prop · FZ033 · 1975-12-31 00:00:00 — I fråga ombrottmålsdomskonventionen ansågs översättningsfrågan i princip böra regleraspå samma sätt som i fråga om trafikbroltskonvenlionen. Med hänsyn lill attbrotlmålsdomskonventionen till skillnad från trafikbroltskonvenlionen skalltillämpas inom och någon översättning tiU svenska eller engelska avhandling som upprättats på danska eUer norska språket uppenbarligen inlebehövs, gjordes i fråga om sådan handling undantag från kravet på översättning. Förevarandekonvention föreslås, som senare skall beröras, bli tillämplig inom . Detär uppenbart att handlingar på danska eller norska språket inte behöver följasav någon översättning. Övriga handlingar på främmande språk bör liksom i frågaom trafikbrotts- och brottmålsdomskonveniionerna åtföljas av översättning tUlengelska språket. bör sålunda enligl art. 18.2 genom förklaringförbehålla sig rätt att kräva atl handlingar som bar samband med tillämpningenav förevarande konvention ocb som är avfattade på annat språk än danska, norskaeller svenska skall vara översatta lill svenska eller engelska språket. 43.3 föreskrivs, att konventionsstaler som har reglerat eller framdelesreglerar sina inbördes förhållanden pä konventionens område på grundval avenhetlig lagstiftning eller som för sin räkning har tillskapat eller tUlskaparell särskilt system har rält att lUlämpa denna lagsflftning eller delta systemulan hinder av konventionens bestämmelser. Vid de nordiska överläggningarna harföreslagits atl det nuvarande samarbetsavtalel ersätts med etl statsrättsligtbindande avtal anpassat till konventionens tillämp- Prop.1975/76:3 86 ningsområdeoch innehållande bestämmelser om tillämpligt språk, förfaringssätt m. m.Oavsett hur frågan kommer att regleras torde det inte behövas någonunderrättelse enligt art. 43.4 om det nordiska samarbetsavtalet eller dessefterföljare eftersom de nordiska länderna inte därigenom 'upphör att tillämpakonventionens bestämmelser på sina inbördes förhållanden'. 5.3Av konventionen föranledd lagstiftning Som anförts i detföregående är åklagare enligt 20 kap. 6 § i princip skyldigatt åtala för brott som hör under allmänt åtal. De fall i vilka åtal fårunderlåtas är särskilt angivna i RB och vissa andra lagar. Den omständighetenatt lagföring för gärningen kommer till stånd i annan stat finns dock inteangiven som gmnd för atl underlåta åtal. I praktiken förekommer dock somtidigare nämnts samverkan av detta slag. Särskilt inom har dennasamverkan en betydande omfattning och är särskilt reglerad i ett avtal mellandessa länders högsta åklagarmyndigheter. I samband med lUlkomslen avtrafikbrottskonventionen uttalade föredragande departementschefen, medhänvisning till att frågan om åklagares åtalsplikt utreds av åtalsrättskommittén,atl atiledning saknades att lagstifta i fråga om åklagares befogenheter attväcka åtal vid överförande av lagföring tiU annan stat (prop. 1971:114 s. 65). SåvälIrafikbroltskonventicnen (art. 5) som lagföringskonventionen (art. 21.1),innehåller uttryckliga bestämmelser om att fördragsslutande stat får avstå fråneller inställa åtgärder för lagföring av misstänkt som är eller blir föremålför lagföring i annan konventionsstat. Bestämmelserna är dock tiU sitt innehållnågot annorlunda utformade. Således behåller enligt lagföringskonventionen denanmodande staten fram tUl dess den anmodade statens beslut i anledning avframställningen mottagits rätt att vidta alla åtgärder för lagföring utom attväcka åtal. Andra olikheter förekommer även vad gäller reglerna om när rättentill åtal skall återgå till den anmodande staten. Vid tUllräde tiUtrafikbroltskonvenlionen gjordes vidare förbehåll mot bestämmelserna i art. 6om beräknande av preskriptionstid. Som framgått av det föregående föreslås ipromemorian att lagföringskonventionens regler om förlängning avpreskriptionstid delvis accepteras. Med hänsyn till attantalet fall av överföring av åtal kan förväntas öka vid tilllräde lillkonventionen kan ifrågasättas, humvida inte åklagarens skyldigheter ochbefogenheter att väcka åtal såväl vad gäller överföring av åtal med stöd avtrafikbrottskonventionen som lagföringskonventionen eller på diplomatisk väg nuborde regleras i RB. Detta torde även kräva en översyn av bestämmelserna ommålsägandens subsidiära åtalsrätt och möjlighet atl fullfölja talan. Därvid måerinras om att eiUigt lagfö- Prop.1975/76:3 87 ringskonventionenöverföring kan göras när som helst fram lill dess atl verkställighet harpåbörjats. Som förut nämnts har åtalsrättskommittén enligt sina direktiv (Ju1971:55) att uppmärksamma dessa frågor. I avvaktan på resultatet av dettaarbete talar övervägande skäl för alt nu endast och utanför RB lämnaserforderliga bestämmelser som direkt lar sikte på lagföringskonventionensregelsystem. Då lagföringskonventionen kan förväntas tillträdas även av deövriga nordiska länderna kommer dock härigenom de mest praktiska fallen altregleras. Närdet gäller överförande av lagföring från till annan stal börbestämmelser ges i lag om de förhållanden som enligt art. 8 i konventionenskall föreligga för alt lagföring skall kunna överföras. Vidare bör reglerasunder vilka förutsättningar rätlen till åtal och verkställighet skall återgå(art. 21:2). Bestämmelser behövs också om vUken myndighet som skall pröva frågaom överförande av lagföring till annan stat. Sedan framställning om lagföringgjorts lill annan stal får enligl art. 21:1 vidare åtgärder för lagföring avden misstänkte för brottet i fråga inte vidtas eller dom som meddelats mot denneför brottet verkställas. InlUl dess den andra statens beslut i anledning avframställningen mottagits får dock vidtas andra åtgärder. Saken fär dock inteanbängiggöras vid domstol eller avgöras av administrativ myndighet. Sedan denandra statens beslut att vidta åtgärder mottagits skall, om åtal ännu inteväckts, beslut om åtalsunderlålelse meddelas. Har åtal väckts skall åtaletnedläggas. Atl frikännande dom i sådana fall inle får meddelas följer redan av20 kap. 9 § andra stycket RB. Även lagföringskonventionen fömtsätter förbudhäremot. Enligt art. 35 har nämligen en frikännande dom rättsverkan i andrakonventionsstaler och skulle sålunda utgöra hinder mot lagföring i den stattill vilken lagföring överförts. Överföringav åtal kan komma lill stånd även sedan fällande dom meddelats, dock med vissaundantag som framgår av art. 8.2. I sådant fall får dock verkställighet avdomen inte påbörjas (jfr art. 35). Skullesedan lagföring överförts lill annan stat, rätten till lagföring återgå tiUSverige, kan förfarandet tas upp på nytt bär i landet. Elt tidigare beslut omåtalsunderlåtelse kan i en sådan situation återkallas och åtal väckas. 22 ar tiden för ålalspreskription i ett sådant fall förlängd med sexmånader. Närdet gäller överförande av lagföring från annan stat till böruppmärksammas alt gällande rätt i stor utsträckning medger att lagföring skervid svensk domstol och eiUigt svensk lag när brott begåtts utomlands. 1 sådana fall när svensk domstolär behörig enligt bestämmelserna i 2 kap. 2 och 3 §§ BrB är lagföring i givetvis inteberoende av att framställning om överföring av lagföring äger rum. I vissahänseenden medför emellertid ett överförande av lagföring enligt konventionenrättsverkningar som bör föranleda lagstiftning. Lagföringskonventioneninnebär som förut nämnts alt, sedan fram- 1975/76:3 88 ställningom överföring av lagföring bifallils, svensk domstol kan döma efter svensk lagför brott som begåtts utomlands även om behörighet saknas enligl 2 kap. 2-3 §§ BrB.Denna subsidiära behörighet, vilken medför en utvidgning av svensk domstolskompetens i brottmål, kräver givelvis lagstiftning. Detsamma gäller de särskUdabestämmelserna om verkan i den anmodade staten av framställning om lagföringocb om tillfälliga tvångsåtgärder i den anmodade staten enligt art. 27-29.Lagföringskonventionen har emellertid betydelse även om svensk domstol harursprunglig behörighet genom de särskilda bestämmelserna om verkan i denanmodade staten av framstäUning om lagföring enligl art. 24 och 26:1. Dessabestämmelser innehåller avvikelser från de bestämmelser i fråga om lagföringensom gäller annars och kräver lagstiftning. Hämtöver behövs särskildabestämmelser som reglerar förutsättningarna för att överföring av lagföringtill skall kunna äga rum (jfr art. 10-11) och vilken myndighet somprövar framställning om överförande av lagföring lill , När det gäller förfarandetvid samarbete med annan stat rörande överförande av lagföring syneserforderliga bestämmelser böra utfärdas av Kungl. Som framgår av del anfördakräver etl tillträde lill lagföringskonvention viss lagstiftning. Desärbestämmelser som fordras är i allmänhet av den karaktären atl de förutsätterelt ömsesidigt samarbete med andra stater. Bestämmelserna bör därför varatillämpliga endast vid samarbete med stater som tillträltlagföringskonventionen. Det nordiska samarbetetrörande överförande av lagföring bör givelvis fortsätta i de praktiska formersom tidigare tillämpats på grundval av samarbetsavtalet. Delta kan också uppnåsinom ramen för lagföringskonventionen, till vilken samtliga nordiska länderkan förutsättas ansluta sig. Konventionen medger nämligen alt stater somtillskapat ett särskilt system för sin räkning, eller skulle göra så ,reglerar sina förhållanden i enlighet därmed utan hinder av bestämmelserna ilagföringskonventionen . Den förordadebegränsningen av tillämpningsområdet för bestämmelserna om överförande avlagföring hindrar inle alt sådan överföring kan komma till stånd vid sidan avkonvenlionen. Beträffande lagföringen i fömtsatts därvid alt svenskdomstol är behörig enligl 2 kap. 2-3 §§ BrB. Lagföringen i skaU isådant fall äga rum helt enligt vanliga straffprocessuella regler. Ävenöverförande av lagföring från bör kunna komma i fråga vid sidan avlagföringskonventionen. Etl särskilt problem sombör beaktas i detta sammanhang är förhållandel mellan lagföringskonventionenoch trafikbroltskonvenlionen. Båda konventionerna innehåller bestämmelser omöverförande av lagföring. Som framgår av den redogörelsen föreliggeremellertid betydelsefulla skillnadermellan de båda konventionerna. Bl.a. innehåller lagföringskonventionenbestämmelser om subsidiär behörighet vid framstäUning från annankonventionsslat om överförande av lagföring, vilka saknar motsvarighet itrafikbrottskonvenflonen. Vidare föreligger enligl lagföringskonventionen iprincip skyldighet att efterkomma en framställning om överförande av lagföringmedan trafikbroltskonvenlionen endast innebär etl åtagande atl granskaframställning om överförande av lagföring. I lagföringskonventionens art. 43:1finns en bestämmelse alt denna konvention inte inverkar på rättigheter elleråtaganden som härrör från utlämningstraktater eller internationellamultilaterala konventioner rörande särskilda ämnen och inte heller påbestämmelser rörande ämnen som behandlas i lagföringskonventionen och även ärintagna i andra gällande konventioner mellan fördragsslutande stater. Frågan omförhållandet mellan de båda konventionerna torde komma att bli föremål försärskilda överläggningar inom . Tills vidare synes den ståndpunktenböra intas i denna fråga atl lagföringskonventionen inte bör tillämpas inomtillämpningsområdet för trafikbrottskonvenflonen i de fall såväl den anmodandesom den anmodade staten tillträtt båda konventionerna. Etlliknande konkurrensproblem kunde länkas föreligga i förhållande till 1970 årseuropeiska konvention om broltmålsdoms internationella rättsverkningar. Enligtlagföringskonventionen kan överförande av lagföring komma lill stånd pä allastadier av lagföringen till dess verkställighet har påbörjats. Överförande avlagföring kan sålunda komma i fråga även när del föreligger en lagakraftvunnendom om verkställigheten inte påbörjats. Enligl art. 8.2 fär dock överförande avlagföring i dessa fall ske endast om staten inte själv kan verkställa domen ensmed användning av ullämningsförfarande och om den andra fördragsslutandestaten inte erkänner principen om verkställighet av utländsk dom eller vägrarverkställighet av sådan dom. Härav får anses följa att lagföringskonventioneninte skall tiUämpas inom tiUämpningsområdet för konventionen om broltmålsdomsinternationella rättsverkningar. Närdel gäller metoden att införliva konventionen med svensk rätt står ohkamöjligheter till buds. Antingen kan konventionstexlen omarbetas till lag ellerockså kan i en författning hänvisning göras lill konventionen med förklaringatl dess bestämmelser skall gälla som lag. Hittillshar metoden alt transformera konventionsinnehållet lill lag i allmänhet använtsvid lagstiftning som är föranledd av konventioner. Senast har denna metodanvänts i fråga om konventionen om brottmålsdoms internationella verkningar (seprop. 1972:98 s. 45 och 80). Med hänsyn till de praktiska fördelarna vidtillämpningen bör även lagföringskonventionen omarbetas tUl lag. Avde bestämmelser som föranleds av konventionen bör regeln om subsidiärbehörighet för svensk domstol vid framställning om överförande Prop.1975/76:3 90 avlagföring las in i 2 kap. BrB. Återstående bestämmelser är av den karaktärenatl de lämpligen bör sanUas i en särskild lag om internationell samverkanrörande lagföring för brott. 6.1Förslaget till lag om internationellt samarbete rörande lagföring för brott Den föreslagna lageninleds med en bestämmelse om tillämpningsområdet (1 §). I enlighet med vad somanförts i det föregående har tillämpningsområdet bestämls så atl lagen ärtillämplig vid samarbete rörande lagföring för brott med stat som tillträttlagföringskonventionen. I 2-5 §§ har tagits uppbestämmelser om överförande av lagföring från till annan stat. 2 §första och andra styckena innehåller förutsättningarna för överförande avlagföring till annan stat enligt art. 8 i konventionen. I tredje stycketföreskrivs att Kungl. Maj:t skall besluta om framställning rörande överförandeav lagföring med möjlighet alt delegera dessa uppgifier lill annan myndighet.Avsikten är att i huvudsak delegera dessa befogenheter till RÅ. I 3 § förstastycket föreskrivs att åtal inte får väckas eller strafföreläggande ellerordningsbot utfärdas sedan framställning om överförande av lagföring gjorts.Andra åtgärder för lagföring får däremot vidtas intiU dess den andra statensbeslut i anledning av framställningen mottagits. I andra stycket gesbestämmelser om den verkan ett bifall till framställningen får. Har åtal ännuinte väckts här i landet skall åklagaren besluta om åtalsunderlåtelse. Har åtalredan väckts skall åtalet nedläggas. Denna möjlighet bör stå öppen ända tilldess det föreligger en lagakraftvunnen dom. Görs framställning om överförandeav åtal sedan dom meddelats, får enligl tredje stycket domen inte verkställas.Bestämmelserna ansluter lill art. 21:1 i konventionen. I 4 § har angivitsfömtsättningarna för atl rätten till åtal och verkställighet skall återgåsedan framställning om överförande av lagföring gjorts. Bestämmelsen anslutertill art. 21:2 i konventionen. 5 § innehåUer den tidigare berörda bestämmelsenom förlängning av liden för åtalspreskription när lagföring överförts tillannan stal. Sistnämnda bestämmelse ansluter art. 22 i konvenflonen. Härefter följer eltavsnitt om överförande av lagföring från annan stat till (6-15 §§). Avdessa bestämmelser behandlar 6-10 §§ prövning av framställning om överförandeav lagföring. I 6 § anges de fall när framställning skall avslås. Bestämmelsenansluter till art. 10 i konventionen. I andra stycket återfinns reglerna i art.7.2 om vissa kvalifikationsgrunder. 7 § upptar i anslutning till art. 11 ikonventionen de fall när framställning om överförande av åtal får underlåtasmedan 8-9 §§ innehåller förutsättningarna för atl bifall liU framställning omöverförande av lagföring skall resp.får återlas (jfr art. 12 i konventionen). 110 § föreskrivs atl prövningen avframställning från annan stal om överförande av lagföring lill ankommerpä Kungl. Maj:t med bemyndigande för Kungl. Maj:l alt delegera dessa frågorlill annan myndighet. Avsikten är all även denna prövning i huvudsak skalldelegeras till RÅ. I11-13 §§ har tagits upp bestämmelserna om verkan av framställning omöverförande av åtal från annan stal. I 11 § tas upp de särskilda bestämmelsernaom verkan av angivelse i det anmodande landet m.m. (jfr art. 24 ikonventionen). 112 § återfinns förbudet att ådöma strängare påföljd än somstadgas i den anmodande staten om svensk domstol är endast subsidiärt behörig(jfr art. 25 i konventionen). I 13 § regleras verkan här i landet av åtgärd förlagföring i den anmodande staten i enlighet med art. 26:1 i konventionen.Preskriptionsavbrytande åtgärd i den anmodande staten skall enligt art. 26.2 hasamma verkan här i landet. En särskild bestämmelse härom har tagits upp i 13 §andra stycket. Idet följande (14-15 §§) har i anslutning tiU art. 27-29 i konventionen tagitsupp bestämmelser om tillfälliga tvångsåtgärder. I 14 § första stycket återfinnsbestämmelser om häktning och anhållande när annan stat meddelat sin avsikt attgöra framställning om överförande av lagföring och svensk domstol endast harsubsidiär behörighet. Andra stycket innehåller bestämmelser om tvångsåtgärdersedan framstäUning från den andra staten mottagits. 15 § innehåller bestämmelsernaom upphörande av tvångsåtgärd när rätten tUl lagföring återgår till den andrastaten och tidsbegränsningarna för frihelsberövande. Lagförslagetavslutas med en bestämmelse, 16 §, där Kungl. Maj:t bemyndigas utfärda närmarebestämmelser om förfarandet vid samarbetet mellan och annan statrörande lagföring för brott. De åsyftade bestämmelserna har sin motsvarighet iart. 13-20 i konventionen. I denna ordning kommer sålunda att regleras bl.a.frågorna om förmedlande organ och om översättning av handlingar i samband medframställning om lagföring. Även de bestämmelser som kan vara föranledda avart. 30-34 i konventionen om lagföring i mer än en stat torde kunna ges i dennaordning. 6.2Förslaget till lag om ändring i Somanförts i det föregående bör i 2 kap. BrB införas en bestämmelse om svenskdomstols behörighet efter framstäUning om överförande av lagföring etUigtlagföringskonventionen. Bestämmelsen har tagits upp som en ny punkt 7 i 2 kap.3 § BrB. Bestämmelsernai lagföringskonventionen om broltmålsdoms internationella rättsverkan anknytersom fömt sagts till motsvarande regler i brottmålsdomskonventionen ochföranleder inte annan lagändring än en hänvisning i 2 kap. 5 a § BrB tilllagföringskonventionen. EuropeanConvention on the Transfer of proceedings in Criminal Matters The member States of the CouncU of Europé, signatoryhereto, Considering that the aim of is theachievemenl of greater unity between its Members; Desiring to supplement the work which they have alreadyaccomplished in the field of criminal law with a view lo arriving at more justand efficient sanctions; Consideringil useful lo this end to ensure, in a spirit of mutual confidence, theorganisation of criminal proceedings on the international level, in particular,by avoiding the disadvantages resulting from conflicls of competence, agreed as follows: Conventioneuropéenne sur la transmission des procedures répressives Les Etats membres du Conseil de TEu-rope, signataires dela présente Convention, Considérant que le but du Conseil de TEurope est deréaliser une union plus étroite entré ses Membres, Soucieuxde compléter Tceuvre qu'ils ont déjä accomplie dans le domaine du droit pénal envue de parvenir ä une repression plus juste et plus efficace, Eslimanl utile d'assurer å cette fin, dans un esprit deconfiance mutuelle, Forganisa-lion de la poursuile des infraclions sur le planinternational en évitani notamment les inconvénients des conflils decompélence. Sont convenus de ce qui suit For the purposes of this Convention: (a) "offence" comprises actsdeall with under the criminal law and those deall with under the legalprovisions listed in Appendix III to this Convention on condiflon that wherean administrative authority is competent to deal with the offence il must bepossible for the person concerned to have the case Iried by a court; (b) "sanction" means anypunishment or other measure incurred or pronounced in respect of an offence orin respect of a violation of the legal provisions listed in Appendix III. Au sens de la présente Convention, Tex-pression : (a) « infraction » comprend les faitscon-sliiuanl des infraclions pénales ainsi que ceux qui sont vises par lesdispositions legales mentionnées ä 1'Annexe III de la présente Convention åla condition que si Tin-fraclion est de la compélence d'une autoritéadministrative, Tintéressé ail la possibilité de porter Taffaire devant uneinslance juridictionnelle; (b) « sanction » désigne loute peine oumesure encourue ou prononcée en raison d'une infraction pénale ou en raisond'une infraction aux dispositions legales mentionnées å TAnnexe III. Prop.1975/76: 3 93 Europeisk konvention om överförande av lagföring ibrottmål Signatärstaterna, medlemmar av , vilka beaktar att syftet med är attåstadkomma en fastare enhet mellan dess medlemmar; vilka önskar komplettera det arbete som de redan harutfört på det straffrättsliga området i syfte att nå rättvisare och effektivarepåföljder; vilka anser att det för detta ändamål är lämpligt att, ien anda av ömsesidigt förtroende, säkerställa genomförandel av lagföring ibrottmål på det internationella planet, särskilt genom atl undvika de olägenhetersom uppstår vid behörighetskonflikter; har överenskommit om följande: I denna konvention förstås med (a) "brott" gärning somomfattas av strafflag och gärning som omfattas av lagbestämmelse vilkenupptagits i bUaga III till denna konvention, under förutsättning atl, dåadministrativ myndighet är behörig att taga befattning med brottet, det är möjligtför den misstänkte att få målet prövat av domstol; (b) "påföljd" straff ellerannan åtgärd som ådömts eller ålagts på grund av brott eller överträdelse avbestämmelserna i bilaga III. For thepurposes of applying this Convention, any havecompetence to prosecute under its own criminal law any offence to which the lawof anolher is applicable. The competenceconfeired on a exdusively by virlue of paragraph 1 of thisArtide may be exercised only pursuant lo a request for proceedings presented byanother . En vue derapplicalion de la présente Convention, tout Etat Conlractant a compélencepour poursuivre selon sa propre loi pénale toute infraction ä laquelle estapplicable la loi pénale d'un autre Etat Conlractant. La compélencereconnue å un Etat Conlractant exdusivement en vertu du paragraphe 1 dupresent artide, ne peut étre exercée qu'å la suite d'une demande de poursuileprésentée par un autre Elal Conlractant. having competence under its own lawto prosecute an offence may, for the purposes of applying this Convention,waive or desist from proceedings against a suspecled person who is being orwill be prosecuted for the same offence by another . Havingregard lo Arflcle 21, paragraph 2, any such decision to waive or lo desist fromproceedings shall be provisional pending a final decision in the otherContracting State. Tout Etat Conlractant competent en vertu de sa propre loipour poursuivre une infraction peut, en vue de rapplicalion de la présenteConvention, renoncer å engager la poursuile ou Tabandonner en ce qui concerneun prévenu qui est ou sera poursuivi pour le méme fait par un autre Etat Conlractant.Compte tenu des dispositions du paragraphe 2 de rarlide 21, la decision derenonciation ou d'abandon de la poursuile est provisoire aussi longtemps qu'unedecision déflnilive n'est pas inlervenue dans Tautre Etat Conlractant. The requested State shall discontinue proceedingsexdusively grounded on Artide 2 when to ils knowledge the right of punishmentis extinguished under the law of the requesting State for a reason other thanlime-limitation, to which Artides 10 (c), 11 (/) and (g), 22, 23 and 26 inparticular apply.