prop · FY03104 · 1975-12-31 00:00:00 — Denna lag träder i kraft den 1 juU 1976. Lag om ändring i lagen (1966: 454) om företagsinteckning Härigenomföreskrives att 2§ lagen (1966: 454) om företagsinteckning skall ha nedanangivna lydelse. Företagsinteckningmå meddelas endast om näringsidkaren är bokföringsskyldig eller driverjordbruk eller skogsbruk. Förelagsinteckningmå meddelas endast om näringsidkaren vid till-lämpning av bokföringslagen(1929:117) i dess lydelse skulle ha varit bokföringsskyldigeller om han driver jordbruk eller skogsbruk. Denna lag träder i kraft , Lagom ändring i lagen (1895: 64 s. 1) om handelsbolag och enkla Härigenom föreskrivesatt 1 § lagen (1895: 64 s. 1) om handelsbolag och enkla bolag skall ha nedanangivna lydelse. Sluta två eller flerebolag för att under gemensam firma idka handel eller annan näring, med vars utövandeföljer skyldighet att föra handelsböcker, kallas det handelsbolag. Sluta två eller flerebolag för att under gemensam firma idka handel eller annan näring, kaUas dethandelsbolag, om vid tillämpning av bokföringslagen (1929:117) i dess lydelseden bokföringsskyldighet skulle ha förelegat beträffandeverksamheten. Dennalag träder i kraft den 1 juU 1976, Närvarande: justitierådet , f d regeringsrådet ,regeringsrådet , justitierådet , EnUgt lagrådet tiUhandakommet utdrag avprotokoll vid regeringssammanträde har beslutats attlagrådets yttrande skall inhämtas över upprättade förslag lill 1, bokföringslag, 2, lag om ändringi lagen (1905: 38 s, 1) om köp och byte av lös egendom, 3, lag om ändringi lagen (1914: 45) om kommission, handelsagentur och handelsresande, 4, lag om ändringi handelsregislerlagen (1974: 157), 5, lag om ändringi lagen (1966: 454) om företagsinteckning, 6, lag om ändringi lagen (1895: 64 s, 1) om handelsbolag och enkla bolag. Förslagen, som finns bilagda detta protokoll, har den 13februari inför lagrådet föredragils av hovrättsassessorn , Lagförslagen föranleder följande yttranden inom lagrådet. I fräga om kretsen av bokföringsskyldiga har Sverigesadvokatsamfund anfört bl. a. följande (avsnitt 4.2.1 i remissprotokollel):Förslagets regler är inle tänkta eller lämpliga för mycket stora grupper av deminsta företagen. Som exempel kan nämnas hantverkare och liknandesmåföretagare. Enligt samfundets mening är de av utredningen anförda motivenför att vidga bokföringsplikten till att gälla även dem inte övertygande.Varken borgenärsinlresset eller det intresse, som företagaren själv må ha av eltomsorgsfullt räkenskapsmaterial, eller beskattningshänsyn kan varatillräckligt motiv för att utsträcka bokföringsplikten tUl dem. Samfundetunderstryker vikten av att lagar inte stiftas så, att det redan vid lagenstillkomst är uppenbart att lagen inle kommer att åtlydas. Enbokföringsskyldighet av den omfattning utrednings- förslagetinnebär är inte rimlig och kommer enligt samfundet inle att kunna genomförasför stora gmpper av hantverkare och andra småföretagare. Om dessa skall kunnaiaktta reglerna blir de pä grund av sina bristande kunskaper ofta tvingade attanlita bokföringsbyräer, vilket medför ökade kostnader för företagarna ochstora påfrestningar på den tillgängliga bokföringsbyråorganisationen.Synpunkter av liknande slag har anförts av flera andra remissinstanser. Vad särskUt angår inkomstbeskattningenvill jag framhålla, att de nu ifrågavarande småföretagarna med hänsyn tillgällande skattelagstiftning ingalunda behöver ha räkenskaper i bokföringsmässigmening. Det räcker med alt den skattskyldige för anteckningar som möjliggör enriktig självdeklaration, EnUgt kommunalskattelagen krävs sålunda varkenresultaträkning eller balansräkning; tvärtom innehåller självdeklarationensrörelsebilaga RI specificerade och från bokföringslagens system delvisavvikande och mera lättfattliga regler om hur rörelseinkomsten skallberäknas. Och i fråga om den löpande bokföringen finns i skattelagstiftningengivelvis inga motsvarigheter till bokföringslagens för småföretagarnasäkerligen svårbegripliga regler om verifikationer (5 § i det remitteradeförslaget) och bokföring av fakturor (8 § andra stycket tredje meningen). Om bokföringspUktinfördes för småföretagen, skulle detla alltså i motsats till vadföredragande statsrådet synes vilja göra gällande få antagas innebära enväsentligt ökad börda för dem. Man kan inte med fog hävda, att skattekontrollsynpunktemai detta fall är så vikliga att deras tillgodoseende uppväger de stora nackdelarsom enligt vad ovan sagts skulle följa med en utvidgning avbokföringsskyldigheten till de minsta företagen. Detär naturUgtvis inte lätt alt i delta sena skede av lagstiftningsärendet sökaange vilka småföretagare som rimligen bör undantas från lagens tillämpning. Vadsom nu kan åstadkommas får i viss mån karaktär av en nödlösning, vilket i sintur kan förklara de meningsskiljaktigheler som yppats inom lagrådet vidbehandlingen av denna fråga. Om man i huvudsak utgår från katalogen i 1 § i1929 års bokföringslag som en yttre ram och med hänsyn till syftet med bokföringslagstiflningen,bestämmer sig för att inom denna ram medge undantag från bokföringspliktenendast i fall där sådana undantag synes vara alldeles nödvändiga, tror jagemellertid att det kunde te sig naturligt, alt bokföringslagen inte skallgälla i fråga om rörelse som avser 1) handel med varor genom kringföring ellerfrån salustånd eller på annat liknande sätt, 2) tillverkning eller bearbetningav varor till avsalu eller på beställning, 3) reparalionsverksamhet, 4)byggnadsverksamhet, 5) trädgårdsanläggning eller 6) fiskeri, under föralsättningi samtliga dessa fall att rörelsen vanligen drives utan biiräde av andra änmake och barn . Meden enumerationsmetod av detta slag kan givetvis gränsfall och ojämnheter inleundvikas. a. kan t, ex, fria konslutövare göra gällande, att derasintressen inte tillbörligt beaktats. Jag har emellertid i uppräkningen försöktatt få med dem som generellt sett skulle ha svårast alt klara bokföringspUkten. Jaghemställer att en bestämmelse av nu nämnt innehåll intages i lagen, Enligtden nya bokföringslagen blir i princip alla näringsidkare bokföringsskyldiga.Undantagna från lagen är endast bortsett från staten, kommuner och jämställda enskUda personer som driver jordbruk eller skogsbruk eller uthyrning avfastighet eller del därav i mindre skala. För jordbrukare, som för taxeringberäknar jordbruksinkomst enligt bokföringsmässiga grunder, gäller emellertidjordbruksbokförings-lagen. Beräkning efter sådana grunder blir successivtobligatorisk och kommer senast vid taxering att gäUa alla jordbrukare. Dennya bokföringslagen innefattar en betydande utvidgning av bokföringsskyldighetentill nya kategorier näringsidkare. Det är framförallt småföretagare av olikaslag som blir bokföringsskyldiga. Lämpligheten av en så omfattandeutvidgning har diskuterats både av utredningen och av en del remissinstanserliksom av föredragande statsrådet. Därvid har också berörts frågan omsärskilda, enklare regler kunde föreskrivas för de mindre förelagarna. Olikamotiv kan andragas för lagstadgad bokföringsskyldighet. De anställda kan hakrav på en ordnad bokföring för att en tillfredsställande insyn i verksamhetenskall bli möjlig. En god bokföring och redovisning är också betingad av hänsyntill andra borgenärers, såsom långivares och leverantörers, intressen.Bokföring anges också vara nödvändig för att näringsidkaren själv skall kunnapå ett tillförlitligt sätt fä klarhet i rörelsens ställning; lönsamhetsfrågor,likviditetsfrågor och investeringsfrågor sägs inte kunna av näringsidkaren bedömasutan tillgång till ett omsorgsfullt fört räkenskapsmaterial. Slutligen för beskatlningshänsynenmed sig krav på att näringsidkaren måste föra räkenskaper; en riktig taxeringav rörelsen blir eljest knappast möjlig. Tydligtär att i fråga om de minsta företagarna, med ingen eller endast en eller annananställd, bokföringens betydelse för anställda och övriga borgenärer är mycketringa. Vad i remissprotokollet på olika ställen anförs om bokföringens roll somunderlag för näringsidkarens egen bedömning av sin slällning synes vidare iganska liten mån ha relevans för småföretagaren. Däremot är det uppenbart attsamhället måsle från beskatlningssynpunkt kräva ordnade räkenskaper även av deminsta näringsidkarna. Fördem som inte är bokföringsskyldiga enligt lag finns redan nu vissa på beskatlningsmässiga motiv grundade beslämmelserom räkenskaper och liknande förutom i vissa förfatlningar berörande särskildayrkeskategorier såsoni tandläkare m, fl, även i taxeringslagen. Dessasistnämnda beslämmelser är emellertid allmänt hållna och ger föga ledning förden enskilde. Det framstår därför som befogat att man utvidgar och preciserarskyldigheten alt föra räkenskaper också för de små näringsidkarna. I vad avser den löpande bokföringen lorde den lösning som framläggesi remissförslaget vara godtagbar. Bestämmelserna synes inte ställa överdrivnakrav på småföretagarna, och avfattningen torde tillgodose rimliga önskemål omlättfattlighet. De bestämmelser som gäller årsbokslutet resultaträkning ochbalansräkning har däremot, naturligt nog med hänsyn lUl ambitionen att deskall spänna över alla slag av rörelser sålunda även de största aktiebolagen,fått en avfattning som måste te sig svårförståelig och främmande för en litenföretagare som skulle vilja söka sätta sig in i vad som gäller för hansbokföringsskyldighet. Det skall inte bestridas att den redogörelse som lämnasi remissprotokoUet under avsnitt 5,8, "Bokföringsskyldighetens fullgörandei mindre rörelser" i och för sig låter sig förenas med lagensbestämmelser. Men vad där sägs om exempelvis årsbokslutet kan svårligenutläsas av lagbestämmelserna av andra än initierade i bokföringsfrågor.Motsvarande kan måhända sägas om åtskilliga andra lagbestämmelser. Vad somemellertid här kan skapa särskilda problem är att misstag kan medföra sådanakonsekvenser som att bokföringen underkännes som underlag för deklaration ochi stället skönstaxering sker och vidare att näringsidkaren påföres sådansärskild avgift som kallas skattetillägg. En bättre lösning för reglering av de minsta företagarnasbokföringsskyldighet skulle ha varit att bryta ut dem ur den nu föreslagnalagen och att göra särskilda föreskrifter för dem antingen i en särskild lageller möjligen i en ny avdelning i jordbruksbokföringslagen. Särskilt beslämmelsemaom årsbokslutet borde där ha kunnat utformas betydligt enklare än de nuföreslagna reglerna; åtskUliga av dessa borde ha kunnat utmönstras. Självfalletskulle svårigheter ha mött både i fråga om avgränsningen av vilka företagaresom skulle falla under den ena eller den andra lagen liksom beträffande vUkaregler om årsbokslutet som skulle kunna utgallras, I det första hänseendet måendast framhållas att det måhända inte betytt så mycket om gränsdragningeninte blivit alldeles skarp, eftersom även de enklare bestämmelserna för deminsta företagarna skulle avse skyldighet att ha bokföring i egentUg mening. En lösningi enlighet med vad sålunda anförls skulle emellertid förutsätta ytterligareundersökningar och ingående överväganden. Med hänsyn härtill anser vi oss,trots de redovisade betänkUghelerna, böra 18 1975.1 saml Nr 104 godtagadepartementsförslaget i berörda delar. För att den utvidgade bokföringsskyldighetenskall kunna tillämpas för de mindre företagen är det emellertid mycketbetydelsefullt, såsom ocksä framhållits av vissa remissinstanser, alt dettilltänkta expertorganet pä redovisningsområdet och näringslivetsbranschorganisationer lämnar anvisningar för bokföringens fullgörande förmindre företag; bl. a. bör tiUses att lämpliga räkenskapsböcker, innefattandeäven formulär för enkla resultaträkningar och balansräkningar, blirtillgängliga. Det är angeläget att expertorganet och organisationerna fårerforderlig tid att grundligt förbereda, utge och sprida detta material. Lagenföreslås skola träda i kraft men kan inte förväntas bli färdigbehandladförrän . Det förefaller som om förberedelsetiden för det erforderligakompletteringsarbelet blir alltför knapp. Enligt vår mening är detta eltviktigt motiv för att man skjuter på ikraftträdandet. Lagrådet behandlar dennafråga ytterligare i annat sammanhang. Denföreslagna bokföringslagens tillämpningsområde har bestämts så, att det medvissa undantag omfattar alla näringsidkare från de största företagen tiU deutpräglade småföretagen. Att inordna detla vidsträckta och heterogena områdeunder enhelliga regler är förenat med avsevärda svårigheter. Den föreslagnabokföringslagen synes med sina avancerade krav på utförlighet och specificeringi företagens redovisning och sitt redovisningstekniska fackspråk närmast hautformats med de stora och medelstora företagen i blickfånget. Regleringen harhärigenom hamnat på en nivå som lämpar sig väl för sådana företag men passarsämre för utpräglade småföretag. Kraven på utförlighet och specificering iredovisningen fyller, tillämpade på typiska småföretag, inte samma uppgifteller blir i vart fall onödigt långtgående. Även eljest är den föreslagna lagenbilvis för kompUcerad och svårtillgänglig för de minsta förelagen. Dettagäller särskilt avsnillet om årsbokslut. En lag som vänder sig även till deminsta företagarna, t. ex. fiskare, glasmästare, fönslerputsare, skomakare,sömmerskor, snickare, målare och många andra hantverkare, i termer sådana somfinansiella intäkter och kostnader, extraordinära intäkter och kostnader,bokslutsdispositioner, förutbetalda kostnader och upplupna intäkter, upplupnakostnader och föratbetalda intäkter, eget kapital, lagerreserv och obeskattadereserver får svårt att nå avsedd effekt på småföretagens område. Det måslebefaras, att en betydande del av de utpräglade småförelagarna inte är i ståndatt förslå lagens innebörd. Härtill kommer, att näringsidkare som ej förmår atträtt tolka lagen beroende på dess för honom svårbegripliga beskaffenhet stundomkan löpa risk att tUl följd härav bli skönstaxerad eller påförd sådan särskildavgift som kallas skattetiUägg, Under hänvisning till det anförda skulle jagför helst se, att typiska småföretagare undantages från den föreslagna lagens lUlämpningsområde, Vadnu sagts innebär inte, atl hithörande småföretagare bör vara flitagna från allbokföringsskyldighet. Det är främst ur beskattningssynpunkt påkallat, att ävendessa företagare skall ha ordnad bokföring. Vad som erfordras för deras del ärsåledes enklare och mera lältfattiiga bokföringsregler, som ger dem godtagbaramöjligheter att fullgöra sin bokföringsskyldighet (jfr den iutredningsdirektiven berörda tanken på ett differentierat regelsystem medförenklade regler för mindre företagare). Att nu anvisa en slutlig lösning avfrågan hur sådana regler bör vara utformade är knappast möjUgt, efiersom någotförslag i ämnet inte utaibelats. Vad som i nuvarande läge kan ifrågakomma äralt antyda riktlinjer för en lösning som skulle kunna göra tjänst närmast somprovisorium medan saken beredes för slutUgt ställningstagande. För en kategorinäringsidkare, som tUl betydande del består av typiska småföretagare och somredan i remissen undantagils från den föreslagna bokföringslagen, nämligenenskilda personer med jordbruk eller skogsbrak som näringsfång, är avsiktenuppenbarligen, att bokföringsskyldigheten skall regleras avjordbruksbokföringslagens beslämmelser, som aUtså befunnits lämpade försmåföretagare inom dessa näringsgrenar. Bokföringsreglerna i nämnda lagansluter sig frånsett vissa branschspecifika särbestämmelser nära lillbokförings-bestämmelserna bokföringslag. Dessa är avsevärt enklareoch mera lättfattliga än reglerna i den föreslagna lagen. De har sedan längetillämpats på en del typiska småföretagare, t, ex, ensamföretagare medbutikshandel, och förefaller i vart fall tills vidare kunna hjälp-ligt fylladet behov av bokföringsregler som föreligger på småföretagens område. Entillfällig lösning kan därför vara, att de regler lag, som rörsjälva bokföringen och som återfinnes i 313 §§ i lagen, eventueUt efter vissajusteringar och kompletteringar, göres lUl-lämpliga på typiska småföretagare, iden mån dessa inte faller under jordbruksbokföringslagen, Reglema kan antingen bUdaen särskUd lag om bokföringsskyldighet för vissa mindre företag eller upptagassom en särskild avdelning i den föreslagna bokföringslagen eller sammanförasmed bestämmelserna i jordbruksbokföringslagen till en enhetlig lag ombokföringsskyldighet för mmdre företag. Om bokföringsskyldigheten för typiska småföretagenbart skall tjäna syftet att bilda underlag för taxering, Ugger måhändasistnämnda alternativ närmast till hands. Hurgränsen skall dragas meUan förelag som skall vara bokförings-skjddiga enligtden föreslagna lagen och förelag med bokföringsskyldighet enligt enklareregler kan naluriigtvis vara föremål för delade meningar. Ehuru medveten omall skäl kan anföras även för andra lösningar är jag mest benägen att i vartfall som provisorium förorda att bokföringsskyldighet enligt enklare regler föreskrives förutom för enskilda näringsidkare inom jordbruk och skogsbruk för andra enskUdanäringsidkare, som vanligen driver sin verksamhet ulan biträde av flera änmake, barn och tre andra personer. Med enskUd näringsidkare måste lolkningsvisjämställas dödsbo efter sådan person. Alla andra juridiska personer medbokföringsplikt skulle med den förordade gränsdragningen falla under denföreslagna bokföringslagen. Om det skulle anses, att undanlag från den föreslagnalagen ej bör göras för småföretagare, vill jag understryka vikten av alt det tUltänktaexpertorganet och näringslivets branschorganisationer tillser, alt enkla och lältfattiigaformulär och anvisningar för bokföringsskyldighetens fullgörande finns atttillgå för dessa företagare. Utan tUlgång till sådana hjälpmedel läfer nämligenlagens genomslagskraft på småföretagens område bli tämligen ringa. 4 § Lagrådet: Med det i paragrafen använda uttrycket "uppkomnafordringar och skulder" får förslås sådana fordringar och skulder som med lillämpningav 8 § andra stycket sista meningen är att anse som uppkomna i bokföringslagensmening, 1 andra stycket upptas bestämmelse om att fordringar ochskulder skall bokföras så snart det kan ske sedan faktura el, likn. Bestämmelsen innebär att den s. k. kontantprincipen inte skall tiUämpas.I den allmänna motiveringen nämner föredragande statsrådet att den föreslagnaordningen kan medföra problem inom försäkringsbranschen. Föredraganden anseremellertid att närmare föreskrifter för denna bransch vid behov får utfärdas avförsäkringsinspektionen och synes därvid utgå från att försäkringsinspektioneninom ramen för sin tillsynsverksamhet äger utfärda anvisningar och föreskrifterför försäkringsbolagen i fråga om bl, a, bokföring och redovisning, EnUgt 3 §första stycket i det nu föreliggande lagförslaget får dock avvikelse göras frånbokföringslagens regler endast om sådan avvikelse har stöd i särskild lag, Idylikt hänseende torde vara tillfyllest, att annan lag innehåller bemyndigandeför regeringen eller annan myndighet att meddela avvikande bestämmelse. Underåberopande av vad sålunda anförts föreslår lagrådet att i lagen omförsäkringsrörelse införs en sådan bestämmelse. 10ocb 11 §§ Lagrådet: Idet remitterade förslaget liksom i utredningsförslaget uppställes som grandviUkorför att material i mikroskrift och material, som är läsbart endast på maskinellväg, skall få användas som ursprungligt räkenskapsmaterial, att det kan ansessäkerställt att registreringarna är varaktiga och registrerade uppgifterlättåtkomliga och att materialet bevaras på betryggande sätt. EnUgt 10 § i detremitterade förslaget skall det ankomma på alt pröva huruvidadetta viUkor är uppfyllt och, om så är fallet, att meddela tUlstånd tillanvändningen. Någon förhandsprövnmg frän myndighets sida skulle däremot inteäga rum enligt utredningens förslag, som i denna del i huvudsak godtagits avremissorganen, däribland , och bankinspektionen. Närden nuvarande eller föreslagna bokföringslagen innehåller bestämmelser sommedger den bokföringsskyldige att under vissa föratsättningar förfara på visstsätt, brukar bestämmelserna i regel inte vara så utformade att det krävsförhandsprövning från myndighets sida av deras tillämplighet i det enskildafallet. Den som för sin bokföring vill begagna sig av ett lösbladssyslembehöver exempelvis ej i förväg fä prövat av myndighet, huruvida systemet, såsomfordras enligt 6 § i förslaget, är betryggande. Skulle det i efterhand visasig, att systemet ej var betryggande, kan tillämpning av reglerna om gäldenärsbrott,försvårande av skattekontroll eller skönstaxering ifrågakomma, om förutsättningarhärför jämväl i övrigt föreligger. Vid bedömande av om förhandsprövning kananses påkallad när det gäller användning av material i mikroskrift och materialsom är läsbart endast på maskinell väg, är främst av betydelse, att den somvill begagna sig av sådant material i sin bokföring i allmänhet har ett starkteget intresse av alt materialet är varaktigt, lättåtkomligt och på betryggandesätt bevarat. Risken för att ett företag skulle vilja påtaga sig kostnader förautomatiserad bokföring utan atl ha säkerhet för att så är fallet får därförbedömas som ringa. Man torde vidare kunna utgå ifrån att revisorer i företagmed automatiserad bokföring i regel inte kommer att låta sig nöja med ettbokföringssystem, som ej uppfyller kraven på materialets varaktighet,lättåtkomlighet och bevarande i betryggande former. Härtill kommer, atttillämpning av bestämmelsema om bokföringsbrott, försvårande av skattekontroUoch skönstaxering kan, om övriga förutsättningar härför är förhanden, bliaktuell även när någon åsidosatt föreskrivna villkor för rätt atl i bokföringenanvända material i mikroskrift eller material, som endast är läsbart påmaskinell väg. Med hänsyn till dessa förhållanden torde länsstyrelsensförhandsprövning kunna avvaras. Eftersom datorbaserad bokföring i regel krävertillstånd jämväl av datainspektionen frän integritetssynpunkt skulle härmedäven vinnas,att cn något tungrodd ordning med dubbla tUlståndsförfaranden undvikes. Det må i sammanhanget framhållas,att det expertorgan på redovisningsområdet, som föredragande statsrådet avserskola inrättas, skall ha tUl uppgift bl. a. att ge anvisningar för sådan redovisnuig,som sker med hjälp av automatisk databehandling. Ett företag, som i sinbokföring önskar använda sådan redovisning, kan väntas erhålla god ledningangående lämpligheten därav redan genom anvisningar, som* expertorganetmeddelar. Det synes även vara förutsatt, alt ett enskilt företag i förekommandefall skall kunna begära anvisningar hos expertorganet rörande företagets egnaförhållanden. Pågrund av det anförda föreslår lagrådet, att kravet på tillståndi 10 § sista stycket utgår. Om så sker, kan nämnda stycke förslagsvis erhållaföljande lydelse: "Material som avses i första stycket 2 och 3 fåranvändas endast om det kan anses säkerställt, att registreringarna ärvaraktiga, att registrerade uppgifter är lätt åtkomliga samt att materialetbevaras på betryggande sätt." Enligt11 § andra stycket tredje meningen skall årsbokslut och därtiU hörande bilagorupprättas i vanUg läsbar form. Från denna regel göres undantag i II § sistastycket. Enligt detta stycke får , om särskilda skäl föreligger,för visst fall tillåta, att bilaga till årsbokslutet upprättas i form som avsesi 10 § första stycket 2, dvs, i mikroskrift. Även i detta fall tordelänsstyrelsens tillstånd kunna undvaras, om lagen direkt anger, när bilaga imikroskrift får användas. Lagrådet föreslår, att sista stycket i 11 § utgår ochatt som en fjärde mening i paragrafens andra stycke inskjutes en bestämmelsemed följande lydelse: "Bilaga som är av särskUt vidlyftig beskaffenhet fårdock upprättas i form som avses i 10 § första stycket 2." Avmotiven ehuru ej tydligt nog av lagtexten framgår alt i rörelse sompåbörjats efter lagens ikraftträdande brutet räkenskapsår ej skall få användasens med sådant tUlstånd av länsstyrelse som åsyftas i tredje stycket. Detta äruppenbart att gå för långt i de i och för sig erkännansvärda strävandena attsöka undvika en alltför brokig flora av räkenskapsår.