prop · FZ03202 · 1975-12-31 00:00:00 — Polisstyrelseni : Den kontradiktoriska principen talar givetvisför att domstolsprövning av telefonkontroH ej sker utan att ena partensredogörelse för omständighetema blir belysta även frän motsidan, även omåklagarens plikt att vara objektiv vid förundersökning fastslagits i RB 23:4. Då frågan om tvåpartsförhåUandevid tidigare tillfällen tagits upp har den emellertid avvisats, främst av tvåskäl: dels önskvärdheten av att icke sprida upplysningar i här aktueUa ärendeninom en större personkrets än som är oundgängUgen nödvändigt, dels svårighetenför en partsföreträdare att på ett mera effektivt sätt tillvarata den misstänktesintressen. Polisstyrelsen ifrågasätter om icke dessa skäl fortfarande gör siggällande. Önskas ökad garanti för att domstolsprövningen föregås av allsidigaöverväganden synes detta syfte i första hand böra tUlgodoses genom ökad kontroUfrån JK:s och JO:s sida. En utvidgad, fortlöpande information tiU deparlamentariska ledamötema i med ingående redovisning förbrottsutvecklingen och tillämpningen av de lag-stadganden som berörtelefonavlyssning torde, såsom utredningen (s. 105) framhåller, även vara avvärde. Införes dock bestämmelserom god man med rätt att överklaga beslut om telefonavlyssning, torde även färegleras humvida verkställighet av domstols beslut skall fä ske utan hinder avatt det icke vunnit laga kraft. Därest utredningensförslag om god man blir en realitet kan det, såsom utredningen framhåller,förväntas att domstolshandläggningen bUr mera tidskrävande. Skäl talar därföratt, då fara är i dröjsmål, bibehålla den interimistiska beslutanderätten, ävenom denna mera sällan kommit till användning. Det kan emellertid ifrågasättas humvidaicke denna beslutanderätt i StäUet för att begränsas till vissa uppräknadebrott, borde utsträckas till samtliga de brott som omfattas av reglema omtelefonavlyssning. (Jfr bestäinmelserna vid beslag och husrannsakan, däråtgärd i brådskande fall får vidtas av enskild polisman utan att någon begränsninghärvid göres till brottets svårhetsgrad). Integritetsskyddskommittén:Det Ugger i sakens natur att den misstänkte själv inte kan ges tillfälle attyttra sig över åklagarens framställning om telefonavlyssning och inte hellerkan få möjlighet att besvära sig över rättens beslut i ärendet. I direktivenhar uppdragits åt utredningen att särskilt beakta rättssäkerhetsgarantierna vidtillståndsprövningen. Utredningen har i sådant syfte föreslagit att sommotpart till åklagaren införes en god man med uppgift att ta till vara denmisstänktes integritetsskydd. Kommittén finner det lovvärt att utredningeneftersträvat en motvikt till åklagarens inflytande på tiUståndsprövningen. Försin del har kommittén inte nägon annan mening än utredningen, nämligen att ettpartsförhållande kunde tillskapas. Kommittén kan emellertid inte finna att utredningensförslag i den delen kan leda till någon egentUg nytta. Förslaget är snarareförenat med betydande ölägenheter. Konstruktionen med en godman för att tillvarataga "bortovarandes" rätt används i fleracivilrättsliga sainmanhang men har varit främmande för brottmålsprocessen.Den gode mannen kan inte antas ha möjUghet att tillföra processen någotmaterial utöver vad åklagaren redan infört. Därför ligger värdet med en godman, enligt kommitténs mening, väsentligen endast däri att denne kan anförabesvär över rättens Prop.1975/76:202 225 Med hänsyn till den omsorgsfulla prövning som föregårframställning om telefonavlyssning och den rättsUga bedömning som däreftersker genom juristdomare synes behovet av en överprövning frän rättssäkerhetssynpunktvara tämligen ringa. Införandet av ett godmansinstitut skulle medförabetydande ölägenheter. En sådan är att, som utredningen framhåller, enförhandling som regel kommer att hållas. Härigenom äventyras sekretessen ochuppkommer fara för dröjsmål. Kommittén viU därför avstyrka utredningens förslagom införande av god man. IenUghet med vad här anförts anser även kommittén att det vore önskvärt attfinna någon utväg till ökat rättsskydd vid tiUståndsprövningen. En möjlighet härtiUkunde måhända vara att underställa till-ståndsärendena JK:s eller JO:sprövning. Det må erinras om att lag om särskilda tvångsmedel innehöllföreskrift om att anmälan skulle göras hos JK om meddelat förordnande enligtlagen. Utredningenhar föreslagit att prövning av telefonavlyssningsärenden skall förläggas tiU desex hovrättsstädema. Kominittén stäUer sig tveksam till detta förslag och villrikta uppmärksamheten på att systemet medför att det kan behövas mer än enåklagare för att handlägga ett telefonavlyssningsärende. Detta är enUgtkommitténs mening inte önskvärt ur bl. a. utrednings- och sekretessynpunkt. Enledamot av utredningen, riksdagsmannen , har beträffandeförslaget om god man förklarat sig dela utredningens mening. JO:Utredningens förslag att en god man skall bevaka den misstänktes integritetsskyddsintressenär i och för sig tiUtalande. Man kan givetvis StäUa sig frågan vilken effekt ensådan anordning kan få vad gäller möjUgheterna att utnyttja telefonavlyssningensom ett verksamt spaningsmedel. Ur rättssäkerhetssynpunkt har einellertidförslaget fördelar och jag har därför ej någon erinran mot förslaget. Sverigesadvokatsamfund: mannen skall enligt förslaget inta ställning som parti ett kontradiktoriskt förfarande. I motsats tUl den offentiige försvararen skaUhan alltså ha en gentemot den misstänkte helt fristående ställning. Samfundetanser emellertid att gode mannen även gentemot myndighetema skaU framstå somhelt självständig och således exempelvis inte vara knuten tiU myndighet eller offentUginstitution. En sådan förutsättning synes vara ägnad att stärka allmänhetensförtroende för förfarandet. Somutredmngen framhåller (sid. 123) är det uppenbarligen av värde om den godemannen har erfarenhet av advokatverksamhet. Samfundet anser att advokat medstor erfarenhet av brottmål principieUt skuUe vara särskilt skickad att utföraden kritiska granskning av åklagarfram-stäUningen som skall ske medutgångspunkt från den enskildes tiUbörliga integritetsskydd samt även i övrigtatt bevaka det allmänna rättssäkerhetsintresset, bl. a. genom rätten attöverklaga ett tillståndsbeslut. Godemannens stäUning, hans skyldigheter och befogenheter bör enligt samfundetsmening bli föremål för en fullständigare författningsmässig reglering än den utredmngenföreslagit. I detta sainmanhang vill samfundet framhålla att den gode mannenbör tillerkännas rätt att taga 15 1975/76. 1975/76:202 226 delav allt i förundersökningen tUlgängUgt material. Detta bör gälla oavsett omåklagaren redovisar materialet inför domstol eller inte. /SR:SACO/SR ansluter sig till den principieUa lösning utredningen valt. Vad gällerdomförhetsreglema, tvåpartsförhållandet och forumregeln finns inget attinvända. Det torde ligga också i domstolens intresse att den misstänkte pånågot sätt är företrädd vid handläggningen. Man kan möjligen hysa tveksamhet omgode mannens möjligheter att effektivt bevaka den misstänktes intressen,eftersom gode mannen inte kommer att kunna införskaffa någon utredning utankommer att vara helt beroende av åklagarens material. Förslaget tillgodoserdock rättssäkerhetsanspråk bättre än det system som tillämpas . Det ärviktigt att tUl gode män utse personer som inte bara är godtagbara ursäkerhetssynpunkt utan som också har förmåga och fallenhet att stå obundna ochsjälvständiga mot polis, åklagare och domstol. Man bör också sträva efter attskapa bästa möjUga fömtsättningar för gode männens arbete t.ex. genom att tUlförsäkradem en långt gående insyn i ärendena. männen bör därför tillhöra den kretssom tiUåts granska gjorda uppteckningar. /SRvUl fästa uppmärksamhet på att sekretessfrågoma vid besvär tUl hovrätt krävernoggrant övervägande. Medan mtinema vid tingsrätt i ärenden av detta slag redannu endast berör en eller två personer är detaljerade planer för handläggningeni hovrätt erforderUga, eftersom dels mtiner inte finns, dels flera personermåste bli inblandade. Utredningenföreslår att undersökningsledaren eller åklagaren även skaU hamöjlighet att interimistiskt förordna om telefonavlyssning men att dennamöjlighet skall vara begränsad tUl vissa brott. /SRkan om än med viss tvekan acceptera att telefonavlyssning skaU få äga rum utandomstols beslut. Domstolshandläggningen behöver dock inte bli så tidskrävandeatt interimistiska beslut skall behövas aii-nat än i undantagsfall.Framställning om avlyssning torde nämUgen i regel bygga på tämUgen långvarigtspaningsarbete. Utredningen har inte närmare motiverat varför möjUgheten tillinterimistiska beslut skaU vara begränsad tiU vissa brott. /SR villifrågasätta om inte sådan möjlighet borde finnas genereUt. Inte minst vid misstankeom grovt narkotikabrott kan lägen som kräver omedelbara åtgärder uppstå t.ex.under veckoslut, då framstäUning till domstol inte kan behandlas. Om man överhuvud taget skaU tiUåta interimistiska beslut bör sådana kunna godtas vid aUade brott som kan leda till avlyssning. har anfört i denna del har kommenterats vara av ett mindre antalremissinstanser. ChefsåklagarenAxel Morath: Jag har inte något att erinra mot att tiUståndstiden vid beslutom telefonavlyssning bestäms på det sätt utredningen föreslår. Reglerna förtelefonavlyssning kommer härigenom att överensstämma med de regler som finnsför motsvarande andra tvångsmedel, vilket är en fördel. Överåklagareni : Utredningen har inte givit något bärande skäl förden föreslagna ändringen att tUlståndstiden skall räknas Prop.1975/76:202 227 fråndagen för beslutet i stället för från ddgivningsdagen. Säkerhets-sektionen iGöteborg brakar koncentrera delgivning av tingsrättens olika beslut itelefonavlyssningsärenden tiU en enda dag ; detta för att inte väckaonödig uppmärksamhet inom . Ddgivningsdagen kan i förväg bestämmas isamråd med . SkuUe tillståndstiden börja löpa frän dagen för beslutetkan tidsförluster komma att befaras. Dag för förhandUng inför tingsrätt brakarbestämmas med beaktande av ledigheter av skUda slag för säväl domare somåklagare. En strävan har alltid varit att ej onödigtvis inblanda vikarier idessa ärendens handläggning. Dag för förhandling kan därför mången gång kommaatt förläggas att meUankommande förhindrar snabbdelgivning. Delgivningsbevis, som inges tUI domstolen, ger klart besked om hursnart efter beslutet detta delgivits och tiden för beslutets giltighet. Detligger även i sakens natur att säkerhetssektionen inger till åklagaren nypromemoria med eventuell begäran om förlängning av tillstånd så sent sommöjligt i pågående avlyssnings-period för att kunna redovisa ett material somkan motivera en förlängning. Därigenom sammanfaller även nägoriunda åklagarensframställning och domstols prövning och beslut i tiden med dagen för utgångenav tillståndstiden för föregående beslut. Jag kan inte se något bärande skälför utredningens förslag att tiUståndstiden skall räknas frän dagen förbeslutet. Jag får därför avstyrka utredningens förslag. Länsåklagarmyndigheteni : Utredningens förslag att räkna tiden för tiUståndets giltighetfrån beslutet och icke som från delgivningen med telefonanstaltensföreståndare är icke praktiskt. Det medför tiUämpningssvårigheter utan attnågot av rättssäkerhet egentiigen vinnes. ViU man ha en garanti för att ettmeddelat tiUstånd till telefonavlyssning icke hålles "vilande" kanföreskrivas att delgivning med föreståndaren skall ske senast från beslutet, med äventyr att tillståndet eljest förfaUer. RPS:Utredningens förslag angående tiUståndstidens längd ger inte anledning tillerinringar. Inte heller har RPS något att invända mot att tiden föreslås gällafrån dagen för beslutet och inte som från den dag tUlståndet delgesföreståndaren för telefonstationen. Göteborgstingsrätt: Utredningens förslag att tiUståndstiden skall räknas förbeslutet i stäUet för från ddgivningsdagen kan ifrågasättas. Vidbegäran om förlängning av telefonavlyssning inger säkerhetssektionen iGöteborg vanligen utredningspromemorian tUI åklagarmyndigheten så sent sommöjligt i en pågående avly ssningsperiod för att kunna redovisa f yUigtutredningsmaterial. På grund härav kommer åklagarens framställning tilltingsrätten att göras först före utgången av tillståndstiden förföregående beslut. Föratt ej onödigtvis använda vikarier vid handläggning av avlyssningsärendenbrukar i tid för förhandUng inför tingsrätten bestämmas med beaktandeav ledigheter och tjänstgöringsförhållanden för den domare och den åklagare,som vanligen handlägger ärendena. Förhandlingen kan därför mången gång kommaatt äga rum å sådan dag, att meUankommande förhindrar omedelbardelgivning. Delgivningav tingsrättens beslut i telefonavlyssningsärenden brukar i Prop.1975/76:202 228 GöteborgvanUgen koncentreras till , bland annat för att ifrågavarandeärenden icke skall uppmärksammas bland personal i störreutsträckning än vad som är ofrånkomligt. Dag för delgivning bestämmes därvid isamråd med chefstjänsteman hos . Om delgjvningstiden skall räknasfrån dag för beslutet kan nuvarande säkerhetsfrämjande tillvägagångssätt viddelgivning omöjliggöras. Medhänsyn till nu angivna omständigheter finner tingsrätten önskvärt, att tiUståndstiden liksom hittiUs räknas från ddgivningsdagen. 6Användningen av uppsamlat material RÅ:Jag ansluter mig till vad utredningen anfört beträffande användningen avuppsamlat material, ingen erinran från min sida. Sveahovrätt: När det gäller användning av material som insamlats genomtelefonavlyssning kan som utredningen påpekat frågor uppkomma dels ommaterialet får användas för utredning av annan brottsUghet än den som legat tiUgrand för ansökningen om telefonavlyssning dels ock om materialet får användastill avvärjande av brott. Frågoma har i förslaget lämnats i princip oreglerade.Den avgränsning beträffande användningen av avlyssnat material som kan ansesligga i 27 kap. 16 § innebär såsom utredningen konstaterat (s.105) en mycket lösUg ram. Hovrätten ställer sig tveksam tUl vad utredningen anförtom användande av materialet i vad avser annat brott än det som legat till grundför ansökningen om telefonavlyssning. Det synes exempelvis mycketanmärkningsvärt om ingen som helst åtgärd skulle få vidtagas om ett annatsynnerligen grovt brott skulle uppdagas vid ett avlyssnat samtal. AUnmnt kansägas att det, inte minst för den undersökningsledare som skall taga ställningi dessa frägor, skulle vara värdefullt om närmare riktlinjer kunde givas. Närdet gäller avvärjande av brott har hovrätten inte nägot att erinra motutredningens synpunkter. Hovrättenför : Vad som framkommer vid telefonavlyssning skall enligtutredningen inte få användas för utredning om annan brottsUghet än den somlegat till grand för ansökningen om avlyssning (s. 106). Detta innebärexempelvis att om det under avlyssning framkommer upplysningar om ett annatbegånget mord än det som är föremål för utredning och avlyssning dessaupplysningar inte skall fä utnyttjas. Ett sådant synsätt är enligt hovrättensmening aUtför formeUt och föga reaUstiskt. Motsvarande torde gälla beträffandeuttalandet s. 102 (jfr s. 67) att bandupptagningar och uppteckningar från redanutförda avlyssningar bör förstöras då beslut om avlyssning upphävs. RPS:Intet finns att invända mot utredningens resonemang i denna del. Då det gällermaterial som rör helt annan brottslighet än den som föranlett avlyssningen,bör framhållas att sådana upplysningar sällan framkommer. I de enstaka fall dåså skett har en praxis tillämpats som överensstämmer med den meningutredningen uttalat. 1975/76:202 229 : Tingsrätten förordar att, i den månmaterial som uppsamlas vid telefonavlyssning verkligen skall fä användas förannat ändamål än det primära, uttryckliga bestämmelser om saken ges (jfr bet. I sak synes betydande restriktivitet motiverad i detta hänseende. : I anslutning till 23 § första styckethar utredningen anfört (sid. 107), att avlyssnat material bör få utnyttjas föratt förebygga planerat grovt brott även när detta brott inte omfattas av någotaktuellt avlyssningstillstånd. Tingsrätten delar denna uppfattning men anseratt detta bör komma till uttryck i lagbestämmelsen. Polisstyrelsen i : Vad angårtelefonavlyssningens praktiska utförande har det i utredningen bl. a. sagts,att uppteckning av samtal liksom i nuvarande lagstiftning endast får granskasav rätten, förundersökningsledaren, åklagaren, sakkunnig eller annan somanlitas för utredningen eller därvid hörs. Om något vid granskningen befinnessakna betydelse för utredningen, skall detta material förstöras.För att få garantier att så verkligen sker, vill polisstyrelsen ifrågasätta ominte detta borde ske i närvaro av den gode mannen såsom ställning av part imålet. Stora krav måste givetvis ställas på den som skall vara god man. Att engod man bör vara lagfaren förefaller självklart. Såsom utredningen föreslagitbör förordnande för god man även begränsas . Polisstyrelsen i : Utredningenanser att material i brottsförebyggande syfte i princip skall få utnyttjasendast då å brottet kan följa fängelse, men är beredd göraundantag vid "allvarUg fara för liv och lem". Preventiv verksamhet är en av polisens huvuduppgifter. Detbrottsförebyggande arbetet ingår som det viktigaste ledet i dennahuvuduppgift. För polismannen är som bekant skyldigheten att ingripa iförebyggande syfte en tjänsteplikt, vars åsidosättande kan medföra discipUnärpåföljd. Denna skyldighet gäller inte bara i upptagna brott utanäven vid straffbelagda handUngar av Undrigare art, t.ex. trafikförseelser.Redan av dessa skäl framstår utredningens förslag i denna del som mindre tiUfredsställande. Polisstyrelsenfinner det därutöver icke sannolikt, att den enskilde medborgaren skulleuppleva det ur rättssäkerhetssynpunkt mera betänkligt att poUsen fingeutnyttja erhållna upplysningar till för att skydda honom tUl Uv och egendom änatt den "med armarna i kors" skulle tvingas ta del av exempelvis enlegalt avlyssnad misstänkt persons preciserade uttalanden om en, i hämndsyfteplanlagd, omfattande vandalisering i en "tjallares" bostad. Rättenatt i princip utan inskränkningar få utnyttja erhållna upplysningar ibrottsförebyggande syfte bör därför fastslås i propositionen; polisens möjUgheteratt ingripa blir sedan i vanUg ordning en resurs- och prioriteringsfråga. PoUsstyrelsen vill beträffande användningen av uppsamlatmaterial i brottsförebyggande syfte hänvisa tUl bestämmelsema i polisinstruktionen,enligt vUken poUsman som får kännedom om brott som hör under allmänt åtal,skall avge rapport därom tUl vederbörande förman samt till bestämmelserna i , enligt vilken förundersökning skall 16 1975/76. 1975/76:202 230 inledas,så snart anledning förekommer, att brott, som hör under allmänt åtal,förövats. Frägan om i vilkenomfattning vad som framkommer vid telefonavlyssning skall få användas förutredning om annan brottslighet kan självfallet bli föremål för skildabedömningar allt eftersom tyngdpunkten lägges vid integritetsskyddet eller viddet offentligrättsliga intresset av att beivra brott. Polisstyrelsen kanemellertid icke inse hur det ur rättssäkerhetssynpunkt skulle kunna ansesstötande, att en person som i laga ordning får sin telefon avlyssnad, därföratt han misstankes för ett allvarligt brott, finge finna sig i atträttsordningen icke blundar för ett annat grovt brott t. ex. mord, grovtrån, våldtäkt som man, utan att tidigare ha intresserat sig för denmisstänkte i denna del, genom avlyssning blir uppmärksammad på, kanske genomden misstänktes egna upplysningar. I vart fall synes därför kunna krävas attutredning får ske, om de erhållna uppgifterna avser brottsUghet av en sådangrovhet eller art, att den kunnat läggas till grand för en ansökan omtelefonavlyssning och den som misstankes för brottsligheten är samme person somden, beträffande vUken beslut om telefonavlyssning redan beslutats. Detförtjänar erinras om hur t.ex. grov narkotikabrottslighet mycket ofta är intimtförknippad med annan grövre brottslighet. i övrigt husrannsakan som skerp. g. a. skälig misstande om visst brott. Om vid denna påträffas gods avbetydande värde som uppenbarligen härrör från en helt annan brottsligverksamhet, lärer utredning om den senare verksamheten icke underlåtas). Integritetsskyddskommittén:Huvudprincipen för användandet av avlyssnat tnaterial är helt naturligt attvad som fär användas är i första hand det som framkommit om den brottslighetsom har föranlett tillståndet till avlyssning. Enligt de sakkunnigasuppfattning bör det emellertid accepteras att man använder även avlyssnat materialrörande brottslighet som har direkt samband med den som föranlett det urspmngligatillståndet till avlyssning. Däremot bör, enligt de sakkunniga, vad som framkommervid telefonavlyssning inte få användas för utredning om annan brottslighet änden som har legat till grund för ansökningen om avlyssning. De sakkunnigaanser emellertid att avlyssnat material bör få utnyttjas för att förebygga ettplanerat grovt brott, även om detta brott inte omfattas avavlyssningstillstånd. Med grovt brott menas då sådant brott som kan föranledabeslut om telefonavlyssning. Det uttalas att någon helt strikt gräns dockknappast kan upprätthållas när det gäller avvärjande av brott som t. ex.innebär allvarlig fara för liv och lem. Kommittén delar i huvudsakde sakkunnigas synpunkter i dessa frågor. Med hänsyn till rättssäkerheten ärfrågorna av stort intresse. Allmänt sett är det av vikt att tvångsmedel inteanvändes för annat syfte än det i beslutet angivna. Särskilt viktig blir naturligendenna princip när det gäller ett tvångsmedel som kan beröra inte bara denmisstänkte utan även personer som inte själva är föremål för utredning. Detsynes därför kommittén önskvärt att huvudprincipen för användningen av avlyssnatmaterial utförligare regleras i lagtexten. JO:Utredmngen har också tagit upp spörsmålet i vad mån kunskap som erhålUts genomtelefonavlyssning får användas för utredande av annan brottslighet än den somföranlett avlyssningen. Rent principieUt kan väl 1975/76:202 231 hävdas att genom avlyssning erhållet material inte bör fåanvändas för utredande av andra brott och såvitt jag erfarit torde ocksårikspolisstyrelsens ledning vara av samma mening. Det har dock tidigareantagits att denna regel inte kan få gälla helt undantagslöst. Det kan ju varafråga om så grov brottsUghet att det skulle te sig närmast groteskt att inteanvända kunskap som erhållits på antytt sätt. Man kan ta som exempel att manvid fömndersökning av ett spioneribrott genom telefonavlyssning får kännedomom att en olycka i en kärnkraftsanläggning i själva verket är ett sabotage.Utredningen har förordat undantagslöst förbud mot att använda kunskap somframkommit vid telefonavlyssning för utredande av annan brottslighet. Enligtmin mening kan en sådan regel i praktiken inte tillämpas fullt ut. Enuppmjukning av utredningens ståndpunkt i detta hänseende är enligt min meningatt förorda. TCO: Vad som vid granskning eller uppteckning som ägt rumvid avhörande av samtal ej finnes vara av betydelse för utredningen skallomedelbart förstöras. TCO skulle här vilja föreslå den skärpningen, attexempelvis den som är förordnad som god man ges befogenhet att granskaförfarandet. För att förhindra att helt felaktiga uppgifter omtelefonavlyssningens omfattning cirkulerar i samhället, bör för varje månadoffentligt redovisas antalet beslut om tillsänd till telefonavlyssning somfattats samt den tid varje beslut avsett. 7 Telefonsamtal med försvarare RÅ: Det kan vara lämpUgt att något beröra den av utredningenbehandlade frågan om inskränkningar i rätten att avlyssna vad som skulle kunnabetecknas som privilegierad information. Det är här fråga om avlyssning avsamtal med försvarare och andra personer, för vilka inskränkningar ivittnesplikten gäller, samt om meddelarskyddet. Som utredningen framhållit börman godta den bristande överensstämmelsen mellan möjligheten att i vissa fallerhålla uppgifter genom, vittnesförhör och att åtkomma upplysning genomtelefonavlyssning.