prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Den mot 3 § andra stycket c StjL svarandeföreskriften i KtjL, 2 § andra stycket c, har delvis ett annat innehåll.Avtalsförbudet gäller på KtjL:s område sådant anställningsvillkor angåendetjänstetUlsättning, anställnings upphörande eller disciplinansvar som reglerasi lag eller i annan författning. Exempel på anställningsvillkor som efteradministrativ reglering omfattas av avtalsförbudet i 2 § andra stycket c KtjLutgör vissa villkor som regleras genom föreskrifter i KtjS. Dessa föreskriftergäller dock bara i den mån regeringen förordnar. Så har skett beträffande bl.a. de statligt reglerade lärartjänsterna inom det kommimala skolväsendet.Föreskrifternas huvudsakliga innehåll svarar mot vad som gäller på statensområde. I fråga om disciplinansvar gäller fr. o. m. den 1 januari 1976avtalsförbudet i punkten c bara i den mån annat inte följer av författning somreglerar disciplinansvar. När det gäller tjänstemännen på det rent kommunalaområdet m. fl. framgår av förarbetena till KtjL att avsikten med föreskriften ipunkten c är bl. a. att frågor om tjänstetillsättning, disciplinansvar ochanställnings upphörande för sådana tjänstemän skall regleras antingen i lageller i kollektivavtal (prop. 1965: 60 s. 119). För dem har därför inteutfärdats administrativa författningsbestämmelser i sådana frågor. Det närmare innehållet i deförfattningsbestämmelser som åsyftas i punkten c i andra stycket i 3 § StjLresp. 2 § KtjL framgår av senare avsnitt (9,10 och 12). 1975/76:105 Bilaga 2 39 ARK föreslår dels att bl. a.punkten c i de angivna lagrammen skall omkonstrueras på visst sätt, dels attvissa paragrafer i skall flyttas över tiU KtjL. Jag behandlar dessalagtekniska förslag i de båda närmast följande avsnitten (4.3 och 4.4). Vidare föreslår ARK att en stor del av de bestämmelser,främst i StjL, som punkten c avser skall ändras eller upphävas. Härigenom blirdet avtalsbara området i motsvarande mån utvidgat. a. blir enligt förslageten del av de frågor som behandlas i StjS avtalsbarå. Dessa förslag tas uppförst i senare avsnitt (bl. a. avsnitt 12). I fråga om den allmännaremissreaktionen på ARK:s förslag i deima del skall nu bara nämnas attförslaget tUl strykningar m. m. lämnas utan erinran av SF och TCO, medan SAVoch andra statsmyndigheter anför åtskilliga invändningar. Riksförsäkringsverketsätter för sin del i fråga, om inte en del tvingande lagbestämmelser i ställetför att upphävas bör göras dispositiva i förhållande till kollektivavtal.Sådana författningsbestämmelser kan enligt verkets mening behövas för att denoffentliga verksamheten skaU kunna fungera även under avtalslöst tillstånd. Remissinstansernas närmareinställning till ARK:s förslag i denna del kommer att redovisas . 4.3 Förbud och ogiltighetsregel Som framgår av den föregåenderedogörelsen får enligt 3 § andra stycket StjL avtal inte träffas om vissauppräknade frågor, däribland anställnings- eller arbetsviUkor, som regleras iStjL eller i författning som StjL hänvisar till eller enligt StjL tUlhörstatens (regeringens, eller myndighets) beslutanderätt, i den månannat inte följer av 19 §. I tredje stycket anges att avtal, som träffats istrid mot andra stycket, i denna del är utan verkan. Lagen är således, såvittnu är i fråga, konstruerad som ett förbud i förening med en ogUtighetsregel.Motsvarande konstruktion används i 2 § andra och tredje styckena KtjL. Ämbetsansvarskommitlén föreslog isitt slutbetänkande (SOU 1972:1 s. 36, 124) att stadgandet i 3 § andra stycketStjL skulle ersättas av en bestämmelse av innebörd att det i avtal inte fickstadgas inskränkning i rätt för staten att besluta om de frågor som tidigareangavs i punkterna a och b och inte heller inskränkning i den beslutanderätt iövrigt som enligt StjL tillkom staten. Därjämte skulle ogiltighetsregeln i 3 §tredje stycket utformas så, att den omfattade inte bara avtalsklausuler somstred mot andra stycket utan också avtalsklausuler som stred mot an- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 40 nanbestämmelse i StjL eller i författning som StjL hänvisade till. Motsvarandeändringar föreslogs i 2 § KtjL. Den förordade ändringen, som utgjorde ett led ikommitténs förslag i syfte bl. a. att avskaffa ämbetsansvaret, var enligtkommUtén av formell beskaffenhet och alltså inte avsedd att medföra någon reellutvidgning av avtalsfriheten eller annars någon ändring i sak av"maktfördelningen" mellan tjänsteavtalsparterna. Den nuvarandelagkonstruktionen med avtalsförbud ansågs emellertid av kommittén ge uttryck åten orealistisk syn på tjänsteavtalets verkliga natur och dessutom strida mot deprinciper som gäller för avtalsparter på övriga områden, där rättsförhållandenabedöms som i sin helhet avtalsreglerade även om avtalsinnehållet delvis kanvara styrt av lag. Den föreslagna lagändringen skulle bota dessa brister och fåden effekten att det offentiiga tjänsteavtalet i sin helhet skulle omfattas avsamma civil- och processrättsliga regler som tjänsteavtal i allmänhet. Irättsligt hänseende skulle ändringen enligt kommittén inte betyda mer än , i överensstämmelse med lagen, skulle kunna i avtal föreskriva t. ex. attarbetsgivaren ensam skaU bestämma arbetsuppgifterna för en myndighet. Däremotskulle en mer detaljerad avtalsklausul rörande arten i visst hänseende av dessaarbetsuppgifter drabbas av ogUtighet på grund av att arbetsgivaren enligthuvudregeln om ensam bestämmanderätt på området inte är bunden av en sådandetaljklausul. Med hänvisning till den principiella vinsten av att anpassatjänstemannalagarna tUl annan lagstiftning rörande privaträttsliga, ömsesidigarättsförhållanden ansåg sig kommittén ha fog för att avvisa de invändningar motförslaget som från olika håU hade förts fram under remissbehandlingen av kommitténsprincipbetänkande (SOU 1969: 20). Ämbetsansvarskommitlén ansåg bl. a. att fleraremissinstanser däribland SAV och hademissuppfattat principförslagets innebörd. Bland de invändningar som kommitténavvisade märks också sådana som hade förts fram av statskontoret m. fl. Dessainvändningar gick bl. a. ut på att den föreslagna nykonstraktionen vilken eninstans betecknade som högst besynnerlig knappast skulle medföra någrafördelar. Den nuvarande ordningen, dvs. en begränsning av avtalsområdet tillde ämnen som parlema äger disponera över, ansågs av dessa instanser vara bättreägnad att förebygga missförstånd och irritation i den praktiska tillämpningen. Under remissbehandlingen av ämbetsansvarskommitténsslutbetänkande stödde LO kommitténs förslag med motivering bl. a. att ändringenav lagkonstraktionen leder till att berörda bestämmelser får en mer logiskuppbyggnad och framför allt åstadkommer ett närmande tUl den privataarbetsmarknadens regelsystem. Däremot avstyrktes förslaget av bl. a. SAV,förhandlingsutredningen och lönesystemutredningen (C 1968: 17). SAV ochlönesyslemutredningen ansåg att de av kommittén aktualiserade reformerna ifråga om ansvarssystem och pro- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 41 cessuellafrågor skulle kuima vidtas utan den föreslagna lagändringen.FörhandUngsutredningen påpekade bl. a. att som huvudregel bör gälla attförhandlings- och avtalsrätten begränsas tiU frågor som de avtalande partemaförfogar över. Ändringen kunde enligt utredningen vara ägnad att iförhandlingssammanhang skapa eller skärpa motsättningar. Och enligt juridiskafakulteten vid framstod den av kommittén föreslagnaomformuleringen närmast som en lek med ord. 1975: 78 (s. 140) om lagstiftning angående ansvar för funktionärer ioffentlig verksamhet, m. m., åberopade chefen för attämbetsansvarskommitténs lösning hade kritiserats såsom ägnad att kompliceraförvaltningsprocessen och leda till missförstånd. Han förklarade också, eftersamråd med dåvarande statsrådet , att han delade den av vissaremissinstanser framförda uppfattningen att den föreslagna lagändringen intevar nödvändig för att kunna genomföra kommitténs förslag i övrigt. På grand härav och för att inte föregripa deÖverväganden som ARK:s arbete kunde leda till förordade departementschefen, attden nuvarande ordningen med avtalsförbud i och KtjL skulle behållas t. v.Riksdagen antog propositionsförslaget i denna del (JuU 1975: 22, rskr 1975:212). Dennya lagstiftningen (SFS 1975: 667, 668, 753 m. ), som har trätt i kraft den1 , innebär ett slopande av ämbetsansvaret och en ny utformning avdisciplinansvaret m. m. med oförändrad konstraktion av 3 § StjL och 2 § KtjL. ARK (majoriteten) föreslår attämbetsansvarskommitténs lagförslag med vissa formeUa justeringar skall läggastUl grand för en ny konstraktion av 3 § StjL och 2 § KtjL. ARK anför till stödför förslaget i denna del bl. a. följande. Dennya lagkonstruktionen innebär att ett avtalsviUkor frånkänns giltighetgenerellt bara om det direkt reglerar myndighets verksamhet (SOU 1975:1 s.643). I annat fall t. ex. om avtalsvillkoret reglerar en arbetsledningsfråga blir villkoret ogUtigt bara om det omöjliggör den avsedda verksamheten. Isådana fall kan problem uppstå, medger ARK (s. 641). Men enligt ARK bör detnormalt inte erbjuda svårigheter vare sig att faststäUa vad slags intresse, somen viss verksamhet är avsedd att tUlgodose och som i princip ligger utanförförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, eller att därefter prövahuravida viss eller vissa avtalsklausulers tillämpning gör det omöjligt atttUlgodose detta intresse. Det kan ofta tUlgodoses inom vida ramar, när detgäller formen för verksamhetens bedrivande. Och det är först när dessa ramaröverskrids som verksamheten i fråga kan anses omöjliggjord. 1975/76:105 Bilaga 2 42 prövningeni ett särskilt fall ge vid handen att sådant hinder uppkommer genomavtalsregleringen, äger det allmänna rätt att för detta särskilda fallbestämma en annan reglering (s. 642). Normalt bör alltså enskilda villkor iträffade avtal anses gälla efter sina ordalag med den underförståddabegränsningen att de inte får tillämpas så, att myndighets verksamhetomöjliggörs. Innehållet i den föreslagna tvingande lagregeln bör på detta sättenligt ARK ses som en förutsättning för varje träffat avtal, även om detta intekommer tUl särskilt uttryck i avtalet. Denoffentiige arbetsgivaren måste enligt ÄRK:s majoritet givetvis även ifortsättningen ha rätt att avböja förhandlingar som åsyftar att nå ett avtalsom strider mot en tvingande regel i tjänstemannalagstiftningen (s. 677). Menenligt ARK medför den nya konstruktionen i lagstiftningen inte någonbegränsning av hans förhandlingsskyldighet, när fråga uppkommer huruvida hanhar tillämpat en tvingande regel på rätt sätt. Detsamma gäller tvist omtillämpningen av t. ex. de uppsägningsregler i LAS till vilka StjL hänvisar.Genom att ersätta den nuvarande avtalsförbudsregeln med samma typ avogiltighetsregel som lagstiftaren har använt, när han inom andra rättsområdenhar funnit skäl att reglera avtalens innehåll, uppnås sålunda bl. a. attförhandlingar kan föras i fråga huravida tillämpningen i det enskilda fallet avviss bestämmelse har varit riktig eUer oriktig (s. 634). Dessutom uppnås attsådan tvist i princip kan behandlas på samma sätt i processueUt hänseende somandra tvister i allmänhet om anställningsavtal. Tas avsedda bestämmelser tyst eller uttryckligen in i kollektivavtal, bör vidare de för brott motsådana avtal tillämpliga påföljdsreglema kunna användas. Prövningen av hithörande tvister bör enligt ARK (s.641) kunna ske vid AD. Delta bör gälla såväl tvist, där talan förs omförhandlingsrättens omfattning vad avser ett yrkat men ännu inte träffatavtal, som tvist rörande giltighet av ett redan träffat avtal. Påstår den offentiigearbetsgivaren att en yrkad eller redan träffad avtalsbestämmelse skulleinnebära avgörande hinder för myndighets verksamhet, är det enligt ARK hans sakatt påvisa hindrets existens. Ettspeciellt undantag från den annars rådande avtalsfriheten bör emellertid enligtARK (s. 642) läsas in i förslaget, nämligen för det fall att isamband med ett verksamhetsbeslut också förklarar, att verksamheten skallfullgöras på vissa tider, t. ex. att postdistribution tUl allmänheten skallske . I sådant faU bör enligt ARK avtalsvUlkor omarbetstidens förläggning inte omöjliggöra verkställandet av riksdagsbeslutet.Skulle ett sådant beslut drastiskt avvika från ett redan träffat avtal omarbetstidsförläggning, bör det enligt ARK ankomma på den offentiige arbetsgivarenatt tUlsam-mans med avtalsmotparten söka lösa uppkommande problem. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 43 ex. genom att parterna träffar en ny överenskommelse som i görligaste måntUlgodoser båda parters intressen. I fråga om 10 § StjL anför ARK i detta sammanhang(s. 642) att tjänstemannen f. n. har en offentligrättslig plikt att fullgöradet arbete som krävs för att myndighetens verksamhet inte skall omöjliggöras.Enligt ARK gäller 10 § bara på det avtalsförbjudna området.-Om ARK:s förslagatt upphäva 10 § genomförs, måste förekommande arbets- och lydnadsplikt ifortsättningen i princip hämta sitt stöd i de träffade arbetsavtalen, även i defall där arbetsgivaren med stöd av 3 § skall kunna förfoga över vissarbetsledningsfråga (s. 652). På det avtalsbara området torde enligt ARKarbetsskyldighetens omfattning i brist på avtal få bedömas efter de principersom gäller på den privata arbetsmarknaden (jfr ÄD:s dom 1929 nr 29). En ledamot av ARK (statssekreteraren ) ärskUjaktig och anför följande (SOU 1975: 1 s. 907). övertygande skäl har intevisats för att ämbetsansvarskommitténs förslag bör bUda utgångspunkt för ÄRK:söverväganden beträffande 3 § StjL och 2 § KtjL. Ämbetsansvarskommitténsförslag i denna del tjänade ju det speciella syftet att bilda grandvalen förett ulomstraffrättsligt sanktionssystem. Reservanten delar heltförhandlingsutredningens kritik mot sistnämnda förslag. Förhandlings-ochavtalsrätten bör sålunda vara begränsad till frågor som partema förfogar över.Ett genomförande av förslaget skulle nämligen kunna leda till motsättningar iförhandlingssammanhang. En ordning sådan som den av ARK:s flertal förordade enligt vUken den offentliga arbetsgivarsidan har att i det konkreta faUet angeatt ett visst avtalsinnehåll innebär avgörande hinder för myndighetsverksamhet är enligt reservationen knappast ägnad att förebygga motsättningarparterna emeUan. Reservanten åberopar att också ARK:s flertal har konstateratvissa svårigheter som den föreslagna övergången från avtalsförbud tillogiltighetsregel av nytt slag kan medföra. Det av ARK:s flertal anfördaexemplet med en avtalsreglerad arbetsledningsfråga utgör enligt reservanten engod U-lustration till sådana svårigheter. Han åberopar särskilt svårighetema isamband med aUa de gränsfaU där arbetsledningen på olika nivåer ställs införfrågan huruvida en viss avtalsklausul kolliderar med det allmännasbeslutanderätt i fråga om verksamheten. ARK:s resonemang i samband med detspecieUa undantaget för riksdagsbeslut i fråga om vissa tider för verksamhetenär enligt reservanten dessutom föga verklighetsbetonat med tanke på att frågorsådana som de som rör arbetstidens förläggnmg inte är av den arten att delämpligen kan på förhand bindas genom riksdagsbeslut i samband medbestämmandet av verksamhetens utformning i stort. Enligt hans mening är dettaytteriigare ett exempel på olägenheterna av en reglering, som för att kunnafungera måste förses med så många förbehåll som den av ARK:s flertalskisserade. Reservanten anser att frågan om på vUka tider myndigheterna skallbedriva sin verk- 1975/76:105 Bilaga 2 44 samheti många faU är en sådan fråga som direkt berör verksamheten. Han åberopar somskäl att inte frångå den nuvarande lagkonstraktionen också detöverläggningsinstitut som har införts i tvister som rör avtalsförbjuden fråga(52 § StjL, 7 § KtjL). Reservanten, som fömtsätter att tvister i de alltjämtavtalsförbjudna ämnena genom uttrycklig lagbestämmelse styrs tUl AD, förklararsig på grund av det anförda inte beredd att slopa den nuvarandelagkonstraktionen. Först kan anmärkas att åtskilliga av de synpunktersom har redovisats i samband med redogörelsen för remissutfallet,såvitt gäUer regleringen av frågor om tjänsteorganisationens utformning och ommyndighets verksamhet, också gäller lagens utformning i denna del. Jag skallnu redovisa de särskilda synpunkter som har anförts på frågan om lagenskonstraktion. Sjuav de remissinstanser som går in på den frågan lämnar ARK:s majoritetsförslagutan erinran eller är i varje fall benägna att inte resa avgörande invändningarmot detta, nämligen , , , i (majoriteten), LO, SF och TCO. påpekar att ARK på denna punkt utannärmare egen motivering har tagit ämbetsansvarskommitténs förslag som enutgångspunkt. Syftet med den ändrade lagkonstraktionen har angetts vara att detoffentliga anställningsförhållandet skulle bli att betrakta som tUl aUa delaravtalsgrundat. Hovrätten anser emellertid att detta rent faktiskt torde varafallet endast i den begränsade meningen att arbetstagaren genom anställningsavtaletfår anses ha gått med på att rätta sig efter, föratom direkt tvingandelagstiftning, de villkor som arbetsgivaren uppställer på områden där hansensidiga bestämmanderätt inte får inskränkas genom avtal. Enligt hovrättensaknas emellertid anledning till erinran mot den av ARK föreslagnauppläggningen, om den tas endast för vad den är, nämligen en lagtekniskhjälpkonstraktion, och inte tiUåts få självständig betydelse i sak. LiknandeinstäUning har RRV. AD anför att den ändrade ordalydelse som ARK vUl ge detaktuella lagrammet inte i sig torde innebära att man åstadkommer den av ARKåsyftade ordningen, nämUgen att det offentliga anställningsförhållandet förframtiden skall ses som avtalsgrandat. Formellt kan de av ARK föreslagnaparagraferna enligt AD sägas vara uttryck för ett avtalsförbud i lika hög gradsom de bestämmelser som gäller f. n. överträdelser leder i båda fallen enligtparagrafernas sista stycke till att avtalsbestämmelserna blir OgUtiga.Uppenbarligen är det denna rättsföljd som är avtalsförbudets kärna. ARK:ssyfte med den nya ordalydelsen av paragra-femas andra stycke synes enligt ADvara att markera ett nytt synsätt på det offentliga anstäUningsförhåUandet.Frågan är då om det finns fog för att anlägga ett sådant nytt synsätt. Genom dereformer rörande de frop.1975/76:105 Bilaga 2 45 offentligatjänstemännens ställning i arbetsrättsligt hänseende som inled-denoffentliga sektom utveckla medbestämmandet. LO hänvisar i övrigt i sittyttrande bl. a. till SF:s yttrande. SF och TCO anser att vissa av de fördelarsom följer med den av ARK-majoriteten förordade ogiltighets-konstruktionenskulle kunna uppnås även med en avtalsförbudskonstruk-tion vilken liksom i nugäUande lag kombineras med en ogUtighetsregel. Härför krävs dock vissajusteringar och kompletteringar av lagtexten. Av principiella skäl anser de bådaorganisationerna emellertid att en lagstiftning som reglerar förhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare inte skall baseras på förbudsregler.Enligt organisationerna bör i stället i likhet med vad som gäller annanlagstiftning på arbetsmarknaden avtal eller avtalsvUlkor som inte ärönskvärda för samhäUet I övrigt visar remissutfallet en markantuppslutning på reservanten Aldestams linje. Sålunda erinrar JK om denfundamentala skillnad i den privata och den offentliga verksamhetens karaktärsom kommer tiU uttryck i förhållandet raeUan arbetstagare och arbetsgivare påså sätt, att parterna på den offentliga sektom inte äger fritt avtala ommyndighets verksamhet eUer om förhållanden som kan påverka innehållet i den ofientligamyndighetsutövningen. I motsats tUl ARK anser JK att en förbudsregel börfinnas kvar på det område som stadgandet i 3 § andra stycket StjL föreslåsomfatta. Man bör enligt hans mening redan vid ett avtals ingående ha reda på omman rör sig inom det avtalsbara området eUer inte. JO kan inte finna annat änatt frågan är rent teknisk till sin innebörd och av föga principiellt intresse.Motivet för en ändring av gällande lags system synes främst vara att man menaratt vissa avtalsklausuler visserligen bör vara i princip tUlåtna men att deinte får tUlämpas på sätt som omöjliggör myndighets verksamhet. JO riktarkritik mot ARK:s tankegång och framhåller att man i lagtexten bör säga ut vadman menar. Som ARK:s förslag nu är kan man enligt JO:s uppfattning Prop.1975/76:105 Bilaga 2 46 endastgenom ett fmläsande av motiven förstå vad som ligger bakom orden. Enligt SJsaknar den föreslagna lagtexten täckning för ARK:s uppfattning att"ogUtighet drabbar bestämmelser som gör det omöjligt att utöva denoffenfliga verksamheten på sådant sätt att de intressen som verksamheten äravsedd att tUlgodose kan tryggas". Det måste också enligt SJ varavanskligt att bygga en objektiv och enhetiig lagtillämpning på en analys av deintressen som skall tillgodoses med en viss myndighets verksamhet. Televerketsynes också mena att lagtexten saknar täckning för motiven i denna del. Enledamot av i anser att den nuvarandeförbudsregeln bör behållas för att inte föranleda oklara situationer, som vorehindrande i arbetet. Kammarrätten i anför att den föreslagnaordningen synes i hög grad diskutabel. Med den av ARK valda lagkonstruktionenskulle man kimna ingå avtal som den offentiige arbetsgivaren i vissa situationermte får följa. Det är enligt kammarrätten mera tiUtalande att parterna frånbörjan kommer överens om vad de är vUliga att stå för och sedan anpassar sinaöverenskommelser härefter. Dessutom innebär ÄRK:s konstraktion att denoffentiige arbetsgivaren i fråga om tolkningsföreträde kommer i förmånligareläge än vad fallet är på den privata sektorn, nämligen om han gör gällande atten viss fråga inkräktar på myndighetens verksamhet. Detta behöver väl i och försig inte vara orimligt, men enligt kammarrätten är det bättre att i samband medslutandet av avtalet om arbetsledningsfrågorna klara ut gränserna för detavtalsbara området och sedan behandla detta precis på samma sätt som detprivata. ÖB anser den föreslagna konstruktionen f. n. olämpUg förförsvarsmakten, bl. a. med hänsyn tiU de oklarheter som finns i betänkandet.Försvarets civilförvaltning menar att den föreslagna lagkonstraktionentroligtvis kommer att medföra tolkningssvårigheter och med stor sannolikhetäven motsättningar mellan parterna vid lokala och centrala förhandlingar.Riksförsäkringsverket, som särskilt åberopar den anförda reservationen, hävdaratt den av ARK-majoriteten föreslagna utformningen av 3 § StjL kan leda tillatt parterna vid avtalsförhandling i praktiskt taget varje fråga måste bedömavad som ligger i begreppet myndighels verksamhet och vilket avtalsinnehåll sompåverkar verksamheten i sådan grad, att den inte kan fullgöras på det sätt somlagstiftaren har avsett. Verket delar reservantens farhågor för en ökad riskför motsättningar mellan partema. Också postverket ansluter sig tUl reservationenvad gäller den tekniska utformningen av 3 § StjL. Generaltullstyrelsenförordar lUcaså att nuvarande konstraktion med avtalsförbud i förening medOgUtighetsregel behålls. TiU stöd härför åberopar styrelsen att det för attförhandlingama skall kurma ske under parternas ömsesidiga förtroende ärnödvändigt att skapa ett avlalsrättsligt läge där parterna verkligen råder överde frågor som förhandlingarna avser. Det kan svårligen åstadkommas med enregel, som gör det möjligt för ar- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 47 betsgivarenatt i efterhand hävda att ett avtals innehåll innebär avgörande hinder förmyndighets verksamhet och därmed är ogUtigt. ARK:s konstruktion medför också enviss osäkerhet om ett kollektivavtals tUl-lämpning i det enskUda fallet. Vidarekan enligt styrelsens mening ett system som bygger på ARK:s förslag medförastörre risk för olikartad utveckling inom skUda delar av det statliga området.Styrelsen pekar också på att den nuvarande ogUtighetsregeln i 3 § tredjestycket StjL torde behöva komma i tiUämpning endast i rena undantagsfall. Fleraremissinstanser pekar, liksom , på majoritetsförslagets närabindning tUl ämbetsansvarskommitténs förslag. anseratt hänvisningen tUl sistnämnda förslag inte utgör något bärande skäl i dettasammanhang.