prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — Liknande synpunkter anförs av kommerskollegium, som anser attmindre och medelstora företag bör kunna medges kosinadsläiinader vidutnyttjande av statliga laboratorieresurser. 1975/76:34 32 Även SPK pekar på risken för prishöjningar i vissafall, bl.a. i fråga om varor som tillverkas i korta serier eller somhuvudsakligen produceras av småindustri eller hantverkare. Nämnden finner detdock föga troligt all de kostnader, som är direkt förknippade med en meraomfattande deklaralionsplikl, skulle kunna medföra någon märkbar höjning avkonsumentpriserna, mol bakgrund av atl ell obligatorium ändock lorde komma allbli av begränsad omfattning jämfört med den kommersiella varuinformation som förekommer. framhåller all deterfarenhetsmässigt inle sällan är frivilliga snarare än obligatoriskaåtgärder, som kan ha ofördelaktiga verkningar från konkurrenssynpunkt. Detlautgör enligt verket ett skäl för vidgad användning av obligatoriskvarudeklaration. antal remissinstanser anför synpunkler pådeklarationsskyldighetens förenlighet med internationella åtaganden m.m. Hit hör kommerskollegium, som anför att dessa åtaganden ger handlingsfrihetsåvitt gäller åtgärder till skydd för medborgarnas liv och hälsa men all molsvarandefrihet inte uttryckligen gäller åtgärder lill skydd mol ekonomiskarisklaganden. Kollegiet pekar också på risken för s. k. tekniska handelshinder.Liknande synpunkler anförs även av NO. 5/S anför att tekniska handelshinder kan godtasendast om mycket starka skäl kan påvisas för behovet av normer med sådanverkan. 1 sammanhanget erinrar SIS om det internationella samarbetet pästandardiseringsområdet och om de möjligheter som delta erbjuder när det gälleratt minska riskerna för tekniska handelshinder. Även fiera av näringslivetsoiganisailoner framhåller vikten av internationell samordning. 4.3.1Lagstiftningens utformning och tillämpningsområde m. m. Den valda lagstiftningstekniken tillstyrks ellerlämnas ulan erinran av samtliga remissinstanser. NDM anför sålunda attlösningen erbjuder betydande fördelar. Genom att den faktiskalagstiftningsmakten läggs i hand, öppnas möjligheter för ettnära samarbete mellan näringslivet och myndigheterna, när det gäller att lösade många och ofta komplicerade praktiska problem som möter vid ettvarudeklarationsarbete, menar NDM. Förslaget att lagstiftningen skall möjliggöra vissproduklkontroll, där det är påkallat med hänsyn lill människors liv och hälsa,tillstyrks eller lämnas ulan erinran av sä gott som samtliga instanser. anmäler en annan uppfattning. Enligt förbundet torde detvara tillfyllest att de aktuella varugrupperna blir föremål för obligatoriskdeklaration. Konsumentverketoch KF-LO-TCO föreslår att produktkontrollen utvidgas 1975/76:34 33 tillalt omfatta även sådana varor, som kan antas medföra betydande ekonomiskarisker för konsumenterna. Enligt KF-LO-TCO bör obligatorisk grundkravsmärkningför t. ex. dyrare kapitalvaror övervägas. Förslagel om obligatoriska deklarationer i övrigtgodtas tämligen allmänt av remissinstanserna. Del är i huvudsak några av näringslivelsorganisationer som är kritiska. Sålunda menar altdeklaralionsplikl endasl bör få förekomma när det gäller varor vilka vidanvändning kan orsaka skada på människor eller egendom. Grossisiförbundei och tndiisirlförbundei anser attlagtexten i denna del bör innehålla klara kriterier angående bl. a. vilkaprovningsmetoder och kon-trollförutsätlningar som skall finnas tillgängliga föratt obligatorium skall få införas. , NDM och Motorbranschen är kritiska mol utredningens förslag all ävenbegagnade varor skall omfattas av lagstiftningen. , alt hell andra mätmetoder och normer erfordras vidprovning av begagnade varor. Konsumenternas skydd härvidlag lorde varatillgodosett genom andra lagar, anser föreningen. NDM anser att förslaget är otillräckligt underbyggtoch i vissa hänseenden orealistiskt. Motorbranschen anför all den tekniska kontrollenvad gäller motorfordon redan är ytterst omfattande. Beträffande begagnade bilarär de kvalitels-mässiga skillnaderna lill följd av förslitningsgrad,användningssätt etc. så betydande alt några enhetliga normer inom ramen förvarudeklarations-systemet knappast torde kunna uppställas, åtminstone inle utanbetydande osäkerhetsmarginaler, anförs del. Flera instanser anser i motsats till utredningenatl även tjänster bör omfattas av lagstiftningen. Härvid konstaterar KF-LO-TCOatt utredningens argument mot all ta med även tjänster är att de praktiskaerfarenheterna på detta område är begränsade. Mot detta kan enligtorganisationerna anföras, atl erfarenheterna när det gäller de föreslagnabruksanpassade deklarationerna är minst lika begränsade. KF-LO-TCO finner ingavägande skäl att utesluta tjänster från eu kommande deklarationssystem. Enliglorganisationerna bör särskilt uppmärksammas sådana tjänster som bjuds ul tillsammansmed vissa varor, exempelvis service och reparationsijänster. Liknandesynpunkler anförs av SPK, SIFU, .fritidsbåtutredningen, , . menar all behovet av informationoch vägledning är lika stort på tjänsteområdet som pä varusidan. Som exempelnämns service på hushållsutrustning, försäkringar och sällskapsresor. Liknandesynpunkter anförs av konsumenltjänstuiredningen. och Svenska reklambyråförbundeidelar utredningens uppfattning atl tjänster inle bör omfattas. Motorbranschenmenar all kon-sumenlljänsiuiredningens arbete bör avvaktas innan någonlagstiftning rö- 3 1975/76. Prop.1975/76:34 34 randetjänsteområdet kan bli aktuell men att det bör stå fritt allbedriva utvecklingsarbete på området. 4.3.2Ansvar och kontroll m. m. Utredningens förslag i fråga om ansvar och kontrollgodtas i allt väsentligt av remissinstanserna. Synpunkter anförs huvudsakligenvad gäller frågan om vem som är ansvarig för att deklarationsskyldighetenfullgörs och ersättning till företagen för kostnader för kontroll m. m. ifrågasätter det lämpliga i allbestämmelse om vem som är ansvarig för deklaration skall ges i samband med atlobligatorisk deklaration införs för visst varuområde. Hovrätten menar atlrisken för oöverskådlighel måste bli påtaglig dä ansvar kan åläggas alternativaled i producent- och distributionskedjorna och föreslår därför att enbegränsning av kretsen ansvarsbärande bör övervägas. Föreligger behov av alt idet enskilda fallet göra undantag från huvudregeln kan detta åstadkommas genomatt i lagen ta in en beslämmelse, som möjliggör sådant undantag. Även NDM framhåller att det är en allvarlig bristatt det av lagtexten inte framgår vem som är deklarationsskyldig och påpekaratt frågan om vem som skall bära kostnaderna för varudeklarationssystemethänger samman härmed. Beträffande ersättning för kontroll m. m.ifrågasätter om inte full ersättning regelmässigt bör utgå föruttagna varuprover om ej särskilda skäl talar däremol. Hovrätten betonar attprövningen av ersättning för provexemplar i alla fall inte tår framstå såsomskönmässig ulan att en fast praxis snabbi bör vinna förankring i fråga om såväli vilka fall ersättning bör utgå som med vilket belopp detta bör ske. och anför attdet från konkurrenssynpunkt synes vara rimligt att samhället svarar förkontrollkosinaderna. Om denna kostnad ändå läggs på företagen är det viktigtatt kostnaden på något sätt differentieras, påpekar förbunden. Liknandesynpunkter anförs av Husmodersförbundel hem och samhälle, 4.4Förhållandet till annan lagstiftning Några instanser, i första hand sådana myndighetersom har att tillämpa speciallagstiftning rörande typgodkännande eller märkning,behandlar utredningsförslagets förhållande till annan lagstiftning. Härvidmenar statens planverk atl eventuella grundkrav med hänsyn till människors livoch hälsa eller obligatoriska deklarationer rörande byggvaror och byggnaderskall föreskrivas med stöd av byggnadslagstiftningen. På så sätt kan föreskrifternabäst samordnas med andra samhälleliga krav på området och övervakningen kaninordnas i det kontrollsystem som tillämpas enligt byggnadsstadgan. I fråga omredovisning i övrigt av egenskaper hos byggvaror och byggnader Prop.1975/76:34 35 anserplanverket alt en samordning bör etableras med verkets frivilligalyp-godkännandeverksamhet. anför belräffande eventuellagrundkrav för fritidsbåtar att dessa bör uppställas med stöd av sjösäkerhetslagstiftningenoch att tillsynen bör ske av myndighet med sjöteknisk expertis. ifrågasätter om det inte i envarudeklarationslag i likhet med vad som skett i lagen om hälso- ochmiljöfarliga varor bör uttalas att den inte gäller sådan deklaration somregleras i livsmedelslagen. Härutöver kan dock enligt verket finnas behov avfrivilliga kvalitetsdeklarationer, anvisningar om tillagning etc. I den månsådana deklarationer kommer tilll användning bör livsmedelsverket svara förtillsynen, anförs det vidare. Del förutsätts att ifrågavarandevarudeklarationsarbete kan ske i nära samarbete med livsmedelsverket.Trqfiksäkerhetsverkel framhåller också belräffande arbetet på sitt områdeviklen av samordning. SHIO understryker det angelägna i att en klararearbets- och ansvarsfördelning åstadkommes mellan olika fackmyndigheter ochkonsumentverket. DLF mertar att en enda myndighet bör handha frågor rörandeprodukters innehåll och beskaffenhet. 1 annat fall kan risk föreligga förolikartad behandling av liknande ärenden inom olika myndigheter, anförs det. KO tar i sin skrivelse till handelsdepartementetupp till behandling vissa frågor rörande marknadsföringslagen och lagen ommarknadsdomstol m. m. Beträffande marknadsföringslagen anför KO, attallmän enighet torde råda om all erfarenheterna av lagens tillämpning på dethela taget är mycket goda. Sålunda har vilseledande reklam och annanotillböriig marknadsföring i de flesta fall kunnat effektivt beivras. Lagenärdock enligt KO:s bedömning i vissa hänseenden bristfällig. Detta gäller bl.a. möjligheterna alt ålägga näringsidkare upplysningsplikt och avsaknaden avregler om s. k. berik-tigandereklam. Vidare har KO inte funnit det möjligt atti önskvärd utsträckning motverka tilläggs- och kombinationserbjudanden, som ärförvirrande för konsumenterna. Lagen om marknadsdomstol är enligt KOotillfredsställande så lill vida att möjligheter saknas att höra vittnen undered i domstolen. Den allvariigaste bristen i marknadsföringslagen ärenligt KO:s förmenande att lagen inle ger tillräckliga möjligheter att åläggaföretagen upplysningsplikt i fråga om marknadsförda varor och tjänster. Prop.1975/76:34 36 delbör övervägas atl införa särskilda beslämmelser om upplysningsplikt i lagen. KO avstår frän atl närmare utveckla sin ståndpunkti ämnet men aviserar sin avsikt atl återkomma därtill i sitt ytirande överreklamutredningens förslag i frågan. 5.3Beriktigande av vilseledande uppgifter i marknadsföring Med stöd av marknadsföringslagen kan ennäringsidkare av meddelas förbud att i fortsättningenanvända vilseledande reklam. Påstår en näringsidkare i sin reklam att en varahar vissa positiva egenskaper eller är lämplig för viss användning utan atl detfinns täckning för påståendena kan reklamen sålunda stoppas. Om särskilda skälföranleder det, exempelvis om reklamen är särskih ägnad alt leda till skada förkonsumenterna, kan näringsidkare i avvaktan på slutligt beslut i domstolen,tvingas att upphöra med reklamen (interimistiskt förbud). KO anför, alt marknadsföringslagen sålunda ulgörelt effektivt medel atl stoppa vilseledande reklam och förhindra att sådanreklam upprepas samt att detta i de flesta fall (år anses vara tillräckligt.Ett förbud att fortsätta en otillböriig annonsering medför emellertid inteautomatiskt atl det oriktiga intryck som framkallats och befästs genomvilseledande reklam suddas ul, framhåller KO. 1 vissa fall är det därför enligtKO:s mening inte tillräckligt alt förbud meddelas mot fortsatt annonsering. Detkan gälla fall, där en kvardröjande oriktig föreställning innebär särskildarisker för konsumenterna, exempelvis när i reklamen orikligt påståtts att envara är giftfri. Del kan också gälla den situationen, att en företagaremedvetet utnyttjar en vilseledande föreställning som framkallats genom hansreklam. Enligt KO:s mening bör det vara möjligt allförhindra atl en oriktig föreställning, som har framkallats genom envilseledande annonsering, utnyttjas efter det att sådan annonsering harförbjudits. Behovet är särskilt framträdande närdet gäller reklam som vändersig till mindre kritiska konsumentgrupper, exempelvis sjuka eller barn. Det ärenligt KO också angeläget att en neutralisering av en vilseledande uppgift ireklam kan tvingas fram då en felaktig uppgift kan leda till en fariiganvändning av en vara eller till en ekonomiskt kännbar felsatsning. KO föreslårmot denna bakgrund atl i marknadsföringslagen införs en beslämmelse som gör delmöjligt alt ålägga näringsidkare att rätta vilseledande uppgifter i reklam(beriktigan-dereklam). Den föreslagna bestämmelsen skulle omfatta allavaru- och tjänsteområden men begränsas till beriktigande av sådana uppgiftersom är ägnade att medföra särskilt menlig verkan för konsumenterna. 1skrivelsen anges, atl skyldigheten lämpligen lorde kunna gälla de fall då felaktigauppgifter lämnats, såvitt gäller vara om dess ursprung, beskaffenhet,användning eller verkan samt såvitt gäller tjänst om vederbörandenäringsidkares kvalifi- 1975/76:34 37 kaiioneroch tjänstens beskaffenhet. som åläggs all korrigera tidigarevilseledande reklam skulle inle ges fria händer att utformaberik-tigandereklamen. Enligl KO torde del vara lämpligt att marknadsdomstolenpå lalan av KO ger efter omständighelerna anpassade, mer eller mindre ingåendeanvisningar om hur berikiigandel skall se ut. Del skulle därefter ankomma på KOatl övervaka atl domstolens anvisningar följs. KO erinrar i sammanhanget om att det i Amerikasförenta stater finns möjligheteratt föreskriva beriktigandereklam. k.Federal Trade Commission () har använt sig härav i ett antal fall. När enreklamätgärd konstaterats vara vilseledande har FTC sålunda förbjudit ansvarignäringsidkare alt under en bestämd lid, exempelvis , annonsera för varansåvida inle i reklamen anges all den tidigare reklamen varit vilseledande.Beträffande rättelsen har FTC föreskrivit alt rättelse skall införas i sammatidningar som innehållit den vilseledande annonseringen. Enligl 3 S första punkten marknadsföringslagen kannäringsidkare dömas till böter eller fängelse i högst om han erbjuderkonsument alt mot märke eller annat bevis, vilket utlämnas vid försäljning avvara eller tjänst, erhålla annat än pengar. Undanlag görs dock enligl andrapunkten för det fallet all bevisei ger rätt endasl lill översyn, reparationeller likande med avseende på det sålda. 4 S första punkten marknadsföringslagen stadgar attnäringsidkare som i annat fall än som avses i 3 S till konsument bjuder ul tvåeller fiera varor för ett gemensamt pris eller erbjuder konsument alt vid köpav vara förvärva även annan vara ulan ersättning eller mot särskill lågt priskan dömas lill bötereller fängelse i högst ell arom två förutsättningar äruppfyllda, nämligen dels att varorna uppenbart saknar naluriigt samband delsock alt förfarandet försvårar för konsumenten alt bedöma erbjudandets värde.Enligl andra punkten gäller vad nu sagts även tjänst. KO konstaterar alt införandet av nämndastraffbestämmelser i marknadsföringslagen bl. a. ansågs bidra till atlinskärpa alt samhället ogillade vissa bestämda marknadsföringsmetoder, som överhuvud inte borde (å förekomma. KO fortsätter sedan; Underförarbetena till marknadsföringslagen uttalade departemenischefen atl frånetisk synpunkt flera anmärkningar kunde riktas mot metoden med kombineradeutbud. Förfarandet var enligt departementschefen typiskt sett ägnat allförsvåra för konsumenterna atl orientera sig på marknaden och jämföra olikautbud med varandra. Han anförde vidare att svårigheten att värdera den förmånett kombinerat utbud innebär skapade stora risker för att erbjudandetsgynnsamhet överskattades. Konsumenterna kunde lätt förledas att tro atl defick en extra förmån utan något vederiag. Delta talade givetvis i första handför att stränga krav på vederhäftighet måste ställas på presentation averbjudandel. Risken för föriedande kunde emellertid en- 1975/76:34 38 ligtdepartementschefen också anföras som ett skäl mot marknadsföringsmetoden somsådan. En annan kritik som enligt departementschefen kunde riktas motlilläggserbjudanden och liknande förmåner var att de var ägnade att avledaintresset från sådant som i princip borde vara avgörande för kon-sumlionsvalet,nämligen huvudvarans pris, kvalitet och användbarhet för konsumenten, tillnågot som sakligt sett inte hade med huvudvaran atl göra. Förmåner av del slagdel här var fråga om kunde alltså på olika sätt leda till att konsumentenshandlande kom att styras av irrationella faktorer. Metoden medtilläggserbjudanden och liknande byggde typiskt sett på att konsumenten skullereagera irrationellt och lockas att köpa en vara av intresse för en helt annanvara. En sträng bedömning av meioden var därför påkallad, i synnerhet närtilläggsförmånen saknade samband med huvudvaran. KO anmärker i sammanhanget attkonsumentkooperationen i sin marknadsföring inte använderkombinationserbjudanden annat än under tre föreliggande förutsättningar.Dessa är att sammansättningen av varorna funktionsmässigi bedöms vararationell och meningsfylld för konsumenterna, att de i erbjudandet ingåendevarorna har ett naluriigt brukssamband och att erbjudandet är sammansatt avvaror ur ordinarie sortiment, vilka kan köpas var för sig, eller ulgöres avförpackningar där ingen av varorna kan köpas separat. Under sin hittillsvarande verksamhet har KO ännuinte anmält förfaranden som faller under 3 eller 4 § till åtal. KO framhållerdäremot att han i stor utsträckning har haft paragraferna som underiag förförhandlingar med näringsidkare. Dessutom har KO i vissa fall fört förbudstalani mot näringsidkare, som i sin marknadsföring använttilläggs-och kombinationserbjudanden. Enligt har 3 § marknadsföringslagenvisat sig i stort sett ändamålsenlig, medan lagens 4 § inte har lett till densanering av tilläggs-och kombinationserbjudanden, som är önskvärd från allmänsynpunkt. Paragrafen har också enligt KO visat sig medföra betydandetolkningssvårigheter och gränsdragningsproblem. Detta gäller enligt KO inteminst rekvisilel "varorna uppenbart saknar naluriigt samband".Tämligen fruktlösa diskussioner har i enskilda fall fått ägnas åt fråganhuruvida den ena eller andra varan uppenbart saknar naluriigt samband med vissaandra varor, anförs det. Genom rekvisilel "förfarandet försvårar förkonsumenten att bedöma erbjudandets värde" avsågs att från paragrafenstillämpningsområde utesluta rent bagatellartade fall, som tedde sig harmlösafrån konsumentsynpunkt. Rekvisilel har enligt KO i praktiken kommi att fåbetydelse långt härutöver. På näringslivshåll har hävdats atl rekvisilel inteär uppfyllt och atl ansvar enligt paragrafen inle kan komma i fråga så snartlydliga priser anges i reklamen för både huvud- och tilläggsvara, anför KOvidare. I skrivelsen framhåller KO, att den norskamotsvarigheten lill marknadsföringslagen går betydligt längre än den svenskanär det gäller att motverka användningen av kombinerade utbud. Enligt dennorska lagen är det för- Prop.1975/76:34 '- 39 bjudetall söka främja avsättningen av huvudvaran genom att erbjuda"til-gift" till konsumenl. Som "lilgift" anses varjetilläggsförmån, som är knuten till avsättningen av huvudvaran ulan attnaluriigt samband förekommer mellan varorna, tjänsterna osv. I kommentaren tilllagen uttalas atl del måste ställas stränga krav på sambandet mellan varorna omerbjudandet inte skall träffas av förbudet. Det är icke tillräckligt atl del ärett vanligt bruksmässigt samband mellan huvudvaran och tilläggsvaran, som exempelvismellan en putsduk och ett fönsterputsmedel. Det måste minst krävas ett närasamband som gör det naturligt att försälja varorna ihop. Måttbägare för varorsom skall utportioneras bör enligt den norska lagstiftningen kunna passera omdet är rimligt och ändamålsenligt att bipacka sådana. Frän allmän synpunkt är det enligt KO:s meningangelägel atl en effektivare sanering än av tilläggs- och kombinalionsutbudenkommer till stånd. Eftersom marknadsföringsaktiviteter inte sällan sker på ettin-ternordiskt plan synes det KO även i viss mån vara ett näringsidkariniresseall så sker. KO föreslår mol denna bakgrund vissa ändringar i 4 S marknadsföringslagen. Uttrycket "förfarandet försvårar förkonsumenten atl bedöma erbjudandets värde" skall enligt motiven tillparagrafen från del straflbara området utesluta rent bagatellartadeförfaranden, där tilläggsförmänen är av obetydligt värde i förhållande till huvudvaran,anför KO. Detta syfte kan dock enligl KO inte anses vara uttryckt på ettadekvat sätt, ulan snarare sammanfattar den valda formuleringen i sig denkritik, som kan riktas mol vilseledande marknadsföring över huvud tagel.Uttrycket bör därför inte uppställas som ett särskilt rekvisit, menar KO ochförordar alt del utgår. För atl undanta rent bagatellartade förseelser från detstraffbara området torde bestämmelsen i 5 S andra stycket, atl del i ringa fallej skall dömas lill ansvar, vara lillräcklig, anförs del. Kravet att de erbjudna varorna eller tjänsternaskall ha naluriigt samband föreslås skärpas. Detta bör enligl KO ske genom allordel "uppenbart" utgår. 1 samband med ändringen skulle uttalas, attkombinerade utbud bör tillålas bara om det mellan varorna eller tjänsternafinns ett brukssamband, som är funktionellt betingat på så sätt all de normallbehövs och atl del är praktiskt att köpa dem tillsammans. Endasl isådana fall kan konsumenten nämligen sägas ha verklig fördel av tilläggserbjudandenoch kombinerade utbud, framhåller KO. Enligt 18 S lagen om marknadsdomstol m.m. harmarknadsdomstolen möjlighet att vid vite förelägga part eller annan, som kanantas ha upplysning att lämna som är av betydelse i ärendet, att inställa sigpersonligen inför domstolen. har emellertid inte rätt atthöra personer under ed eller försäkran. 1975/76:34 40 KO konstaterar i sin skrivelse att del i många fallär fullt tillräckligt all höra personer upplysningsvis, ulan all ed ellerförsäkran försi avlagts. Det förekommer dock fall där del skulle innebära enfördel och öka möjligheterna all få fram ett korrekt och tillräckligt underiagför domstolens bedömning om skyldighet atl avlägga ed eller försäkran förelågför den som, utan alt vara part, kunde antas ha väsentliga upplysningarattlämna, menar KO. KO anför vidare: När del gäller vederhäftigheten hos framställningarsom lämnas i marknadsföring gäller visseriigen omvänd bevisbörda. Det åliggeremellertid alltid KO atl styrka all viss marknadsföringsåtgärd har vidtagits. Ivissa situationer - inle minst vid muntlig marknadsföring - kan det föreliggasvårigheter för KO att styrka sin lalan härvidlag. I sådana fall vore det enfördel om den utredning som KO kan förebringa i , exempelvisgenom uppgifter av köpare, kunde ges den tyngd som utsagor under eds-ansvarhar. 1 andra ärenden äter, framstår del som önskvärt all förhör med personer somKO:s motpart åberopar i domstolen kan ske under edsansvar. KO föreslår mot bakgrund av det anförda, att ilagen om marknadsdomstol m. m. införs en beslämmelse all den som har förelagtsav att inställa sig för atl lämna upplysningar i visstärende och inte är part skall vara skyldig alt före förhöret avlägga ed ellerförsäkran i den ordning som gäller för vittne enligt . 6Yttranden över KO:s skrivelse 6.1Informationsskyldighet och beriktigande av vilseledande uppgifter imarknadsföring Samtliga remissinstanser, som har yttrat sig övervad KO anför beträffande informationsskyldighet i marknadsföringslagen, avslårfrån all la närmare ställning i frågan. I yttrandena hänvisas allmänt lill deyttranden, som senare skulle komma atl avges över reklamulredningens förslag iämnet. Flertalet instanser avstår med samma motiveringfrån att ta närmare ställning i frågan om beriktigandereklam. Några instanseranmäler dock redan här vissa i huvudsak principiella synpunkter på frågan. och , som i princip är positivatill förslaget.