prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 remissprotokollet anförs, att det knappast torde finnasnågot utrymme för tillämpning av allmänna besvärsbestämmelser, när det gällerkronofogdemyndighets beslut under förvaltning av konkursbo, och att behov inteföreligger att tillskapa särskilda besvärsmöjligheter. Som framgår av vadlagrådet utvecklat innefattar kronofogdemyndighetens åtgärder vidförvaltningen inte enbart faktiskt handlande utan även handläggning av ärende.I många fall utmynnar handläggningen visserligen i åtgärder av sådant slag somöver huvud taget inte kan överklagas (meddelande av upplysningar,framställningar och anmälningar till annan myndighet etc). 1 andra fall äråtgärderna däremot av sådan karaktär att de i princip måste anses överklagbara(t.ex. anstånd med försäljning, antagande av förlikningsanbud). meddelar skrifttiga beslut rörande dylika åtgärder ochgäldenären eller borgenär torde kunna framtvinga sådana beslut får de alltsåöverklagas försåvitt inte förbud mot besvär stadgas. Eftersom KL enligt remissförslaget inte kommer attinnehålla någon specialbestämmelse om rätt att föra talan motkronofogdemyndighets beslut enligt lagen, blir de allmänna föreskrifterna ombesvär i kronofogdeinstruktionen tillämpliga, vilket innebär att talan föreshos . Emellertid synes det inte befogat att tillåta besvär över-kronofogdemyndighets beslut vid förvaltning av konkursbo. En motsvarandemöjlighet saknas ju om enskild person förordnas till förvaltare. Själva syftetmed det föreslagna förfarandet vid mindre konkurser, nämligen att få till stånden snabb procedur, talar också mot att tillåta besvär över skilda beslut underförfarandet. Det anförda leder till att i KL bör föreskrivas att talan inte fårföras mot kronofogdemyndighetens beslut enligt lagen. ställning av självständigmyndighet, i princip sidoordnad med konkursdomaren, medför också speciellaproblem, närdet gäller den tillsyn över förvaltningen som konkursdomaren enligtförslaget skall utöva. Det framhålls i remissen att konkursdomarenskontrollerande 1975/76:210 304 funktion, när kronofogdemyndighet är förvaltare, främstfår utövas i samband med att konkursen avslutas. I detta sammanhang villlagrådet endast framhålla att konkursdomaren får anses ha en allmän skyldighetatt tillse att även mindre konkurser handläggs i lämplig ordning, bl.a. aktivtoch utan onödiga dröjsmål, och att detta kan ge honom anledning att vända sigtill kronofogdemyndigheten med påpekanden och framställningar. Principen om ensådan skyldighet kan för övrigt i viss mån anses komma till uttryck i dentidigare förordade bestämmelsen om möjlighet för konkursdomaren att utse annantill förvaltare, om det av särskild anledning befinns olämpligt att kronofogdemyndighetenfortsätter uppdraget. Föredragande statsrådet har i remissprotokollet särskUtbehandlat den lagstiftningsteknik som har kommit till användning i förslagettill ändring i KL. Mot vad som därvid anförs har lagrådet ej något att erinra.Själva den föreslagna dispositionen av lagmaterialet i 9 kap. KL är emellertidenligt lagrådets mening delvis otillfredsställande. Vissa av de bestämmelsersom i det remitterade förslaget har tagits upp i 9 kap. anser lagrådet, enligtvad som utvecklas i det följande, böra flyttas över till I kap. Vad som uppnåsdärigenom är enligt lagrådets mening en önskvärd förbättring men knappast någonslutgiltig lösning. Vid den slutliga utformningen av en ny KL blir det tydligentillfälle att se över hela lagmaterialet och ge det en mera systematiskuppställning och en enhetlig språkdräkt. Lagrådet utgår från att dettatillfälle kommer att tas till vara. Förslaget till lag om ändring i knnkurslagen (1921:225) Det remitterade förslaget bygger på tanken attkonkursdomaren skall på ett tidigt stadium i varje konkurs pröva frågan om påvilket sätt konkursen skall handläggas, enligt vanliga regler med bl.a.bevakningsförfarande eller med tillämpning av de särskilda bestämmelserna i 9kap. Att döma av vad som uttalas i remissprotokollet synes meningen vara attprövningen skall åtminstone i de fall, där handläggning enligt den enklareordningen är avsedd att äga rum, resultera i ett formligt beslut, som kan görastill föremål för överprövning. Uppenbart är emellertid att möjlighet att få tUlstånd ett överklagande måste finnas även när konkursdomaren stannar för attlåta konkursen handläggas med bevakningsförfarande. Konkursdomaren börföljaktligen i alla fall, när en konkursansökan bifalles, meddela ett beslut omhandläggningsformen. Lagrådet finner detta vara av sådan vikt att en uttryckligbestämmelse härom bör skrivas in i KL. En sådan bestämmelse hör inte hemma i 9kap. utan har sin naturliga plats i 1 kap., där den bör tas upp i näraanslutning till reglerna i 19 S om vad konkursdomaren har att iakttaga närkonkurs beslutas. 1 kap. bör alltså kompletteras med en regel om attkonkursdomaren skall i inledningsskedet av varje konkurs pröva frågan omhandläggningsformen samt meddela beslut i frågan. Till 1 kap. bör dessutomföras över vissa av de 1975/76:210 305 bestämmelser som i det remitterade förslaget har tagitsupp i 9 kap. men som har nära samband med nämnda prövningsskyldighet och ejuteslutande kan komma att avse s.k. mindre konkurser. Lagrådet syftar härvid påreglerna om vid vilken närmare tidpunkt konkursdomaren skall fatta sittavgörande om handläggningsformen samt om kronofogdemyndighets utredning tillgrund för prövningen i denna del och myndighetens åligganden underutredningsfasen. Genom enomredigering på sätt nu har angivits vinnes den fördelen att 9 kap. kommer attinnehålla bestämmelser enbart avseende konkurser som handläggs i den enklareordningen. Enligt lagrådets mening åstadkommes härigenom bättre överskådlighet,och den inbördes ordningen mellan de kvarstående reglerna i kapitlet vållarinte några problem. Det får vidare anses vara en vinst i och för sig, om man pådetta sätt kan redan i KL:s inledningskapitel markera betydelsen av densärskilda handläggningsformen enligt 9 kap. Det är dock denna handläggningsformsom beräknas bli den mest tillämpade. Under hänvisning till det anförda vill lagrådet föreslå,att i I kap. tas upp två nya paragrafer, vilka lämpligen bör placerasomedelbart före 19 S och bör betecknas 18 a och 18 b SS. 1 18 a Sbör till en början föreskrivas, att konkursdomaren skall i samband medkonkursbeslutet pröva om konkursen skall handläggas som ordinär konkurs ellermed tillämpning av de särskilda bestämmelserna i 185 a SS. Beträffandedet senare alternativet bör hänvisas till 185 S, därförutsättningarna för handläggning enligt de särskilda bestämmelserna närmareanges. Vidare bör 18 a S innehålla, att konkursdomarens beslut omhandläggningsformen i princip skall meddelas genast, dvs. i omedelbartsammanhang med att han beslutar om konkurs eller får underrättelse om domstolskonkursbeslut. Emellertid bör som undantag härifrån gälla, att med avgörandetav frågan om handläggningsformen får anstå, om frågan behöver utredas närmare.För detta fall bör, i nära anslutning till vad som har föreslagits i remissen,anges att åt kronofogdemyndighet skall uppdragas att verkställa denerforderliga utredningen samt föreskrivas den tid inom vilken konkursdomarenskall meddela sitt beslut angående handläggningsformen. Det kan även varalämpligt att, på samma sätt som i remissen, genom en särskild föreskrift erinraom möjligheten för konkursdomaren att hålla sammanträde för frågans prövning.Slutligen bör i nu ifrågavarande paragraf skrivas in regler om sådan kungörelsesom alltid skall utfärdas i samband med konkursbeslutet. Bestämmelserna i 19 Som kungörande bör alltså föras över till 18 a S, i den mån de inte gällerförhållanden som uteslutande förekommer vid ordinär konkurs. Beträffande det nu skisserade innehållet i 18 a S villlagrådet påpeka, att i sakligl hänseende avvikelse från det remitteradeförslaget föreligger på det sättet att konkursdomaren skall kunna isamband med konkursbeslutet och således utan att särskild utredning genomkrono- 20 1975/76. 1975/76:210 306 fogdemyndigheten ägt rum förordna om handläggning ienklare ordning, även om gäldenärens bo beräknas räcka till betalning avkonkurskostnaderna. En förutsättning måste dock självfallet vara, attkonkursdomaren på grundval av konkursansökningen och vad som förekommit viddess behandling finner de i övrigt i 185 S angivna omständigheterna vara sådanaatt konkursen bör genomföras utan att bevakningsförfarande anordnas. Särskilt isådana fall, där kronofogdemyndigheten varit sökande till konkursen ochmyndigheten redan i ansökningen redovisat de olika omständigheter som är avbetydelse för bedömningen av handläggningsformen, skulle det innebära enonödig omgång, om konkursdomaren tvingades uppdraga åt kronofogdemyndighetenatt upprätta en särskild redogörelse för förhållandena. Här må vidareframhållas, att lagrådet, i motsats till vad som synes vara remissensståndpunkt anser att konkursdomaren bör kunna infordra utredning frånkronofogdemyndigheten även i sådana fall där det endast är fråga om att fåunderlag för bedömning, huruvida gäldenärens bo skulle räcka till betalning avkostnaderna vid ordinär konkurs. Enligt remissen skall det ankomma på kronofogdemyndigheteni gäldenärens hemortskommun att verkställa den utredning konkursdomaren kanfinna erforderlig. Uttrycket hemortskommun förekommer emellertid iskattelagstiftningen och har där en innebörd som inte helt överensstämmer medden i remissen åsyftade (se 66 S kommunalskattelagen). Uttrycket bör därför undvikasi nu ifrågavarande sammanhang liksom eljest i konkurslagstiftningen. När dethär gäller att ange vilken kronofogdemyndighet som skall vara behörig bör istället användas ett uttryck som närmare knyter an till forumregeln i 6 S KL. Den första av de båda nya paragrafer i I kap. som lagrådetförordar kan förslagsvis få följande lydelse: "18 a S. Meddelas beslut om konkurs skallkonkursdomaren i samband därmed pröva, om konkursen skall bandläggas enligt deallmänna föreskrifterna i denna lag om konkursförfarandet eller om den, enligt185 S första stycket, skall handläggas med tillämpning av de särskilda bestämmelsernai 185 a SS. Konkursdomaren skall därjämte bestämma den eller deortstidningar i vilka kungörelser om konkursen skola införas. Beslut i frågan om handläggningsformen skall såvittmöjligt meddelas genast. Behöver frågan utredas närmare, skall konkursdomaren istället genast uppdraga åt kronofogdemyndigheten i den ort, där gäldenären börsvara i tvistemål som angå gäld i allmänhet, att verkställa sådan utredning.Beslut om handläggningsformen skall i så fall meddelas senast fråndagen för konkursbeslutet, om ej synnerliga skäl föreligga. Konkursdomarenäger utsätta sammanträde för frågans prövning. Konkursbeslutet jämte vad konkursdomaren i samband därmedbestämt om handläggningsformen eller eljest enligt första och andra styckenakungöres i Post- och och i ortstidning som avses i förstastycket." 1975/76:210 307 Den av lagrådet förordade paragrafen med beteckningen 18 bS bör innehålla bestämmelser som motsvarar 186 S i det remitterade förslaget.Första punkten i första stycket bör emellertid få sin utformning jämkad medhänsyn till vad som anges i 18 a S. Punkten bör sålunda få innehålla att, näruppdrag har meddelats enligt 18 a S andra stycket, kronofogdemyndigheten skallupprätta en översiktlig redogörelse för gäldenärens tillgångar och skulder. Beträffande 9 kap. innebär en omredigering i enlighet meddet nu anförda förutom att 185 S bör omarbetas att 186 och 186 a SS utgårur paragrafföljden, enär de helt motsvaras av bestämmelser i de av lagrådetförordade 18 a och 18 b SS. Den i remissen föreslagna 187 S, som harmotsvarighet i nuvarande 186 S, kan då behålla sistnämnda beteckning, medan de tvååterstående paragraferna i kapitlet kan betecknas 187 S resp. 188 S. En komplettering av I kap. med två nya paragrafer på detsätt lagrådet förordar får till följd att de inledande orden i 19 S bör ändras.Då paragrafen endast gäller konkurser som skall handläggas på ordinärt sätt,bör som förutsättning för att konkursdomaren skall sätta ut första borgenärssammanträdeanges, inte såsom att beslut om konkurs meddelas utan i ställetatt det beslutas att konkursen skall handläggas enligt de allmännaföreskrifterna om konkursförfarandet. Med anledning av vad 18 a S föreslås innehålla omkungörelser rörande konkursen bör sista punkten i första stycket av förevarandeparagraf utgå och bör andra stycket ändras, så att det får innehålla dels attvad konkursdomaren bestämt enligt första stycket skall kungöras på det sätt somsägs i 18 a S tredje stycket, dels att därvid även konkursdomarens beslut omhandläggningsformen skall kungöras om det ej redan skett. Det torde utan vidarevara klart att det kungörande som här avses skall om möjligt ske gemensamt medkungörandet av själva konkursbeslutet enligt 18 a S. Särskild kungörelse börkomma i fråga endast när konkursdomaren först efter det att utredning genomkronofogdemyndigheten ägt rum och alltså utan samband med konkursbeslutetförordnar om ordinär handläggning av konkursen. Den av lagrådet förordade regleringen innebär, att i 19 Sinte skall införas något nytt fjärde stycke med det innehåll som föreslagits iremissen. 1 andra styckei i det remitterade förslaget föreskrivs attden som är anställd vid domstol ej får utses till förvaltare. Stycket motsvararmed endast en redaktionell ändring nuvarande tredje stycket. Stadgandets utformning kan ge anledning till tveksamhetnär det gäller frågan huruvida den som har förordnats till förvaltare kankvarstå som Prop.1975/76:210 308 sådan, om han efter förordnandet blir anställd viddomstol. Av den särskilda motiveringen framgår att detta inte är avsett. Det nuvarande tredje stycket fick sin utformning genomändringar som skedde i samband med tillkomsten av ackordslagen. Ändringarnainnebar att en tidigare uppräkning av befattningshavare vid domstol ersattesmed uttrycket "den som är anställd vid domstol" och att orden"må ej vara konkursförvaltare" byttes ut mot orden "får ejförordnas till konkursförvaltare". Den sistnämnda ändringen skedde tillöverensstämmelse med en motsvarande föreskrift beträffande god man i 3 S andrastycket tredje punkten ackordslagen (prop. 1970:136 s. 134). Åtgärden var uppenbariigeninte avsedd att medföra någon ändring i det dittUlsvarande förbudet mot attförena anställning vid domstol och uppdrag såsom konkursförvaltare. Av fjärdestycket i nämnda paragraf och motiveringen till detta (prop. 1970:136 s. 88)framgår också att stadgandet innefattar förbud för den som är anställd viddomstol att vara god man. Del anförda utgör enligt lagrådet skäl för en återgångtill det uttryckssätt som i förevarande hänseende användes . Lagrådet vill därför föreslå att i andra stycket orden"utses till" byts ut mot "vara". Tanken atti lagtexten ge de olika konkursförfarandena särskilda beteckningar har avvisatsi remissprotokollet, tydligen av den anledningen att det inte gått att finnanågra rättvisande uttryck. Likväl har i rubriken till detta kapitel desärskilda bestämmelserna i kapitlet angivits gälla mindre konkurser. Lagrådetfinner uttrycket mindre konkurser inle vara särskUt träffande, eftersom det härrör sig om konkurser som kan omfatta betydande tillgångar ellerberöra ett stort antal borgenärer. Då det dessutom får anses mest följdriktigtatt inte heller i kapitelrubriken införa någon sådan benämning på de konkursersom åsyftas, hemställer lagrådet att rubriken får lydelsen "Särskildabestämmelser om handläggning av vissa konkurser". Denna paragraf är avsedd att innehålla grundläggandebestämmelser om förutsättningarna för att konkurs skall handläggas i den nyaenklare ordningen, utan bevakningsförfarande. Det remitterade förslaget skUjerhär mellan två alternativ, som behandlas i olika stycken. Enligt första stycketkan konkursdomaren direkt besluta om handläggning i den enklare ordningen. Somförutsättning härför anges i nära anslutning till gällande regler om s.k.ursprunglig fattigkonkurs att det kan antagas att gäldenärens bo inte räckertill betalning av de konkurskostnader som följer med ordinär konkurs. Enligtandra stycket kan konkursdomaren däremot inte besluta omhandläggningsformen. Förekommer det, i annat fall 1975/76:210 309 än det berörda, anledning antaga att konkursbo medhänsyn till dess omfattning och övriga förhållanden är av enkel beskaffenhetoch att det kan avvecklas snabbare och till lägre kostnad, ombevakningsförfarande inte anordnas, är konkursdomaren hänvisad till attförordna om utredning genom kronofogdemyndighetens försorg och att först sedanden utredningen har skett meddela sitt beslut i saken. Lagrådet har redan vid lagrubriken berört denna uppdelningi två skilda alternativ ocb därvid förordat den ordningen att konkursdomarenskall i samband med konkursbeslutet kunna förordna om handläggningi den enklare formen även för de fall som behandlas i remissförslagets andrastycke. Den disposition av reglerna som lagrådet föreslår innebäratt till 185 S hänförs endast bestämmelser om materiella förutsättningar föratt den enklare handläggningsformen skall användas. Bestämmelserna torde börameddelas i ett stycke och i ett sammanhang ange dessa förutsättningar. Derekvisit som upptas i det remitterade förslaget bör därvid enligt lagrådetsmening kunna användas med endast mindre jämkningar, huvudsakligen av språkligkaraktär. Lagrådet anser stycket lämpligen kunna utformas på följande sätt: "Konkurs skall handläggas enligt 185 a SS, omdet finnes anledning antaga 1. att gäldenärens bo ej räcker till betalning av dekonkurskostnader som eljest skulle följa eller 2. att konkursboet med hänsyn till dess omfattning ochövriga förhål landen är av enkel beskaffenhet och att konkursen med fördel kan genomföras utan att bevakningsförfarande enligt 5 kap. Som motivering till det valda uttryckssättet "attkonkursen med fördel kan genomföras utan att bevakningsförfarande enligt 5 kap.anordnas" vill lagrådet anföra att det för handläggning utan sådantförfarande bör krävas inte bara att handläggningen kan väntas bli snabbareoch billigare utan också att den kan antagas fylla erforderliga krav påsäkerhet. I det remitterade förslagets tredje stycke anges, hurbestämmelserna i 9 kap. om den enklare handläggningsformen skall förhålla sigtill övriga regler i KL. Därvid upptas också en regel, avseende vad som skallgälla för kronofogdemyndighetens utredning om förutsättningarna förvalet av handläggningsform. Med den av lagrådet förordade dispositionen skulleen regel i det ämnet ha sin plats i 1 kap., närmast i 18 b S. Enligt lagrådetsmening erfordras emellertid inte någon sådan regel. som hinnerförflyta innan konkursdomaren meddelar sitt beslut om handläggningsformen blirdet, såvitt lagrådet kan finna, inte aktuellt att tillämpa någonförfaranderegel i 3 eller 5-8 kap. I varje fall gäller detta, om 18 a och 18 bSS utformas så som lagrådet förordar. Att bestämmelserna i 2 och 4 kap., t.ex.om gäldenärens arbetsinkomst och hans beneficium, i princip är tillämpliga ävenunder utredningsfasen får anses självklart. 21 1975/76. 1975/76:210 310 för övrigt i den förordade 18 b S fjärde stycket att 4 kap.gäller. - Lagrådet hemställer alltså att som ett andra stycke i 185 S endastupptas följande: "När konkurs handlägges enligt vad som sägs i förstastycket, skola föreskrifterna om handläggning av konkurs i 3 och 5-8 kap. ägatillämpning endast om det särskilt angives i detta kapitel.'' Det remitterade förslaget upptar i fjärde stycket en regelom kungörande av konkursdomarens beslut. Denna regel ersätts av bestämmelsen itredje stycket av den förordade 18 a S och kan därför utgå. Vad lagrådet har anfört i det föregående om uttryckethemortskommun bör föranleda viss jänUcning i första stycket. Med ytterligarenågra jämkningar av huvudsakligen redaktionell karaktär bör stycket lämpligenkunna erhåUa följande lydelse: "Beslutas att konkursen skall handläggasenligt 185 a SS, skall konkursdomaren genast till förvaltare ikonkursen utse kronofogdemyndigheten i den ort, där gäldenären bör svara itvistemål som angå gäld i allmänhet. Om det av särskild anledning är olämpligtatt kronofogdemyndigheten handhar förvaltningen, får konkursdomaren utse annantill förvaltare. 1 fråga om förvaltare i sådant fall gäller 42 S." Inledningsvis har lagrådet uttalat sig för att möjlighetbör finnas att, låt vara i sällsynta fall, befria kronofogdemyndighet från meddelatuppdragatt vara konkursförvaltare. Fjärde stycket i denna paragraf bör därförinledas med en bestämmelse, enligt vilken konkursdomaren får, om det sedankronofogdemyndighet utsetts till förvaltare av särskild anledning finnesolämpligt att myndigheten svarar för förvaltningen, utse annan att i ställetvara förvaltare. Genomförs detta förslag måste sista punkten i fjärde stycketändras. 1 nära anslutning till den inledande bestämmelsen i 189 S bör sålundastadgas att, om förvaltaren avgår innan konkursen avskrives, redovisning förförvaltningen skall avges till konkursdomaren. Ett stadgande med dettainnehåll, som kommer att gälla även det fallet att en förvaltare avlider, syneslämpligen böra utgöra ett stycke för sig. Att det i tredje stycket använda uttrycketkronofogdemyndigheten i gäldenärens hemortskommun bör undvikas framgårav vadsom har sagts. Om ordet kronofogdemyndighet här genomgående användes ibestämd form, synes det inte påkallat att närmare ange vilken myndighet somåsyftas utan det måste vara fullt klart att det är fråga om den i den närmastföregående paragrafen nämnda myndigheten. Den av lagrådet förordade omdisponeringen av vissabestämmelser bör, om den genomförs, föranleda att hänvisningen i andra styckettill kungörelsereglerna skall avse 18 a S tredje stycket. 1975/76:210 311 Enligt tredje stycket i förevarande paragraf skallkonkursdomaren, sedan tiden för invändningar mot utdelningsförslaget har gåttut, pröva fråganom fastställande av utdelning i konkursen. Hur prövningen börske har i remissen berörts i anslutning till paragrafen och i den allmännamotiveringen. Beträffande omfattningen av prövningen uttalas bl.a. att konkursdomareninte skall behöva granska och pröva utdelningsförslaget mera ingående, om intesärskild anledning finns till det, t.ex. i form av invändning från borgenär. Frånvaronav invändning skall alltså inte leda till att utdelning automatiskt fastställsenligt utdelningsförslaget, utan konkursdomaren skall ex officio kunna vägrafastställelse. Därmed kommer under alla omständigheter att på konkursdomarenvila ett visst ansvar för att förslaget inte är behäftat med fel. Att ettsådant ansvar skall föreligga finner lagrådet vara en nödvändigrättssäkerhetsgaranti, och enligt lagrådets mening bör ansvaret sträcka siglängre än vad den föreslagna lagtexten anger. Med det sätt på vilketförvaltningen blir ordnad i tillgångskonkurser utan bevakningsförfarandekommer konkursdomarens kontroll att utövas främst vid granskningen av detframlagda utdelningsförslaget. Det är då önskvärt att granskningen inte blirendast formell. Genom en mera noggrann granskning bör konkursdomaren ocksåkunna undanröja olika anledningar till överklaganden i utdelningsfrågan. Ivissa fall torde det vara lämpligt att sammanträde hålls för behandling avutdelningsförslaget. Det somhar anförts nu innebär inte att enligt lagrådets mening konkursdomarensprövning skall sträcka sig ända tUl ett konstaterande att utdelningsförslagetär i alla delar lagligen beskaffat. Såsom anförts i remissen bör konkursdomarenkunna bortse från obetydliga fel eller brister. Lagrådet vill föreslå attkonkursdomarens granskningsskyldighet bestäms så, att han skall faststäUautdelning enligt förslaget om inte fel föreligger, som påverkar någons rätt. Omanledning förekommer till ändring i utdelningsförslaget, bör konkursdomarenbereda förvaltaren och den vars rätt kan beröras tUlfälle att yttra sig. Enerinran härom kan enligt lagrådets mening på ett naturligt sätt knytas tillbestämmelsen om prövningens omfattning.