prop · FY0378 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligtlagmmmets första stycke skaU den som i myndighetsutövning åsidosätter vad somtill följd av lag eller annan författning gäller för myndighetsutövningenfällas till ansvar för missbruk av myndighet, om gärningen för det allmännaeller någon enskild medför förfång eller OtillbörUg förmån som inte är ringa. Meduttrycket lag eller annan författning avses av , regeringen,förvaltningsmyndighet, kommun eller landstingskommun beslutad generell norm.Enligt ämbetsansvarskommitténs förslag skulle med lag eller annan författaingjäriiställas vad som eljest gäller för myn-dighelutövningen. Som motiveringhärför anförde kommittén att författningar måsle kompletteras med andrarättskällor, såsom uttalanden i förarbetena till lagstiftaing och prejudikat.Detta synes emellertid vara så uppenbart att någon s"ärskild bestämmelsehärom inte behövs. Det av kommittén föreslagna tUlägget har därför inteupptagits i lagtexten. Någon saklig ändring i förhållande lill kommitténsförslag har därmed inte avsetts. Myndighetsutövningtar sig uttryck i beslut eller faktiska ålgärder som ytterst gmndas påsamhällets maktbefogenheter. De kommer till stånd och får i förekommande faUrättsverkningar för eUer emot den enskUde i kraft av offeritligrättsUga regler,inte på gmnd av avtal eller i övrigt regler av privaträttslig natur.Myndighetsutö-vning kan sålunda bestå i meddelande av formella beslut sorii förden enskUde innebär förmåner, rättigheter eller skyldigheter i olikahänseenden samt faktiska åtgärder för att verkställa sådana beslut.Myndighetsutövning kan också ta sig uttryck i faktiska ålgärder som' iritehar föregåtts av formliga beslut, t. ex. då en polisman dirigerar trafikeneller ingriper för att upprätthålla allmän ordning. TUlmyndighetsutövnmg är vidare att hänföra offentlig arbetsgivares beslut enligtde föreslagna reglerna i statstjänstemarinalagen om åläggande avdisciplinpåföljd, avstängning från tjänsteutövning och skiljande från tjänsteni annan ordning än genom uppsägning. Tjänsteförseelser av offentligafunktionärer riktar sig näiriligen inte endast mot det allmännas intressesåsom arbetsgivare utan också mot den enskildes intresse av att offentligafunktioner utan ovidkommande hänsyn fullgörs i på elt riktigt sätt, TiUföljd.härav frainstår det som mest naturligt att' den offentlige arbetsgivarensbeslut inom ramen för nämnda sanktions-system skall anses som utövande avoffentlig myndighet. Gemensamtför all behörig myndighetsutövning är att den ytterst är grundad i lag ellerannan författning. Missbmk av myndighet föreligger då de för myndighetensbehöriga utövande gällande reglerna överträds. Oriktig myndighetsutövnmg kandärför föreligga även om ett fattat beslut i och för sig är materiellt riktigtmen har meddelats endast sedan visst ovidkommande vUlkor uppfyUts.Myndighetsutövriing kan också innebära skyldighet att vara verksam ochunderlåtenhet att handla kan i 1975: 78 181 sådanafaU utgöra oriktig myndighetsutövning, såsom då åklagare underlåter att åtalabrott eller poUsman att gripa en efterlyst brottsling. Att en offenlligfunktionär, som i och för sig är behörig att utöva myndighet, överskrider sinbefogenhet tingsnotarie handlägger exempelvis mål om brott för vilket ärstadgat fängelse trots att han enligt tingsrättsinstmktionen (1970:108) inteutan särskilt förordnande äger handlägga andra brottmål än sådana som rör brottför vUket inte är stadgat svårare straff än böler torde endast iundantagsfall medföra alt beslutet är att betrakta som från början ogiltigt(nullitet). I regel är således beslutet rättsligen gällande tUls det återkallaseller undanröjs av högre myndighet. I bägge fallen torde det emellertid varafråga om myndighetsutövning och ansvar alltså kunna inträda enligt den föreslagnastraffbestämmelsen, om övriga där angivna förutsättningar föreligger. Förfångför det allmänna eller någon enskild kan ju ha uppkommit även om beslutet äratt anse som från början ogiltigt eller snabbt undanröjs. Till och med ombeslutet är materiellt riktigt och alltså fastställs av högre myndighet kanbefogenhetsöverskridandet ha inneburit förfång. Elt annat exempel påoriktig, myndighetsutövning bestående i befogenhetsöverskridande är attpolisman företar husrannsakan utan att vare sig behörig myndighet har beslutatdärom eller i 28 kap. 5 § RB angivna omständigheter föreligger. Från de nu nämnda exemplenskiljer sig det fallet att ett beslut är ogiltigt eller en åtgärd inle fåravsedd rättslig effekt därför att gärningsmannen helt saknar behörighet attutöva myndighet. Här föreligger inte någon myndighetsutövning och denföreslagna straffbestämmelsen i 1 § är följaktligen inte tillämplig. Däremotkan gärningen vara atl hänföra under del nya stadgandet i 17 kap. 15 § BrB omföregivande av allmän ställning. Ansvarskretsen enligt 1 §består av personer som har att utöva myndighet. Den som i underordnadställning bereder ärende utan att själv fatta beslut eller på annat sättbiträder person som utövar myndighet kan alltså inle drabbas avgämingsmannaansvar för oriktig myndighetsutövning. Om han genom fel ellerförsummelse under ärendes handläggning förorsakar elt oriktigt resultat, sommedför förfång eller otillbörlig förmån för det allmänna eller någon enskild,kan han emellertid drabbas av ansvar för medverkan till oriktigmyndighetsutövning enligt de allmänna medverkansreglerna i 23 kap. 4 § BrB.Straffansvar kan inträda även om beslutsfattaren av subjektiva skäl inle kanställas till ansvar. När flera deltar imyndighels beslut men en av dem har skiljaktig mening, blir de som ingår imajoriteten ansvariga för innehållet i beslutet. Den som är skiljaktig kanenligt den föreslagna lagtexten normalt inte ådra sig något straffrättsligtansvar för den händelse innehållet i hansvotum sttider mot lag eller annan författning. Hans dissens kan nämligen iregel inte medföra förfång för någon enskild eller det allmänna eller någonotillbörlig förmån. Jag vUl i sammanhanget erinra-om att Föreningen i skrivelse till justitiedepartementethemställt att frågan om nämndemans ansvar för skUjaklig mening övervägs. Soriiföljer av del som sagts torde denna fråga få bedömas på samma sätt sommotsvarande spörsmål i fråga om annan beslutsfattare som anför skiljaktigmening. Jag är således inte beredd att förorda någon särskUd ordningbeträffande överröstad nämndemans ansvar för sitt votum. Föratt oriktig myndighetsutövning skall vara straffbar krävs enligt förslaget attgärningen för det allm"änna eller någon enskild medför förfång ellerotillbörlig förmån som inte är ringa. Förfång kan beslå i såväl ekonomisk skadasom annan olägenhet. Försöktill missbmk av myndighet är inte straffbart. Straffetför missbruk av myndighet föreslås vara böter eller fängelse i högst . IUkhet med vad som gäller beträffande den nuvarande brottstypen tjänstemissbrukföreslås en särskild straffskala för det faUet att brottet är grovt. Då skalldömas tUl fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skallsamtiiga omständigheter beaktas, exempelvis det slag av myndighetsutövning somdet är fråga om och omfattningen av det förfång eller den otUlbörliga förmånsom gärningen har medfört. Enligtden föreslagna paragrafens andra stycke är gärningen straffbar även då denbegås av grov oaktsamhet. Straffet för vårdslös myndighetsutövning är bölereller fängelse i högst . Taxeringsmän,dvs. ordförande och andra ledamöter i taxeringsnämnd, har sedan lång tidtUlbaka varit fria från ansvar för åsatta taxeringar. Ansvarsfriheten vartidigare gmndlagsskyddad genom en föreskrift i 113 § gamla RF. Någonmotsvarande bestämmelse finns inte i nya RF men skyddet består alltjämt enligt20 kap, 12 § BrB. arbetsformer är i olika hänseendensärpräglade. Nämnden har att handlägga elt stort antal taxeringar under enbegränsad tidsperiod. Nämnden ansvarar formellt för alla taxeringsbeslutoavsett om någon ändring vidtagits i den skattskyldiges deklaration eller ej.Det ligger emellertid i sakens natur att alla ledamöter inte ges möjUghet attta ställning till varje beslut som formellt fattas av nämnden. Någonproto-kollföring av nämndens beslut rörande de enskilda taxeringarna sker inte.Det framgår därför normalt inte heller vilka ledamöter som har deltagit i beslutbeträffande en viss taxering. Denframtida utformningen av taxeringsorganisationen i första instans övervägs f.n. inom på grundval av riks-skatteverkets ochstatskontorets belänkande Rationalisering av skatteadministrationen. a.övervägs frågan om en uppdelning av besluts- Prop.1975: 78 183 funktionenmellan ordföranden och nämnden i dess helhet. Andra frågor som prövas ärinförande av tjänstemannamedverkan vid taxerings-arbetet och förlängning avtaxeringsperioden. En proposition som tar upp de principiella frågornabeträffande reformen kommer alt föreläggas årets . En reformpå grundval av propositionen kan beräknas träda i kraft tidigast . Motbakgrund av taxeringsnämndens nuvarande arbetsformer och med hänsyn till atteri genomgripande omläggning av dessa sålunda torde föreslå kan detifrågasättas om ledamötema i sådan nämnd nu bör underkastas ändrade regler omansvar för felaktiga taxeringsbeslut. När det gäller uppsåtiiga förfarandenanser jag emellertid att taxeringsnämndernas ledamöter redan nu bör jämställasmed andra befattningshavare i förevarande hänseende. Däremot bör frågan omansvar för oaktsamhetsbrott anstå t. v. och tas upp på nytt i samband med dennärmare utformningen av den nya taxeringsorganisationen. Jag förordar därföratt bland övergångsbestämmelserna till den föreslagna lagen om ändring i BrBtas in föreskrift om att stadgandet i 20 kap, 1 § andra stycket om ansvar förvårdslös myndighetsutövning t. v. inte skall tillämpas i fråga om beslutangående taxering som fattas av taxeringsnämnd. Iöverensstämmelse med vad som gäller enligt nuvarande 1 § föreslås enbestämmelse i tredje stycket om alt straffbudét inte skall tUlämpas omgärningen annars är särskUt belagd med straff. Som exempel på fall där denoriktiga myndighetsutövningen kan vara att hänföra under annanstraffbestämmelse kan nämnas alt en polisman ulan laga skäl omhändertar enperson (olaga frihelsberövande) eller företar husrannsakan (hemfridsbrott) ochtar egendom i beslag (egenmäktigt förfarande) eller alt en åklagare väcker åtalulan sannolika skäl (obefogat åtal). Liksom f. n. är fallet vid konkurrensmellan bestämmelsen om Ijänstemissbruk cch annan straffbestämmelse bör dock 1 §kunna tiUämpas då en klart oriktig myndighetsutövning föreligger och gärningenvisserligen också innefattar överträdelse av ell annat straffbud men dennaöverträdelse vid sidan om den oriktiga myndighetsutövningen framträder som såobstydlig att man hell kan bortse från den (jfr prop. 1948: 80 s. 317). Idenna paragraf finns f. n. en straffbestämmelse om lagande av mula eller avotillbörlig belöning. Straffbestämmelsen riktar sig mot den som är eller varitämbetsman. Eftersom begreppen ämbetsman och ämbetsansvar saknas i det nya sanktionssystemet,föreslås en ny ansvarskrets medan däremot brollsbeskrivningen behållsoförändrad. Denföreslagna straffbestämmelsen omfattar aUa arbetstagare hos sta ten eller hoskommun, ledamöter av statUga och kommunala kollegiala organ samt personer someljesi lill följd av val eller plikt utför uppdrag åt det allmänna eller vUkasuppdrag finns reglerade i författning. Prop.1975: 78 184 träffar ansvaret krigsmän eller andra som fullgörlagstadgad tjänsteplikt liksom alla som utövar myndighet utan att innehaansfållning eller uppdrag av nyssnämnt slag. Med kommun likställslandstingskommun, kommunalförbund, församling, kyrklig samfäUighet,skogsvårdsstyrelse, allmän försäkringskassa och annan allmän inrättning somavses i 1 § andra stycket kommunaltjänstemannalagen. Brottet beslår i att någon i den nämnda personkretsenmottar, låter åt sig utiova eller begär mula eller annan otillbörlig belöningför sUi tjänsteutövning. Straffet utgör böter eller fängelse i högst eller,om brottet är grovt, fängelse i högst , I motsats tiU vad som gäller beträffandestraffbestämmelsen i 1 § om oriktig myndighetsutövning är stadgandet ommutbrott inte subsidiärt i förhållande lill straffbestämmelser rörande allmännabrott. Vad angår förhållandet till förstnämnda straffbestämmelse avses inlenågon ändring i vad som gäller om förhållandet mellan 1 och 2 §§. I första stycket har upptagits en aUmän bestämmelse omansvar för brott mot lystnadsplikt för den som yppar vad han till följd av lageller annan författning är pliktig att hemlighålla eUer som olovligen utnyttjarsådan hemlighet. Paragrafen riktar sig således mot var och en som ärunderkastad i författning stadgad tystnadsplikt, vare sig han är offentligfunktionär eller privat verksam. Med uttrycket lag eUer annan författningavses liksom i 1 § av , regeringen, förvaltningsmyndighet, kommuneller landstingskommun beslutad generell norm (se 8 kap. 3 §, 7 § andra stycketoch 11 § RF) oavsett om den har meddelats före ellerdärefter. Såsom tidigare nämnts är det efter RF:s ikraftträdande inte längremöjligt att utan författningsstöd upprätthålla någon tystnadsplikt iförhållandet mellan enskilda däribland offentliga funktion'ärer och detallmänna. Saknas sådant stöd finns det följaktligen inte något utrymme föringripande enligt vare sig förevarande straffbestämmelse eller dedisciplinrältsliga bestämmelserna i statstjänstemannalagen ochkommunaltjänstemannastadgan. Däremot är det givelvis ingenting som hindrarenskUda att avtala om tystnadsplikt. Exempelvis kan i tjänsteavtal på denprivata arbetsmarknaden tas in beslämmelser om lystnadsplikt och påföljder iform av skadestånd, vite eller andra sanktioner för åsidosättande avtystnadsplikten. I subjektivt avseende förutsätter stadgandet i nya 3 §första stycket uppsåt. I paragrafens andra stycke har emellertid tagits inbestämmelse om ansvar för den som bryter mot författningsgrandad tystnadspliktav oaktsamhet. Den av kommittén gjorda begränsningen av slraffbarhelen till altavse endast den som begår gämingen med insikt om att det han yppar ellerutnyttjar är av hemlig natur har fått utgå, eftersom bestämmelsen annarsknappast skulle få någon praktisk betydelse. melseninnebär i stort sett ingen ändring i sak av vad som gäller f. n. Den som avoaktsamhet bryter mot tystnadsplikt kan sålunda, om han har ämbetsansvar,straffas för tjänstefel enligl 20 kap; 4 §. En remissinstans har ifrågasatt omdet finns skäl att behåUa straffansvar för cul-pöst brott mot tystnadsplikt, omtjänstefel i övrigt avkriminaliseras. Som tidigare nämnts har det nyastraffbudet ett väsentligt vidare tillämpningsområde än det nu gällande,eftersom det avser att i aUmänhet ersätta specialstraffrättens bestämmelser omansvar för brott mot tystnadsplikt. Med hänsyn därtill och till att isynnerhet de beslämmelser av detta slag som tillkommit vanligenomfatiar även oaktsamhet bör det nya stadgandet i 20 kap. 3 § innehålla sammarekvisit. Straffet för uppsåtiigtbrott har satts till böter eller fängelse i högst ett. Delta överensstämmersåtillvida med nuvarande 20 kap. 3 §, alt maximum för allmänt straff där sattstUl. fängelse i högst . Huvud-straffet är emellertid f. n. suspension elleravsättning. Vid sidan därav kan dessutom fängelse upp till utdömas. Föroaktsamt brott enligt paragrafens andra stycke har endast bötesstraffupptagits. Brottmot nuvarande 20 kap. 3 § är subsidiärt i förhållande till andra brott enligtBrB, exempelvis brott mot rikets säkerhet enligt 19 kap. eller trolöshet mothuvudman enligt 10 kap. 5 §. Med samma verkan har regel om subsidiaritettagils in även i nya 20 kap. 3 §. En sådan regel får givetvis, liksom f. n.,effekt även gentemot specialstraffrättens sekretessbrott. Som har nämntsär emellertid det nya straffbudet i 20 kap. 3 § avsett att i allmänhet ersättaspecialstraffrättens mångfald av skiftande straffbestämmelser på hithörandeområde. Inuvarande 20 kap. 14 § stadgas som huvudregel, atl åklagare utan hinder av vadannars kan vara föreskrivet får åtala brott varigenom ämbetsman åsidosatt suitjänsteplikt. Denna huvudregel har bibehållits i nya 20 kap. 4 § första stycketmen med den ändringen alt ålalsrälten avser brott varigenom åliggandenåsidosatts i utövningen av offentlig verksamhet, Ålalsrälten har i lagtextenbeskrivits så, att den avser brott varigenom innehavare av tjänst eller uppdragsom sägs i nya 20 kap, 2 § åsidosatt vad honom åligger i utövningen därav.Ålalsrälten bör givelvis även omfatta sådan oriktig myndighetsutövning som sägsi nya 20 kap. 1 § liksom mutbrott enligt nya 20 kap. 2 § även där sådana brottbegås av den som inte innehar tjänst eller uppdrag som sagts. Särskilt stadgandeom sådan åtalsrätt har därför också tagits in i nya 20 kap. 4 § första stycket. Inuvarande 20 kap. 14 § görs vissa undantag från den angivna huvudregeln omåklagares ålalsrätt. Enligt lagmmmet skall sålunda gälla 1975: 78 186 delsvad 1 BrB föreskrivs att åtal inte får ske utan förordnande av regeringeneller den regeringen förordnat, dels vad i lag eller författaing är föreskrivetom åtal för gärning, för vilken straff är stadgat endast om den förövas avämbetsman. Motsvarande två undantag har behållits även i nya 20 kap. 4 § förstastycket med endast den ändringen att ordet "ämbetsman" bytts ut mot"innehavare av ansfäUning eller uppdrag som har sagts". Därtillhar i paragrafen tagits in en erinran om att särskilda bestämmelser gäUer omåtal för brott som i utövning av tjänsten eller uppdraget begåtis avriksdagsledamot, statsråd, justitieråd, regeringsråd eller innehavare avtjänst hos eller dess organ (4 kap. 8 § och 12 kap, 3 och 8 §§ RFsamt 9 kap. 8 § RO).. Ytterligare ett undantag från åtalsrätt enligthuvudregeln görs i nuvarande 20 kap. 14 §. Enligt detta undantag skaU gällavad som är föreskrivet i lag eller annan författning om åtal för gärning somavses i nuvarande 20 kap. 3 § och som är särskilt belagd med straff. Denna undantagsregelersätts i nya 20 kap. 4 § andra stycket av regeln alt åklagare, om inte annatföreskrivits för visst fall, får åtala brott mot tystnadsplikt som gäller tillförmån för enskild målsägande endast om denne anger brottet till åtal elleråtal är påkallat från allmän synpunkt. Idenna nya paragraf har lagils in en föreskrift att den som är ledamot avbeslutande statlig eller församling inte för någon sin åtgärd i dennaegenskap skall kunna ställas tUl ansvar för oriktig myndighetsutövning enligtnya 20 kap, 1 §. Föreskriften tar sikte främst på riksdagsmän samtkommunfullmäktige och landstingsmän men även på sådana församlingsledamöler somavses i lagen (1961: 436) om för-samlingsslyrelse, t. ex. kyrkofullmäktige, JOhar i sitt remissyttrande ifrågasatt om bestämmelsen innebär att beträffandesådana underställda organ, vari ingår såväl riksdagsmän somutomstående personer, endast de senare skall vara underkastade ansvar enligt20 kap, 1 §. Enligt min mening innebär den i förevarande paragraf angivnabegränsningen av ansvarigheten till åtgärd, som vederbörande företar i sinegenskap av församlingsledamot, alt riksdagsman är fri från ansvar för åtgärdsom han företar som ledamot i sådant enbart av riksdagsmän bestående organ,vars verksamhet ingår som ett led i riksdagsarbetet i egentlig mening, medanfull ansvarighet gäller för samtiiga ledamöter i andra riksdagsorgan (jfr SOU1972: 15 s. 137 och prop. 1973: 90 s. 266 f). Ämbetsstraffensuspension och avsättning föreslås, som har nämnts, avskaffade. Föratt få en uppenbarligen olämplig befattningshavare skUd från tjänsten är denoffentlige arbetsgivaren i stället normalt Prop.1975: 78 187 hänvisadtUl att begagna det privaträttsUga åvskedandeinstilut som föreslås.Detta institut blir emellertid inte tillämpligt på offentiiga förtroendemän. Avrättssäkerhetsskäl är det därför nödvändigt att låta domstol behåUa möjlighetenalt entiediga sådana uppdragstagare på grund av brott i vissa fall. Enbestämmelse härom har tagits in i 6 §. Bestämmelsen avserpersoner som valls tiU uppdrag åt staten eller åt kommun och som har att idetta uppdrag utöva myndighet. Som exempel kan anföras ledamöter av beslutandestatiiga och kommunala församlingar (se beträffande riksdagsledamot 4 kap. 7 §RF) samt av kommunala nämnder såsom barnavårds- och nykterhetsnämnder. Med kommunlikställs landstingskommun och annan allmän inrättning som avses i 1 § andrastycket kommunaltjänstemannalagen. Förevarande straffbestämmelse avser däremotinte statsråd och JO. För dem gäller särskilda gmndlagsbeslämmelser omentledigande (12 kap. 4 § RF resp. 8 kap. 10 § RO). Avgörandeför frågan om uppdragstagaren skall skiljas från uppdraget är enligt denföreslagna bestämmelsen alt han visat sig uppenbarligen olämplig att innehauppdraget. En viss nedre gräns för brottets svårhetsgrad har också beslämts. Sålunda krävs att fängelsei är stadgat för det brott som uppdragstagaren gjort sig skyldigtUl. Detla innebär alltså alt skUjande från uppdraget kan komma 1 fråga vidmissbruk av myndighet i den mån uppdragstagaren är underkastad ansvar fördetta brott och mutbrott men inte vid vårdslös myndighetsutövning ellerbrott mot tystnadsplikt. Även brott som inte har något direkt samband med myndighetsutövningenkan visa alt uppdragstagaren är uppenbarligen olämplig för uppdraget. Densom har två eller flera uppdrag i vilka det ingår att utöva myndighet bör ienlighet med vad jag har sagt skiljas från samtliga uppdrag som hangenom brottet visat sig uppenbarligen vara olämplig att inneha. Vid slraffbeslämningen fårdomstolen enligt en föreslagen ny bestämmelse i 33 kap, 9 § ta hänsyn tillavskedande eller annan följd av brottet som är medgiven enligt arbetsavtaleteller enligt författning som gäller för anställningsförhållandet. Motsvarandebör gälla i förevarande fall då uppdragstagaren skUts från uppdraget genombeslut av domstol i brottmålet. En bestämmelse härom har därför tagits in iandra stycket av förevarande paragraf. Idenna paragraf föreskrivs f. n. ansvar för tjänstefel av krigsman som saknarämbetsansvar. Eftersom det föreslås att krigsmän alltjämt skallvara underkastad straffrättsligt tjänstefelsansyar bör paragrafen bibehållasmen undergå vissa följdändringar. Bestämmelsen i första stycket första punktenatt fråga är om krigsman "som ej är underkastad ämbetsansvar" ulgårsålunda eftersom det på ämbetsansvariga krigsmän tillämpliga straffbudetrörande tjänstefel i nuvarande 20 kap. 4 § upphävs enligt förslaget. Vidarestryks en f. n. i paragrafens första stycke sista punkten intagen h'änvisningtUl stadgandet i nuvarande 20 kap. 4 § tredje stycket, vilket lagmm enligtförslaget upphävs. Av skäl som har redovisats i den allmännamotiveringen föreslås ingen motsvarighet till detta stadgande. F.n. anges i denna paragraf den krets av krigsmän som har ämbetsansvar. Dennabestämmelse utgår som en följd av reformen i övrigt, I stället har enligtförslaget under 21 § tagits in ett helt nytt stadgande, som anger den krets avkrigsmän som inle skall vara underkastad ansvar enligt 21 kap. utan i ställetomfattas av samma discipUnära ansvarsregler som föreslagits för den civUapersonalen. TUl denna personkrets hiinförs anstäUd krigsman som tjänstgör vidcivilt statligt, organ, vid militärt organ med arbetsuppgifter som i huvudsakär av civil natur eller vid myndighet. Enligt lagrummet skall vidareankomma på regeringen att genom verkslällighetsföreskrifler (i enlighet med 8 kap.13 § första stycket punkt 1 RF) närmare ange vilka organ som avses medbestämmelsen.