prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — attborgenärer i förlitan på att konkursansökning redan har gjorts mot gäldenärenavstår från att göra egna ansökningar. Om deras tro att gäldenären skallförsättas i konkurs visar sig ogrundad därför att den gjorda ansökningenåterkallas eller ogillas, kan ifrågavarande borgenärer emellertid komma i ett dåligtläge. Beredningen har för detta fall föreslagit, att den tidigare ansökningensdag skall gälla som konkursansökningsdag, om konkurs beslutas efter ansökan sominkommit från avskrivnings- eller avslagsbeslutet. Beredningens förslag har iallmänhet godtagits vid remissbehandlingen. har dock ansettdet materiellt otillfredsställande att som konkursansökningsdag räkna dagen förden tidigare ansökningen, även när den ansökan som lett till konkurs kommit införst efter det att den tidigare ansökningen avslagits, och har av bl.a. dettaskäl ställt sig tveksamt till 17 § andra stycket beredningens förslag. För egen del ser jag sakenpå följande sätt. Det synes rimligt att i en situation när gäldenären försättsi konkurs på grund av en av flera föreliggande ansökningar, dagen förden äldsta ansökningen får vara avgörande. Den av beredningen föreslagna regelni denna del har också stöd i rättstillämpningen. Jag anser därför att en regeli sak motsvarande 17 § första stycket beredningens förslag bör tas in i KL.Skäl kan i och för sig anföras för att detsamma får gälla även när den förstaansökningen avskrivits men den ansökan som leder till konkurs har kommit inviss efter avskrivningsbeslutet. Har den förra ansökan ogillats äremellertid skälen för en tillbakaräkning av fristerna åtskilligt svagare. Somhar påpekats av måste man beakta att den äldsta ansökningenkan vara ogrundad. Det framstår också som materiellt otillfredsställande attknyta viktiga rättsverkningar till konkursansökan i sådant fall. Även när dentidigare ansökningen avvisats framstår detta som tveksamt. Att införa en regelenbart med tanke på situationer då den första ansökningen avskrivits synes intetillräckUgt motiverat. Av nu anförda skäl anser jag att någon regel motsvarande17 § andra stycket beredningens förslag inte bör införas. Den av ackordscentralenifrågasatta möjligheten att tillmäta avgörande betydelse åt dagen för ansökanom förordnande av god man enligt ackordslagen i fall då försök tillackordsuppgörelse föregått konkursen var föremål för uppmärksamhet redan isamband med tillkomsten av förmånsrättslagen. Det ansågs då att det skulle föraför långt att förlänga tidsfristen på sätt ackordscentralen föreslagit. Detpåpekades också att ackordsförfarandet förutsätter att alla förmånsberättigadeborgenärer tillgodoses fullt ut. Jag anser det inte nu påkallat att jämställadagen för ansökan om förordnande av god man enligt ackordslagen med dagen förkonkursansökan i vidare mån än vad som redan nu gäller i fråga om återvinning(jfr 35 § KL). 18§ Paragrafen, som föreskriver att konkursansökan i princip inte kan återkallassedan konkursbeslut meddelats, har samma nummerbeteckning såväl i gällande lag somi berednings- och departementsförslagen. Enligt 18 § KL får konkursansökan inte återkallas sedan beslut omgäldenärens försättande i konkurs meddelats. Lagberedningenframhåller att ett motiv för nuvarande ordning har ansetts vara, att gäldenäroch konkurssökande borgenär därigenom hindras att göra upp i samförstånd efterkonkursbeslutet och omintetgöra eventuell möjlighet till återvinning. Om någonbegränsning inte gällde i rätten att återkalla, skulle borgenär för att garderasig vara tvungen att ge in konkursansökan mot gäldenären, trots att denne redanvar försatt i konkurs. Beredningen anser att det även bör vara iprincip förbjudet att återkalla konkursansökan sedan konkurs beslutats. Borgenärernabör inte behöva räkna med att förfarandet på detta stadium plötsligt avbrytsdärför att konkurssökanden återkallar sin ansökan. Nuvarande bestämmelse häromhar i sak oförändrad tagits upp som första punkt i paragrafen. Gäldenärsom försatts i konkurs på ansökan av borgenär har möjlighet att överklagakonkursbeslutet. Huruvida gäldenär enligt gällande rätt kan få ettkonkursbeslut som tillkommit på hans egen ansökan ändrat genom fullföljd avtalan, synes ovisst. Beredningen föreslår, att förbudet för gäldenären attåterkalla egen konkursansökan modifieras genom att det införs en bestämmelseenligt vilken gäldenär, som försatts i konkurs, skall utan hinder av att hansjälv ansökt därom eller medgett borgenärs ansökan kunna vinna ändring i högrerätt, om det visas att han är solvent. Borgenärerna löper i detta läge intenågon risk, eftersom gäldenären ju förutsätts kunna betala sina skulder ivederbörlig ordning. som sagts har tagits upp i andra punkten avparagrafen. Departementschefen.De av beredningen föreslagna bestämmelserna har tagits upp idepartementsförslaget utan någon ändring i sak. 18 a § Paragrafen föreslås upphävd. Motsvarande reglerkan i fortsättningen meddelas i administrativ ordning (se under 6 § här ovan). 19 § Paragrafen innehåller bestämmelser om kungörandeav konkurs m.m. Paragrafen har samma nummerbeteckning i gällande lag och iberedningsförslaget. I 19-21 §§ gällande lag meddelas föreskrifter om vad konkursdomaren haratt iaktta sedan beslut om konkurs meddelats. Konkursdomaren skall utfärdakungörelse som skall anslås i rättens kansli och sändas för att införas i samt en eller två ortstidningar. Vidare skallkonkursdomaren fatta vissa beslut om första borgenärssammanträdet och om tidför fordringsbevakning. Uppgifter härom och om vissa andra förhållanden skall intas i kungörelsen. Konkursdomarenskall även underrätta gäldenären, kända borgenärer, utmätningsmannen, allmännaåklagaren m.fl. om konkursen. Om den i anledning av konkursen upprättadebouppteckningen utvisar att det bland tillgångarna finns fast egendom,registrerat skepp eller luftfartyg eller egendom som kan omfattas avföretagsinteckning skall konkursdomaren sända underrättelse om konkursen föranteckning i fastighetsboken eller motsvarande register. Lagberedningenhar föreslagit att de bestämmelser som ålägger konkursdomaren att sändaunderrättelser åt olika håll och av vilka en del dessutom fastställerskyldighet att göra anteckning i fastighetsbok eller liknande skall meddelas ien tillämpningskungörelse. Nämnda bestämmelser har följaktligen utmönstrats urKL. I övrigt innehåller beredningsförslaget med vissa justeringarmotsvarigheter till de nu gällande bestämmelserna. Departementschefen.Som jag anfört tidigare (avsnitt 9.2.7) bör föreskrifter om hur kungörandeskall ske i princip utmönstras ur KL. Såvitt gäller den rättsverkan kungörandetbör ha beträffande gäldenärens förlust av rådighet över sin egendom (21 §)finns emellertid, som jag också berört tidigare (avsnitt 9.2.2) ett faktisktbehov av att i lag ange att kungörelse om konkursbeslut skall införas i . I övrigt anserjag för min del att praktiskt tagetsamtliga nu aktuella bestämmelser bör tas in i en tillämpningsförordning. De endabestämmelser som behållits i departementsförslaget är följande. I förstastycket första punkten utsägs att beslut om konkurs genast skall kungöras iPost- och och i övrigt på sätt regeringen föreskriver.Bestämmelsen är utformad efter mönster av 26 § tredje stycket ackordslagen (jfr14 § ackordskungörelsen). I sammanhanget bör observeras att enligt 2 § lagen(1934:67) med vissa bestämmelser om konkurs, som omfattar egendom i ,, eller , konkurs i vissa fall bör kungöras även i annatnordiskt land. Enligt första stycket andra punkten skall dessutom när beslutom konkurs meddelas fattas beslut om tidpunkten för förstaborgenärssammanträdet och om tiden för fordringsbevakning. För dessa beslut gesi överensstämmelse med nuvarande regler vissa tidsramar i andra stycket. Jagvill nämna att jag varit något tveksam beträffande den nuvarande föreskriften i20 § femte stycket KL. Denna innebär att gäldenären skall delges innehållet ikonkurskungörelsen på sätt är föreskrivet om delgivning av stämning i tvistemåloch med erinran om gäldenärens skyldighet att på första borgenärssammanträdetavlägga bouppteckningsed. I den mån bestämmelserna om delgivning av stämning itvistemål alltjämt skulle följas, kunde en reglering i själva lagen varamotiverad. Jag anser emellertid inte att det är nödvändigt med den begränsningi fråga om sättet för delgivningen som hänvisningen innebär. Det är enligt minmening dessutom diskutabelt om innehållet i kungörelsen verkligen måste delges gäldenären(jfr 15 § ackordskungörelsen). Däremot kan det synas önskvärt att gäldenärendelges kallelse till första borgenärssammanträdet. I sammanhanget kan nämnasatt någon föreskrift om hur gäldenären skall kallas till edgång vid särskilttillfälle efter första borgenärssämmanträdet inte är meddelad (jfr 92 § förstastycket KL). De nu nämnda frågorna får övervägas vidare i samband med arbetetpå tillämpningsföreskrifter. 20 §Paragrafen, som innehåller den grundläggande bestämmelsen angående gäldenärens förlust av rådighet, motsvarar 22 § första stycket gällande lag och 21 § första stycket beredningsförslaget. I 22 § första stycket KL sägs att gäldenären inte är berättigad råda överegendom som hör till konkursboet sedan beslut om egendomsavträde meddelats. Lagberedningentillägger till vad som anges i 22 § första stycket KL att gäldenären inte ägeråta sig förbindelser med verkan att de kan göras gällande i konkursen.Tillägget är föranlett av vad beredningen föreslagit i fråga om utvidgademöjligheter att göra godtrosförvärv o.d. gällande mot konkursboet. Beredningenmenar att avgörande för frågan, när gäldenären mister rådigheten över sinegendom, är klockslaget för konkursbeslutets meddelande. Beredningen påpekar attrådighetsförbudet för gäldenären endast avser egendom som hör till konkursboet(se 27 §) och att gäldenären vidare kan ikläda sig förpliktelser, ehuru de intekan göras gällande mot konkursboet. Departementschefen.De av beredningen föreslagna bestämmelserna har tagits upp idepartementsförslaget utan någon ändring i sak. 21 §Paragrafen som saknar motsvarighet i gällande lag innehåller undantag från principen, att rättshandlingar som gäldenären företar i strid mot rådighetsförbudet (se 20 §) inte kan göras gällande mot konkursboet. 1 beredningsförslaget finns motsvarande bestämmelser i 21 § andra fjärde styckena. Lagberedningen.Som tidigare angetts (avsnitt 4.1) föreslår beredningen att vissarättshandlingar som företas efter konkursbeslutet skall bli gällande omgäldenärens medkontrahent var i god tro. Enligt beredningsförslaget skallrättshandling som företas innan konkursbeslutet kungjorts gälla, om det intevisas att den som åberopar rättshandlingen ej var i god tro. Överlåtelse aveller annat förfogande över egendom skall likväl, om konkursboet utan oskäligtuppehåll yrkar det, gå åter mot att boet ersätter den andre vad han utgivitjämte nödig eller nyttig kostnad. Omnågon sedan konkursbeslutet kungjorts infriar förpliktelse mot gäldenären,skall det enligt beredningsförslaget också tillgodoräknas honom, om det avomständigheterna framgår att han var i god tro. Även uppsägning eller annansådan rättshandling som äger rum efter nämnda tidpunkt skall gälla, om det avomständigheterna framgår att den andre var igod tro och det är uppenbart obilligt att rättshandlingen blir ogiltig motkonkursboet. Konkursbeslutetanses enligt beredningsförslaget vara kungjort dagen efter den då kungörelsenvar införd i allmänna tidningarna. Remissyttrandena.Här kan hänvisas till framställningen i avsnitt 4.2. Departementschefen.Frågor om gäldenärens förlust av rådighet över sin egendom har jag utförligtbehandlat i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.2). I enlighet med vad jaghar anfört där har jag i departementsförslaget i huvudsak bibehållit de avberedningen föreslagna reglerna om gäldenärens legitimation. Som jag har nämntförut bör dock bl.a. vidtas den sakliga ändringen att den tid inom vilkengäldenären med för boet bindande verkan kan företa vissa rättshandlingar skallutlöpa i och med utgången av den dag som följer efter den då kungörelseninfördes i . Även vissa redaktionella jämkningar börgöras i lagtexten. Förstastycket första punkten avser alla slags rättshandlingar som företas under tidenmellan konkursbeslutet och kungörandet. Hit hör olika slags avtal men ävenmottagande av betalning, uppsägning eller liknande. Även uppsägning e.d. frångäldenärens sida omfattas av bestämmelsen. Rättshandlingen skall gälla, om detinte visas att den som åberopar rättshandlingen inte var i god tro eller, medandra ord, att han kände eller bort känna till konkursen oaktat konkursbeslutetännu inte kungjorts. Det kan anmärkas att en rättshandling somkonkursgäldenären företar efter konkursbeslutet inte i annat avseende än somsägs i 21 § åtnjuter bättre skydd än om den företagits tidigare. Den kan t.ex.angripas genom återvinning enligt de regler som gäller därom. 1fråga om överlåtelse av eller annat förfogande över egendom som enligt förstastycket första punkten skall gälla föreskrivs i andra punkten att åtgärden påbegäran av konkursboet skall gå åter mot att boet ersätter den andre vad hanutgett jämte nödig eller nyttig kostnad som han fått vidkännas. I fråga om betalningav skuld leder bestämmelsen regelmässigt till att beloppet i sin helhet skallåterbetalas. Även gåva skall återgå. Det förutsätts för tillämpning avbestämmelsen attboet utan oskäligt uppehåll framställer yrkande om återgång.Även här bör emellertid uppmärksammas, att reglerna om återvinning avbetalning eller gåva m.m., som i sak kan leda till samma resultat, ärtillämpliga på rättshandling även om den ägt rum efter konkursbeslutet. Enligtandra stycket gäller skydd för vissa rättshandlingar som företas efter denlidpunkt som anges i första stycket. Först nämns det fallet att någon efter dentidpunkten infriar förpliktelse mot gäldenären (första punkten). Gäldenärensrättshandling består då i att han (obehörigen) mottar pengar eller annat sombort inflyta till konkursboet. Vad som betalas eller levereras till honom skalltillgodoräknas den förpliktade, om det av omständigheterna framgår att dennevar i god tro. I detta fall då kungörande skett krävs alltså positivt stöd för att denförpliktade var i god tro. Ävenuppsägning eller annan jämförbar rättshandling (reklamation,preskriptionsavbrytande åtgärd m.m.) som ägt rum efter kungörandet skall gälla,om det av omständigheterna framgår att den andre var i god tro (andra punkten).Här föreskrivs emellertid det ytterligare villkoret, att det är uppenbartobilligt att rättshandlingen blir ogiltig mot konkursboet, t.ex. omhyreskontrakt uppsagts och andra parten i god tro inrättat sig därefter..Bestämmelsen är tillämplig såväl när gäldenären verkställt uppsägning etc. somnär sådan åtgärd riktats till honom. I den allmänna motiveringen nämnde jag att lösningsrättenligt 21 § givetvis inte skall föreligga om godtrosförvärv grundas påbestämmelse i skuldebrevslagen eller annorstädes. För att fullt tydligtuttrycka denna tanke har jag i ett tredje stycke tagit upp en erinran om debestämmelser om godtrosförvärv som jag föreslår införda i skuldebrevslagenm.fl. Den reglering som föreslås i denna paragraf nödvändiggörvissa följdändringar i 27 och 100 §§, till vilka här kan hänvisas. 22 § Paragrafen innehåller regler för det fallet att vidtiden för konkursbeslutet rättegång pågår mellan gäldenären och tredje man.Reglerna överensstämmer i sak med 22 § andra fjärde styckena gällande lag och22 § första tredje styckena beredningsförslaget. Om det vid konkursutbrottet pågår rättegångrörande egendom som hör till konkursboet, äger boet enligt 22 § andra stycketKL överta gäldenärens talan (jfr 79 § KL). Boet är sålunda berättigat men inteskyldigt att inträda i rättegången. Genom att inte inträda kan boet undgå deförpliktelser som kan följa med en förlorad rättegång bl.a. i kostnadshänseende.Om boet inte övertar gäldenärens talan, skall enligt samma lagrum den egendomsom rättegången avser anses inte tillhöra boet. I sådant fall har boet avståttfrån den omtvistade egendomen till förmån för gäldenären personligen. Tredje stycket anger att konkursboet kan inträda irättegång jämte gäldenären, om talan mot denne förs om fordran som kan görasgällande i konkursen. I fjärde stycket ges bl.a. en regel om skyldighet förgäldenären att i fall som avses i paragrafen underrätta domstolen om konkursen.Femte stycket innehåller en erinran om 79 §. Beredningens förslag överensstämmer i sakmed gällande rätt utom såvitt avser verkan av konkursboets avstående frånomtvistad egendom. Beredningen påpekar att frågan om verkan av konkursboetsavstående har behandlats i rättsfallet NJA 1968 s. 270. Konkursboet avstod däri enlighet med KL från att överta en av gäldenären väckt talan om utfående avvisst, mycket betydande fordrings-belopp. Sedermera begärde borgenär utmätningav den fordran som processen gällde, oaktat konkursen ännu pågick. Detta ansågsgå för sig. Majoriteteni högsta domstolen gjorde härvid inte någon skillnad mellan utmätning förfordran som kunde göras gällande i konkursen (jfr 100 § KL) och utmätning förannan fordran. En minoritet ansåg däremot, att egendomen inte så länge konkursenpågick fick utmätas för fordran som kunde göras gällande i konkursen. Beredningen framhåller attenligt 23 § första stycket KL gäller att egendom som hör till konkursboet intefår utmätas för skuld som gäldenären gjort. Samma bestämmelse återfinns i 23 §första stycket i beredningens förslag. Något principiellt förbud mot utmätningunder konkurs i sådan gäldenärens egendom som inte hör till konkursboet finnsdäremot inte i KL. I praktiken är utmätning normalt utesluten genom bestämmelsernaom gäldenärs beneficium i UL och KL. Om konkursboet enligt 22 §första stycket i förslaget avstått från att överta gäldenärens talan ochegendomen i fråga därmed upphör att räknas till konkursboets egendom, bör dettaenligt beredningens mening gälla inte bara mot konkursboet som siidant utanockså, så länge gäldenärens konkurstillstånd varar, mot varje enskild borgenärsom kan göra gällande fordran i konkursen (jfr 146 § i förslaget). Annars bliravståendet värdelöst för gäldenären. Det strider också mot konkursinstitutetssyfte att tillåta enskild konkursborgenär att genom säraktion kunna fåutmätning i viss egendom medan konkursen pågår. Med hänsyn härtill föreslårberedningen, att den egendom som enligt lagrummet inte skall anses tillhörakonkursboet inte heller får, medan gäldenärens konkurstillstånd varar, utmätasför fordran som kan göras gällande i konkursen. Beredningen anger, attbestämmelsen inte hindrar att utmätning kan ske för fordran som inte kan görasgällande i konkursen. Remissyttrandena.Endast kronofogdemyndigheten i distrikt berör lagberedningens förslagtill ändring av 22 §. uttalar härom följande. Utantvekan finns skäl både för och emot den föreslagna ändringen. Detta framgårockså tydligt av vad som kan utläsas av det rättsfall, som givit anledning tillberedningens förslag. Tillgång varom fråga är uppträder ytterst sällan, ochdärigenom är utmätningar i sådan tillgång mycket sällsynta. Spörsmålet harsålunda ganska ringa praktisk betydelse. I det fall gäldenären skulle vinna enprocess och ha möjlighet att uttaga det utdömda hos sekundogäldenären och detsom i rättsfallet är fråga om betydande belopp, skulle utan tvekan uppkomma ensituation som kan betecknas som 'stötande '. Att efter konkursens avslutandeåtkomma tillgången med exekutiva åtgärder kan möta på svårigheter. Denmöjlighet som öppnas att under konkursen verkställa utmätning för fordran, somej kan göras gällande i konkursen, torde sakna nämnvärd praktisk betydelse.Gäldenären har nämligen små möjligheter att under konkursen skuldsätta sig. Deskäl, beredningen anfört (s. 106) för den föreslagna ändringen, anses dock hasådan bärkraft, att kronofogdemyndigheten tillstyrker beredningens förslag. Ettkonkursbos obenägenhet att inträda i rättegång kan ofta ha sin orsak i att boetej vill riskera att drabbas av kostnder vid förlorad rättegång i de fallborgenärer med hög förmånsrätt regelmässigt löneborgenärer skulle blilidande härav. De nu gällande bestämmelserna om statlig löne- garantivid konkurs kan måhända ge anledning till ändring i denna obenägenhet.Spörsmålet skulle då få ännu mindre praktisk betydelse. Departementschefen.Beredningsförslaget överensstämmer i sak med vad som redan nu gällerbeträffande konkursbos möjlighet att inträda i rättegång som vidkonkursutbrottet pågår mellan gäldenären och tredje man. I beredningsförslagethar emellertid gjorts ett tillägg i förhållande till gällande lag såvitt gällerverkan av att konkursboet avstår från att inträda i rättegång rörande egendomsom hör till konkursboet. Egendomen skall dä anses inte tillhöra boet. I etttämligen färskt rättsfall (NJA 1968 s. 270) har sådan egendom emellertidansetts kunna utmätas för fordran som kunde göras gällande i konkursen.Beredningen har kritiserat utgången i detta mål och anfört bl.a. att boetsavstående från anspråk på egendomen blir värdelöst för gäldenären, om enskildborgenär på detta sätt kan komma åt den, samt att det strider motkonkursinstitutets syfte att tillåta enskild konkursborgenär att genomsäraktion få utmätning i viss egendom medan konkursen pågår. Jagdelar den uppfattning som beredningen har gett uttryck åt. Jag har därför idepartementsförslaget behållit det av beredningen föreslagna tillägget attegendom av det nu aktuella slaget inte så länge konkursen pågår får utmätas förfordran som kan göras gällande i konkursen. Bestämmelseni 22 § femte stycket gällande lag och 22 § fjärde stycket beredningsförslagethar utelämnats i departementsförslaget. Stycket innehåller endast en erinranom vad som gäller enligt 79 § KL, vilket torde vara obehövligt. Härutöver harvissa redaktionella ändringar gjorts i förhållande till beredningsförslaget. 23 §Paragrafen reglerar frågan huruvida utmätning för fordran hos gäldenären får äga rum när denne är i konkurs. Paragrafen har samma nummerbeteckning i såväl gällande lag som beredningsförslaget. Huvudregeln är enligt första stycket, att utmätning för gäldenärens skuldinte kan med laga verkan ske i egendom som hör till konkursboet. Paragrafen ärtillämplig vare sig borgenären kan göra gällande sin fordran i konkursen ellerinte. Enligtundantagsregeln i andra stycket av 23 § får egendom vari panträtt för vissfordran gäller utmätas för fordringen utan hinder av att konkurs pågår. Av 195§ KL följer, att vissa andra säkerhetsrätter skall likställas med panträtt vidtillämpning av KL. Lagberedningen.Beredningens förslag överensstämmer i sak med gällande lag. Departementschefen.Jag har i departementsförslaget tagit upp 23 § beredningsförslaget med enredaktionell jämkning. 24 §Paragrafen bestämmer hur man skall förfara med ett utmätningsmål som pågår vid konkursutbrottet. Paragrafen har samma nummerbe- teckningi gällande lag och i beredningsförslaget. Huvudprincipen i KL är att en pågående utmätningsförrättning skallfortgå utan hinder av att utmätningsgäldenären försätts i konkurs (24 § förstastycket). I andra och tredje styckena behandlas frågor om uppskov medverkställigheiien och om den situation som uppstår när den förmånsrätt somvunnits genom utmätningen skall gå åter och utmätningssökanden inte hadepanträtt. Lagberedningenföreslår inte någon ändring såvitt avser nu förevarande paragraf. framhåller att en oreglerad fråga ärutmätningsförrättningens eventuella fortsättande efter fattigkonkurs. Det kanenligt tingsrätten möjligen vara lämpligt att reglera detta spörsmål iförevarande sammanhang. Departementschefen.Paragrafen har här tagits upp utan annat än en redaktionell ändring. Jag villmed anledning av vad en tingsrätt anfört påpeka att enligt gängsebetraktelsesätt skall, ehuru uttrycklig bestämmelse därom saknas, ettutmätningsförfarande återupptas om den utmätta egendomen inte blir såld underkonkursen. Ett praktiskt sådant fall föreligger vid s.k. fattigkonkurs (jfrSOU 1968:64, s. 253 jämte hänvisningar vid not 9). Jag anser inte att någonuttrycklig bestämmelse i ämnet behövs.