prop · FY0352 · 1975-12-31 00:00:00 — Dessa företag var ofta inte registrerade ihandelsregistret, i register för mervärdeskatt eller på annat sätt.Konsumenterna saknade möjlighet att identifiera företagen, som underlät att påkvitton, fakturor, ordersedlar o. d. uppge namn och adress, dit konsumentenkunde vända sig för reklamation, garantianspråk och andra anmärkningar mot varan. VadgäUer den tiUfälliga handelns betydelse som distributionskanal för industrin framhöUSveriges industriförbund att handelsformen bidragit tUl den försiktigainköpspolitik hos detaljhandeln, som i sin tur lett tUl en nedgång av industrinsfasta orderstock och därmed till en ac-cenluering av de s. k. säsongskarvproblemen.Dessa problem måste inte sällan lösas med lagertiUverkning av relativt spekiUativart, som kunde leda tUl att varorna måste säljas tiU priser som inte täckte tUlverknings-kostnaderna.Ofta hamnade dessa partier just hos den tillfälliga handeln. Kosumentverketanförde att tUlfällighetsförsäljningarna lorde ge industrin möjUgheter att bliav med felvaror, returpartier och produkter som på gmnd av felspekulation intekunnat lanseras via den reguljära handeln. lämnadeliknande synpunkter men framhöll att det vid föreningens diskussioner medfabrikantledet framkommit att man gärna skulle avstå från den typen avförsäljningar som uppenbarligen var negativa för fabrikernas normala kundkrets.EnUgt Blomsterhandlarnas riksförbund och handelsträdgårdsmästareförbundhade tiUfällig handel svåra konsekvenser för den lokala odlingen. Dettaberodde på att handeln med blommor var säsongartad och knuten till vissa helgersamt att de på orten boende odlarna var mycket känsliga för tillfällighetshandel,eftersom det inte i någon större ut-sträcktung gick att lagraträdgårdsprodukter eller omdisponera varorna tiU andra orter. Tillfälliga övemlbudpå den lokala marknaden kunde aUtså medföra allvarliga konsekvenser. anförde att den tillfälliga handeln inte torde ha någon störrebetydelse som distributionskanal för den inhemska industrin då bl. a. varusortimentetofta var av utländskt urspmng. Mångainslanser yttrade sig kritiskt beträffande den påverkan på bofast handel ochdärigenom indirekt för konstmienterna som tillfällig handel ansågs ha. och uttalade till en början,att alla affärsformer borde få fritt konkurrera med varandra.Blomsterhandlarnas riksförbund framhöll dock att prognoserna för den lokalahandeln, som ofta etablerats I intim kontakt med de lokala myndigheterna föratt tillgodose berättigade 1975: 52 13 konsumentkravpå sortiment, service, gångavstånd etc, kunde kullkastas avtillfällighetsförsäljningar av omfattande karaktär. Enligt var tUlfällighetsförsäljningarna självklart negativa för denetablerade handeln. anförde att detaljhandeln hade mjcketsvårt att lägga upp budget och långtidsplaner eftersom den tillfälliga handelnorsakade kraftiga ekonomiska avbräck . Hänsynentill ds handelsanställda framhölls av bl. a. , somanförde att personalen vid tUlfäUighetsförsäljningar i stor utsträckningerhöll löner som låg under avtalad nivå och att brister förelåg beträffandeallmänna anställningsförhållanden och sociala förmåner. TillfäUig handelutgjorde enligt de handelsanstäUda ett visst hot mot den etablerade handeln ochkunde för denna medföra lägre lönsamhet och därigenom ökad arbetslöshet ellerinskränkningar i arbetstider för de butiksanställda. Förbundet ansåg det vidareförvånande att hälsovårds- och brandmyndigheter, skyddsombud m. fl. inte sombeträffande den bofasta handeln stiUlde några krav på de lokaler, som uthyrdesför tillfällighetsförsäljningar. Liknande synpunkter anfördes av textilhandlareförbundoch . Slutligenbehandlades i enkäten frågan om betydelsen av tillfällig handel från samhällsekonomiskoch näringspolitisk synpunkt. SSLF uppgav att tiUfäUig handel inte förekom inomlivsmedelsområdet men att man principieUt ansåg att verksamheten i störstamöjliga utsträckning borde begränsas. En verksam service i glesbygden iframtiden skulle allvarligt försvåras om den stationära handeln måstekonkurrera med olika former av tillfällig handel. anfördeatt priskonkurrensen på kort sikt självfallet verkade positivt för kcnsumenterna,medan konkurrensen från tillfällig handel på torde kunna medföra,alt konsumenternas permanenta varuförsörjning iiventyrades. framhöll, att det inte kunds ligg.a i konsumenternas intresseatt den bofasta detaljhandeln utsattes för störningar som kunde leda tillnedläggning av butiker eller att varusortimenten begränsades. Konsumenternapåverkades även indirekt genom att de tillfälliga försäljarna inte betaladeskatt i den kommun där försäljningen ägde rum. Likaså var myndigheternas möjligheteratt kontrollera att förelagen erlade skatter och sociala avgifter betydligtsäkrare beträffande den bofasta handeln. Liknande synpunkter anfördes avBlomsterhandlarnas riksförbund. , ,, , och . Beträffandebehovet av åtgärder var åsikterna delade. Konst- och antikliandlareföreningenansåg att man med legala eller 1975: 52 14 andrakontrollerande åtgärder knappast torde konuna åt tiUfäUig handel utan att manendast kunde hoppas på att ökad upplysning om riskerna vid dyUk handel kundehejda dess utveckling. Frånnågra håU framställdes önskemål om en utredning beträffande tiUfäUig handel.Sveriges industriförbund framböU att det genom marknadsföringslagen faimsmöjligheter att avlägsna de moment i den tillfälUga handelns reklam, som kundebetraktas som vUseledande. Man borde också kunna kräva att den förförsäljningen ansvarige i sin annonsering angav en permanent adress, tUlvilken konsumentema kunde vända sig i reklamationsärenden. Industriförbundetansåg dock att en närmare undersökning av effekterna på den bofasta handelns stmkturmåste göras innan åtgärder övervägdes. Liknande synpunkter anfördes av . Konsumentverketansåg att missförhåUandena vid tiUfäUig handel borde undanröjas genom konsumentpoliliskaåtgärder. Handelsanställdas förbimd, ochSveriges skohandlarförbund förordade särskUda, vUlkor för bedrivande av tiUfäUighetsförsäljningar.Enligt KF borde försäljningsformen regleras, varvid stor hänsyn borde tas tiUden reguljära handeln. Vidare borde enligt KF varorna åtminstone fylla vissaminimikrav för att få säljas och bytesrätt tiUförsäkras konsumenten. Frånflera håU förespråkades ett tillståndssystem. Folkets husföreningama anfördeatt ett system med tillståndsgivning var att föredra framför en ordning sominnebar att samhället med hänvisning tUl näringsfrihetsproblematikenöverlämnade åt folketshusföreståndare och andra lokalhåUare att vid uthyrningav lokaler både göra kvalitetsbedömningar och näringspolitiska överväganden.Enligt Orientmatthand-lamas förening måste auktionsbegreppet definieras ochauktionsförfarandet kontroUeras. handelsträdgårdsmästareförbundförordade tiUstånd för all tiUfälUg handel utanför den kommun, där försäljarenvar bosatt. Slutiigenförordades även totalförbud. anförde att frikonkurrens mellan olika företagsformer var stimulerande och att det totaltsett var till gagn för såväl konsumenterna som företagarna. Dock måste dennakonkurrens ske på lika viUkor, alternativt vara till stort värde förkonsumenterna eller fylla viktiga samhällsekonomiska eller näringspolitiskakrav. Tillfällig handel med blommor och trädgårdsprodukter syntes intebedrivas på samma villkor som gäUde för den fast etablerade handeln. Inte heUerfyUde den berättigade konsumentkrav eller var till gagn för samhället. Eftersomden tillfälliga handelns karaktär och uppläggning gjorde det mycket svårt attgenom olika samhälleliga förordningar korrigera missförhåUandena ansåg man ettförbud mot denna form av handel som det mest logiska och riktiga. Liknandesynpunkter anfördes av . Idepartementspromemorian framhålls, att tidigare utredningar särbehandlatfrågan om restriktioner beträffande tillfällig handel såvitt angår kringföringshandel och s, k. realisationer. lagstiftning görs dockinte längre skUlnad mellan dessa två former av handel utan avgörande är istället om handeln sker huvudsakligen utomhus (eUer under kringföring) eUerinomhus. Promemorian har främst tillkommit med hänsyn till de problem med denväxande inomhushandeln som aktualiserats . Ettav de skäl som åberopats för restriktioner av tUlfällig handel i förhyrd lokalär, anförs det i promemorian, att denna försäljm"ngsform innebär enoönskad konkurrens för den fasta handeln. Det betonas att även om tiUfällighandel innebär konkurrens för den bofasta handeln, försäljningsformerna dockhar sina speciella fördelar. Den fasta handeln står ständigt tiU konsumenternasförfogande och kan erbjuda ett mera rikhaltigt och varierat sortiment. Den kanockså ge bättre service. Näringsidkaren kan å sin sida räkna med en fast kundkrets.Tillfällighetsförsäljaren har större möjligheter att utnyttja de bästaförsäljningstiderna , månaden och veckan. Han kan också koncentreraförsäljningen tUl de lämpligaste platserna med hänsyn tUlavsättningsmöjligheterna. Han kan därigenom ofta hålla sina omkostnader nere, tUlskiUnad från den fasta handeln som har kontinuerliga kostnader för personal,lokaler osv. På gmnd av vanligtvis lägre kostnader och ett lågprissortiment kanhan också erbjuda konsumenterna varor tiU låga priser. ÄtttillfäUighetsförsäljaren vid en jämförelse har ett förmånligare utgångsläge ivissa hänseenden kan dock inte, framhålls det i promemorian, anses motiverarestriktioner mot försäljningsformen som sådan eftersom skälet att tillgodoseden fasta handelns egna ekonomiska intressen inte kan anses tiUräckligt.Däremot kan frågan bedömas annorlunda om något aUmänt intresse talar för att tiUfällighetshandlarnaskonkurrensmöjligheter bör begränsas. Tesen om friaste möjUga konkurrensgrundar sig på antagandet att fri konkurrens främjar rationalisering, varav följerbUlJgare produktion och distribution tiU gagn för konsumenterna och samhället istort. Om däremot fri konkurrens i visst fall inte synes medföra dessafördelar utan till och med nackdelar för konsumenterna föreligger enligt promemorianskäl att frångå principen om fri konkurrens. I promemorian konstateras vidare,att det vid tUlkomsten av förordning, som byggde på ett betänkande (SOU1962: 15) av näringsrättssakkunnige, ansågs att lagstiftnmgen bordeinriktas på att olika distributionsformer skiUle få konkurrera fritt medvarandra. Avgörandet vilken omfattning den ena och den andra formen skuUe erhåUafick bU beroende av de olika formemas inneboende ekonomiska betingelser och denköpande allmänhetens bedömning av vilken han- 4 1975.1 saml Nr 52 1975: 52 16 delsformden ansåg för sig fördelaktigast. näringsrättssakkunnige (SOU 1962:15 s. 169) framhöU, erinrar promemorian, att det inte kunde vara förenligt meddenna allmänna instäUning att anse värnandet om den fasta handeln såsom ettsådant allmänt intresse som motiverar alt statsmakterna skall lägga hinder ivägen för distributionsformer som konkurrerar med denna och som i vissutsträckning kan ersätta fast handel. Andra handelsformer som också frittkonkurrerade med den bofasta handeln var postorder- och efterkravshandel,order-upptagning genom utsända agenter samt telefonackvisition, framhöll densakkunnige. Inställningeni fråga om konsumentens valmöjligheter och behov av väglediung och skydd har, framhåUsdet i promemorian, emellertid väsentligt förändrats . Uppenbartär att konsumentens möjligheter att överblicka varuutbudet och värdera olikaalternativ är begränsade. Olika åtgärder har vidtagits för att stödjakonsumenterna och förbättra deras stäUning på marknaden. harkonsumentskyddet ökat genom bl.a. hemförsäljningslagen (1971:238), marknadsföringslagen(1970: 412) och a\'talsviUkorslagen (1971: 112). Genom tiUkomsten avkonsumentverket har verksamheten på det konsumentpolitiskaområdet byggts ut och förnyats i fråga om utredningar och information om varoroch tjänster. Ipromemorian sägs vidare, att tesen att konsumenternas val av handelsform bör fäUautslaget vilken handelsform som i viss ort är att föredra inte längre tordeslå oemotsagd. En sak är att konsumenterna kan gynna densom tillfälligtvis tillhandahåller de bUligaste varorna. En annan sak är vilkendistributionsform som föredras i längden. Från konsumentsynpunkt kantillfällig handel, som endast förekommer då och då i en ort, i allmänhet inteutgöra någon fullgod ersättning för den fasta handeln. Det torde därför pålång sikt vara en nackdel från konsumentsynpunkt om den tiUfäUiga handeln fårsådan omfattning att den slår ut fast handel inom vissa branscher ellerbeträffande vissa varor i en ort. EnUgtpromemorian är omfattningen av utomhus- och kringförings-handeln begränsad ochnågon ökning har inte skett sedan näringsfrihetsförordningen upphävdes. Deföretagna undersökningarna ger, anförs det i promemorian vidare, inte tiUräckligtunderlag för några säkra slutsatser eller prognoser beträffande den tiUfäUiga inomhushandelnstotala omfattning. Emellertid konstateras, att en markant ökning skett de senasteåren samt att en betydande strukturomvandUng i detaljhandeln pågår. Huruvidaden planerade nedläggningen av butiker totalt och inom textUbranschen särskUttill någon del beror på den ökning av tUlfäUig handel som skett kan dock inteutläsas av något material. Att ett samband kan finnas och att risk för sådantutkonkurrerande föreUgger bör dock, framhålls det i promemorian, inte lämnasobeaktat. 1975: 52 17 Ipromemorian behandlas därefter konsumenternas intresse av att den tillfälligahandeln begränsas. Det framhålls härvid, att de varor som tiUfäUighetsförsäljarnalillhandahåUer ofta är av mindre god kvalitet och i många fall betingar förhöga priser i förhållande tiU kvaliteten. En begränsning av tiUfäUig handeltorde av endast denna anledning dock inte vara försvarbar så längekonsumenterna vid andra försäljningsformer själva måste bedöma om varor ärvärda åsalt pris. EmeUertid bör, framhåller promemorian, konsumenten ha likastor möjlighet tUl rättelse vid fel eUer brist i varan vid tillfäUig handel somvid köp i etablerad butik. Detpåpekas vidare i promemorian, att bland andra KO framhållit att gällande reglerinte är tiUräckUga för att i efterhand spåra upp tillfällighetsförsäljare t.ex. för reklamation. Konsumenten är vid köpet oftast inte uppmärksam pånamnskyltar o. d. En registrering hos myndighet av tillfälUghetsförsäljarna,så att dessa kan återfinnas i efterhand, är enligt promemorian påkallad.Härigenom skapas dock ingen garanti för att kunden kommer i kontakt med rättsäljare och slutligen får den rättelse som begärs. Av försäljningsformen följeralt ansvaret gentemot kundkretsen känns mindre tungt för en tiUfäUigbetsförsäljaremed ständigt växlande köpare än för en näringsidkare med fasta kunder. Ipromemorian framhålls att den bristande vederhäftigheten i den reklam somförekommer vid tillfäUig handel ofta påtalats. KO:s ingripanden medvitesförelägganden mot otillbörliga marknadsföringsmetoder har dock haft effektsåvitt angår seriösa tillfäUighetsförsäljare. Även om det inte kan anses tillräckUgtför ett ingripande mot försäljningsformen som sådan att anmärkningar kanriktas mot de reklammetoder som används och alt svårighet föreligger attangripa metoderna med marknadsföringslagen, kan man inte, framhåUs det ipromemorian, bortse från att dessa omständigheter talar för en reglering av tiUfällighandel. Ipromemorian diskuteras vidare de tänkbara sociala och samhällsekonomiska konsekvensernaav en reglering av den tillfälUga handeln. Somskäl för ingripande mot tUlfällig handel har, påpekas det, anförts atthandelsformen underlättar avsättning av stöld- och smuggelgods. Ävenförsäljning av förfalskningar, exempelvis av konst, antikviteter och mattor,sker enUgt uppgift i ökad utsträckning genom tillfäUig handel. Enligtpromemorian kan dock med fog hävdas att försäljare som sysslar med sådanverksamhet inte skulle bekymra sig om att ansöka om tUlstånd eUer att iakttaövriga regler om tiUfälUg handel, som kimde gäUa. I StäUet borde övervakningenav lagöverträdelser av typ häleri, olovUg befattning med smuggelgods,bedrägeri, brukande av falsk signatur m. fl. Det erimras om attskrothandelsförordningen (1949: 723), som bl. a. reglerar handehi med begagnatgods av skUda slag, har tiU syfte att tjäna som kontroUinstmment över allhandel som 1975: 52 18 bedömsriskfyUd från angivna utgångspunkter. Även med beaktande av intresset av frikonkurrens talar dock enUgt promemorian den omständigheten att tUlfällighandel lättare än fast handel kan utgöra en försäljningskanal för krimineUaförsäljare för en reglering av handeln såväl i samhäUets som i konsumentemasintresse. Idebatten har vidare anförts att omsättningen vid tUlfäUighetsförsäljningar ärsvår att kontroUera. Som följd härav skuUe mervärdeskatteredovisningen blibristfällig och skattskyldigheten även i övrigt nonchaleras av tiUfäUigbetsförsäljare.I promemorian konstateras, att invändningar av detta slag torde kuima riktasmot all form av fri företagsamhet. Det torde inte finnas belägg för attmissförhållanden skulle föreligga oftare vid tUlfällig handel än annan handel.Om så vore faUet kan det enligt promemorian utgöra ett skäl att öka skattekontroUenav tiUfäUig handel men inte att införa en näringsrättslig reglering. Det är docknaturUgt att skattesynpunkten beaktas när en reglering av försäljningsformenövervägs. Fråganhuruvida den tUlfiilliga handeln genom sin utbredning kommit att utgöra etthinder för samhällspolitiska sträv an den av flera slag diskuteras vidare ipromemorian. Det konstateras sålunda, att det gjorts gäUande att de lokaler somanvänds vid tiUfäUig försäljning i hygieniskt hänseende inte överensstämmermed vad som på arbetsplatser krävs för personalens vidkommande såsom i frågaom tvätt-och omklädningsrum, sjukrum, vilmm m. m. Genom att tillstånd tUl inomhushandelinte fordras kan några särskUda föreskrifter om hygien-förhåUanden inte ges.Även lokaler som på andra sätt är olämpUga beträffande arbetsmUjön används förtUlfäUiga försäljningar. Enligt promemorian har även gjorts gällande att de förhåUningsreglersom gäUer med avseende på hygien för lagring och försäljning enligt Uvsmedelslageninte iakttas vid tiUfäUig handel. Vidareanförs i promemorian, att det hävdats att tUlfäUighetsförsäl-jare anlitaroorganiserad arbetskraft och därigenom undviker att betala avtalsenUga löner.Vid kontroll som gjorts inom konfektionsbranschen har lönerna förtillfäUigt anstäUda legat meUan 8 och . oavsett dag-, kväUs-eller söndagstid. För butikspersonal var den genomsnittliga timförtjänsten10:90 kr. EnUgt det avtal som slöts meUan Handelns arbetsgivareorganisation , å ena sidan, och , å andra sidan, vid upphörandet av affärstidslagen 1971 utgårersättning för arbete av den avtalsenliga lönenmåndag tiU fredag meUan Id. 18.00 och 20.00, måndag tUl fredagefter och efter samt sön- ochhelgdagar. För aU anställd butikspersonal med kontinuer-Ug tjänstgöringstid omminst i genomsnitt tiUkom- 1975: 52 19 merdämtöver sociala förmåner i form av avgångsbidragsförsäkring, permitteringslön,fuU gmpplivförsäkring samt avtalsenliga sjuk- och pensionsförmåner. Genomatt minska sina kostnader för personalen på angivet sätt kan, konstateras det ipromemorian, tiUfäUiga försäljare håUa nere varapri-serna, så att en snedvridenkonkurrenssituation uppstår för den lokala handeln. Att sänka priserna förkonsumenten genom att imdvika åtaganden som gäUer för den fasta handeln kanenligt promemorian inte vara ett samhällsintresse. Ipromemorian sägs härefter, att de synpunkter som hittiUs anförts i vissa falltalat för en reglering av tUlfäUig handel och i vart faU inle tytt på attnegativa konsekvenser av sådan tyngd nödvändigtvis skiUle uppstå vid förbudeller reglering av handehi att ett ingripande därför bör underlåtas. Emellertidhar, påpekar promemorian, den tUlfäUiga handelns betydelse inom varudistributionenännu inte analyserats. Genom försäljoiagsformen kan allmänheten i mindre orteroch på orter som saknar fast handel med vissa varor få tiUgång tiU dem. Distributionsformenkan vidare fylla en uppgift när det gäUer avsättning av skadade eUer för hastigförskämning utsatta varor. Likaså är försäljningsformen lämplig förutförsäljning av varor tUlhöriga konkursbo eUer dödsbo. Somett ytterUgare argument för försäljningsformen har, framhålls det ipromemorian, anförts att industrin härigenom kan få avsättning för ett vamöverskottinom viss varugmpp, som annars inte skuUe kunna säljas. EnUgt promemorian hardet framgått, att detaljhandeln inte är intresserad av att ta hand omöverskottslager för reguljär försäljning. TiUfäUighetsförsäljarna kan däremotsöka upp lämpUga försäljnings-stäUen för överskottsproduktionen där konsumentemakan ges tUlgång till varor till låga priser. EmeUertid är det enligtpromemorian inte säkert att det från samhällsekonomisk synpunkt alltid ärfördelaktigt att vamöverskott kommer ut okontrollerat på marknaden med hänsyntill uppkommande avsättningssvårigheter för nyproduktion av samma vara. Ettstort och oväntat överskott inom viss bransch kan få krisartade effekter förbåde produktionen och detaljhandeln inom branschen och även närUggandebranscher. Det saknas dock underlag för en bedömning av i vUken utsträckningplacering av varuöverskott nu sker genom tillfällig handel men det finns skälatt anta att man inom vissa branscher kalkylerar in att eventueUöverskottsproduktion kan avsättas genom tiUfälUg handel. Även om tillfällighandel föll bort som försäljningskanal torde enligt promemorian en ofrånkomligöverskottsproduktion komma att finna avsättning på andra vägar, exempelvisgenom industrins egna utförsäljningar eUer genom reaUsationer i den fasta handeln.Därigenom skulle även konsumenter, som i första hand söker bUliga varor utankrav 1975: 52 20 påvarornas kvaUtet och moderiktighet och som nyttjar tillfäUig handel som inköpskäUa,få tillgång till billiga varor. Sammanfattningsviskonstateras i promemorian, att det kan hävdas att den tillfälliga handelnendast i vissa undantagsfall fyller någon egentlig funktion samt att denkritik, som i olika hänseenden riktats mot att tiUfällig handel bedrivs under iallt väsentligt okontroUerad form, är berättigad. Enligt promemorian föreliggerdärför skäl alt begränsa förekomsten av sådan försäljning och att införa någontyp av kontroll av den del av handeln som bör få förekomma. 4.5 Förslag till ändrad lagstiftning Efterredogörelsen för frågan om behovet av ökad reglering av den tillfälliga handelnföljer i promemorian allmänna synpunkter på en ändrad lagstiftning. Denframförda kritiken har, anförs det, berört främst tillfällig handel somanordnas inomhus i tillfälligt förhyrda lokaler. Rätten att utan tiUstånd drivahandel i sådan lokal bör i enUghet med det anförda inte längre bestå. Ipromemorian föreslås i stället att sådan handel bör få drivas när behov avförsäljningsformen föreligger. Hit hör enligt promemorian försäljning avskadade eller för hastig förskämnmg utsatta varor samt varor som tillhörkonkurs- eUer dödsbo, I övrigt bör särskUda skäl föreligga för attförsäljningsformen skall få användas. Bedömningen av om särskilda skälföreligger bör göras på enhetUg grund. Prövningen bör därför läggas pålänsstyrelsen i det län där handeln skall bedrivas. I promemorian föreslåsvidare, att regeringen skaU utfärda riktlinjer för bedömningen, varvidavgörande bör vara om den tiUfälliga handeln synes vara av väsentlig betydelsefrån konsumentsynpunkt. Behovs- och konkurrenssynpunkter måste härvid beaktas.Som gmndförutsättning bör gälla att sökanden på grund av sina personligaförhållanden inte är olämpUg att driva verksamheten. Vadangår tillståndsprövningen påpekas i promemorian, att kringförings- eller utomhushandelf. n. fordrar tillstånd av polismyndighet. Med hänsyn till den ringa omfattningförsäljningsformen haft saknas emeUertid anledning att ha tiUståndsprövningenförlagd till särskild myndighet. TiUstånd bör i stäUet ges av samma myndighetsom beträffande inomhushandeln. I promemorian föreslås därför att tUlståndsmyndighetäven för kringförings- och utomhushandel blir i det län där försäljningenavses bedrivas. Samma regler som för tillstånd tiU inomhushandel bör gälla.