prop · FY0330 · 1975-12-31 00:00:00 — Utredningen som besöktanläggningen anger, att försök kommer att göras med förvaring avbehållare med högaktivt avfall. Avfallet lagras som glas insmält istålbe-hållare. Utredningen har även tagit del av de franska erfarenheternaoch nämner särskilt en anläggning i stor försöksskala för framställning avhögaktivt glas. Från denna har man erhållit det första högaktiva avfallet iform av glas tappat på stålbehållare. Ett franskt företag avser att påvärldsmarknaden sälja anläggningar där denna process används. Prop.1975:30 Bilaga 1 Industridepartementet 283 Utredningenägnar stor uppmärksamhet åt strålningsriskerna i samband med hanteringen avdet högaktiva avfallet. För att förstå vilka risker de radioaktiva ämnena iavfallet kan innebära för biologiskt liv är det viktigt att känna till vilkaämnen som förekommer samt deras livslängd, strålningsegenskaper och hur detransporteras i naturen. De åtgärder, som vidtas för att skydda människansom individ, torde i de flesta fall innebära skydd även för andra levandeorganismer. Kunskaperna omstrålningsskador härrör från följderna av stora stråldoser, bl. a. frånatombomberna i och från medicinsk strålbehandling. Små stråldoser kaninte förorsaka akuta strålskador men skulle kunna ge sena effekter såsom canceroch leukemi. Om effekten av mycket små stråldoser är forskarna osäkra. Man ärenig om att effekten, om den äver huvud taget finns, är mycket liten. Frågan omdet finns något tröskelvärde, under vilket strålning är skadlig, äremellertid fortfarande obesvarad. Deproblem som har samband med strålning från högaktivt avfall rör dels riskemafrån yttre strålning, t. ex. från utsläpp av , dels riskerna fråninre strålning, som härrör frän radioaktivt material som kommit in i kroppen,varvid särskilt uppmärksammas strontium-90, jod-131 och plutonium. Detföreligger också risker för anrikning av vissa radioaktiva ämnen i olikanaturUga näringskedjor. () har gett ut rekommendationer, ur vilka man kanberäkna högsta tillåtna intag av olika ämnen. Förenta nationernasstrålningskomraitté (UNSCEAR) har studerat de viktigasteanrikningsmekanismerna. Allaländer stöder sin lagstiftning, då det gäller strålskyddsnormer, pårekommendationer från ICRP. Utredningengår även in på den debatt om kärnkraftens risker som förs bl. a. i Sverige.Frågan om energiförsörjningen diskuteras nu intensivt i mångaländer. Användning av kärnkraft ses därvid som en viktig dellösning, men ävensom en säkerhetsrisk. Den svenska debatten harfrämst kretsat kring frågan om kärnkraftens säkerhet. KritUcema framhåller attså länge inga lösningar presenterats på kämkraftens avfallsproblem får man intefortsätta med utbyggnaden av kämkraften. Man bör i stället avvakta den pågåendeforskningen om alternati\'a energikällor som solen, vinden och jordvärmen.Vidare bör anslagen till fusionsforskningen öka. använd teknik för kärnkraftinte bara ökar det radioaktiva avfallet utan leder, betonas det, också tillstora lager av plutonium. Man framhåller också, att fler länder får tiU-gångtill plutonium som kan användas till framstäUning av kärnvapen. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 284 Vissabedömare håller före att människans bristande förmåga att behärska denkomplicerade teknik som framställning av kärnkraft fömtsätter förr ellersenare kan leda till olyckor. Sabotage eller krigshandlingar riktade motatomanläggningar antas vidare kunna få allvarliga följder. Förespråkarnaför kärnkraft hävdar att det finns kända och beprövade metoder för att hållaradioaktivt avfall säkert isolerat från omgivningen. Kostnaden för en sådanhantering uppges vara av kilowattimmepriset. Ofta erinrar man omdet intensiva forskningsarbete som pågår och som snabbt anses kunna görahanteringen och förvaringen av högaktivt avfall ännu säkrare. Såvälbland kritikerna som bland förespråkarna finns alla nyanseringar företrädda.Utredningen har för sin del inte funnit anledning att i sin lägesrapportnärmare utvärdera de kontroversiella synpunkter som förekommer i den svenskadebatten om kärnkraft. 11.4.5 Upparbetning av bränsle från svenska kärnkraftverk Utredningenanser inte att upparbetning av använt bränsle från svenska kärnkraftverk är enabsolut förutsättning för reaktordriften. Det är möjligt att lagrabränsleelementen . Men denna metod måste dock, framhåUerutredningen, alltid betraktas som tillfällig. Kraftföretagen, som intebehövt uppmärksamma upparbetnings-ledet lika mycket som övriga led ibränslekretsloppet, har fått ett ökat intresse för såvälupparbetningen som för hanteringen och förvaringen av det högaktiva avfallet. Desvenska kraftföretagen underhandlar genom sitt företag om ett relativt omfattande upparbetningsavtal för dekärnkraftaggregat som hittils är beslutade. kraftgrupp ABhar redan slutit ett kontrakt om upparbetning av använt bränsle frånkärnkraftverket i Simpevarp med , som är en av deltagarnai Umted Reprocessors. Utredningenbedömer det som sannolikt att de svenska kraftföretagen kan utnyttja befintlig kapacitetvid de engelska och franska anläggningarna för den närmaste framtiden, varvidockså hanteringen av det högaktiva avfallet kommer att ske vid dessaanläggningar. Det är svårare att säkert bedöma situationen ,eftersom ny kapacitet då måste komma till. Samma möjligheter för upparbetningoch omhändertagande av avfall kan komma att gälla också . Ettannat alternativ är att upparbetning ombesörjes utomlands men attkraftföretaget måste förbinda sig att återta avfallet. En tredje möjlighet äratt villkor uppställs som starkt försvårar upparbetning i utiandet. I så fallaktualiseras frågan om en inhemsk anläggning för upparbetning och en inhemsklagringsplats för det högaktiva avfallet. Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 285 Slutiigenär det tänkbart att det blir möjligt att lagra avfallet i internationell regi. 11.4.6 Sammansättningenav det högaktiva avfallet Utredningenanger att en 900 MW kokarreaktor, motsvarande t. ex. , förbrukarca naturligt uran och att den producerar ca elenergi. Samtidigtbildas ca klyvningsprodukter och ca plutonium. Åtgången avnaturligt uran kan minskas något om resturanet och plutoniet återföres tillreaktorn. Vidklyvning av uran eller plutonium bildas 250300 oUka nuklider varav de flestaär mycket kortlivade och sönderfaUer redan i reaktorn. De klyvningprodukter ibränslet som har betydelse för det högaktiva avfallet presenteras i olikatabeUer och även värmeutvecklingen i bränslet anges efteruttaget från reaktorn. Bränslets innehåll av transuraner återges också. Deanläggningar för upparbetning av använt bränsle som är uppförda, underbyggnad eller i planeringsskedet bygger alla på varianter av den amerikanskaPurexprocessen. Den utvecklades för utvinning avvapenplutonium och används nu också som process för upparbetning av civiltkärnkraftbränsle. Årsproduktionen av flytande högaktivt avfall frånupparbetning av använt bränsle från en 900 MW reaktor uppskattas till ca 15 m'.Koncentrationen klyvningsprodukter är därvid ca 50 g per liter.Totalaktiviteten uppgår efter bränsleuttaget till 55 milj. curie,vilket ger en avgiven värmeeffekt av totalt 260 kW. Det medelaktivaavkapslingsavfallet utgör ca 1015 m. Genom hoppressning kan det nedbringastill ca 1,5 m. Dethögaktiva avfallets sammansättning ändras med tiden beroende på det radioaktivasönderfallet. förvaring dominerar strontium-90 och cesium-137. Efter1 svalning återstår de mycket långlivade klyvningsprodukternazirkonium-93, teknetium-99 och ce-sium-135. Avfallet innehåller även vissamängder uran, plutonium, nep-tunium, americium och curium. 11.4.7 Utbyggnadenav kärnkraft i världen samt produktion av pluto nium och högaktivt avfall Tillgängligaprognoser för kärnkraften tyder på en hög utbyggnadstakt i många länder.Utredningen presenterar prognoser för utbyggnaden av kärnkraft i ett antalviktiga industriländer och även för världen som helhet (exkl. ) fram tillår 1990. För del har CDL:s studie över elförsörjningen19751990 använts som underlag. Utredningen påpekar att man som en följd av1973 års oljekris kan förutsäga ett behov av en snabbare utbyggnad i världenän den utredningen redovisar men att det ännu inte är möjligt att heltöverblicka den uppkomna situationen. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 286 Pågrundval av tillgängligt material har utredningen beräknat den installeradekärnkraften i världen tiU ca 100 000 MW , 280 000 MW och 600 000MW . Effekten för anges till ca 1 100 000 MW. Ar 1980 svararFörenta staterna ensamt för ungefär hälften av den installerade effekten,för , medan andel uppgår till . Detaljeradetabeller över installerad kärnkraft, plutoniumproduktion och högaktivt avfallvid olika tidpunkter fördelat på olika länder redovisas av utredningen ochåterges här i sammandrag. Tabell 11.1 Installerad kämkraft, prognos fram till är1990 Osteuropa (inkl. ) (utom och ) Världen (utom ) (600 000) (1 100 000) Tabell 11.2 Beräknade mängder plutonium från använt civUtkärnbränsle , ton/år (utom och ) Världen (utom ) Prop.1975:30 Bilaga 1 Industridepartementet 287 Tabell11.3 Beräknade mängder högaktivt avfall i fast form (glas per tonuran) från använt civilt kärnbränsle Produktionav högaktivt avfall, m'/år 1975 1980 1985 1990 (utom och ) Världen (utom ) (1 100) (2 200) 11.4.8Strålrisker från högaktivt avfall Utredningenbehandlar mycket detaljerat de strålrisker som kan förekomma vid hantering avradioaktivt material och särskilt de risker som finns i samband med hanteringav radioaktivt avfall. Inledningsvisredogörs för människans naturliga stråldosbelastning och dess variationer.Människan liksom den biologiska arvsmassan har ständigt existerat i dennaturliga strålningsmiljön som därför måste behandlas som normal frånstrålrisksynpunkt. På samma sätt är det rimligt att anta att småstråldostillskott, som är avsevärt mindre än de naturliga variationerna ibakgmndstrålningen, inte innebär någon påvisbar ändring i den enskildaindividens totala riskbUd. Totalt ger naturliga strålkällor i genomsnitt enstråldos på ca 100 millirad . I en del lättbetonghus kan dosbidragetfrån omgivningen uppgå tiU 250 mrad . Utöverstråldoserna från naturUgt förekommande strålkällor utsätts människan förvarierande stråldoser från artificiella strålkällor. Bland dessa dominerarmedicinsk apparatur för strålbehandling och röntgen-diagnostik. Stråldosentill benmärg och könskörtiar genom röntgendiagnostik ger för den svenskabefolkningen en genomsnittsdos av 120 millirad per individ och är. Detta ärungefär lika mycket som den naturliga stråldos-belastningen. Vidröntgenundersökningar kan enstaka organ få högre stråldoser. Så är t. ex.stråldosen i sköldkörteln vid de enklaste sköldkörtelundersökningarna i regelca 15 rad och vid s. k. scintigrafiska undersökningar med jod-131 ca 75 rad. Kärnvapenprovsamt civil och militär reaktordrift har lett till en ansamling av långlivaderadioaktiva ämnen i miljön. Utredningen återger en sammanställning av deviktigaste av dessa, där primäruppgiftema insamlats av UNSCEAR. Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 288 labell11.4 Totalt ackumulerade mängder av långlivade radioaktiva ämnen i miljön år1972 Stråldoserfrån radioaktiva ämnen kan åstadkommas genom bestrålning från strålkällorutanför kroppen eller genom bestrålning från radioaktiva ämnen som kommit in ikroppen med vatten, föda eller andningsluft. Utredningen ägnar särskilduppmärksamhet åt detta senare bestrålningssätt och återger de relativa riskernafrån olika ämnen i det radioaktiva avfallet. Särskilt påpekas att vissaradioaktiva ämnen som tillförs kroppen med dricksvatten eller föda endastmycket obetydligt absorberas i matsmältningskanalen och att de därför inteupplagras i kroppen. Exempel på sådana element är zirkonium, niob, cerium ochprometium. Transuranelementen, t. ex. plutonium, hör också till denna kategorioch tas endast upp till 0,0010,. Beroende på den stora giftigheten hosdessa senare element kan ändå den stråldos, som förorsakas i benvävnad, blibetydande. Några ämnen som tritium, jod och cesium tas upp närahundraprocentigt. Inandningär också en viktig transportväg. Om det radioaktiva ämnet är i olöslig form gerdet en stråldos enbart i andningsorganen. Är det lösligt når det de olikaorganen på samma sätt som om det hade tagits upp ur mag-tarmkanalen. Förplutonium visar det sig att skelettet får en mycket högre stråldos per intagenaktivitetsmängd om intaget skett genom luftvägarna än om det skett genom svalget.Hur stor dosen blir är beroende på lösligheten hos den aktuellaplutoniumföreningen. Utredningenpåpekar, att som resultat av beräkningar av stråldosen per aktivitetsmängd förde viktigaste nukliderna i det högaktiva avfallet framkommit, att plutonium-239inte är den mest kritiska nukliden, då det gäUer intag via svalget. Såvälstrontium-90 som jod-129 och jod-131 ger högre stråldoser än någon av deaktuella transuranelementen. Radium-226 ger ännu högre stråldoser. Vidinandning är bilden en annan och transuranelementen ger de högsta stråldosernaper inandad aktivitetsmängd. Vidberäkning av de stråldoser som skulle kunna förorsakas om en olycka inträffarunder lagring och transport av högaktivt avfall eller plutonium eller genomaktivitetsläckage från upparbetningsanläggningar, måste man göra någotantagande om vilken bråkdel av den totala mängden som kan slippa fri. Däreftermåste antaganden göras om rimliga spridningsvägar genom vilka de radioaktivaämnena kan nå människan. Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 289 Utredningen anger en beräkningsmetod som kan användas försådana beräkningar men gör inga kvantitativa bedömningar i rapporten. Utredningen går vidare in på de biologiska strålriskerna.Skadeverkningar från joniserande strålning kan delas in i fyra grupper:cell-destruktion som leder till vävnadsdöd och organskador, cancerogenaverkningar, ärftliga skador samt skador på fostrets utveckling. Beträffande frågan om sambandet mellan låga stråldoser ochcancer anger utredningen att cancerrisken vid dessa låga doser är så Uten attdess existens inte kan bevisas eller motbevisas genom studier av cancerfrekvensenhos stora befolkningsgrupper. Människokroppen har säkert förmåga att avlägsnanybildade felbyggda celler genom den immunologiska försvarsmekanismen, men manvet inte hur effektiv denna mekanism är. ICRP och UNSCEAR grundar därför sinabedömningar på antagandet om ett linjärt samband mellan dos och risk. Man ärdärvid medveten om att risken vid små stråldoser kanske starkt överskattas. Utredningen anger, att den totala årliga genomsnittiigastråldosen från kärnkraftindustrin , inkluderandeutsläppen från utländska reaktorer och upparbetningsanläggningar, i väntasge upphov till högst tio cancerfall . Detta bör sättas i relation tillden naturliga cancerfrekvensen i på ca 30 000 fall . Utredningenunderstryker att antalet tio är rent hypotetisk och endast gäller u?iderförutsättning att små stråldoser har proportionsvis lika stora cancerogeneffekt som stora stråldoser. ICRP utger strålskyddsrekommendationer somtill-lämpas av myndigheterna i praktiskt taget alla länder. ICRP:s nu gällanderekommendationer omfattar följande viktiga punkter: onödigastrålkällor och onödig bestrålning skall undvikas, strålkällor ochanvändning av strålning måste kunna försvaras med tanke på den resulterandenyttan, alla stråldoserskall hållas så låga som möjligt med hänsyn till ekonomiska och samhälleligaöverväganden, inga stråldoserfår överstiga vissa rekommenderade dosgränser. ICRP anger också rekommenderade högsta tillåtna stråldoserför såväl personer i strålningsarbete som för personer som inte arbetar medstrålning. Ur dessa dosgränser kan myndigheterna i de olika länderna härledagränser t. ex. för utsläpp av radioaktiva ämnen från en viss anläggning. ISverige görs detta av . Efter dessa mera allmänna överväganden beträffandestrålningsrisker behandlar utredningen frågor rörande strålningsriskerna frånhantering och upparbetning av använt kärnbränsle samt från högaktivt avfall. Om bränsleelementen trots de kraftiga transportbehållarnaskuUe skadas under en transport från ett kärnkraftverk till en upparbetningsanläggning,kan gasformiga och lättflyktiga ämnen läcka ut, i första hand ochjod-131. Om bränslebehållarna är intakta innebär 19 1975.1 saml. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 290 transporteninte större risker än andra transporter av radioaktivt material enligt gällandetransportbestämmelser. Skulle en transportbehållare förloras vid transporttill sjöss förblir den sannolikt tät och kan då bärgas frän måttliga djup utanstörre risk. Om läckage skulle förekomma är det de långlivade nukUdernastrontium-90 och cesium-137 samt transuranelementen, som framför allt innebärrisker. Läcker radioaktiva ämnenut i vatten måste man vid bedömning av strålrisker ta hänsyn till att vissanuklider anrikas i ekologiska näringskedjor. Vid öppnandet avbränsleelementen i en upparbetningsanläggning frigörs gasformiga ochlättflyktiga ämnen. Jod-131 och xenon-137m har relativt kort halveringstid,varför mängderna av dessa nuklider är låga för såvitt bränslet fått svalna etthalvt år eller längre. Däremot förekommer relativt stora mängder somvanligen släpps ut liksom större delen av tritiuminnehållet. En normal storlekpå en framtida upparbetningsanläggning motsvarar troligen upparbetning av ca uran . En sådan anläggning skulle utan absorption av krypton-85ge upphov till stråldoser i omgivningen mellan 3 och 30 mrad . Utredningen anger attunder vissa angivna förutsättningar kan utsläpp av de gasformigaklyvningsprodukterna från upparbetningsanläggningen ske utan restriktioner ochändå inte överskrida de mycket rigorösa normer som gäller förkärnkraftindustrin med tanke på den globala strålningsmiljön. Förvaringen av detflytande högaktiva avfallet vid upparbetningsan- läggningarna innebär enpotentiell risk för spridning av aktivitet i luft, mark och vatten om inteförvaringsanläggningen är väl konstruerad med tanke på säkerheten. Strontium-90är den helt dominerande nukliden i fråga om risk, om intag av någon delhögaktivt avfall skulle ske via svalget. Risken för spridning av strontium-90,cesium-137 eller transuraner minskar kraftigt, om avfallet föreligger i fastform. 11.4.9Hantering av högaktivt avfall redogörelse för de tekniska förfaringssätten vid hantering avhögaktivt avfall framgår i huvudsak följande. Den högaktivaavfallslösningen från upparbetningsanläggningen, innehållande av detanvända bränslets icke-flyktiga klyvningsprodukter, indunstas och överförs förlagring i tankar i anslutning till upparbetningsanläggningen. Denna teknik harhittills tillämpats vid alla upparbetningsanläggningar och erfarenheter däravfinns . En kontrollerad tankförvaring anses nu ge enbetryggande säkerhet . Experterna är dock överens om atten ökad säkerhet uppnås genom att avfallet så snart det är praktiskt möjligtöverförts till fast form. Kunskaperna om denna process finns framför Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 291 allt i , som har en sådananläggning i drift. Utredningen går även in på de läckage som inträffat frånlagringstankar för högaktivt avfall i Förenta statema, men konstaterar att deti samtliga fall är tankar av vanligt stål och äldre modell som läckt på grundav korrosion av tankmaterialet. De moderna tankarna kon-straeras av syrafaststål. I finns erfarenhet av förvaring i tank av avfall frånindustriell upparbetning framför allt i , och . Utredningen beskriver de amerikanska riktlinjerna förhantering och långtidsförvaring av högaktivt avfall. Vid en kommersiellförvaringsanläggning får den mängd flytande högaktivt avfall som förvarashögst motsvara föregående produktion. Slutiig lagring av högaktivtavfall tillåts endast på mark som kontrolleras av den federala regeringen. 11.4.10 Utvecklingsarbeten för högaktivt avfall Enligt utredningen pågår ett internationellt samarbete föratt nå fram tUl normer för behandling av radioaktivt avfall. Utredningen angerett schema för denna hantering. Efter en tids lagring i flytande form överförsavfallet till fast form och förvaras under en relativt i övervakadeanläggningar nära markytan. Först därefter sker långtidslagring i stabilageologiska formationer. Arbeten för utformning av lämpliga processer föröverföring av avfall till fast form pågår i , ,, , , (Eurochemic) ochSovjetunionen. Utformning av särskilda anläggningar för en kontroUerad förvaringav fast högaktivt avfall utvecklas framför allt i ,och . Användning av stabila geologiska formationerövervägs i , Förenta statema, ochSovjetunionen. Utredningen anger att glas synes vara det mest stabilamaterialet för lagring av högaktivt avfall under långa perioder. Försök pågårdock att framställa ännu mer stabila produkter t. ex. inneslutning av avfalleti kvarts. För avfaU med lägre aktivitet kan insmäUning i bituminösa produkter,t. ex. asfalt, komma i fråga. 11.4.11 Geologiska synpunkter pålångtidsförvaring av högaktivt avfall i berggrund geologiska undersökning (SGU) har på uppdrag avutredningen redovisat geologiska synpunkter på långtidsförvaring av högaktivtavfall i berggrund. I den redogörelse som SGU lämnat anges att möjligheternaför långtidsförvaring av högaktivt fast avfall i berggmnd har analyseratspå grundval av redan kända data. 1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 292 Följande allmänna synpunkter ges: de allmännageologiska förutsättningarna för långtidsförvaring i svensk berggrund ärgynnsamma avfallsdepåerkan förläggas i berg på ett sådant sätt att skydd erhålls mot spridning avhögaktivt avfall till följd av olycksfall eller krigshandling det kanbetraktas som uteslutet att bergdeponerat avfall skulle komma att spridas tillföljd av en oväntad berggrundsdeformation eller djupgående allmän erosion möjligheternaför en långtidsförvaring i berg med hänsyn till riskerna för spridning ivattnets kretslopp bedöms positivt. Närmare undersökningar är dock angelägna förvaringsplatserför högaktivt avfall i berggrund kan väljas så att risker förspridning av avfallet pä grund av jordbävningar helt undviks med hänsyn tillrisker vid hantering och transport kan en viss samordning avupparbetningsanläggningarnas och långtidsdepåernas lokalisering vara önskvärd avfallsdepåernabör förläggas till grundvattenfattigt berg avfallsdepåernabör läggas i någon vanlig och i stora mängder uppträdande bergart, som heltsaknar utvinningsvärde bergdepåerna bör förläggas till områden med låglandhöjning och låg topografisk relief, men inte i närheten av störrevattendrag. Med hänsyn till nuvarande borrnings- och gruvteknik är deterforderliga förvaringsdjupet i sydligaste mycket rimligt, även om manräknar med mycket negativa förutsättningar. Detsamma gäller för stora delar avlandet om tillräckligt tätt berg kan anträffas. Utredningen drar i lägesrapporten inte några slutsatser pågrundval av det framlagda materialet, men uttalar som ett allmänt omdöme attden vid en genomgång av olika asp)ekter på hanteringen av det högaktivaavfallet inte funnit något som talar mot att avfallsproblemen är tekniskt ochsäkerhetsmässigt möjliga att lösa. ll.S Rapporter från delegationen för forskning rörandekärnkraftens säkerhets- och miljöfrågor Delegationen för forskning rörande kämkraftens säkerhets-och miljöfrågor (Kärnsäkforsk) tillsattes för att planera ochadministrera ett forskningsprogram med inriktning på sådan forskning som är avbetydelse för myndigheternas bedömning av kraftreaktorers, främstlätt-vattenreaktorers, säkerhet och inverkan på miljön såvitt avser radioaktivtutsläpp. Frågor rörande behandling och förvaring av radioaktivt avfall frånupparbetning av kärnbränsle är undantagna från delegationens verksamhet. Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 293 Iskrivelse har Kärnsäkforsk lämnat en redogörelse för sinverksamhet fram tiU . Dearbeten som ingår i delegationens forskningsprogram är starkt målinriktade.Projekten löper normalt , men genom ett system medsärskilda kontaktmän vid säkerhetsmyndigheterna och underhandsrapportering kanframkomna forskningsresultat utnyttjas utan fördröjningar. Resultaten ställstill förfogande för . haveriförebyggande system ochåtgärder,