prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — Om yttrandefrihetsdomsiolen anknyts till den vanligainstansordningen och till de allmänna domstolarnas arbetsformer enligt rättegångsbalkenfinns det emellertid enligl MMU inte några betänkligheter mot alt lilldomstolen föra andra mål än sådana som gäller själva yttrandefriheisbrotten.Härigenom kan man, menar uiredningen, komma till rätta med de problem sombestår i att med varandra sammanhängande ätal nu handläggs i skildaprocessformer. Fördet första bör sålunda, föreslår MMU, åtal mot meddelare - när sådant överhuvud taget kan komma till slånd - gå lill samma domstol som handlägger åtalmot den ansvarige publicisten, dvs. Därmed kommerockså, påpekar MMU, den i IB-affären diskuterade frågan om vilken processform -tryckfrihetsmål eller mål vid allmän domstol -som skall ha företräde att saknaaktualitet. För det andra bör man,fortsätter MMU, undanröja de processuella olägenheter som beslår i att enperson för sammanhängande brottslighet lagfors i tvä olika slags rättegångar.Den som har gjort sig skyldig till brottsligt anskaffande av uppgift i syfteatt uppgiften skall offentliggöras i nägot massmedium bör därför åtalas vidyttrandefrihetsdomstolen, om inte anskaffandet som sådant är särskiltslrafföelagt med hänsyn lill förfaringssättet. Har han vidarebefordratuppgiften till massmediet, kommer alltså frågorna om ansvar för anskaffandetoch meddelandet att behandlas av samma domstol. Det åsyftade resultatet uppnåsgenom utredningens i del föregående (avsnitt 4.2) nämnda förslag att det sä attsäga normala anskaffandet av en uppgift i grundlagen skall jämställas medlämnandet av meddelandet, varigenom f ö. också anskaffandet i samma mån blirstraffritt. - På motsvarande sätt skall, framhäller MMU vidare, den som äransvarig för publiceringen inte kunna - vare sig före, samiidigi med ellerefler åtal för yltrandefrihetsbrott - åtalas vid allmän domstol för anskaffande- t. ex. genom spioneri -av den publicerade uppgiften i annat fall än däanskaffandet har skett genom inbrott e. d. Isyfte att undvika olika processformer föreslär MMU också vissa detaljändringari förhållande lill gällande rätt. Sålunda har i broltskatalogen som särskiltyttrandefrihetsbrott upptagits brott mot tystnadsplikt när det begås av den somär formalansvarig för publiceringen. Genom en allmän bestämmelse i grundlagenom att också andra mål än de i grundlagen angivna kan handläggas avyttrandefrihetsdomstolen, i den mån det föreskrivs i lag, möjliggörs enligtförslaget en enhetlig handläggning av ätal för sammanhängande brottslighet ide ytteriigare fall som kan komma att aktualiseras, MMUföreslår att också tillämpningen av reglerna om anonymitetsskydd och om förbudmot efterforskning av meddelare m, fl, skall handläggas 1975/76:204 78 avyttrandefrihetsdomsiolen såsom varande särskilt sakkunnig beträffande hdafrågan om yttrandefriheten i massmedier, MMU föreslår vidare att,när vid domstol uppkommer fräga huruvida den nya grundlagen lägger hinder ivägen för att ådöma ansvar, höra vittne e, d., frågan skall hänskjutas tillyttrandefrihetsdomstolen, om inle saken är uppenbar eller del annars avsärskilda skäl anses onödigt att frågan underställs yttrandefrihetsdomsiolen.Motsvarande rätt att hänskjuta fräga till yiirandefrihetsdomstolen skalltillkomma åklagare vid förundersökning i brottmål. Yttrandefrihetsdomstolenskall såsom särskill mål avgöra den hänskjutna frågan. Enligt MMU bör man somhuvudprincip behålla regeln alt ett friande utslag i yttrandefrihetsmäl skallstå fast, MMU föreslär dock den avvikelsen från huvudprincipen all fullföljdmot friande dom av yttrandefrihetsdomstolen skall vara tillåten när det gällerde för samhället fariigaste fallen, nämligen de grövsta brotten mot riketsyttre och inre säkerhet, Idet följande redovisas endast de synpunkter frän remissinstanserna som haraktualitet i föreliggande ärende, Beiräffande remissinstansernas allmännainställning till den föreslagna yiirandefrihetsdomstolen hänvisas till den i DsJu 1976:2 publicerade remissammanställningen. Förslagetatt å t a I mot meddelare, inbegripet den som har anskaffat uppgift förpublicering, skall handläggas i samma processuella ordning som talan på grundav yttrandefriheisbrotl har i allmänhel i och för sig tillstyrkts eller lämnatsutan erinran under remissbehandlingen. Hovrätten över ochBlekinge betonar alt, om den nuvarande konstruktionen i fräga om meddelarskyddoch brott mot rikets säkerhet behålls, del är så myckel mer angeläget att ettöverskridande av gränserna för meddelarskyddet i fråga om åtalsprövning ochprocess jämställs med yttrandefrihetsbrott, RÅ framhåller attIB-affären har visat alt meddelarskyddet i vissa lägen kan genombrytas genomatt regler om allmän brottmålsprocess kan bli tilllämpliga i stället för desärskilda regler som skall gälla för rättegängen i yttrandefrihetsmäl. Medlanke på meddelarskyddet är det enligl RÅ önskvärt att sädana olägenheter somaktualiserades genom IB-affären så långt som möjligt elimineras. MMU:s förslaginnebär, fortsätter RÅ, förbättringar i fråga om gränsdragningen mellan allmänprocess och yttrandefriheisprocess. Härigenom tillgodoses önskemålet all ålalmol den som har meddelat uppgiften och mot den formalansvarige inte kommer althandläggas enligl olika processuella regler ulan kan förenas i en rättegång.Ett ytteriigare steg i samma riktning är förslaget att anskaffande av uppgifter- i den mån detta är som sådant slrafföelagt - skall kunna handläggas i sammarättegång som Prop.1975/76:204 79 ätalför meddelandet av uppgifter. Utredningens förslag tillgodoser enligt RÅ:smening delvis den kritik som under IB-affärens olika faser riktades mot dennuvarande ordningen. Del är emellertid klart att det även i fortsättningen kanuppstå konkurrenssituationer. Utredningen har, förklarar RÅ, själv pekat på ensädan, nämligen då sättet för anskaffandet av en uppgift är särskiltslrafföelagt. Kompetenskonflikter kan också uppkomma i andra fall, t, ex, dåanskaffandet av en hemlig uppgift hinner lagforas innan del blivit klariagt altuppgiften lämnats för publicering. Ett ytteriigare exempel är att en uppgiftröjs såväl genom meddelande för offentliggörande i grund-lagsskyddat medium sompå annat sätt. Del kan slutligen anmärkas att den som har anskaffat en uppgiftoch sedan vidarebefordrat denna till en person som meddelat den inte kan åtalasi samma rättegång som meddelaren eller den för uppgiftens publiceringformalansvarige, - RÅ utlalar vidare alt det liksom kommer att varanödvändigt att förundersökning verkställs när misstanke föreligger om åtalbartbrott av meddelare, MMU:s förslag medför att efter avslutad förundersökning ätalinte skall väckas vid allmän domstol utan vid den ytlrandefriheisdomslol somföreslås bli inrättad. För domstolens vidkommande innebär detta, framhållerRÅ, att den kan få pröva frågor om exempelvis det subjektiva rekvisitet elleringå på bedömning av vad som är bevisat i målet. Juridiskafakulteten vid finner den utvidgning av meddelarskyddetsom MMU föreslår processuellt påkallad för att undvika stötande fall av dubbeldomstolsbehörighet för en sammanhängande brottslighet, Ocksä fakultetenpäpekar emellertid att enligt förslaget fall kan förekomma där åtal kan bliaktuellt inför såväl ytlrandefriheisdomslol som allmän domstol. Att som MMUföreslär söka lösa dessa problem genom vanlig lagstiftning kan enligtfakulteten medföra svåröverskådliga praktiska och teoretiska svårigheter. Entillfredsställande lösning av yttrandefrihetsdomstolens kompetens torde krävarelativt generellt utformade regler vilket kan vara svårt att åstadkomma genomen in casu lagstiftning som skall anpassas lill del i grundlagen utformaderegelsystemet. Del förefaller också fakulteten oklart i vad mån det särskildatolkningsstadgandet i I kap, 7 S kan vara att tillämpa i mäl som enligt vanliglag har hänförts till yttrandefrihetsdomsiolen och om sädan lag skall habetydelse när fråga om konkurrens mellan yttrandefrihetsbrott och vanligtbrott uppkommer (jfr 1 kap, 12 S andra slycket i förslaget). Det fall av dubbelkompetens som enligt fakulteten faller i ögonen är när sättet föranskaffande av uppgifter är särskilt belagt med straff i allmän lag. Här kanbl, a, uppkomma dels fall när den som är ansvarig enligt grundlagen även kandömas av allmän domstol för en del av sitt förfarande och dels fall när gärningsom utgjort ett led i ett ej fullbordat yltrandefrihetsbrott endast skallbedömas av allmän domstol, 1 dessa fall uppstår åtminstone två uppenbaraproblem, sägs det i yttrandet. Dels torde ibland det fullbordade eller intefullbordade yttrandefrihetsbrottel enligt allmänna regler konsumera anskaffandetvilket Prop.1975/76:204 80 blirsvårt att ta hänsyn till när dubbel kompetens föreligger. Dels kommer denallmänna domstolen, inte beträffande förfarandets brottslighet, men väl i frågaom straffmätning alt ställas inför i det närmaste olösliga problem då denknappast kan anses ha kompelens att ta hänsyn till annat än sättet för denbrottsliga gärningen och inte som i vanliga fall till om förfarandet ingått ien vidare brottsplan, avsett hemliga uppgifier etc. Fakulteten anser med hänsynhärtill att det redan nu borde övervägas, om inte även sådana fall som nämns iförslagets 1 kap, 12 S andra stycket borde hänföras tillytirandefrihetsdomstols kompetens och vara underkastade den särskildatolkningsregeln i 1 kap, 7 S- Tillsärskill övervägande synes enligl JO:s mening böra tas upp frågan omyttrandefrihetsdomstolens kompetens att pröva anskaffande av uppgift som skettgenom gärning som är särskilt belagd med straff Görs rätlen till anskaffande avuppgift för publicering i massmedier till en i massmediegrundlagen skyddadrätt, kan ifrågasättas om inte mål härom alltid bör handläggas avyttrandefrihetsdomstolen, alltså såväl dä 8 kap. 2 S andra stycket ochmotsvarande bestämmelse för författare är tillämpliga som dä anskaffandet bliratt bedöma som ett självständigt brott, t.ex. grov stöld, och inte konsumerasav t. ex. ett spioneribrott. Anskaffandet av uppgifter kommer ju att bli enintegrerad del av massmedieyttrandefriheten. JO förordar därför att detta tasupp till särskilt övervägande. Liknande synpunkter anförs av och AB Svenska Pressbyrån. Överåklagareni och länsåklagaren i är med hänsyn till deprocessuella konsekvenserna kritiska mot förslaget att utvidga meddelarskyddettill den .som har anskaffat uppgift för publicering. Ett allmänt önskemål ärgivetvis att ingripande mot ett brottsligt förfarande skall ske sä tidigt sommöjligt, framhäller överåklagaren. Om detta sker mot en anskaffare, kansvårigheter uppkomma angående vilka lagregler som skall tillämpas, såvidasyftet inte klart framgår. Processforum bör bestämmas på objektiva grunder ochinte vara beroende av den ståndpunkt som den misstänkte kan finna för gott attinta när han blir ertappad. Sålunda bör exempelvis en person, som obehörigenanskaffar uppgifter som innebär spioneri, åtalas därför i vanlig rättegångoavsett vad han uppger om sin avsikt om sättet alt vidarebefordra de anskaffadeuppgifterna. Liknande synpunkler framför länsåklagaren. Enligt honom lär eninvändning av en misstänkt person om att syftet med konstaterad verksamhet föranskaffande av uppgifter har varit att samla material för publicering iallmänhet svåriigen kunna gendrivas även om publiceringssyfte inte allsföreligger. Särskilt under inledningsskedet i förundersökningen blirdet svårtatt tillräckligt snabbt avgöra frågan om rätt forum. Vid användande avtvångsmedel är mycket korta tidsfrister föreskrivna. Redan frågan om vem som ärrätt åklagare i målet, justitiekanslern eller allmän åklagare, blir svår attbedöma, om publiceringssyftet skall vara avgörande. Ettpar remissinsianser diskuterar hur ätal mot meddelare 1975/76:204 81 ochanskaffare av uppgifl skall handläggas om - i enlighet med dessa instansersuppfattning -någon ytlrandefriheisdomslol inte tillskapas. Detkan inte vara några svårigheter, yttrar hovrätten över och , attlåta åtal mot meddelare för överskridande av medddarskyddets gränser gä lillsamma domstol och handläggas i samma processform som mål om yttrandefrihetsbrott,utan att del för den skull behöver inrättas någon specialdomstol. Det viktiga isammanhanget är naturligtvis att på det sättet åtalsfrågan även beträffandemeddelaren kommer under justitiekanslerns prövning, förklarar hovrätten.Därigenom kan man undgå det olyckliga resultatet att, när justitiekanslernavstår frän åtal för tryckfrihetsbrott, allmän åklagare likväl väcker åtal motmeddelare. Dessa åtalsfrågor börenligt hovrätten komma under ett enhetligtbedömande, och med hänsyn till de politiska moment som kan finnas ankomma påjustitiekanslern också i fortsättningen och ej på den allmännaåklagarorganisationen, vilken så långl möjligt bör stå fri från politiskaställningstaganden. EnligtSveriges Radlos mening kan inom det nuvarande systemets ramyttrandeftihetsdomstol bli behörig även för andra brott som ulan att varayttrandefrihetsbrott ändå rör yttrandefriheten, t. ex. brott av meddelare. konstaterar i sitt yttrande först att MMU menar, alt den somär tryckfrihetsrättsligt ansvarig inle bör kunna lagforas särskill för att hananskaffat en viss uppgift, även om detta anskaffande i sig själv ärkriminaliserat enligt . förklarar att dennaståndpunkt är synneriigen välkommen och kommer såvitt förbundet kan se att lösade viktigaste av problemen i den s. k. IB-rättegängen. Om MMU:s synpunkter inteskulle finna gehör, kvarstår emellertid enligt förbundet problemet att entryckfrihetsrättsligt ansvarig fören av handlingarna i den kedja, som lett framtill tryckfrihetsmålet, kan göras ansvarig inför vanlig domstol enligtbrottsbalken. Därtill kommer, även enligt MMU:s förslag, en "ren"meddelare att i vissa fall kunna straffas på samma sätt som f n. För att skapaen så enhetlig bedömning som möjligt, föreslär MMU att yttrandefrihetsdomstolenskall fä handlägga dessa mål, förklarar förbundet. Förbundet anser det som enfördel, om handläggningen av olika delar av ett mälkomplex av denna typ kan skei ett sammanhang och vid en domstol. Enligt förbundets mening kan emellertidregionala domstolar lika gärna som en central yttrandefrihetsdomstol lösafrågan, och sannolikt vore denna lösning av många skäl bättre. För förbundetåterstår det då all avgöra i vilken sammansättning en tingsrätt skall avgörafrägan, MMU synes finna det fördelaktigt att specialdomstolen handlägger helafrågekomplexet. har i och för sig inget att erinra däremotmen konstaterar att MMU därigenom i och för sig underkänner tingsrätten i dessnormala sammansättning som ett instrument för avgörande av frågorna. Detta ärnaturiigtvis anmärkningsvärt, anser förbundet. När det sedan gäller eventuellagränsdragningsfrägor finns det såvitt författarförbundet ser det Prop.1975/76:204 82 ingenanledning att principiellt underkänna kompetensen hos underrätten;gränsdragningsfrågorna är normalt av rent juridisk karaklär och, såvitt förbundetförstår, blir det alltid yrkesdomarnas ord som kommer att väga tyngst i dylikasammanhang. Det är dä skäligen likgiltigt, om dessa vid sin sida har nämndemäneller special utsedda andra lekmän. Det enda som väl är uppenbart är att enjury i klassisk mening inte lämpar sig för dessa avgöranden. När det slutligengäller åtal enligt i samband med åtal för olillälel yttrande tersig saken annorlunda för författarförbundet. Om man, som tydligen MMU gör,önskar fä en annan bedömning än den vanliga tingsrättsbedömningen, måste detbli yiirandefrihetsdomstolen som får uppdraget att döma även i dessa mäl.Författarförbundet medger att det för svensk rättstradition ter sig egendomligtom en jury i klassisk mening skulle få delta, men om man anseratt sådana mållämpligen bör handläggas i så nära anslutning som möjligt tillyttrandefrihetsmålen bör detta också kunna accepteras. Skulle detta ändock inteaccepteras finner författarförbundet att den här upptagna frågan ändå synesvara så sällan förekommande och sä perifer i förhällande till övriga centralasynpunkler pä yltrandefri-hetsmålen i gemen, att man hellre bör avstå fråndetta "samdömande" framför att avskaffa jurysystem och övriga förrättegången nu gällande principer. Motbakgrund av att avvisar MMU:s förslag om enyttrandefrihetsdomstol behandlar förbundet frägan om en journalists medansvarför en publicerad artikel. Förbundet konstaterar att MMU häller fast denprincip som redan gäller, nämligen att även en namngiven journalist vid entidning är att betrakta som meddelare. Generellt sett är synpunkten acceptabel.Det kan emellertid finnas situationer i vilka det vore önskvärt, att sådanmeddelare finge la ansvar gemensamt med utgivaren, yttrar förbundet. Utgivarenoch den namngivne journalisten kan ha i viss mån motstående intressen.Utgivaren kan finna det praktiskt eller faktiskt riktigt att erkännabrottslighet hos en viss artikel, för vilken han endast har formalansvar. Densom verkligen har författat artikeln saknar möjlighel alt i processen hävdasina synpunkter. Det är självklart ett intresse för den verklige författarenall han fär en, på frivillighet grundad, möjlighet att styrka att artikeln inteär brottslig eller i varje fall att försvara den. Till delta kommer deerfarenheter som vid IB-affären har kunnat dras av tillämpningen av 7 kap, 3 STF, Hade samtliga de uppgifter, som bedömes som i sig brottsliga,publicerats i böcker för vilka upp-giftsanskaffarna hade varit ensammaansvariga, hade - enligt vad som framgår av icke överklagadebeslut i häktningsfrågan - allmän rättegång inte kunnat komma i fräga. Nuframstod de säsom meddelare till en tidning, i vilken de publicerade signeradeartiklar. Hade det varil möjligt för dem att ställa upp såsom personligtansvariga för artiklarna, borde rimligen samma hinder mot vanlig brotlmålsprocessha förelegat som skulle varit fallet om de publicerat uppgifterna i böcker.Även enligl MMU:s 1975/76:204 83 förslaggäller beträffande meddelande i vissa fall ett vanligt brottsbalksansvar (se 8kap, 2-4 §§). Detta betyder att anställda journalister eller frilansare som ien periodisk skrift framträder med sina namn kan straffas i vanlig rättegäng,medan den ansvarige utgivaren även för "det normala anskaffandet" avuppgifter faller under den grundlagsbestämda rättegängen. De här angivna omständigheternaborde, summerar förbundet, föranleda ett övervägande, om inte en meddelare ifall som dessa borde frivilligt kunna ställa sig jämte utgivaren som ansvarigför innehållet i artiklar i periodisk press och därmed vinna det speciellaskydd som grundlagen ger. Förbundet understryker att frägan om frivilligtinträde blir aktuell endast om författaren/meddelaren hotas av åtal enligt 8kap. 2-4 §S grundlagen. Förbundet framhåller att, om den föreslagnayttrandefrihetsdomstolen inte förverkligas, förbundets förslag utgör ettrealistiskt fullföljande av MMU:s önskan alt förstärka meddelarskyddet. Nägraav de remissinstanser som motsätter sig en central yttrandefrihetsdomstolberör frägan om vilken av flera domstolar i första instans som bör handläggamål med anknytning till yttrandefriheten. Bestämmandeför vilken yttrandefrihetsdomstol som är behörig bör beträffande periodiskskrift vara utgivningsorten och i övriga fall en åtalad persons bostadsort,anser . antecknar att forum i tryckfrihetsmål nu är knutet tilltryckeriets belägenhet. Detta har lett till mindre tillfredsställanderesultat, och det finns ju f ö. ingen möjlighet att på motsvarande sätt knytaforum till platsen för framställning av stencilerade eller fotokopieradeskrifter, konstaterar förbundet. För de områden som MMU tar upp i sitt förslag,tryckta och stencilerade skrifter, radio, TV och film torde del vara fulltrimligt att ange forum enligt regler för civilrättsligt forum, dvs. - medförfattarförbundets förslag - yttrandefrihetsdomstolen i den domkrets därsvaranden är bosalt. EnliglSvenska bokförläggareföreningens åsikt bör man avskaffa de nu gällandereglerna för bestämmande av forum, enligt vilka orten för en skrifts tryckningär bestämmande. Det är inte minst denna opraktiska regel som medfört denojämnhet i bedömningen av tryckfrihetsmål som utredningen velat eliminera. Ennaturiig lösning vore, säger föreningen, att följa de civilrättsliga reglernaför bestämning av forum, dvs. det där svaranden är bosatt. När det gäller att avgöraforumfrägan vid åtal för yttrande i periodisk skrift bör utgivningsorten ochinte tryckorten vara utslagsgivande, anser TCO, När det gäller andra skrifterbör valet av domstol ske med utgångspunkt från den ort där författaren ärbosatt. Väcks åtal mot både den för publicering ansvarige och meddelare bör,enligt TCO:s mening, det första åtalet bli avgörande för forumfrågan. Prop.1975/76:204 84 6 Tillsynoch åtal m. m. Iprincip innebär om tillsyn och åtal att övervakningen av atttryckfrihetens gränser inle överskrids inte ligger på polis- och åklagarorganisationenutan på justitieministern och JK. Sälundaskall enligt 9 kap. 1 S TF chefen för själv eller genomav honom förordnade ombud vaka över förordningens efterlevnad. För att dennatillsyn skall kunna ske, är boktryckare enligt 4 kap. 7 STF skyldig att lämna ett s. k. granskningsexemplar av tryckt skrift, när skriften ges ut, I skall exemplaret lämnas till justitieministern och på annan ort till tryckfrihetsombudet där. Finnerjustitieministern att allmänt ätal bör väckas för tryckfrihetsbrott, skall hanenligt 9 kap, 2 S TF anmäla detta till JK, Denne kan även på eget initiativväcka åtal för tryckftihetsbrolt, som hör under allmänt åtal. Han är likasååklagare i fräga om annat brott mol TF, Även ombudsmän fär enligt RFåtala sådant annat brott, om det begås av någon som står under deras tillsyn,JK prövar självständigt frägan om åtal för tryckfrihetsbrott, men harjustitieministern anmält en skrift till honom anses JK endast ha att pröva omlagliga förutsättningar för åtal finns, inte om åtal är lämpligt, Pämotsvarande sätt torde självständigt åtal från JK:s sida komma i fråga endastom åtalet inle har politisk betydelse. Enligt sin instruktion får JK uppdra åtannan att utföra åtal som JK beslutar. Om enskilt åtal för tryckfrihetsbrottgäller enligt 9 kap. 4 S TF vad i vanlig lag är föreskrivet, alltsårättegångsbalkens regler. Medjustitieministerns ställning som den som skall vaka över TF:s efterlevnadhänger samman att det enligl 5 kap. 5 § TF är han som meddelar och återkallarutgivningsbevis, utan vilket periodisk skrift inte lär ges ut. Med periodiskskrift förstås enligt 1 kap. 7 S , lidskrift eller annan sådan trycktskrift, som enligt utgivningsplanen är avsedd att ges ut medminst fyra, pä särskilda tider utkommande nummer eller häften per är, samtlöpsedlar och bilagor som hör till skriften. Har utgivningsbevis för skriftenmeddelats, skall denna anses som periodisk till dess beviset återkallas. 5 och 7 SS TF finns bestämmelser om vad ansökan om utgivningsbevis skallinnehålla och om vissa villkor för att bevis skall lä utfärdas. Vidareinnehåller 5 kap. 6 S TF regler om återkallelse av sädant bevis. MMUföreslår en omläggning av tillsynen över TF:s efterievnad. Förslaget innebärattjustitieministern inte längre skall ha denna uppgift och att tryckfrihetsombudenavskaffas. 1 stället skall den som är åklagare vaka över att TF:s bestämmelserföljs. 1975/76:204 85 Somskäl för denna omläggning anför MMU att tryckfrihelsombuden saknar praktiskmöjlighet att fullgöra sin granskningsuppgift och att skyldigheten att lämnagranskningsexemplar långt ifrån alltid iakttas. Vidare framhåller utredningenatt anmälningar från allmänheten och från polisen saml massmediernas bevakningav varandra gör alt tillsynen fungerar väl så effektivt som om det finns ensärskild organisation för övervakning. Som en konsekvens avförslaget att slopa den särskilda tillsynsorganisationen skall enligt MMUskyldigheten att lämna granskningsexemplar upphöra. När det gäller frågan omvem som skall ta initiativ lill allmänt ålal för tryckfrihetsbrott föreslär MMUatt denna uppgift anförtros JK. Detta innebär att justitieministern inte längreskall anmäla skrift till-ätal.