvälinnehållsmässigt som systematiskt och lagtekniskt har även sistnämnda beslämmelsertagits upp till behandling. Slutligen behandlas i betänkandet frågan ominförande av gemensamma straffbestämmelser i 19 kap. BrB för det fall attriket är i krig. Utredningsförslagetinnehåller således förslag till en huvudsakligen teknisk översyn av spioneribestämmelsema.Under remissbehandlingen har med anledning därav pekat påatt det inte finns några bestämmelser om spioneri mot poliUska och ekonomiskaförhållanden av betydelse för rikets säkerhet och därvid hänvisat bl.a. Ullfallet i . Styrelsen finner det synnerligen angeläget attspioneribrotten blir föremål för en djupgående översyn och modemisering medhänsyn till den ändring av målinriktningen mot sådana intressen som kan skönjasi nuvarande underrättelseverksamhet. För egendel menar jag att gällande spioneribestämmelser ger skydd för sådana ekonomiskaoch politiska förhållanden vilkas uppenbarande för främmande makt kan medföramen för rikets säkerhet. Utredningsförslaget innebär inte någon ändringhärvidlag. Vid sädant förhållande och då utredningsförslaget underremissbehandlingen fått ett i allt väsentligt välvilligt mottagande förordarjag att förslaget nu läggs till grand för lagstiftning. Prop.1975/76:174 19 GäUandebestämmelser i 19 kap. 5 och 6§§om spioneri resp. grovt spioneri fick i allt väsentligtsin nuvarande utformning vid den reform av dåvarande strafflagens regler ombrott mot staten och allmänheten som genomfördes (prop. 1948:80 och144, ILU 1948:39 och rskr 1948: 379). Vid BrB:s tillkomst överfördesbestämmelserna från strafflagen i stort sett utan annan ändring än att straffskalomajusterades. Deolika slag av handlingar som omfattas av straffbestämmelsen om spioneri äranskaffande, befordrande, lämnande och annat röjande. Föremålet för någon avdessa handlingar är uppgift, som rör försvarsverk, vapen, förråd, import,export eller annal förhållande och vars uppenbarande för främmande makt kanmedföra men för rikets försvar eller för folkförsörjningen vid krig eller avkrig föranledda utomordentliga förhållanden eller eljest för rikets säkerhet.Handlingen skall ha skett obehörigen, dvs. den skall inte på grand av särskildaförhållanden vara tillålen. 1 subjektivt hänseende gäller, i överensstämmelsemed vad i allmänhet gäller brott enligt BrB, att brottets objektivabestämningar skall täckas av uppsåt från gärningsmannens sida och att dettauppsåt i och för sig inte behöver vara direkt utan att straffbarhet föreliggeräven i fall då endast s. k. indirekt eller eventuellt uppsåt föreligger. Däratövergäller emellertid i subjektivt hänseende att handlingen skall ske i uppsåt attgå främmande makt tillhanda. Här är som inledningsvis framhållits alt märka attäven i delta senare hänseende straffbarhet föreligger redan vid indirekt ellereventuellt uppsåt. Engenomgång av praxis rörande spioneri som utredningsmannen har företagit hargett vid handen att uppsåtsfrågan i rättstillämpningen i regel varit juridiskt-teknisktokomplicerad. 1 de flesta fall torde förekomsten av direkt uppsåt ha varitobestridd eller frågan om uppsåt ha behandlats som en ren bevisfråga. 1 det s.k. IB-målet har emellertid domstolen använt sig av konstmktionen eventuelltuppsåt. När uppsåtsfrågan i detta mål kommit i centram och del uttryckligenslagits fast att även annan form av uppsåt än direkt uppsåt räcker förstraffbarhet, har en sådan bedömning - av den allmänna debatten i massmedia alldöma - lett sig främmande och nära nog oförenlig med spioneribegreppet. Utredningsmannenansluter sig kritikerna och menar att brottsbenämningen spioneri omfattarmera än vad som för det allmänna rättsmedvetandet och enligt vanligt språkbrakframstår som naturiigt. I valet mellan att jäinka gämingsbeskrivningen därhänatt ansvar för spioneri inträder endast i fall då direkt uppsåt föreliggereller att ersätta den nuvarande brotts-benämningen med en ny sådan som kanväntas bättre svara mot de olika faU som omfattas av de nuvarande spioneribestämmelsemaförordar utredningsmannen den förstnämnda lösningen. Underremissbehandlingen har remissinstansema i stor utsträckning givit uttryck åtuppfattningen att det såsom spioneri kriminaliserade området kan antas varaavsevärt vidare än vad som i det allmänna rättsmedvetan- Prop.1975/76:174 20 detinnefattas i rabriceringen spioneri och godtagit förslaget att begränsa brottsbenämningenspioneri till förfaranden där gämingsmannen handlar / syfte att gå främmandemakt tillhanda. I några yttranden framhålls dock det principiellt olämpliga iatt just beträffande spioneri införa en inskränkning av det uppsåtsbegrepp somi allmänhet gäller för brott enligt BrB. Även inom kapiUet som rör brott motrikets säkerhet kommer man därigenom att arbeta med olika uppsåtsbegrepp, eninkonsekvens som måste anses vara klart otillfredsställande. Tvåinstanser har vidare ställt sig tveksamma till den föreslagna om-straklureringenav spioneribrottel från andra utgångspunkter. De anför att gärningar, även omde begås utan direkt uppsåt, kan vara lika förkastliga och lika allvarliga förrikets säkerhel. Bevissvårigheter beträffande gärningsmannens direkla uppsåtkan uppstå i fall där uppdragsgivaren inte ger till känna att uppgifternaprimärt är avsedda för främmande makt utan anger exempelvis en inhemskpolitisk organisaUon som mottagare. Även om endast eventuellt uppsåt iförhållande till gynnandet av främmande makt kan styrkas, kan gämingsmannenshandlingssätt i dessa fall ha samma drag av svek och trolöshet. Föregen del finner jag det vara självklart alt en brottsbenämning inte bör omfattamera än vad som för det allmänna rättsmedvetandet framstår som naturligt. ö. intagits av brottsförebyggande rådet (BRÅ) i dess rapport(1974:3) Kriminalpolitiskt utvecklingsarbete. För en bred allmänhel ter det sigoförklariigt att redan indirekl uppsåt att gå främmande makt tillhanda ärtillfyllest för att någon skall kunna fällas till ansvar för spioneri. Fråndenna utgångspunkt och mot bakgrund av det förhållandet att beteckningenspioneri för allmänheten kommit att framstå som särskilt värdeladdad ter detsig naturligt att som utredningsmannen föreslår begränsa broltsbenämningenspioneri till förfaranden där gärningsmannen handlar i syfte att gå främmandemakt tillhanda. Närdel gäUer farhågoma beträffande de olägenheter som kan tänkas uppstå om olika uppsåtsbegrepp används inom 19 kap. BrB vill jag erinra om att redan nu förekommer skilda sådana begrepp i kapitlet. Utöver det vanliga uppsåtsbegreppei förekommer sålunda krav på direkt uppsåt i vissl hänseende i tre paragrafer. Straffbestämmelsen för olovlig underrättelse verksamhet i 9 § riktas emot den som här i riket bedriver verksamhet "för anskaffande av uppgifter" av viss art. För brottet tagande av utländskt un derstöd i 13 § krävs att understödet mottas "för att påverka denall männa meningen om statsskicket eller åigärder i rikets inre eller yttre sty relse". 1 14 § stadgas bl.a. att "såsom stämpling till högförräderiskall även anses alt träda i förbindelse med främmande makt för att förbereda, möjliggöra eller underlätta att sådant brott må förövas". Jag kan därförin te dela uppfattningen att den föreslagna lösningen beträffande spioneri bör undvikas enbart med hänsyn till de svårigheter som skilda uppsåtsbegrepp kan tänkas medföra. Prop.1975/76:174 21 Inteheller bevissvårighetema bör överdrivas. Spioneriparagrafen avser att täcka bl.a. fall där gärningsmannen handlar av ekonomiska motiv eller i en utpressningssituaUonutan eget politiskt intresse i saken. I dessa fall föreligger i regel direktuppsåt att tillhandagå främmande makt eftersom spionerihandlingen utgör ettnödvändigt genomgångsled till den effekt gärningsmannen vill uppnå.