prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — U 68-beredningen har tillstyrkt utredningensförslag. Detfinns anledning atl liksom, U 68-beredningen framhålla alt införande av ettenhetligt poängsystem inte behöver styra utbildningens uppläggning inom enskUdaområden eller linjer och inte är avsett att få sådana konsekvenser. Fördelarnsimed ett för den gmndläggande hög- skoleulbildningengemensamt värderingssystem är enligt rain mening beiydande med hänsyn tUl dekombinationsmöjligheter över hela högskolefället som delta ger. Jag förordardärför alt det föreslagna poängsystemet införs för i princip hela högskolan.Liksom i fråga om studieorganisationen i aUraänhet bör man kunna ta hänsynlill specieUa förhållanden inom enskilda utbildningslinjer. I fråga ora bl. a.vissa utbildningar inom kulturområdet kan det sålunda vara motiverat all göraundantag från huvudprincipen. Elt mera förfinat poängsystem av det slag somanvänds t. ex. vid de tekniska fakulteterna är självfallel fullt raöjligt attförena med elt för högskolan enhetligt poängsystem enligt mitt förslag och böräven fortsättningsvis kunna användas som hjälpmedel i intern planering. U 68har ansett det naturligt atl elt enhetligt värderingssystem inomhögskoleutbUdningen kombineras raed ett enhetiigt system för gradering av dengodkända studieprestationen. Remissopinionen är på denna punkt splittrad. Vidde berörda utbUdningsenhelerna finns en tendens alt vilja behåUa det nu förvederbörande utbildning lUlämpade syslemet, som ibland innebär en mycketdifferentierad betygskala. I vissa yttranden krävs att alla kvalitetsbelygavskaffas. Formernaför betygsätlning har ofta uppmärksammats . Belräffandelärarutbildningen förs f. n. en intensiv debatt om betygen, främst betyget ilärarskicklighet. Frågan om betygsättningén i grundskola och gymnasieskolaprövas av betygsutredning. Resultatet av detta arbete kommer attindirekt påverka även högskolan. Jag avser atl, sedan belygsulredningens arbeteavslutals, föreslå regeringen atl låla ta upp frågan om formerna förbetygsättning inora högskolan tUl samlad prövning. I avvaktan på resultatethärav bör man enligt min mening kunna göra jusleringar i nu tillämpade systemför betygsätlning i syfte att uppnå en större enhetlighet i formerna förbetygsättning och därmed underiätla jämförbarhet mellan olika delar avhögskoleutbUdningen. Delvärderingssyslera som f. n. har vidast liUärapning inora högskolan innehållertre steg: underkänd, godkänd och väl godkänd. I likhet med U 68-beredningenansluter jag mig till förslaget att denna betygskala tills vidare skall uigörariktpunkt för betygsättningén inom högskolan. Möjligheter tiU variationer äveni detta avseende bör, sora bl. a. UKÄ förordat, finnas. Man bör sålunda för enkurs eller utbildningslinje kunna använda färre belygsleg, dvs. avstå från atlanvända betyget väl godkänd. I en del fall, t. ex. i fråga ora viss konslnärligutbildning som saknar betygsättning, bör man även i fortsättningen kunnaavstå från att använda betyg. U 68har föreslagit att dokumentationen av högskoleutbildningen skall utgå frånutbildningslinjen. För den sora gått igenora allmän eller lokalutbildningslinje med godkända kurser skall elt utbildningsbevis ut- 29 1975.1 saml Nr 9 färdas.I delta skaU anges utbildningslinjens beteckning, dess längd, de kurser somutbildningen omfattar saml de betyg den studerande erhållit på de olikakurserna. Den som har gåU igenom individuell utbildningslinje eller enstakakurs skall enligt förslaget erhålla raotsvarande dokumentation i de delar somär tUlämpliga. U 68 förordar vidare att ut-bUdningstitiar inle skall knytas tillutbUdningsbevisen. Utredningsförslagethar vad det gäller ulbUdningsbevis som form för dokumentation avhögskoleulbildning tillstyrkts av praktiskt taget samtliga reraissinstanser.För egen del finner jag del angeläget all den som avslutat högskoleutbildningerhåller ett dokument som relativt detaljerat anger utbUdnUigens raål, innehålloch omfattning. Inom UKÄ-området har redan arbete påbörjats med atl ulveckladokument av detta slag. UtbUdningsbevisen komraer gene;rellt selt att ge enbetydligt bättre information om genomgången ulbildning än t. ex. del nuvarandeexamens-systemet ger. Jag förordar sålunda alt utredningsförslaget i denna delgenomförs. Remissopinionenär starkt splittrad i fråga ora U 68:s förslag att examensbegreppet intelängre skall användas. och högskolor finns en stark opinionmot förslaget. Även UKÄ, samt och (SAF/SI) anser atl examensbenäraningar bör bevaras.Utredningen får däremoi på denna punkt slöd bl. a. av (), LO, TCO, och . U68-beredningen har för sin del inget all erinra mot att ett syslera raedexaraenstitiar bevaras för dem som genomgått utbUdningslinjer. Beredningenförutsätter emellertid då en sådan utveckling av syslemet atl titiarnagenerellt kommer all ge meningsfull information om utbildningens innehålleller huvudsakliga inriktning. Föregen del vUl jag frarahåUa alt det inora den vidgade högskolan finns åtskiUigautbUdningar som f. n. inle avslutas med examen. Vidare vUl jag slå fast altexamina, där de finns inom högskolan, inte innebär någon samlad prövningavseende hela den genomgångna utbildningen. En examen kan helt enkelt betecknassom en summering av ett anlal delprestationer som en studerande har fullgjort.Det kan vara fråga om att ha uppfyllt vissa fordringar som preciserats iutbildningsplan e. d. eller om att ha slutfört kurser av viss omfattning, dvs.att ha uppnått ett visst poängtal. Med examina vid universiiei och högskolor ärf. n. i praxis förenade examenstitlar. likforraighetssyfte införa exaraensbenämningar inom den del av högskolan därman hittUls inte funnit anledning att infora sådana betraktar jag somuteslutet. Mot bakgrund av debatten kring U 68:s förslag i denna del är frågan,om det liU ulbUdningsbevis avseende en linje, vars nuvarande motsvarighetavslutas raed examen, även i fraratiden skall knytas en examensbenäraning. Medhänsyn till den starka opinionen för en sådan ordning anser jag liksom U68-beredningen att detta bör vara raöjligt.Jag delar beredningens bedömning att examensbenämningar endast börförekomma då de ger meningsfull informaiion om en utbildningslinjeshuvudsakliga innehåll och sålunda på ell enklare sätt än utbUdningsbeviset kan särskUjande karaktärisera utbUdningen i fråga. Med denna ulgångspunkt måstefrågan om examensbenämning avgöras från linje tUl linje, lämpligen i sarabandraed att utbildningsplan fastställs. Deallraänna behörighetsvillkoren och de särskilda förkunskapskraven är detgeraensamraa uttrycket för de krav sora måste vara uppfyllda för attfullständig behörighet liU en viss utbUdning inom högskolan skall föreligga. Desärskilda förkunskapskrav som gäller för olika utbUdningar byggersjälvfallet på den grund som de nuvarande aUmänna behörighetsreglerna ger. Videlt införande av nya regler för allraän behörighet enligt mina förslag i detföregående är det därför nödvändigt alt se över även de särskildaförkunskapskraven. Denna översyn måste gmndas på en analys av varje berördutbildnings krav. Det har åvilat KK all göra en sådan analys i fråga omhuvuddelen av de berörda utbildningarna och alt på den gmnden föreslå vilkaförkunskapskrav som bör gälla. Detskall redan inledningsvis framhåUas att det självfallel inle kan vara enangelägenhet för riksdag och regering att fastställa de särskUdaförkunskapskraven för varje ulbildning i högskolan. KK:s förslag är i förstahand atl se sora rikiade tiU berörda cenirala och lokala rayndigheter. Förslatsraaktema bör det endast bli fråga om alt la ställning till vissa allmännariktlinjer. KK:sförslag bygger på uppfattningen att de särskilda förkunskaps-kraven har viktigafunktioner att fylla både gentemot de utbildningssökande och för högskolan. Desökande skall således genom de uppställda kraven få information om vUkaförkunskaper som är nödvändiga för en viss utbildning. Del ar vidare väsentiigtatl förkunskapskraven utformas så att ingen linje i gymnasieskolan blir enåtervändsgränd. Den som saknar nödvändiga förkunskaper skall alllid ha rätt attgenom behörighetskompletlering skaffa sig dessa. Högskolan skall, enligl vad KKfrarahåller, genora de särskilda förkunskapskraven tillförsäkras att allastuderande sora antas oavsett hur konkurrensförhållandena vid en enskUdutbUdningslinje gestaUar sig har tiUräcldiga förkunskaper för att UtbUdningenskall kunna bedrivas raed de mål och det innehåll samt som gällerför linjen eller kursen i fråga. Iöverensstämmelse med förat nämnda principbeslut har KK utgått från atlsom aUmänna riktlinjer för ulformningen av särskilda förkunskapskrav skallgälla att endast för studierna nödvändiga krav Prop.1975: 9 452 skalluppstäUas, att krav på förkunskaper norraalt skall uttryckas som krav påkunskaper motsvarande viss årskurs i gymnasieskolan och att fullständigbehörighet för viss utbildning normalt skall kunna uppnås på någon studieväg igymnasieskolan. Jag delar komraitténs uppfattning att man genom krav påbestämda förkunskaper i ett eller flera ämnen endast koramer åt en del av detscm fordras för att studier och yrkesutbildning skall bli fraragångsrika ochge en god grund för yrkesverksarahet. En konsekvens härav blir atl man intealltid behöver eller bör vara strikt formell när det gäUer att bedöma ora ensökande uppfyller de fastställda förkunskapskraven. Man bör sålunda också kunnagodta kunskaper som förvärvats på annat sätt än genora utbildning iskolmässiga forraer. Detta gäller särskUt i fråga ora dera som söker sig tillhögskoleutbUdning efter en längre tids yrkesverksamhet. KK:ssträvan att, vid utformningen av de särskUda förkunskapskraven, håUa isär vadsom krävs för att genomföra utbildningen från vad som kan komma att krävas fören framtida yrkesulövning finner jag riklig. Jag vill frarahålla alt en viktiggrundtanke bakora principen ålerkommande ulbildning är atl kunskaper ochfärdigheter av betydelse för yrkesutövningen kan vinnas på olika vägar ochgenom korabination av erfarenheler från olika verksaraheler, inom och utanförutbildningsväsendet. Attbedöma vilka förkunskaper som skall krävas för en ulbildning kan sägas innebäraen balansgån;» mellan risken att uleslänga personer sora är lärapliga förutbildningen och risken att anta sådana som har dåliga förutsältningar att överhuvud taget genomföra studierna. Inte minst det senare kan leda tiU personligatragedier, som självklart så långl möjligl bör undvikas. Enligt min bedömninghar KK i sina förslag i huvudsak bemästrat dessa svårigheter. Jag har, somkommer att framgå av det följande, endast på några punkter en uppfattning somavviker från komraitténs. Förall förkunskapskraven skall kunna fylla avsedda funktioner har KK funnit detnödvändigt att bes;kriva dem även i kvalitativa termer. I detla avseendeinnebar KK:s direktiv en anvisning om att den nuvarande bestämmelsen ora lägstbetyget 2 i varje särskUt förkunskapsärane inle borde behållas sorabehörighetskrav. Komraitlén föreslår nu alt lägst medelbetyget 3,0 skall krävasi de äranen som uppställts som förkunskapskrav för en viss utbildning. Detär väl belagt, vilket såväl KK som flera remissinslanser framhåller, att godakunskaper i enskilda förkunskapsämnen av färdighelska-raktär främst matematikoch moderna språk har stor betydelse för framgång i vissa högskolestudier.KK:s förslag att blivande sökande tUl sådan ulbildning bör få klara ochbeslämda inforraalioner ora att deras framtida studieresultat är starktberoende av förkunskaper i dessa äranen är därför enligt min meningbeaktansvärt. 1975: 9 453 uppfattning,vUken vunnit stöd hos raånga reraissinstanser, alt behörighetsreglerna inte idetalj bör reglera vilka betyg sora skall fordras i enskilda äranen utan altdet är de sökandes kunskapsnivå i förkunskapsämnena lUlsamraanlagna soranormall är väsentiigast och därför bör regelfästas. Jagansluter mig således till KK:s förslag att för behörighet till viss utbildningi högskolan skall krävas ett belygsmedelvärde av lägst 3,0 i de ämnen som äruppställda sora särskilda förkunskapskrav för utbildningen i fråga. Jagär raedveten om alt en bestämraelse av detta slag innebär i viss mån skärptakrav i jämförelse med dagens förhåUanden. Det kan således komraa att finnaspersoner sora är behöriga till en viss ulbildning raen som enligt de nuföreslagna reglerna inle får behörighel. Enligl min uppfattning är detta enkonsekvens som man måste vara beredd att ta, om man vill att förkunskapskravenskall fylla funktionen att garantera kunskaper sora är tUlräckliga förstudierna oavsett vilka konkurrensförhållanden som råder vid utbUdningen. Hur många sora på detlasätt inte skuUe bli behöriga i jämförelse med dagens förhållanden kan inteberäknas med någon större grad av säkerhet. En viss del av dem som i dagstuderar i högskoleutbUdning har ett raedelbetyg under 3,0. detta ocksåskulle innebära att raånga har lägre raedelbetyg än 3,0 i de särskildaförkunskapsäranena, blir kravet större på goda raöjligheter att skaffa sigerforderliga förkunskaper genom behörighetskomplettering. Denna fråga har jagberört redan i samband med att jag behandlade den aUmänna behörigheten och jagåterkommer till den i det följande. KKhar, sora jag förat antytt, förutsatt all vissa allmänna riktlinjer förutformning av de särskilda förkunskapskraven skall anges av regeringen. Jagavser också alt föreslå regeringen alt meddela sådana riktlinjer i huvudsakligöverensstämmelse raed koramitténs förslag. Desärskilda förkunskapskraven för en allraän utbildningslinje skall enligt vadjag förordat i det föregående ingå i utbildningsplanen, vilken skallfastställas centralt. För lokala och individuella utbUdningslinjer och förenstaka kurser skall enligt mina förslag ulbUdningsplaner och kursplaner ochdärmed de särskilda förkunskapskraven fastställas lokall. I samtliga fall skallde allraänna riktlinjerna gälla. Kraven på över-enssläraraelse raellan beslutsora fattas på olika nivåer blir därvid störst raed avseende på sådana kursersora dels kan ingå i allraän utbildningslinje, dels också kan ingå i lokaleller individuell utbildningslinje samt läsas som enstaka kurs. Jaggår nu över till KK:s förslag till särskilda förkunskapskrav för vissautbildningar. I linje raed vad jag fömt anfört avstår jag från att koraraenleradetaljer i förslaget. Det är här till stor del fråga om angelä- Prop.1975: 9 454 genheterför den myndighet som har atl utfärda tillämpningsföreskrifter lUI regeringensbestäraraelser, innehållande allmänna riktlinjer. KKhar utförligt uppehållit sig vid krav på förkunskaper i svenska och engelskaför olika utbildningslinjer i högskolan. Dessa båda ämnen är de enda i vilkaalla sökande med skolmässig förutbildning måste uppvisa dokumenteradeförkunskaper av viss omfattning för alt få allmän behörighet. I ämnet engelskaskall också, enligt vad jag förordat i det föregående, sökande raed behörighetgrundad på ålder och yrkesverksamhet dokumentera samraa förkunskaper sorasökande i övriga behörighetsgrupper. 1972års principbeslut angående de allmänna behörighetsvillkoren innebar denändringen i förhållande till kompetensutredningens förslag alt krav uppställdespå kunskaper raotsvarande rainst två årskurser svenska enligt lärokursen påsocial linje. I sin raotivering för denna förändring frarahöll rain företrädarealt goda kunskaper i svenska har slor betydelse både för de fortsattastudierna och för den kommande yrkesrollen samt att kraven på godakommunikalionsfärdigheter ökar inora alla yr-kesoraråden. KK har, efter att haanlyserat innehållet i äranet svenska på olika linjer i gymnasieskolan ochkraven på kunskaper i svenska inora skUda utbildningslinjer i högskolan, tagitden ställningen atl flertalet linjer i högskolan vad avser äranet svenska börkunna bygga på det aUmänna behörighelsvUlkorel. Jag ansluler raig tiUkoramitténs bedöraning i detla avseende. Till KK:s förslag alt det för vissutbildning skall uppställas krav på tre årskurser svenska äterkoraraer jag idet följande. Beträffandeförkunskaper i engelska föreslår KK att några krav utöver det allmännabehörighetsvillkoret inte skall ställas för lillträde tUl alla deutbUdningslinjer där behovel av sådana förkunskaper främst motiveras avbehovet att kunna läsa engelskspråkig litteralur, dvs. flertalet UtbUdningslinjeri högskolan. Kommittén har emellertid konstaterat att det allmännabehörighetsvUlkoret ger utrymme för en raycket stor spridning av destuderandes förkunskaper genom all ämnet på social linje förekommer i antingenen allmän kurs eller en särskild (mer omfattande) kurs. Som jag berört i detföregående är förhåUandena likartade på andra tvååriga linjer i gymnasieskolan.KK föreslår mol denna bakgrund alt de som i gymnasieskolan läst allraän kurs iengelska och därvid inte erhåUil betyg över 3, Uksora de sora läst särskildkurs och inte erhållit betyg över 2, starkl s;kall rådas alt ylterligareförkovra sig i engelsk läsning, innan de söker lill högre utbildning. Kommitténraenar vidare, atl de som behörighetskomplellerar i engelska bör få rådet altinrikta sig på lägst betyget 3 i särskild kurs och alt det är angeläget atl gedessa sökande raöjlighet att pröva sin läsförraåga i ett särskilt prov. Föregen del anser jag del utciraordentiigt viktigt att blivande studerande får enkorrekt informatiC'n om studiernas krav. De undersökningar som genomförtsbeträffande vissa högskolestuderandes kunska- Prop.1975: 9 455 peri engelska och som redovisats av KK har övertygat mig om all kommitténsförslag på denna punkl är välgmndat. Jag biträder därför förslaget och ämnar iannal sararaanhang föreslå regeringen att uppdra åt SÖ att, i saraarbele raedUKÄ, undersöka raöjligheterna all ulforraa elt läs-förslåelseprov i engelskasamt all lägga fram förslag om i vilka former ett sådant prov skall kunnaerbjudas dem sora önskar genoragå det, oavsett behörighelsgrand. KKhar begränsat sina förslag om särskilda förkunskapskrav till sådanaUlbUdningsvägar sora bygger på de allraänna behörighelsviUkoren förtillträde tUl högre utbildning. Tyngdpunktenhar därvid i enlighet med kommitléns direktiv legat på de nuvarande friafakulteternas utbildning. Vad avser förkunskapskraven till de UtbUdningslinjersom f. n. har anlagningsbegränsning har utredningsuppdraget närmast avsett enteknisk översättning av de nuvarande bestäraraelserna. De förslag tUl särskUdaförkunskapskrav som KK här lagl fram bör kunna utgöra tämligen bestämda ramarför myndigheternas handlande. Jag anser det också självklart att man, fördessa och andra utbildningslinjer där ulbildningens uppbyggnad och innehåll gersmå eller inga möjligheter att följa alternativa studiegångar, skall kräva attsamtliga förkunskapskrav är uppfyllda före studiernas början. Annorlunda förhåller detsig raed de utbildningslinjer inora de nuvarande fUosofiska fakulteterna somäven i framliden, enligt vad jag föreslagit i det föregående, koraraer attvara uppbyggda av kurser som kan kombineras på skilda sätt för olika studerandeinom en och samma utbildningslinje. KK:s förslag innebär, när det gäller de avU 68 föreslagna allmänna utbildningslinjerna inora de nuvarande fUosofiska fakulteternasoraråde, alt det för var och en av Imjerna skall finnas förkunskapskrav somavser behörighet inte bara lUl de första terminernas studier utan också tillflertalet av de studiekurser som därefter kan bli aktuella vid fullföljande avstudier på linjen i fråga. På denna punkt är jag inte beredd all bUräda KK:sförslag, della med hänsyn tUl alt jag i det följande kommer all förorda, altantagningen inom del berörda området skall göras inle tUl en linje i desshelhet utan första gången till i princip det första årets studier och däreftersuccessivt. Desärskilda förkunskapskraven bör enligt min mening vid varje antagningstillfälleformellt endast relateras till de studier som antagningen avser. Självfalletär det med en sådan ordning likväl angeläget alt den enskilde redan inför denförsta antagningen informeras om kraven för ohka tänkbara studiealtemativ ochkontrollerar sin behörighet för önskad studieväg. Jag ser det emeUertid som enfördel alt man inte formellt behöver ställa upp förkunskapskrav sora kan kommaalt sakna relevans för den enskUde beroende på hans val av fortsatt sludieväg. Jagövergår nu till att lägga vissa synpunkter på de krav i enskilda ämnen som KKföreslår för behörighet till skilda linjer och kurser. 1975: 9 456 Beträffandeämnet svenska delar jag KK:s mening alt kunskaper motsvarande tre årskursersvenska i gymnasieskolan bör vara elt krav för studier i bl. a. svenska,historia och moderna språk. EnUgt min uppfattning bör sarama krav påförkunskaper i svenska uppställas för bl. a. utbildningama vid nuvarandejuridisk och leologisk fakultet. KK föreslår att kunskapermolsvarande tre årskurser samhällskunskap skall krävas för studier inora eltflertal samhällsvetenskapliga ämnesområden samt för juridiska studier ochstudier vid socialhögskola. Elt stort antal remissinstanser, bl. SÖ och UKÄ,avvisar detta förslag, som innebär en skärpning av nuvarande krav för flertaletberörda utbildningar och bl. a. skulle innebära att sökande frånnaturvetenskaplig och teknisk linje samt vissa sökande från humanistisk linjemåste komplettera sina kunskaper i ämnet. Jag delar dessa remissinstansersuppfattning alt två årskurser samhällskunskap på tre- eller fyraårig linjeeller på tvåårig social eUer ekonoraisk linje ger tillräckliga förkunskaperför nämnda studier. KK föreslår vidare attraan för vissa utbUdningslinjer, molsvarande utbildningen inom nuvarandemedicinsk, odontologisk och farmaceutisk fakultet, vid jordbrukets högskolorsamt i vissa studiekurser inora raateraatisk-nalurvelenskaplig fakultet, iförkunskapshänseende skall likställa ämnet naturkunskap på social linje raedämnet biologi. Jag vill i anslutning härtill först frarahålla att det enligtmin uppfattning i princip är önskvärl att särskilda förkunskapskrav kanuppfyllas genora ämnen från olika linjer i gymnasieskolan, även om fullidentitet inte råder mellan dessa äranen raed avseende på innehåll ochomfattning. I likhet med ett stort antal remissinstanser anser jag emellertidatt ämnet naturkunskap på social linje inte ger en tillräckligt omfattandeförutbildning i de momeni av biologiämnet som är väsentliga för studierna påhär aktuella utbildningslinjer i högskolan. KK har formulerat sinaförslag till förkunskapskrav i olika ämnen i termer av gymnasieskolans ämnen,betyg, årskurser och linjer. Detta torde vara nödvändigt med hänsyn tillbehovet av atl ha ett entydigt underlag för informationen till de sökande menär också naturligt med hänsyn till att flertalet sökande sannolikt koraraer attredovisa sin behörighet i sådana termer. Som KK också framhåller är detemellerlid angeläget att detta sätt att ultrycka förkunskapskraven inte ledertill föreställningen att genomgången kurs i gymnasieskolan är det enda sätt påvilket ett förkunskapskrav kan uppfyllas. I likhet raed vad som framhållitsbeträffande den aUmänna behörigheten är det viktigt all, även vad avsersärskilda förkunskapskrav, en sökande som har reell kompetens för enutbildning inte hindras av formella skäl. Jagansluter raig till KK:s förslag att sökande med folkhögskolebehörighet ochsökande från vissa med gymnasieskolan järaförbara utbildningsvägar, även närdet gäller särskUda förkunskapskrav, skall kunna fåtillgodoräkna sig de kunskaper de har. Jag finner del också utomor-dentiigtviktigt att, som KK föreslår med instämmande av många remissinslanser, sådanakunskaper och färdigheter som förvärvats genom icke skolmässig utbildning ochgenom yrkesverksamhet skaU kunna godtas som förkunskaper efter bedömning ivarje särskilt fall. Sararaanfattningsvisfinner jag atl, med de få undanlag som jag redovisat i det föregående, KK:sförslag tUl utforraning av särskilda förkunskapskrav är väl ägnat atl liggaliU gmnd för arbetet inora de myndigheter som har atl fastställa sådana kravför de av kommittén behandlade ulbildningarna. Vid de utbildningslinjeroch kurser i den framlida högskolan, för vilka KK inle funnit anledning attlägga fram förslag, bör komraitténs allmänna riktlinjer, till vilka jaganslutit mig, kunna gälla.