prop · FY0367 · 1975-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition nr 1975 Prop. Regeringens proposition om lag om ändring i lagen (1945:119)om stängselskyldighet för järnväg m. m.; Regeringen föreslår att antaga de förslag somhar upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll. I propositionen läggs fram förslag om reglering avansvaret för att hålla stängsel utmed järnväg till skydd för allmänheten. Enliglförslaget ankommer det på kommunen att inom sitt område bestämma var stängselskall finnas, hur det skall utformas och i vilken omfattning tillsyn ochunderhåll skall ske. Del praktiska arbetet med uppsättning, tillsyn etc. skallutföras av järnvägens innehavare. Kostnaderna vilka f. n. normalt i sinhelhet belastar vederbörande kommun föreslås delas meUan vederbörande kommunoch järnväg så att kommunen svarar för av kostnaderna och järnvägen för . I fråga om stängsel vid stations- eller bangårdsområden skall dockkostnaderna fördelas lika. Det föreslås vidare att en särskild nämnd skall inrättasför prövning av vissa frågor som hänger samman med slängslens uppsättning m. m.Nämnden skall bl. a. ha till uppgift atl avgöra frågor i anslutning tillkostnadernas fördelning, om inle överenskommelse i dessa frågor kan träffasmellan järnvägen och kommunen. Den föreslagna regleringen avses inle bli tillämplig på befintUgastängsel. Det förordas all ifrågavarande beslämmelser inarbetas ilagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m. m. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari1976. Lag omändring i lagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m. m. Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1945:119) omstängselskyldighet för järnväg m. m. dels att 9 § skal! upphöra att gälla, dels att i 2 och 7 §§ ordet "Konungen" skallbytas ul mot "regeringen", dels att i lagen skall införas sex nya paragrafer, 10-15 §§,av nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas närmast före 1 § ny rubriksom lyder "Stäng.sel till skydd för större hemdjur" och närmast före11 § ny rubrik av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Stängselskyldighet enligt 1 § föreUgger ef om stängsel skaUhållas enligt 11 §. Stängsel till skydd för aUmänhe-ten / fråga om järnväg som är avsedd för allmän trafikbeslutar kommun efter samråd med färn-vägens innehavare i den mån det ärpåkallat från allmän synpunkt att stängsel inom kommunens område skall hållasutmed färnvägen till skydd för personer som bo eller uppehålla sig intilldenna. innehavare är skyldig att anordna, tillse ochunderhålla stängsel i enlighet med kommunens beslut. Skyldighet som avses i andra stycket föreligger dock ef,om hinder häremot möter av hänsyn till färnvägens drift eller på grund avannan särskild omständighet. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Kostnad för anordnande, tillsyn och underhåll av stängselbetalas till av kommunen och av färnvägens innehavare.I fråga om stängsel vid stations- eller bangårdsområde skaU dock kostnadenfördelas lika. Fråga som avses i 11 § tredfe stycket eller 12 § prövas avstängselnämnden, om kommunen och färnvägens innehavare ef kunna enas. Utan hinder av att nämnden avgfort fråga som avses iförsta stycket får kommunen eller järnvägens innehavare begära att nämnden pånytt skall pröva frågan, om ändrade förhållanden inträtt efter nämndensbeslut eder elfest särskild omständighet föranleder att frågan omprövas. Mot nämndens beslut får talan ej föras. består av ordförande och två andraledamöter. För ledamöterna skola finnas ersättare. Ordföranden och ersättarenför denne skola vara lagfarna och erfarna i domarvärv. Ledamöter och ersättareförordnas av regeringen . Parterna skola tiU Uka delar ersätta statsverket för nämndens kostnader i visst ärende. Denna lag träder i kraft den I januari 1976.Bestämmelserna i 11 15 §§ gäUer dock ej i fråga om sådant stängsel som sattsupp före ikraftträdandet. Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , , ,, , , , , , , , Hjelm-WaUén Proposition om lag om ändring i lagen (1945:119) omstängselskyldighet för järnväg m. m. Vid riksdag väcktes två Ukalydande motioner(1964:1:28 och 1964:11:35) angående slängselskyldighelen för järnväg. 1 sittbetänkande i anledning av motionerna uttalade tredje lagutskottet (3 LU1964:27) bl. a. atl skyldigheten all sätta upp stängsel utmed järnväg tiU skyddför den intill järnvägen boende befolkningen inte är reglerad i författning.Med hänsyn tUl behovet av skydd framför allt för lekande barn inom tättbebyggelseområdenoch till den oklarhet som får anses råda i fråga om vem som i del särskildafallet bör sätta upp och bekosta stängsel, borde en laglig reglering avförevarande slängselskyldighet ske. Utskottet uttalade vidare atl det torde fåankomma på Kungl. Maj:t att föranstalta om en översyn av berörda frågor och pågrundval därav genomföra erforderliga författningsändringar. beslötsedermera i enlighet med lagutskottets förslag (rskr 1964:164). Med slöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande har en sakkunnigtillkallats för att utreda vissa frågor om stängselskyldighet vid järnväg(utredningen om slängselskyldighet vid järnväg)'. Utredningen har avgett belänkandet (Ds K1973:7) Slängselskyldighet vid järnväg. Efter remiss har följande myndigheter och organisationeryttrat sig ' Hovrätlslagmannen har för tiden fr. o. m.den 20 november 1972 varit sakkunnig. över betänkandet, nämligen (), statensvägverk, , statskontoret, ,statens planverk, länsstyrelserna i , samt län, siatens industriverk, och . Länsstyrelserna i samt harbifogat yttranden från kommuner m. fl. 2 Gällande bestämmelser m. m. Föreskrifter om järnvägarnas stängselskyldighet finns ilagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m.m. (ändrad senast 1971:1054).Enligl lagen är innehavare av järnväg skyldig att, med vissa undanlag, hållastängsel utmed järnvägen till skydd för slörre hemdjur (hästar och nötkreatur)under belesgång. Stängslet skall i princip vara så beskaffat att hemdjur sominte är "okynnes eller otaml" kan stängas ute från järnvägsområdet. Mälom stängselskyldighet enligt denna lag skall tas upp av fastighetsdomstol. Några beslämmelser som ålägger annan än järnvägsinnehavare skyldighet att sätta upp stängsel vid järnvägsområde finns inte.Inte heller har i författning meddelats föreskrifter om mera vidsträcktstängselskyldighet för järnvägs innehavare än vad som följer av lag.När det gäller SJ föreskrivs i den av järnvägsstyrelsen den 18 januari 1923utfärdade banförordningen att järnvägsområdet skall vara inhägnat där såerfordras för atl skydda järnvägstrafiken. Enligl 100 § järnvägstrafiksladgan (1966:202) får ingenutan vederbörligt tillstånd beträda sådan del av järnvägsområde som inte ärupplåten för allmänheten. Den som bryter mot denna föreskrift kan dömas tillböter. Avintresse i sammanhanget är också bestämmelserna om skadeståndsskyldighet förinnehavare av järnväg. Dessa finns i lagen (1886:7 s. 1) angående ansvarighetför skada i följd av järnvägs drifl. Enligt denna lag (2 §) skall järnvägensinnehavare betala skadestånd enligt vanliga grunder som om han själv vållatskadan i det fallet alt någon har ljutit döden eller lidit kroppsskada lUlföljd av järnvägens drift och järnvägens förvaltning eller betjäning varitvållande till detta. 1886 årslag är f. n. föremål för översyn. 1 det förslag liU ny lydelse av lagen, somframlagts i betänkandet (SOU 1974:89) Ny järnvägslagstiftning I och som remissbehandlas,föreslås ingen ändring i här aktuella avseenden. Det kannämnas atl vissa beslämmelser om stängselskyldighet återfinns i lagen(1933:269) om ägofred. Bestämmelserna avser emellertid inte stängsel utmedjärnväg. 1 sådana stadsplane- eUer byggnadsplanebestämmelser somavses i 25 § resp. 107 § byggnadslagen (1947:385) kan enligt 12 §byggnadsstadgan (1959:612) meddelas reglering beträffande utfart eller annanutgång mot gata. Därvid kan föreskrivas utfartsförbud som ibland förenas medskyldighet atl sätta upp stängsel. Del synes inte ha förekommit annat änmöjligen undantagsvis att genom stadsplane- eller byggnadsplanebestämmelserföreskrift meddelats om stängselskyldighet mot järnväg. Med stöd av 53 § 2 mom. byggnadsstadgan kan byggnadsnämndbl. a. föreskriva att stängsel skall hållas mol gata. Bestämmelserna avseremellertid inle stängsel för här aktuellt ändamål. Sedan gammalt har det ålegat järnvägen vissa skyldighetermed avseende på trafiksäkerheten vid plankorsningar. Dessa skyldigheter finnsnumera reglerade i kungörelsen (1959:50) angående kryssmärken ochsäkerhetsanordningar vid plankorsningar meUan järnväg och väg (säkerhetskungörelsen).1 säkerhetskungörelsen föreskrivs skyldighet för innehavare av järnväg att vidplankorsning anbringa och underhålla varningsmärken och säkerhetsanordningarav närmare angivet slag samt alt ordna viss bevakning. Det anges uttryckligenatt vad som föreskrivs inte har avseende på frågan vem som slutligen skallvidkännas kostnaden för åtgärderna. Sistnämnda fråga är inte reglerad iförfattning. Däremot har frågan om kostnadsfördelningen för ålgärdervid plankorsningar varil aktueU i etl förhållandevis stort anlal tvister viddomstol, företrädesvis . När domstolarna irättsfallen haft att ta ställning till vilken av intressenterna järnvägeneller väghållaren - som skall betala kostnaderna för uppsättning och underhållav säkerhetsanordningarna, har i allmänhet prioriletsfrågan varit enutgångspunkt för bedömningen. Grundregeln har varit att den äldsta avtrafiklederna inte skall belastas med kostnader på grund av den nyaretrafikledens tiUkomst. Den nyare trafikleden har också ansetts sk-yldig attbetala kostnaderna för nya säkerhetsanordningar, om dessa krävts för atl mötaen normal och förutsebar trafikökning på den äldre leden. Om däremot behovet avsärskilda ålgärder har uppkommit till följd av omständigheter som man inlekunde förutse vid övergångens tillkomst, har det ansetts alt kostnaderna börbäras av den trafikled till vilken de förändrade förhållandena är att hänföra. F. n. utgår statsbidrag till järnvägar för sådanaanordningar, som huvudsakligen betingas av vägtrafikens säkerhetskrav. Statsbidragkan härvidlag utgå med högst av kostnaden. I vissa fall när del är fråga om korsning mellan järnvägoch allmän väg betalar statens vägverk efter överenskommelse med SJ bådeanläggningskostnaden för säkerhetsanordningarna och kostnaden för deras drift,underhåll och förnyelse. Den senare kostnaden betalas därvid med ellengångsbelopp, som enligt fastställda tabeller kapitaliseras med utgångspunktfrån den årliga underhållskostnad som erfarenhetsmässigt uppkommer. Behovet av ny lagstiftning Några regler om stängsel vid järnväg lill skydd förallmänheten har som tidigare nämnts inte meddelats i lag eller annanförfattning. Enligt utredningen torde emellertid allmän enighet numera råda omall när järnväg går fram genom tättbebyggda områden del ofta finns behov aveffektivt stängsel utmed järnvägsområdet till skydd för barn och andra som boreller brukar uppehålla sig i närheten av järnvägen. Även på andra platser kandet finnas behov av sådant stängsel, t. ex. vid fritidsområden, bad- och sporlanläggningarsamt nöjesanläggningar. Atl denna stängselfråga är helt oreglerad medför enligtutredningen vissa olägenheter. Brislen på bestämmelser leder inle säUan lillatt stängselfrågan inte visas något aktivt intresse från kommunernas sida. 1det särskilda fallet kan det råda oklarhet om vem det åligger att sätta uppstängsel. Från kommunens eller exploatörens sida anser man ofla att järnvägenskall vara skyldig all vid behov inhägna sitt område, medan innehavaren avjärnvägen under åberopande av prioritetsprincipen bestrider slängselskyldighet,när järnvägen har kommit lill före tätbebyggelsen. Ofta kan frågan inte lösasförrän efler långvariga förhandlingar mellan kommunen och järnvägen, trots attbehovet av stängsel erkänns av båda parter. Om det inte går atl få lill stånden överenskommelse, kan detta medföra att något stängsel inte sätts upp eller ivarje fall att uppsättandet fördröjs längre än som kan anses godtagbart frånallmän synpunkt. Del framstår därför enligl utredningens mening som angelägetatt en reglering av stängselfrågan undanröjer den tvekan som kan råda om vemsom i det särskilda fallet skall ansvara för atl stängsel sätts upp ochunderhålls. Enligt SJ:s drifltjänslslatistik fanns vid slutet av år1972 totalt hägnad uppsatt utmed SJ :s järnvägslinjer. Densammanlagda banlängden uppgick tiU . Uppgifterna avser hägnaderpå båda sidor av banorna. SJ:s underhållskostnader för dessa hägnader uppgicktill 3,3 milj. kr . Av statistiken framgår inte vilket slag av hägnaduppgiften avser. SJ fullgör emellertid sin nuvarande slängselskyldighet genomatt sälla upp s. k. trådstaket, vilka kan hindra större djur från att komma inpå bangården men inte hka effektivt uteslänger t. ex. lekande barn. Sådantskydd bör utföras som s. k. nälstängsel. dödades eller skadades 76personer vid olyckor på SJ:s järnvägslinjer (exkl. olyckor vid vägkorsningaroch på bangårdsområden). Av dessa olyckor avsåg 12 barn. Enligl utredningenlyder de närmare uppgifler som finns om dessa olyckor på att barnolyckorna isamtliga fall har inträffat inom tättbebyggt område och alt i inget av fallen nälstängselfunnits på platsen. Prop, 1975:67 8 Stängselsky Idigh e t Utredningen menar att en författningsmässig reglering av slängselskyldigheleninte behöver innebära att den som åläggs all sätta upp och underhålla stängselockså skall svara för kostnaderna. Del finns tvärtom skäl att särskilja dessafrågor. Enligt utredningen hävdar SJ den s. k. priorilelsprincipen när fråganom vem som skall sälta upp och bekosta stängsel lill skydd för människor idagaktualiseras. Sålunda hävdar SJ att det ankommer på exploatören eller kommunenatt sätta upp och bekosta skyddsstängsel, om tätbebyggelsen uppstått efteijärnvägens tillkomst, medan man i princip medger skyldighet för SJ atl sättaupp stängsel om järnvägen har dragits fram genom ett befintligttätbebyggelseområde. Motsvarande uppfattning torde i allmänhet hävdas avinnehavarna av de enskilda järnvägarna. Enligt utredningen är dock priorilelsprincipen intelämplig när det gäller atl reglera frågan om vem det skall åligga att sälta uppoch underhålla stängsel. Den osäkerhet som råder i olika fall om vem som harskyldighel att sätta upp stängsel skulle komma alt kvarstå. 1 många äldretätbebyggelseområden kan prioriteten vara svår att fastställa entydigt, vilketkan leda lill att stängsel över huvud taget inte sätts upp, efiersom ingenanser sig ha skyldighet att göra del. Nackdelarna med en sådan ordning skulleockså framträda skarpt när det gäller stängslens underhåll och översyn. Utredningen föreslår i stället all del skall ankomma påjärnvägens innehavare atl sätta upp och underhålla stängsel utmed järnvägen.Järnvägen har redan nu skyldighel alt hålla stängsel till skydd för djur, ochdel måsle enligt utredningen av rationella skäl ligga närmast lill hands attansvaret för samtliga typer av stängsel vilar på samma organisation. sida har man också central överblick över vilka typer av stängselsom är lämpliga i olika fall. Atl slängslen sätts upp genom järnvägens försorggaranterar vidare alt de utförs på ett sätt som inle innebär olägenheter förjärnvägens drift och inle kommer i konflikt med gällande säkerhetsföreskrifter.Frågan om översyn av stängslen löses enligt utredningen på ett praktiskt sättgenom att översynen, i samband med de baninspektioner som regelmässigt äger rumen eller längs järnvägsspåren, företas av järnvägenspersonal som äger rätt all beträda banan och är förtrogen med de instruktionersom gäller härvid. Den sist anförda synpunkten är av slor betydelse, eftersomman om slängselplikl åläggs annan än järnvägens innehavare skulle få tillskapasärskilda anordningar för atl lösa problemet med slängslens översyn. Enligl utredningens mening är del inte lämpligt alt knyta slängselskyldighelenlill tätbebyggelsebegreppel eller på annat sätt tUl en beskrivning i generella termer av de områden där slängselplikl bör föreligga. Avgörandet om stängsel skall sällas upp bör i stället fåträffas särskilt i det enskilda fallet. Del lämpligaste synes därvid vara altkommunen får bestämmanderätten. Inom kommunen har man, i motsats till vadfallet är för järnvägens del, överblick över exploateringen och kan därför påett tidigt stadium ta ställning i stängselfrågan. Utredningen föreslår sålunda att järnvägen blir skyldig atlsälta upp stängsel när kommunen bestämt att så skall ske. Härigenom garanteras atlstängsel sätts upp på de platser där del från allmän synpunkt bedöms somönskvärt. Från kommunens synpunkt innebär en sådan reglering den fördelen atlstängselkostnader inte kan läggas på kommunen i annal fall än då man frånkommunalt håll bedömt del som behövligt atl stängsel sätts upp. Vad gäller frågan om vem som skall betala kostnaderna förstängslet framhåller utredningen bl. a. att eftersom det hillills inte harförelegat någon lagstadgad skyldighet för innehavare av järnväg eller annan attsätta upp stängsel för allmänhetens skydd, har det inte heller kunnat utbildasnågon rättslig praxis för fördelningen av kostnaderna. 1 praktiken harkostnadsfrågan fått lösas genom förhandlingar och överenskommelser mellanberörda parter från fall till fall. 1 den näraliggande frågan om skyldighet atl betalakostnader för säkerhetsanordningar i plankorsningar finns däremot ell rikträttsfallsmaterial. Som tidigare nämnts har priorilelsprincipen varit enhuvudregel i dessa faU. Om behovet av särskilda åtgärder har kommit upp tillföljd av omständigheter som man ursprungligen inte kunde förutse, har detansetts att kostnaderna för anordningarna bör bäras av den trafikled tillvilken de ändrade förhållandena är att hänföra. Efiersom stängselfrågan och frågan om säkerhetsanordningari plankorsningar frän principiell synpunkt är tämligen likartade, menarutredningen att man kan utgå från alt rättsfallen ger uttryck för principer somenligt rådande rättsuppfattning bör vara tillämpliga också på fördelningen avkostnader för skyddsstängsel. Enligt utredningen bör således kostnaderna fördelas mellanjärnvägen på ena sidan och de intressen som ligger bakom bebyggelseutvecklingenpå den andra, dvs. berörda exploatörer, fastighetsägare eller kommun. Intressetav att finna enhetliga riktlinjer talar för att järnvägen generellt skall kunnahåUa sig till kommunen för alt få täckning för sina kostnader. Vad som främslmotiverar stängslens uppförande är nämligen behovet av skydd förkommunmedlemmarna. Atl stängselfrågan allmänt uppfattas som en kommunalangelägenhet visas av att del i slor utsträckning och sannolikt i det heltövervägande antalet fall är kommunerna som håller de nätstängsel som f. n.finns uppsatta. Utredningen anser det inte påkallat att, i den begränsadefråga det här gäller, härutöver införa beslämmelser som ger kommunen rätt att isin tur söka gollgörelse av exploatör, fastighetsägare ellerannan. Bestämmelser av denna art skulle medföra en alltför kompliceradreglering. Om kommunen inte enligt avtal eller på annat sätt kan la ut sin delav stängselkostnaden av annan, bör utgiften stanna på kommunen. Om de grundsatser som slagits fast i rättsfallen rörandeplankorsningar förs över på stängselfrågan, ger detta följande resultat. vid anläggandet har dragit fram genom ett tättbebyggt område, ankommerdet på järnvägens innehavare atl själv bekosta de skyddsslängsel som behövs. Ombebyggelsen visserligen inle fanns när järnvägen anlades men järnvägensinnehavare borde ha kunnat räkna med den bebyggelseutveckling somorsakat behovet av stängsel, skall innehavaren också själv slå för kostnaden.Kunde man däremot vid liden för järnvägens anläggande inte förutse bebyggelsenstillkomst, är kommunen skyldig atl goltgöra järnvägsinnehavarens kostnader. Kanbehovet av stängsel sägas ha vållats i lika mån av Irafikintensifiering påjärnvägen och av bebyggelseutvecklingen, skaU kostnaderna delas mellanjärnvägen och kommunen. Det är tydligt alt dessa principer kommer atl leda tillatt kommunerna i åtskilliga fall får gottgöra järnvägen för dess kostnader föruppförande och underhåll av stängslen. Det kan emellertid enligt utredningenanföras skäl för att införa en viss begränsning i kommunernas kostnadsansvar.Stängslen tjänar visserligen i första hand till skydd för personer som bor eUeruppehåller sig intill banan. De måsle dock generellt sett anses svara mol ellvisst intresse även för järnvägsdriften. får sålunda genomtillkomsten av ett stängsel i någon mån skydd för skadegörelse på banan. Det ärockså givet att järnvägsdriften kan störas om järnvägsområdet i störreutsträckning beträds av obehöriga. Det är därför enligt utredningen rimligt atten schablonmässigt bestämd del av kostnaderna alltid skall stanna på järnvägen.En regel härom underlättar också överenskommelser mellan parterna. Utredningenhar stannat för att järnvägens ansvar, i anslutning till de bestämmelser somgäller om statsbidrag för säkerhetsanordningar i plankorsningar, i princip böravse åtminstone av kostnadema. Kommunerna bör ha kostnadsansvar inte baraför engångsutgifterna för uppförandet utan också för underhåll och förnyelse. ' Stängselskyldigheten bör enligt utredningen omfatta såväl SJ som enskilda järnvägar. När det gäller s. k. industrispår och andra järnvägar sominte har upplåtits för allmän trafik menar utredningen att del framför alllföreligger ett intresse av att bereda arbetarna inom den ifrågavarandeindustrin skydd för tågen. Denna fråga bör enligt utredningens uppfattninglösas i andra former än genom allmänna slängselbestämmelser. I många fall tordedel vara praktiskt ogöriigi att inhägna sådana spår. huvud taget kan förhållandena beträffande järnvägar sominte är avsedda för allmän trafik vara så speciella att dessa mindre väl låtersig inpassas i en generell reglering av den art utredningen föreslår.Utredningen anser därför att regleringen bör begränsas lill järnvägar som äravsedda för allmän trafik. Att spårvägar där sådana finns inte lämpligen kan varaunderkastade en allmän slängselskyldighet finner utredningen ligga i sakensnatur. Däremot finns det naturligtvis ett starkt intresse av att lunnelbane-linjernainom håUs effektivt inhägnade där tågen går ovan jord, dettaredan med hänsyn till att strömförande skena löper vid sidan av spåren.Intresset härav har tillgodosetts genom alt banorna, enligt gäUande koncession,skall hållas inhägnade. Det finns alltså inget behov av att låta en allmänstängselreglering gälla också för tunnelbanor. Ansvaret för befintliga stängsel 1 de fall stängsel redan satts upp utmed järnväg tillskydd för allmänheten uppkommer frågan om vem som skall ha ansvaret för dessabefintliga stängsel. Intresset av en enhetlig reglering av stängselfrågan talarenligl utredningen i och för sig för atl järnvägarna borde ta över ansvaret förde befintliga slängslens vidmakthållande. Mot bakgrund av dels de svårighetersom på grund av gällande fastighetsrätlsliga regler föreligger att låtajärnvägarna la över ansvarel för befintliga stängsel och dels de betänklighetersom möter mot att genom lagstiftning framtvinga ett frångående av sådana avtalsom träffats mellan kommun och järnväg och där kommunen tagit på sig ansvarelför stängslet, har utredningen stannat för alt några generella regler omskyldighet för järnvägarna att ta över ansvaret för redan uppsatta stängsel inlebör meddelas. Även om några generella föreskrifter sålunda inte föreslåsbeträffande de befintliga stängslen, framstår det likväl som önskvärt attjärnvägarna åtar sig underhäll och översyn av dessa där det praktiskt sett kanske. I sådana faU bör innehavare av järnväg erhålla ersättning för sinakostnader. Härom lorde frivilliga överenskommelser kunna träffas mellanstängslens ägare och järnvägarna. Utredningen utgår från alt kommunerna och järnvägarna idet övervägande antalet fall kommer atl kunna träffa överenskommelser ikostnadsfördelningsfrågan i enlighet med de huvudprinciper som utredningenföreslår. Man måste dock räkna med atl det kan uppkomma fall där man inte kannå enighet.