prop · FZ03202 · 1975-12-31 00:00:00 — Verket anser emellertid att särskild lagstiftning rörandeutlänningar bör begränsas så långt som möjligt och att mycket starka skäl måsteföreligga innan man tillgriper särbestämmelser. Verket har inte blivitövertygat om behovet av ett så diskutabelt spaningsmedel som telefonavlyssningpå andra villkor mot utlänningar än mot svenskar. Verket vidhåller därför sintidigare uppfattning i frågan. i : Enligt 2 kap. 3 §regeringsformen är varje medborgare skyddad mot att myndighet utsätter honomför intrång i hans telefonförbindelser eller för hemlig avlyssning. Föreskriftsom begränsar detta medborgerliga skydd kan meddelas endast genom lag. Av fri-och rättighetsutredningen har framlagts förslag till kompletterandebestämmelser i regeringsformen, syftande till att ytterligare precisera demedborgerliga rättighetema samt att uppställa begränsningar i möjlighetema attgenom lag inskränka dessa. De hittillsvarande reglema om telefonavlyssning hartillkommit på grund av det starka samhällsintresset av ett sådant tvångsmedelvid förundersökning beträffande särskilt grova brott (fängelse istrafflatituden) samt brott som är särskilt svårutredda med vanliga spaningsmetoderoch särskilt farliga för individ och samhälle (vissa allmänfariigabrott, vissa högmålsbrott, vissa brott mot rikets säkerhet och grovanarkotikabrott). Utredningensförslag innebär att de brottstyper, där telefonavlyssning varitmöjlig, med vissa undantag behålls såsom befogenhetsgmn-dande i sammanhanget.Vissa skärpningar av förutsättningarna för att använda tvångsmedel föreslåsemellertid och särskilda åtgärder föreslås för att öka insyn och kontroll påområdet. Lagstiftningen som är uppdelad på dels och delssärskilda tidsbegränsade lagar föreslås bli sammanförd i (27kap). Tidsbegränsad skulle därmed bli endast den särskilda lagen omtvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall (1975:1360), som anknyter till dennumera i utlänningslagen införda terroristlagstiftningen. har inte något att erinra mot förslagetsallmänna riktlinjer. Den inskränkning i de medborgerliga fri- ochrättigheterna som lagstiftningen innebär synes få godtagas med hänsyn till deviktiga samhällsintressen det här gäller. Förslaget synes uppfylla deförutsättningar för en lagstiftning av ifrågavarande slag som angivits av fri-och rättighetsutredningen. Utredningens förslag att i samla vissatvångsmedelsföreskrifter som finns i tidsbegränsade lagar leder till attriksdagens återkommande omprövrung av lagarna bortfaller. Eftersomlänsstyrelsen delar utredningens uppfattning om att behovet avtvångsmedelsregler är bestående i de fall det här gäller företrädesvis brottmot rikets säkerhet och grova narkotikabrott har intet atterinra mot förslaget. Som utredningen förordat bör emellertid riksdagensintresse av insyn i stället tillgodoses genom att regeringen lämnar enredogörelse till om lagstiftningens tillämpning. Prop.1975/76:202 188 Polisstyrelsen i : Utredningenskartläggning av gällande regler samt analys av tillämpningen därav finnerpolisstyrelsen förtjänstfull. Det torde vara till stort men för bekämpningen av dengrövre brottsligheten om telefonavlyssning ej fick genomföras. I vissa fall skulle, exempelvis vid spaning och avslöjandeav den yrkesmässiga narkotikahandeln eller den internationellaterrorbrottsligheten, stora, ja nästan oöverstigliga hinder resas om intetelefonavlyssning kunde tillgripas. De begränsningar, som finns förbruket av detta tvångsmedel, finner polisstyrelsen ändamålsenliga och såvittpolisstyrelsen vet har ej heller allvarligare kritik riktats mot principernaför avlyssning. Polisstyrelsen finner det därför angeläget, att reglema bibehållespå sätt som utredningen föreslagit och naturligt att tvångsmedellagsamt lag om telefonavlyssning vid förundersökning angående grovtnarkotikabrott ges permanent karaktär och även redaktionellt tilltalande, attdenna lagstiftning sammanförs i under 27 kap. i : Av de straffprocessuellatvångsmedel, som inrymmes i vår lagstiftning, intar telefonavlyssning ensärställning på så sätt, att kraven för dess användning är betydligt hårdareän för övriga tvångsmedel, motiverat av att utnyttjandet innebär ett allvarligtingrepp i den personliga integriteten. finner i likhet med utredningen, atttelefonavlyssning som komplement till övriga spaningsmöjligheter i samhälletsintresse är nödvändig vid uppdagande och beivrande av den brottslighet, som omnämnesi den föreslagna lydelsen av 16 §. har av Göteborgspolisdistrikt erfarit att ehuru telefonavlyssning endast använts i begränsadomfattning därigenom möjliggjorts ett ganska omfattande avslöjande avnarkotikabrott. Den medborgarinsyn i telefonavlyssningen, som hitintillsvarit garanterad genom förlängningspropositionerna (omprövning av lagvart annat och av lag ) bör enligt utredningen kunna uppvägasav en föreslagen redovisning av tillämpningen genom en årlig skrivelse frånregeringen till , varvid regeringen som underlag för skrivelseninhämtar uppgifter från berörda myndigheter rörande all tillämpning avtelefonavlyssning. delar denna uppfattning. Polisstyrelsen i : Förslagetinnebär i huvudsak att gällande praxis beträffande telefonavlyssning lagfästes.Vissa förbättringar tillkommer dock. Jag tänker först på utredningens förslagatt samordna de tidsbegränsade bestämmelserna i 1952 och 1%9 års lagar samtintaga dem i 27 kap. RB, vilket medför en bättre översiktiighet. Förslaget attsammanföra ärenden rörande telefonavlyssning till tings-rättema i rikets sexhovrättsstäder innebär i och med att prövningen av dessa ärenden göres av ettmindre antal domare än fördelar såväl ur säkerhetssynpunkt somur prövningssynpunkt (större möjligheter än till en likartadbedömning i domstolama). Polisstyrelsen i : I princip harpolisstyrelsen intet att erinra mot de överväganden och förslag, somutredningen stannat för 1975/76:202 189 Argumenteringen förefaller i stort sett övertygande och deolika problemställningarna synes vara väl genomtänkta och penetrerade. Ej heller evad angårförfattningsförslagen finnes i allt väsentligt något att kritisera. I sina allmännaställningstaganden synes utredningen ha tagit intryck av de senaste årensoroväckande utveckling beträffande vissa slag av i utredningen redovisadeallvarliga brott, där telefonavlyssning otvivelaktigt måste sägas vara eneffektiv spaningsmetod till skydd för samhällsintresset. För envarsamhällsmedborgare måste det dock stå klart, att ifrågavarande spaningsmetodtrots allt innebär ett synnerligen allvarligt och betänkligt intrång i denpersonliga integriteten. Det är betecknande, att det efter sista världskrigetsslut här i landet saknats lagbestämmelser om telefonavlyssning mellan den 1juli 1945, då lag om vissa tvångsmedel vid krig eller krigsfara m. m.upphörde att gälla och , då nya trädde ikraft. Såsom påpekats idirektiven till utredningen är nuvarande lagstiftning om telefonavlyssningspridda på olika lagar. Utredrungens förslag att i enlighet med direktivenförsöka presentera en mera samordnad lagstiftning på detta område kan kanskeanses försvåra möjlighetema till en tidsbegränsad lagreglering beträffandevissa brottstyper. Det har också framhållits i direktiven, att entidsbegränsad lagstiftning skulle ha den fördelen med sig, att riksdagenfortlöpande skulle kunna kontrollera att verksamheten bedrivs efter uppdragnalinjer. Utredningens förslag att skall erhålla en årlig redogörelseav visst innehåll från regeringen för att därmed tillgodose behovet avriksdagens insyn synes emellertid kunna godtagas som en ersättning förtidsbegränsning i lagstiftningen. får därigenom också bättremöjligheter att överväga behovet av ny eller ändrad lagstiftning . Länsstyrelseni : tillstyrker utredningens förslag till lag omändring i och lag om ändring i lagen med särsldldabestämmelser angående domstolama och rättegången vid krig eller krigsfara m. m.såvitt avser bestämmelser om telefonavlyssning. Polisstyrelseni polisdistrikt: Polisstyrelsen har intet att erinra mot utredningensförslag. Polisstyrelseni : Utredningen har presenterat en systematisk ochgrundlig analys av vad som på området gäller i svensk och utländsk rätt i frågaom lagbestämmelser och deras tillämpning. Enligt polisstyrelsens mening har utredningen,när den gjort sina överväganden, på ett väl avvägt sätt beaktat såväl detallmännas intresse av effektiva hjälpmedel vid bekämpandet av den grova brottslighetensom den enskildes rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv. Utredningensförslag synas i huvudsak väl lämpade att ligga till grund för ny lagstiftning.Att de nu spridda reglerna sammanförs till en gemensam permanent reglering i RB,att tillståndstiden fortsättningsvis blir en månad, att regeringen i en årligskrivelse till redovisar tillämpningen av lagstiftningen samt att enbegränsning sker beträffande apparater, som ej innehas eller huvudsakligenanvänds av den misstänkte, innebär sålunda förändringar som kan tillstyrkas. 1975/76:202 190 : I direktiven för utredningenuttalar departementschefen: "Telefonavlyssning innebär ett mycket allvarligtingrepp i den enskildes rättssfär". Härom torde råda allmän enighet.Sättet för ingreppet, att tjuvlyssna, är allmänt sett förkastligt. Som beröresi det följande har från polisens sida vid överläggningar om rätt för polisenatt använda särskild avlyssningsapparatur uttalats att undantag från förbudsstadgandethärom i inte är önskvärt. Det torde vara uppenbart att nranbefarat att ett sådant undantag skulle kunna minska medborgarnas förtroende förpolisen och skapa oro för att deras privatliv utforskas utan deras vetskap.Men är det egentligen någon skillnad mellan avlyssning med särskildavlyssningsapparatur och telefonavlyssning? Knappast annat än i tekniskmening. Det måste konstateras att från integritetssynpunkt allvarliga betänklighetermöter mot varje form av avlyssning av samtal utan de samtalandes vetskap. Närdet gäller telefonavlyssning som tvångsmedel är vidare att beakta att den somdrabbas därav är inte bara en misstänkt person utan även vilken oskyldig somhelst som råkar använda den telefon som den misstänkte innehar eller begagnar.Telefonavlyssningen skiljer sig därigenom från alla övriga tvångsmedel. Motbakgrund av det nu anförda kan från integritetssynpunkt inte godtagas atttelefonavlyssning sker armat än i särskilda fall. Det kan sålunda allmäntifrågasättas om detta tvångsmedel bör få förekomma annat än när fråga är ombrott mot rikets säkerhet, allmänfarliga brott eller eljest särskilt farligbrottslighet, såsom narkotikabrott, och att sålunda en begränsning avtvångsmedlets användning bör övervägas. Om så inte anses böra ske villkommittén uttala sin tillfredsställelse över den skärpning av reglema förtelefonavlyssning och deras tillämpning som utredningen föreslagit. Frånpolisens sida har man som förut nämnts vid Överläggningar med utredningenangående rätt för polisen att använda särskild avlyssningsapparatur förklarat,att det inte är önskvärt att regler införs som för polisens del gör undantagfrån det förbud mot olovlig avlyssning som återfinns i 4 kap. 9 a §brottsbalken. Utredningen har med hänsyn härtill inte vidare behandlat dennafråga. Kommittén övervägde i sitt betänkande (SOU 1970:47)"Skydd mot avlyssning" om det fanns anledning att föreslå att poliseller andra myndigheter skulle få en särskild rätt att användaavlyssningsapparatur i sin brottsbekämpande verksamhet. Korrmiittén anfördeemellertid bl.a. att det kunde göras gällande att värdet av ett absolut skyddför den personliga integriteten var större än den vinst som kunde nås genomatt en del brott som eljest skulle vara ouppklarade kunde utredas. Med hänsynhärtill och till polisens även då negativa inställning stannade kommittén föratt inte föreslå särskild rätt för myndigheter att användaavlyssnings-apparatur i brottsbekämpande arbete (s. 97). Då några nya skäl i denna del inte åberopats frånutredningens sida finner kommittén ej anledning att frångå sin tidigareuppfattning och ansluter sig sålunda till utredningens ståndpunkt. JO: Som utredningen framhåller utgör telefonavlyssningenett mycket allvarligt ingrepp i den personliga integriteten och är egentligentill sin natur främmande för ett öppet, demokratiskt samhälle som vårt. Å andrasidan synes det inte möjligt att avvara telefonavlyssning som spa- 1975/76:202 191 ningsmetod vid utredningen av vissa slag av brott och förförebyggandet av sådana brott. Mot bakgrund härav har jag funnit angeläget att med någraårs mellanrum informera mig om tillämpningen av gällande regler om telefonavlyssningsärskilt med hänsyn till bestämmelserna i 1952 och lagar. Mittallmänna intryck är att gällande regler om telefonavIyssm'ng tillämpats medmycket stor varsamhet av alla berörda instanser, antalet personer ,vilkas telefonapparater varit avlyssnade, är lågt och flertalet av dessapersoner har varit utländska medborgare. Vad gäller tillämpningen av lag har utredningenfunnit att tillstånden i vissa fall utsträckts som allmänt sett fåranses anmärkningsvärt lång och att det förekommit fall då tillstånd gälltunder utan att förundersökningsläget varit nämnvärt förändrat vidavlyssningsperiodens slut. Enstaka sådana fall kan naturligtvis ha förekommit menpåverkar knappast bilden i stort. Under alla förhållanden rör det sig här omsynnerligen vanskliga bedömningsfrågor. Oavsett hur det förhåller sig med dessa fall är denöversyn som skett av gällande lagstiftning på området och dess tillämpningav mycket stort värde och jag har ej några väsentliga erinringar att göra motutredningens förslag. : Samfundet finner det avutredningen framlagda förslaget vara väl ägnat att läggas till grund förlagstiftning. Det behov av ett förstärkt integritetsskydd som samfundetvid tidigare tillfällen understrukit (se t.ex. TSA 1958 sid. 187 f) får ansesgenom det föreliggande förslaget ha i möjligaste mån blivit tillgodosett, inteminst genom införandet av ett särskilt godmansinstitut. TCO: TCO delar utredningens uppfattning atttelefonavlyssning utgör ett mycket allvarligt ingrepp i den personligaintegriteten. Om telefonav-lyssm'ngen trots detta fortsättningsvis skalltillåtas som ett hjälpmedel i polisens brottsutredande verksamhet måste tillståndsgivningenske utifrån och själva användandet kringgärdas av distinkta lagregler. Dessalagreglers syfte måste vara att begränsa avlyssningsmöjligheten till deundantagsfall då integritetskränkningen uppvägs av ett mycket starktmedborgerligt intresse av att åtgärden tillgrips för att utredningen skall nåresultat samt att, när åtgärden sätts in, så långt möjligt begränsa inte-gritetsskadoma. Enligt TCOs uppfattning fyller inte de nuvarande fögadetaljerade lagreglerna de krav medborgama kan ställa i detta sammanhang. Dennuvarande lagstiftningens brist torde framför allt vara att den helt utgårfrån brottets typ eller påföljd som villkor för tillstånd till avlyssning.Omfattningen av den integritetskränkning, som följer av åtgärden, tycks vara avunderordnad betydelse. Detta kan utläsas av de iakttagelser rörande denpraktiska tillämpningen av lag som utredningen gjort (sid 72-74). TCOhälsar därför med tillfredsställelse de förslag utredningen lägger i syfte atti större utsträckning än , ge integritetsaspekterna ökad betydelsevid tillståndsprövningen och under användandet av tvångsåtgärden. Prop.1975/76:202 192 /SR: /SR anser att utredningen har gjort enförtjänstfull beskrivning av lagstiftningen på området och av hur reglema omtelefonavlyssning har tillämpats . Vad som saknas i sammanhangetär en redovisning av de fall då domstol avslagit begäran om avlyssning. Utredningens förslag synes i huvudsak kunna läggas tillgrund för lagstiftning på området. /SR kan således acceptera att telefonavlyssningi undantagsfall får begagnas vid förundersökning i brottmål. Mot bakgrund av den restriktivitet som måste iakttas närsådana extraordinära medel begagnas är den noggrannhet med vilken utredningenpå de flesta punkter har redovisat motiven till den föreslagna lagstiftningensärskilt förtjänstfull. Utredningens arbete bör därmed kunna leda tillämpningenav bestämmelserna. Utredningen behandlar enligt /SR :s mening [frågan ompermanent eller tidsbegränsad lagstiftning] alltför enkelt och kortfattat. Detkan visserligen förefalla bestickande att ett till synes permanent behov skallmotsvaras av en permanent lagstiftning. Mot bakgrund av de principiellabetänkligheter utredningen med rätta anför mot telefonavlyssning som sådan kanifrågasättas om inte med jämna mellanrum aktivt borde ta ställningtill behovet av lagstiftningen. Även om man kan utgå från att möjligheter tillavlyssning kommer att behövas är det inte säkert attbehovets omfattning kommer att förbli permanent. Kontrollen av bestämmelsernastillämpning skulle skärpas om lagstiftm'ngen gjordes tidsbegränsad. Lagen bördock kunna ges längre giltighetstid än . En omprövning t ex vartfemte år synes tillräcklig. Utredningen rekommenderar det enligt /SR:s meningbästa av de fyra kontrollalternativen som presenteras. Regeringens årligaskrivelse bör vara så utförlig som möjligt. Om interimistiska beslut skallkunna meddelas också bör givetvis även sådana redovisas. Det skulleockså tjäna en allsidig belysm'ng av tillämpm'ngen om uppgifter även länuiadesom avslag på begäran om avlyssning. : Nämnden delar utredningensuppfattning att telefonavlyssning utgör ett mycket allvarligt ingrepp i denpersonliga integriteten. Om telefonavlyssning trots detta fortsättningsvisskall tillåtas som ett hjälpmedel i polisens brottsutredande verksamhet måste tillståndsgivningenske utifrån själva användandet och kringgärdas av distinkta lagregler. Dessalagreglers syfte måste vara att begränsa avlyssningsmöjligheten till deundantagsfall då integritetskränkningen uppvägs av ett mycket starktmedborgerligt intresse av att åtgärden tillgrips för att utredningen skall nåresultat samt att, när åtgärden sätts in, så långt möjligt begränsaintegritetsskadorna. uppfattning fyller inte de nuvarande föga detaljerade lagreglerna dekrav medborgama kan ställa i detta sammanhang. Den nuvarande lagstiftningensbrist torde framför allt vara att den helt utgåtr från brottets typ ellerpåföljd som villkor för tillstånd till avlyssning. Omfattningen av denintegritetskränkning, som följer av åtgärden, tycks vara av underordnadbetydelse. Detta kan utläsas av de iakttagelser rörande den praktiska tillämpningenav lag som utredningen gjort 1975/76:202 193 (sid.72-74). Nämnden hälsar därför med tillfredsställelse de förslag utredningenlägger i syfte att i större utsträckning än , ge integritetsaspektemaökad betydelse vid tillståndsprövningen och under användandet avtvångsåtgärder. JK:Vad gäller den närmare utformningen av lagstiftningen tilldrar sig frågan omskyddet av olika integritetsintressen den största uppmärksamheten, både vadgäller den misstänkte och andra personer. Telefonavlyssning är en såingripande form av tvångsmedel att avlyssning måste omgärdas med strängagarantier till förhindrande av obehöriga integritetsintrång. Förutsättningarnaför rätt till avlyssning måste formuleras restriktivt inte minst vad gällerfall där även tredje mans samtal kan bli berörda i avlyssningen. I sammaperspektiv måste också ses regleringen av rätten att inspela och omhändertagamaterial som framkommer i samband med avlyssning. Utredningenhar på ett förtjänstfullt sätt gått igenom den problematik som här möter ochangivit lösningar som i allt väsentligt bör kunna godtagas. I mycket harutredningen kunnat bygga på redan gällande rätt men har också länmat värdefullabidrag till stärkande av den enskildes integritetsskydd. RÅ:Vad gäller den yttre ramen för tvångsmedlets tillämpningsområde bör till attbörja med telefonavlyssning få ifrågakomma vid i huvudsak de brott som avsesmed den grundläggande bestämmelsen i och med regleringen i1952 och lagar. Utredningen föreslår på denna punkt att vissa brottavförs. Denna begränsning i tillämpningsområdet föranleder ingen erinran frånmin sida. Med tanke på att avlyssningsärendena koncentrerats tillsituationer som specialreg-lerats skulle man kunna diskutera om det behövs engenerell regel vid allvarligare brott i allmänhet, dvs. en bestämmelse av detslag som finns i 27 kap. 16 § . I likhet med utredningenanser jag dock att det skulle vara otillfredsställande om de grova brott somdet här är fråga om i något fall inte skulle kunna beivras på gmnd av atttelefonavlyssning inte får användas. Det kan vara fråga om mycket allvarligabrott, där stora samhälleliga och enskilda värden står på spel och där detsaknas möjlighet att åstadkomma utredning på annat sätt. Telefonavlyssningeninnebär ett allvarligt intrång i den personliga integriteten och det ärnödvändigt att åtgärden kringgärdas med starka rättsskyddsgarantier. Det är avstor vikt såväl för den som tvångsmedlet direkt riktar sig mot som förutomstående som kan beröras av avlyssningen att man har fasta regler somförhindrar en alltför liberal tillståndsgivning. Det är emellertid härangeläget att framhålla att ingenting tyder på att de hittillsvarande reglemamissbrukats eller att det förekommit en extensiv användning av åtgärden. 13 1975/76. Prop.1975/76:202 194 hindra att man undersöker om det kan finnas ytterligarebefogade åtgärder som kan förstärka rättsskyddet. En begränsning i tillämpningen ligger redan i atttelefonavlyssning endast får användas vid vissa slag av brott. Enligt gällanderätt krävs vidare att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Ibetänkandet har till detta rekvisit gjorts tillägget att hinder möter mot attpå annat sätt erhålla motsvarande upplysning. Det sålunda preciserade kravettorde överensstämma med vad som faktiskt tillämpats och föranlederingen erinran från min sida. Rättsskyddssynpunkternagör sig särskilt starkt gällande när avlyssningen berör utomståendes samtal.När det gäller den misstänktes egen apparat torde det vara oundvikligt att ävenandra personers samtal på denna apparat kan bli avlyssnade. Risken för attutomstående dras in i avlyssningen kan emellertid begränsas genom att särskildaförutsättningar skall la för avlyssning av apparat som inte innehas eller huvudsakligenbrukas av den misstänkte. En sådan inskränkning försvårar spanings- ochutredningsarbetet men måste accepteras på grund av motståendeintegritetshänsyn. Att helt utesluta möjligheten att avlyssna utomståendestelefoner är å andra sidan inte tänkbart. Hur gränsdragningen skall ske kandiskuteras. Jag ansluter mig dock till den tankegång som föranlett utredningensförslag på denna punkt. Lagtexten har emellertid inte fått en helt lyckad utfomming.Det står inte klart vilken skillnad som ligger i betydelsen av"synnerlig vikt" (första ledet i det aktuella stycket) och"synnerlig anledning" (andra ledet). Tanken bakom utredningensförslag torde vara att telefoner, som inte normalt brukas av den misstänkte,skall få avlyssnas, om avlyssning av den misstänktes egen apparat inte kanförväntas ge åsyftat resultat men förutsättningar i övrigt förtelefonavlyssning föreligger. Om lagtexten utformas enligt denna tankegång,skulle den vinna i klarhet. I varje fall bör i motiven närmare anges vad somåsyftas med telefon som inte "huvudsakligen" brukas av den misstänkte.För egen del vill jag ge uttrycket den tolkningen att därmed avses attutesluta telefoner som endast tillfälligt eller i liten omfattning används avden misstänkte. Chefsåklagaren : Förslaget innebär att denallmänna fömlsättningen för telefonavlyssning med avseende på brottet bestämspå samma sätt som . För brottet får således inte vara stadgatlindrigare straff än fängelse . Därutöver har utredningen gjort enkomplettering med vissa brott, som finns upptagna i 1952 och l%9års lagar. Jag har inte något att erinra mot den begränsning i urvalet avbrott som utredningen härvid gjort och accepterar alltså utredningens förslagi denna del. lag ges möjligheter till telefonavlyssning vid försök,förberedelse och stämpling till allmänfarliga brott, högmålsbrott och brottmot rikets säkerhet. Dessa möjligheter skall enligt utredningen kvarstå. Jagansluter mig här till utredningens bedömning.