prop · FZ03182 · 1975-12-31 00:00:00 — Jagär inte beredd att mera i detalj föreskriva på vilket sätt organisationernaskall bedriva utbildningen kring den nya arbetsrättsliga lagstiftningen. Jaganser inte heller att statsmakterna bör föreskriva i vUken utsträckningparterna bör samarbeta i informations- och utbildningsfrågor. Frågor som rörformerna för förhandlingar över ett brett fält av arbetslivet måste i hög gradta sin utgångspunkt i parternas egna bedömningar av sin organisation och sinaarbetsmetoder. Det bör därför i första hand åvila parterna själva att med deförutsättningar som ges i det följande, avgöra inriktningen av informations-och utbUdningsinsat- serna. Jag återkommer i det följande tUl frågan omfinansiering av informationen och UtbUdningen. Idetta sammanhang vill jag kort redogöra för den inledande utbildningsinsatssom staten i egenskap av arbetsgivare avser att genomföra. Den inleds med ett20-tal centrala veckokurser i statens personalutbildningsnämnds regi. Kursernavänder sig främst tiU myndighetsföreträdare i personaladministrativa funktionerinom den statiiga sektorn. Utbildningen syftar till att ge deltagarnagrandläggande kunskaper om det regelsystem som bär upp arbetsrättsreformen.Kurserna skall vara genomförda före de nya lagarnas ikraftträdande den 1januari 1977. Enviktig uppgift för kursdeltagarna blir att föra kunskapen vidare tillpersonaladministratörer på alla nivåer inom resp. myndighets område. Detta börunderlättas genom att varje myndighet får informations- och utbildningsmaterialsom är avpassat just till den myndigheten. Det faller i första hand påmyndigheten att här vidta de åtgärder som behövs. Enviktig aspekt av demokratiseringen av arbetslivet vid sidan av förhållandetarbetsgivare-anställda gäller jämställdheten mellan män och kvinnor. I sambandmed den ökade aktivitet i de fackliga organisationerna som följer medreformeringen av arbetslivet är det angeläget att uppmärksamma de förhållandensom f. n. försvårar för kvinnor att engagera sig i facklig verksamhet.Eftersom de fackliga organisationema har sin uppmärksamhet riktad på dessaproblem utgår jag ifrån att de beaktar kvinnornas situation och vidtar åtgärderför att få med fler kvinnor i det fackliga arbetet. Arbetsrättskommitténfick i uppdrag att särskilt överväga behovet av särskilda åtgärder på mindrearbetsplatser. Det är viktigt att anställda på sådana arbetsplatser får sammainflytande över sin arbetssituation som anställda på större arbetsplatser. 1975/76:182 22 Detfinns enligt kommittén ett behov av insatser av uppsökande ka- . raktär för attsprida information om hithörande frågor hos både arbetsgivare och arbetstagarei de mindre företagen. Därvid måste de särskUda problem beaktas som följer avatt många mindre företag ligger I orter där kontakterna medarbetsgivarorganisationer och fackliga sammanslutningar är sparsamma och därmöjligheterna till deltagande i information och UtbUdning annars ärbegränsade. bedömer emeller att arbetsgivarna i mindreföretag i betydande utsträckning kan nås av de insatser som görs inombranschorganisationer och motsvarande, i den mån arbetsgivarna inte redan harkontakt med någon arbetsgivarsammanslutnmg eller tar en sådan kontakt i sambandmed att den nya lagstiftningen träder i kraft. Om finansieringsfrågan kan lösastorde dessutom SAF, enligt vad dess representanter i kommittén har låtitförstå, vara beredd att medverka med informationsåtgärder som riktar sig äventill arbetsgivare i andra än delägarföretag. Jag delar kommitténs uppfattningatt särskilda åtgärder måste till för att garantera att bestämmelsen om den nyalagstiftningen också når de mindre arbetsplatserna. Ekonomiskt stöd tillsådana insatser bör ske inom ramen för det stöd jag kommer att föreslå. uppdrag ingick att överväga behovet av särskildaåtgärder för invandrade arbetstagare. Enligt folk- och bostadsräkningvar hälften av de omkring 400 000 utländska medborgarna i landetförvärvsarbetande, främst med anställningar inom industrin och vissa delar avservicesektorn. Siffran motsvarar av förvärvsarbetandei landet. På många arbetsplatser är dock andelen invandrade arbetstagarebetydligt större. Det kan på en del arbetsplatser förekomma att ända upp tillhälften av arbetstagama utgörs av utländska medborgare. Arbetsrättskommitténpoängterar att det är svårt att informera invandrarna i arbetslivsfrågoreftersom de inte har tUlräckliga kunskaper i -svenska. Härtill kommer att mångainvandrare har erfarenheter av arbetsmarknaden i hemlandet som kan göra detsvårt för dem att tUlägna sig traditioner, värderingar och gällande regler påden svenska arbetsmarknaden. Kommittén anser det därför angeläget att dessasynpunkter beaktas vid all verksamhet som gäller information och utbildning somär inriktad på invandrade arbetstagare. Allmäntsett kan dock invandrarnas behov av information och utbUdning knappast ansesvara ett annat än det de svenska arbetstagarna har. Anslutningen tUl de fackligaorganisationerna bland invandrama är väl så hög som bland svenska arbetstagare.I allt väsentligt torde samma former kunna väljas för information tilloch.utbildning av invandrare." Inom den ramen bör emellertid, beaktas desärskilda svårigheter som föranleds av skillnader i språk och erfarenhetsmässigbakgrund. Informationsmaterial bör därför översättas till de större invandrarspråken 1975/76:182 23 ochutbildningsverksamheten kan i viss utsträckning behöva bedrivas på de språken. DeanstäUdas fackliga förtroendemän har genom lag och avtal rätt att delta iutbildning av det slag som här avses på betald arbetstid. Huvuddelen avutbildningsinsatserna kommer att riktas till denna grupp. Viss information ochutbildning kommer dock att riktas även till övriga anställda.Arbetsrättskommitténs majoritet finner det för sin del naturligt attinformation och utbildning sker på betald arbetstid. Frågan om ersättning tillden som inte är facklig förtroendeman bör enligt kommittémajoriteten lösasförhandlingsvägen, men kan en sådan lösning inte nås bör lagstiftning i någonform komma i fråga. SAF:s företrädare i utredningen reserverar sig mot attkommittén skall göra något uttalande i frågan och anser att frågan bör hänskjutastUl förhandling. För egen del vill jagunderstryka vikten av att utbildningen rörande de nya reglerna ommedbestämmande bedrivs i sådana former att alla berörda nås. Vissagrundläggande bestämmelser bör samtliga anställda vara orienterade om. Dettorde ligga i båda parters intresse att utbUdningen får en sådan bredd och kanske i sådana former att dessa mål uppfylls. Vissa grupper av anställda tordevara svåra att nå med varje form av utbUdning om denna sker helt utanför denordinarie arbetstiden. a. har anförts svårigheter att få medsmåbarnsföräldrar i utbildning av detta slag. Jag utgår ifrån att partema iförhandlingar finner vägar att tiUgodose rimliga behov av information ochutbildning för dem som inte omfattas av lagen om fackliga förtroendemäns rättatt disponera betald arbetstid. 5.3Utbildning av de anställdas styrelserepresentanter Chefenför industridepartementet kommer senare denna dag att förorda att regeringenbeslutar att lägga fram förslag tUl lag om styrdserepresentation för de anstäUdai aktiebolag och ekonomiska föreningar m. m. 1975/76: 166). Förslagetinnebär att gäUande lag ersätts av en ny permanent lag. Den gällandestorleksgränsen för företag som omfattas av lagen föreslås blisänkt. Vidare har regeringen på föredragning av chefen för finansdepartementettidigare denna dag beslutat att lägga fram förslag om en ny permanent lag om styrelserepre-sensationför de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag (prop. 1975/76: 169).Efter samråd med cheferna för finans- och industridepartementen får jagbeträffande frågan om utbildning av de anställdas styrelserepresentanteranföra följande. Denföreslagna vidgningen av styrdserepresentationen för de anställda kommer attställa kraftigt ökade krav på utbUdningsinsatser. Mot bakgrund av att deanställda aUtmer kan sägas ta på sig ett förvaltningsansvar för företagengenom att medverka i styrelserna finner jag det Prop.1975/76:182 24 lämpligt att kostnaderna för statliga bidrag tUlutbildningen liksom bärs av produktionen. De fackliga organisationemasynes vara väl lämpade att även i fortsättningen ta hand om utbildningen.Bidrag bör alltså utgå till de fackliga huvudorganisationema för denutbildning, som de anordnar för styrelserepresentanter för de anställda. LO ochTCO beräknar att det för budgetåren 1916/111918/19 föreligger behov av attutbilda 15 000 nya styrelseledamöter och suppleanter. Jag beräknar att av den del av arbetarskyddsavgiften somför åren 19771979 skall föras till arbetarskyddsfonden ett belopp som motsvarar0,av avgiftsunderlaget behövs för bidrag till dessa utbUdnings-kostnader.Bidragsbeloppet beräknas på innevarande års avgiftsunderlag uppgå tUl ca 30milj. Frågan om bidragsbehovets storlek får därefter tas upp tillny prövning. Det ekonomiska stödet till de fackliga organisationernas utbildningi anledning av reformerna för ökat perso-nalinflytande bör samordnas. Jagkommer därför i det följande vid min behandling av finansieringsfrågorna att tahänsyn även till behovet av bidrag tiU kostnaderna för utbildning av deanställdas styrelserepresentanter. I det följande föreslås arbetarskyddsavgiften höjd fr. o. m.den 1 januari 1977. Detta innebär att avgiften uppbärs med början i mars 1977.Som jag har nämnt, beräknas vissa medel som har avsatts för bidrag tUlutbildningskostnaderna under den hittUlsvarande försöksperioden finnas kvarvid periodens utgång. Jag förordar att kvarstående medel även ifortsättningen får tas i anspråk för bidrag till kostnadema för utbUdning avstyrelserepresentanter i enlighet med de förslag som läggs fram denna dag. Forskning vid universitet och högskolor. I betänkandet (SOU1973: 55) Beteendevetenskaplig arbetslivsforskning uttalas att det är viktigtatt det sker en utbyggnad av arbetslivsforskningen liksom av den arbetsvetenskapligautbildningen inom olika delar av det högre utbUd-ningssystemet. Utredningenförordar att fasta forskar- och lärartjänster inriktade påarbetslivsforskningen inrättas vid de beteendevetenskapligauniversitetsinstitutionerna, vid de tekniska högskolorna och fakulteterna samtvid de företagsekonomiska institutionerna. Dessutom bör forskare från tUlämpningsinriktadeforskningsinstitutioner engageras i den högre undervisningen som handledare förblivande forskare. De remissinstanser som har berört denna fråga hargenomgående understrukit behovet av en förstärkning av den arbetsvetenskapligaforskningen och utbildningen. Detta gäller inte minst de remissinstanser somhar ställt sig avvisande till utredningens förslag om att inrätta ett friståendeforskningsinstitut. Några remissinstanser anser att det forsk- Prop.1975/76:182 25 nings-och utvecklingsarbete som avses bli bedrivet i institutets regi i störstamöjliga utsträckning bör förläggas tUl institutioner vid de högre utbildningsanstalterna.LO understryker behovet av samordning mellan det föreslagna institutet ochuniversiteten och pekar på möjligheten till delade tjänster. Iförslag till (prop. 1975/76: 100 bU. 10) har regeringen på grundvalav ett förslag från för arbetsvetenskaplig utbildning ochforskning framhållit att ökat utrymme bör beredas för arbetsvetenskapligaproblem inom forskningen och forskarutbildningen. I propositionen föreslås attvissa nya tjänster inrättas vid samhällsve tenskapUg fakultet. Vidare uttalasatt om nya forskartjänster inrättas utanför högskoleorganisationen bör dessatjänster innefatta viss tjänstgöringsskyldighet inom högskoleorganisationen. som i det följande kommer att förordas är inte ett alternativtill högskoleforskningen utan bör ses som ett komplement till forskningen vid högskolomamed ett praktiskt inriktat arbete styrt av arbetsmarknadens parter. Jag delarutredningsmännens och remissinstansernas uppfattning vad gäller behovet avsamarbete meUan högskolorna och de forskningsorgan som finns vid sidan avdessa. Det är angeläget att till utbildningen återföra de erfarenheter om arbetsmiljönsoch arbetsplatsernas utformning som kan vinnas i det praktiska utvecklingsarbetet. Vidgadeuppgifter för arbetarskyddsfonden. Arbetarskyddsfonden tillkom genomriksdagsbeslut och tUlförs medel genom en arbetarskyddsavgift som tasut av arbetsgivarna i anslutning till yrkesskadeförsäkringsavgiften. Fondenhar till uppgift att stödja information, utbildning och forskning som syftartill att motverka yrkesskador och annan ohälsa som orsakas av arbetsmiljönsamt att få till stånd en bättre arbetsmiljö. gavs fonden vidgadeuppgifter som den andel av arbetarskyddsavgiften som går tillforskning och utbildning höjdes. Den forskning som stöds genom fonden är iförsta hand sådan som är praktiskt inriktad och som snabbt kan ge effekter iform av förbättrad arbetsmiljö. Även tekniskt utvecklingsarbete i anslutningtill sådan forskning kan stödjas. Fondensstyrelse har satt bl. a. olycksfallsforskning, kemiska hälsorisker ocharbetstidsfrågor i första rummet och för dessa problemområden publiceratrapporter med beskrivningar av området och av angelägna forskningsuppgifter.Dessa rapporter har stimulerat forskare att intressera sig för dessaforskningsområden och att komma in med ansökningar om forskningsmedel. Fondenhar också sökt upp lämpliga forskare och sökt intressera dem för de förordadeproblemområdena. Sedanfonden kom till har intresset vidgats från att främst gäUa fy siskaolycksfallsrisker, yrkessjukdomar etc. till att omfatta även psykiska ochsociala sidor av arbetet, arbetstider m. m. Denna utveckling av fon- 1975/76:182 26 densverksamhet är uttryck för att arbetsmiljön i vidare mening är av intresse förfondens avnämare och har vunnit stöd i fondens anslagspolitik. Till dennautveckling har inte minst diskussionerna på fackligt håU bidragit. ArbetsmUjöutredningensnyligen framlagda förslag till ny arbetsmiljölag som är avsedd att ersätta dennuvarande arbetarskyddslagen är också uttryck för detta ändrade synsätt. Medarbetsmiljö förestås förutom arbetarskydd även arbetets organisation, arbetstidoch arbetets anpassning till människan, dess fysiska utformning och psykiska innehåU. Motdenna bakgrund faller det sig naturligt att knyta an till arbetarskyddsfondeni fråga om forskningsinsatser med anledning av arbetsrättsreformen. Utredningenföreslår att arbetarskyddsfonden skall tUlddas program-ansvar för sådanforskning som avser individens problem i arbetslivet och den därmedsammanhängande frågan som avser arbetsorganisationen och dess funktionssätt.Därmed skulle även forsknings- och utredningsarbete som inte avseratt tillgodose skydds- och hälsosynpunkter i arbetslivet utan andra förindividen positiva syften innefattas i arbetarskyddsfondens ansvarsområde. Jaginstämmer i utredningens förslag på denna punkt. Förslaget har också fått stödav remissinstanserna och ligger enligt min mening i linje med hela denutveckling som sker på arbetslivets område. Jag anser sålunda att fondensuppgifter bör vidgas enligt förslaget. Arbetarskyddsfondenhar successivt bedrivit en aUtmer aktiv programverksamhet och själv inUieratprojekt. Detta arbete har förutsatt goda kontakter med deforskningsinstitutioner som finns i landet. Kontakterna med avnämarna, dvs.med arbetsgivare och arbetstagare och deras organisationer har inte skettendast i fondens styrelse. har upparbetat ett omfattandekontaktnät inom arbetslivet. De problem som fonden därvid har mött gällerfrämst kontakterna med arbetstagarsidan. De fackliga organisationerna har i deflesta fall begränsade erfarenheter av samarbete med forskare ochforskningsinstitutioner. Flertalet fackliga förtroendemän har ringaerfarenheter av högre utbildning och forskning. Detta medför svårigheter såvälnär det gäUer att med utgångspunkt i förekommande problem formulera ochinitiera forsknings- och utvecklingsarbete som när det gäller att återföraresultaten tUl medlemmarna. Fondenfungerar i hög grad som ett kontaktorgan mellan det praktiska livet ochforskningen. Parterna kan vid fonden få hjälp både med att formulera ochinitiera forskningsprojekt och med informations- och utbildningsinsatser för attåterföra resultaten av forsknings- och utvecklingsarbetet till de berörda. Jaganser det angeläget att fonden fortsätter denna verksamhet och därvid prövarnya vägar att förstärka kontakterna mellan specialisterna och arbetslivet. som därvid bör prö- 1975/76:182 27 vasär att bereda fackliga förtroendemän möjlighet att arbeta vidnågon forskningsinstitution. En annan möjlighet är attfonden ställer medel till förfogande för att möjliggöra för fackligaorganisationer att knyta forskare till sig för att initiera projekt påangelägna områden och för att till organisationerna återföra resultat avforsknings- och utvecklingsarbete. Jag anser vidare attfrågan om överföring av nuvarande informations- ochdokumentationsverksamhet till ett nytt institut enligt utredningens förslag iförsta hand bör prövas i anslutning till en bedömning av fondens totala behovav informations- och dokumentationsresurser inom sitt ansvarsområde. De utökade uppgifterna förfonden föranleder ändring i fondens instruktion. Det ankommer på regeringenatt utfärda de bestämmelser som behövs. Inrättande av ettinstitut. Utredningen föreslår att ett särskilt institut förbeteendevetenskaplig arbetslivsforskning inrättas under samhällets ocharbetsmarknadsparternas ledning. Verksamheten enligt förslaget skall ha enpraktisk problemlösande inriktning och ha sin tyngdpunkt i problem som gällerindividen i arbetslivet samt arbetsorganisationen och dess funktionssätt.Utredningen har även övervägt möjligheten att knyta den beteendevetenskapligaarbetslivsforskningen till något av de statliga organ som redan sysslar mednärliggande frågor, främst psykotekniska institutet vid universiteteller (). Enligt utredningens uppfattninglämpar sig dock inget av dessa aktuella uppgifterna. Flertalet remissinstanserdelar uppfattningen att ett särskilt institut bör inrättas. Åtskilligainstanser anser emellertid att utredningen inte på ett tUlfredsställande sätthar utrett möjligheterna att knyta verksamheten till befintlig statligverksamhet. Som alternativ till det framlagda förslaget nämns anknytning tillSOFI, psykotekniska institutet, arbetarskyddsstyrelsen eller inrättande av ennämnd knuten till arbetarskyddsfonden. Jag delar uppfattningenatt en anknytning till existerande statliga myndigheter, t. ex.arbetarskyddsstyrelsen framstår som mindre lämplig. Styrelsen har somhuvuduppgift att utfärda bestämmelser och anvisningar enligtarbetarskyddsförfattningarna och svarar vidare genom yrkesinspektionen för tiUsynoch rådgivning i arbetarskyddsfrågor. Forsknings- och utvecklingsarbete tillstöd för arbetsrättsreformen bör enligt min mening i huvudsak vara förankrathos arbetsmarknadens parter. Det måste vidare ske i former som endast medsvårighet låter sig anpassas till myndighetsutövning. En anknytning tUlpsykotekniska institutet eller är mer närliggande. Båda institutionernaägnar sig åt forsknings- och utvecklingsarbete inom det arbetsvetenskapligaområdet. Båda leds av styrelser där arbetsmarknadens parter är företrädda. Debåda instituten har emellertid tyngdpunkten i sin verksamhet förlagd till 1975/76:182 28 andraområden inom det arbetsvetenskapliga fältet än det som här gäller. Förpsykotekniska institutets del ligger tyngdpunkten på det psykö- , fysiologiskaområdet och för SOFLs del på arbetsmarknadsforskning. Inget av instituten harvarit engagerat i det företagsdemokratiska utvecklingsarbete som har bedrivitsav parterna i gemensam regi . Jag delar därförutredningsmannens uppfattning att man bör söka en annan organisatorisk lösning. Frånfackligt håll har framförts invändningar mot att verksamheten inordnas ihögskoleorganisationen. Det har därvid anförts att man eftersträvar enorganisation som är inriktad mot praktiska problem och som styrs avarbetsmarknadens parter. Det medför ett utpräglat mång- och tvärvetenskapligtarbetssätt utan bindningar tUl en uppdelning i vetenskapliga discipliner. Jagdelar detta synsätt. Inriktningen av arbetet liksom rapporteringen skall görasmed hänsyn tUl avnämarnas behov. Den verksamhet som åsyftas kommer i betydandeutsträckning att ha karaktär av s. k. aktionsforskning. Det innebär i motsatstill traditionellt beskrivande och analyserande samhällsforskning att forskarnaengagerar sig i förändringar där utvecklingen i hög grad bestäms av de lokalaparterna och där såväl forskarens insats som rapporteringen i hög grad ärberoende av de lokala parternas agerande. Det är därför viktigt att finna enöppen och obunden form för verksamheten. Samtidigtsom det således finns motiv för att organisatoriskt skilja den tilltänktaverksamheten från högskoleorganisationen finns det andra motiv som talar föratt verksamheten bör ha en sådan anknytning. Det är således angeläget att utveckUngsarbetetbedrivs med accepterade vetenskapliga metoder. Forskningsverksamhetenstrovärdighet och genomslagskraft såväl hos arbetsmarknadsparterna som hosmyndigheterna och den intresserade allmänheten kommer att vara beroende av attverksamheten är av god vetenskaplig standard. Institutet behöver därför kunnadra till sig medarbetare vilkas integritet och kunnande som forskare intesätts ifråga. Enannan viktig aspekt är hur resultaten av det arbete som bedrivs vid institutetskall föras iit. Som jag har framhållit är det arbetsmarknadens parteroch de anställda på de berörda arbetsplatserna som är mottagare av institutetsarbete. Men det är även viktigt att kunskaperna om hur arbete börorganiseras förs in i utbildningen. Inte minst i den högre utbUdningen måstehänsyn tas tUl vad som kommer fram i det företagsdemokratiska utveckUngsarbetet.Jag anser därför att den tiUtänkta verksamheten bör ha en anknytning till denhögre utbildningen. Jag återkommer i det följande tUl hur det bör ske. Somjag har framhåUit bör programansvaret för forskning om arbetsorganistionenoch dess funktionssätt vUa på arbetarskyddsfonden. Mot bakgrund av deöverväganden som jag nu här redovisat förordar jag att ett särskilt institutinrättas fr. o. m. . 1975/76:182 29 ligtnamn på institutet kan vara centram för arbetslivsfrågor. Institutet bör varaett fristående institut under statens och arbetsmarknadsparternas ledning.Tyngdpunkten i institutets verksamhet bör ligga på forskning ochutvecklingsarbete kring problem som rör individer och grupper i arbetslivet, arbetsmarknadspartemasrelationer och inflytandefrågor samt arbetsorganisationen och dess funktionssätt. Institutet bör fungera somen central referenspunkt för det tillämpade forsknings- och utveckUngsarbetetpå arbetslivets område. Institutet bör hålla sig väl underrättat om aktuellaarbetslivsfrågor liksom om såväl inhemsk som utländsk forskning på området.Institutet bör påta sig en samordnande funktion öch därvid i första hand ägnade egna krafterna åt problem som inte bearbetas på annat håll. Avgränsningen avinstitutets arbetsområde får bli en fråga för arbetsmarknadens parter att avgöra.Avgränsningen bör komma till uttryck genom det programarbete somarbetarskyddsfonden avses få i uppdrag att utföra och genom fondens medelsbeviljning.Den arbetsrättsUga reform som är huvudmotivet till förslaget om inrättande avinstitutet har karaktär av ramlag för de anställdas medbestämmande iarbetslivet. Det innebär att det i första hand ar de anställda som genom sinafackliga organisationer har att avgöra vilka förändringar som bör genomförasoch vilken typ av forsknings- och utvecklingsarbete som behövs för att banaväg för de önskade förändringarna. Med tanke på institutets nära relation tillarbetarskyddsfonden framstår det som naturligt att placera det i nära anslutningtUl fonden. Utredningenföreslår att staten och SAF gemensamt skall inrätta och finansiera institutetsamt att staten i styrelsen skall företrädas i sin egenskap av arbetsgivare.Mot detta uivänder flera remissinstanser att institutets ställning somfristående organ lätt kan ifrågasättas med en sådan utformning av huvudmannaskapoch finansiering.