prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — Dennuvarande studieorganisationen stimulerar individen att koncentrera sinutbildning till en sammanhängande period, som infaller i huvudsak i åldern upptill . Efterfrågan på sådan sammanhängande utbildning har under1950- och 1960-talen utvecklats på elt nästan dramatiskt sätt. De skolreformersom genomförts under dessa årtionden har sin del i denna utveckling. Genomgrandskolans genomförande har varje årskull fått formella möjligheter att i sinhelhet gå vidare till gymnasiala studier. Övergången från grundskola tillgymnasieskola har blivit mycket hög. svarar antalet elevplatseri gymnasieskolan mot av en årskull 16-åringar. Den direktaövergången från gmndskola till gymnasieskola är svårare att beräkna men bedömsav U 68 motsvara av årskullen. Omutbildningsexplosionen huvudsakligen utnyttjas för en sådan sammanhängandeutbildning blir resultatet inte endast alt klyftan mellan generationerna växermed avseende på utbildning. En rad icke avsedda urvalsmekanismer fördelarutbildningen på ett ogyimsamt sätt även inom generationerna. Detta har belystsbl. a. i U 68:s rapport (SOU 1971: 61) Val av utbildning och yrke. Seddfrån individens, från vissa yrkesfunktioners och inte minst från 1Särskilda yttranden av dels Hans Löwbeer, till vars yttrande ,, och ansluter sig, dels PerStjernquist. utbildningsplaneraresoch ulbildningsanordnares synpunkt har den sammanhängande utbildningen storafördelar. Möjligheterna att med nuvarande studieorganisation lösa ds problemsom är knutna till snabba förändringar i samhällets och individernasefterfrågan på utbildning är dock begränsade. Även om man genomutbildningsreformer inom gmndskola, gymnasieskola och vuxenutbildningförbättrar individens möjligheter att byta studieinriktning på grandval av nyaintressen eller mer aktuella bedömningar av arbetslivets efterfrågan, ärmöjligheterna att smidigt tillgodose en sådan förändrad efterfrågan frånsamhälle och individ otillräckliga. U68 pekar också på att den sammanhängande utbildningen kan ha nackdelar fråneffektivitetssynpunkt. I ett sådant system kan de studerandes erfarenheter bliknutna huvudsakligen iDl skolans och högskolans värld och de studerande fårintij tillräcklig kontakt med det samhälls-och arbetsliv, där de senare skallvara verksamma. Resultatet kan bli en bristande motivation för den valdautbildningen och därmed sämre förutsättningar alt utnyttja undervisningen. Mankan också riskera atl utbildningsmålet avlägsnar sig alltför långt frånarbetslivets krav. Unga människor, som tidigt går ut i arbetslivet, får bättremöjligheter och förutsättningar atl bedöma sina intressen och anlag. Med dessaerfarenheter kan de senare fortsätta med den utbildning de funnit passa dembäst. Den nuvarande studieorganisationen för ungdomsutbildning är inte anpassadtill elt sådant mönster. Inteheller vuxenutbildningen kan så långt den utvecklats sägasorganisatoriskt ge det nödvändiga stödet för den som vill dela upp sinutbildning på nivåer ovanför den obligatoriska skolan i etapper.Vuxenutbildningen kan emellertid tillgodose vissa av de nämnda anpassningsbehovenäven om den primärt inte motiverats av dessa. Från individens synpunkt kan t.ex. \'uxenulbildningen ge möjlighet att utveckla intressen och anlag med ellerutan anknytning lill yrkesverksamhet. Den kan ge individen möjlighet att ägnasig åt ny yrkesverksamhet eller nya arbetsuppgifter inom den egna yrkesverksamhetenmen också ge tillgång till nya kommunikationsmöjligheter. Sedd från samhälletssynpunkt kan vuxenutbildningen ge möjligheter att tillfredsställa arbetskraftsbehovinom nya eller växande sektorer av arbetsmarknaden. Den förbättrar vidare denenskildes möjligheter alt delta i samhällets beslutsprocesser. Möjligheternaatt tillgodose såväl samhälls- som individefterfrågan är således, enligt U 68:s mening, väsentligt större i vuxenutbildningen än i den sammanhängandeutbildningen. Vuxenutbildningen har emellertid koncentrerats till detområde som molsvarar grund- och gymnasieskolornas utbildning. Mankan räkna med att behovet av fortbildnings- och vidareutbild-ningsinsalser förde yrkesverksamma kommer att öka högst avsevärt Detta aktualiserar frågan om hur utbildningsresurserna börfördelas på olika perioder av individens liv. En omfördelning av resurser tillvuxenutbildningens förmån löser bara vissa av de problem som är förknippade medden brislande anpassningen mellan utbildningsorganisation och utbildningsbehov.Det är också nödvändigt att vuxenutbildningsresurserna fördelas på individer påett lämpligt sätt. Undersökningar både svenska och internationella visaratt vuxenutbildningsinsatserna tenderar att koncentreras på ett mindre anlalredan förut tämligen välutbildade personer. Omvuxenutbildningen får ett allt siörre omfång och därmed blir en alltmerväsentlig faktor i samhällets utbildningsutbud syns det ouiid-gängligt attplanera ungdomsutbildning och vuxenutbildning som en helhet. Begreppen ungdoms-och vuxenutbildning får i det sammanhanget delvis ett nytt innehåll. Ettsystem som främjar ålerkommande utbildning måste bygga på vissastudieorganisatoriska förutsättningar. Högskoleutbildningen bör oavsett längd vara yrkesförberedande och nya kortare utbildningslinjer bör utvecklas,vilka efter en yrkesverksamhetsperiod kan byggas på till längre utbildning.Längre utbildningslinjer bör i vissa fall som alternativ byggas upp av tvåeller flera delar, som var och en har elt självständigt studiemål. Del äremellertid knappast möjligt att kon-slmera all högskoleutbildning på sammasätl. En uppdelning av en utbildningslinje måste svara bl. a. mot funktioneroch funktionsnivåer i arbetslivet. För vissa utbildningslinjer är sannolikt ensådan funktionell etappuppdelning möjlig. I andra fall kan den lämpligasteuppdelningen vara att grandutbildningen genomförs sammanhängande, dvs. på sammasätt som , och att till den senare läggs vidareutbildning. Detär med en sådan studieorganisation möjligt för den enskilde studerande att vidslutet av varje utbildningsetapp välja mellan fortsatta studier ochyrkesverksamhet. En fömtsättning för ett sådant val är att utbildningsetappernager förberedelser både för senare studieperioder och för yrkesverksamhet.i Motivför återkommande utbildning (avsnitt 8.2) Detär en central utbildningspolitisk fråga hur man skall åstadkomma en jämnarefördelning mellan de i utbildningsavséende gynnade ungdomsgenerationerna ochde i fråga om utbildning mindre gynnade äldre generationerna. Återkommandeutbildning ger nya möjligheler för dem som missgynnats i olika valsituationereller som inte tidigare utnyttjat de utbildningsmöjligheter som getts. Återkommandeulbildning kan därigenom bidra till en jämnare fördelning av längre utbildningpå indivi- 1Särskilda yttranden av och . 1975: 9 88 dernainom en generation. U 68 pekar emellerlid också på riskerna för motsatta effekter. Återkommande utbildningkan vidare skapa en fruktbar växelverkan mellan utbildningssystem ocharbetsmarknad. En studieorganisation, där lång sammanhängande utbildning är detdominerande mönstret, har svårt att svara mot de krav som en s;tiabbt föränderligarbetsmarknad släller. Om återkommande utbildning ekar individens rörlighet påarbelsmarknaden ökar den därigenom också hans möjligheter att göra siggällande vid regionala och stmkturella förändringar. Återkommande utbildningkan vidare bidra till att minska klyftan mellan personer med olikaerfaienhetsbakgmnd, mellan studerande och yrkesverksamma och mellan yngre ochäldre. Redan det förhållandet alt återkommande utbildning, skulle ökaindividens valmöjligheter och djtip-gående kunna förändra utbildningen ochyrkesverksamhetens relativa inflytande på hans livsmönster och karriäralsiktervisar dess sociala och politiska betydelse. Återkommande utbildning kan ävenlänkas fungera som elt instrument för ökat medinflytande och engagemang iutbildningens utformning, bl. a. därigenom alt studiernas ulformning blir avstörre intresse för dem som befinner sig utanför utbildningssystemet. Om man önskar ge var ochen den utbildning han har fömlsättningar för och behov av, måste man söka skapasådana förhållanden inom utbildningsväsendet att alla kan finna eltstudieorganisaloriskt mönster som ger motivation att utnyttjautbildningsutbudet. Studier i återkommande perioder skulle för många vara ettbäitre alternativ än den sammanhängande utbildningen. Genom kopplingen mellanutbildning och yrkesverksamhet och mellan teori och praktik tillfredsställerden återkommande utbildningen mångas behov av ett mera näraliggande mål förstudierna. De mellanliggande yrkesverksamhetsperiodema kan i sig varamotivationsskapande genom att ije bidrar till den personliga mognaden, vidgarreferensramen och ger erifarenheter som underlättar det fortsattautbildningsvalet. Möjlighet tillålerkommande ulbildning är även från motivationssynpunkt en fråga omjämställdhet mellan olika grupper. a. undersökningar redovisade i Val avutbildning och yrke visar att ungdomar, som kommer från miljöer med en långutbildningstradition, har lättare att acceptera ett mera avlägset studiemål. Omåterkommande utbildning därför inte stöds av en rad väl valda och organiseradeåtgärder ulanför och inom utbildningsväsendet, kan följden bli att från börjansvagt motiverade individer, ofta inom liigre socialgrupper, förblir svagtmotiverade och stannar kvar i en tidigt vald yrkesverksainhet, medan sammanhängandeutbildning fortfarande blir det dominerande mönstret för ungdomar från högresocialgmpper. Därigenom skulle dominansen av socialgmpp I inom vissautbildningar bli än mer markerad. 1Särskilt yttrande av Per Stjernquist. Förutsättningarför att förverkliga återkommande utbildning (avsnitt 8.3) : U68 konstaterar att återkommande utbildning kan sägas förekomma på sina hållredan i dag. I belänkandet (SOU 1971: 62) Universitetsstudier utan examenpåvisades t. ex. att en icke ringa del av de personer som i statistikenåterfinns under rubriken studieavbrott i själva verket var sådana som aldrighaft för avsikt att avlägga examen. Ofta hade de redan vid inskrivningen enyrkesutbildning och fast anställning. Samma erfarenhet ger försöksverksamhetenmed vidgat tillträde till högre utbildning, vilken utnyttjas av många medtidigare yrkesutbildning och yrkesverksamhet i fortbildnings- ellervidareulbildningssyfte. En mera systematiserad återkommande utbildning finnsinom vissa områden, bl. a. inom jordbruks- och skogsbruksutbildningen, samtinom vårdutbildningen, där sjuksköterskeutbildningen är elt exempel. del av de förslag U 68 lägger fram belräffande dimensionering,lokalisering, distribution och organisation av högskoleutbildningen är ägnadeatt på olika sätt medverka till utvecklingen av ålerkommande utbildning. Fördenna utveckling krävs emellertid ytterligare åtgärder, även sådana som liggerutanför utbildningsväsendets ram. Det krävs åtgärder inom bl. a. följandeområden: gymnasieskolans organisation, högskoleutbildningens organisation,behörighels- och urvalsregler till högskolan, informaiion och uppsökandeverksamhet, studiefinansiering samt arbetsmarknad. Enligt U 68 är det vanskligtatt bestämt uttala sig om effekterna av enskilda åtgärder på dessa områden. Detär väsentligt att man uppmärksamt följer effektema av vidtagna åtgärder så attdet sociala urvalet tdl utbildning inte fixeras och så att de klyftor inom ochmellan generationerna som finns inte fördjupas. Någraav de områden där åtgärder enligt U 68 måste sättas in för att återkommandeutbildning skall kunna utvecklas har delvis berörts i huvudbetänkandets olikakapitel. U68: s förslag i kapitel 2 om ändrad dimensionering av gymnasieskolans olikalinjer har således tUl syfte bl.a. att underlätta utveckling av ålerkommandeulbildning. De riktlinjer för högskoleutbildningens studieorganisation som U 68drar upp i kapitel 3 är avsedda alt även kunna tillgodose möjligheterna attutveckla återkommande utbildning. I kapitel 4 föreslår U 68 en rad åtgärder somsyftar till att göra högskoleutbildningen mera tillgänglig för studerande avalla kategorier. Den lokalisering av högskoleutbildning som där föreslås ochden utveckling av distributionsformerna för utbildning som förordas är av storbetydelse för utvecklingen av återkommande utbildning. En okonventionell synpå studieformer och distributionsvägar torde i själva verket vara en av deviktigaste förutsättningarna inom utbildningssystemets ram för att återkommandeutbildning skall kunna bli verklighet. På samma sätt spelar behörighets- ochurvalsreglerna för högskoleutbildning en stor rollför möjligheterna alt utveckla ålerkommande utbildning, vilket U 68 utvecklatnärmare i kapitel 5. Utöver vad som redovisatsi samband med nämnda kapitel återges här U 68:s förslag i vad avsergymnasieskolan och studiesociala åtgärder närmare. U 68:s förslag om ändraddimensionering av gymnasieskolans linjer innebär att de i allt väsentligt studieförberedandelinjernas utrymme skall minska från ca 30 jprocent tUl avgymnasieskolans totala omfattning. Denna förändring bör genomföras så snartsom möjligt. Man kan också överväga att efter hand ge de yrkesförberedandelinjema en något större omfattning. Detla fömtsätter emellertid alt manomsorgsfullt överväger vilka linjer som bör öka i omfattning, överväganden sombör anslå till dess större erfarenheter vunnits av dels hur elevema väljerlinje, dels hur arbelsmarknaden tar emot elever från gymnasieskolans tvåårigayrkesinriktade linjer. Utvecklingen avåterkommande utbildning skulle stimideras än mer om alla linjer igymnasieskolan kunde ge såväl yrkes- som studieförberedande utbildning. Detskulle göra det möjligl för var och en som gått igenom gymnasieskolan alt taanställning på arbetsmarknaden. En fömtsättning härför är att eleven fått vissnärförberedelse men också beredskap för utbildning och yrkesverksamhet längrefram s. k. fjärrför-beredelse. I debattskriften Gymmisieskolan någrautvecklingslinjer har U 68 tagit upp dessa och andra frågor beträffandegymnasieskolans utveckling och framlida organisation. Man bör i det fortsattaläroplansarbetet överväga möjligheterna att införa yrkesinriktadenärförberedelser på de linjer i gymnasieskolan sorn saknar sådana. LJ 68 tar upp frågan omden gymnasiala utbildningen bör vara obligalorisk eller ej. Ulredningenkonstaterar att elever och föräldrar i stor utsträckning tycks uppleva fortsattutbildning efter som angelägen eller renlav nödvändig för kommandeyrkesverksamhet. Det kan alllså synas som om organisatoriska ålgärder för attfrämja en ytterligare övergång till fortsatt utbildning efter gmndskolan inteskulle erfordras. Undersökningar redovisade i Val av utbildning och yrke haremellertid visat att många elever, som inle fortsätter sinutbildning efter gmndskolan, eller efter något eller skullebehöva ett aktivt slöd vid sin fortsatta utbildningsplanering. Undersökningarav ungdomar, som efter genomgången realskola (motsv.) gått ut i yrkeslivet,visar att ekonomiska, geografiska och sociala förhållanden samtkönsrollsfaktorer spelar en stor roll för hur man väljer verksamhei. Olikasocial bakgrund betyder skilda aspirationer, kunskaper om och värderingar avutbildning. Man kan här tala om elt negativt utbildningsarv som, kopplat tillknappa materiella möjligheter, yttrar sig som en brist på spontan motivationeller i en direkt negativ inställning'till utbildning. Enviktig uppgift för samhället är att på olika sätt söka eliminera de negativaverkningarna av olikheter i kön samt i social, ekonomisk och geografiskbakgmnd. Detta skulle kunna tala för att gymnasieskolan borde varaobligatorisk i den meningen att skolplikten skulle omfatta . U 68 angerolika altemativ för hur en sådan skolplikt skulle vara utformad. Den kanantingen innebära krav på en sammanhängande elvaårig utbildning eller ett meraflexibelt system där skall genomföras före viss åldermen inte behöver ligga i omedelbar anslutning till . Fleraskäl talar för att skolplikten under uiredningens planeringsperiod intebör förlängas till att omfatla studier i gymnasieskolan. I stället bör allasrätt till fortsatt utbildning av viss omfaltning slås fast, liksom samhälletsskyldighet att göra det möjligt för den enskilde att utnyttja denna rätt. Detär därvid viktigt att man inrikar sig på att eliminera följdema av vad somkallats ett negativt utbildningsarv. Sannolikt måste man arbeta med enkombination av kollektiva och individuellt inriklade åtgärder. En ickeobetydlig del av dessa ålgärder ligger utanför utbildningspolitikens område. Dekollektiva ålgärderna inom utbildningsområdet kan vara t. ex. införande avallmän förskola samt läroplans- och läromedelsutveckling i gmndskola ochgymnasieskola. Ävenstudieformema i gymnasieskolan kan behöva övervägas med utgångspunkt ielevernas fömlsällningar och behov. Nuvarande bestämmelser för gymnasieskolan siktartill att motverka eller helt eliminera egentliga studieavbrott. Genomstödundervisning, möjlighet alt välja s. k. mindre studiekurs och att bytalinje, osv., söker man stödja och stimulera elevema att fullfölja utbildningeni gymnasieskolan. På U68: s uppdrag har inom den s. k. Västmanlandsundersökningen gjorts enspecialundersökning, avsedd att belysa studieavbrotten i tidigare gymnasium ochfackskola. Resultaten pekar på att studieorganisationen i gymnasieskolan börvara mångskiftande och möjlig att anpassa till individuella ellergruppspecifika behov. Man kan därvid inte utesluta att även andra studieformerän de nuvarande, exempelvis ökade möjligheter att genomföra studier på deltidjämsides med yrkesverksamhel, koncentrationsläsning av vissa ämnen, osv.,skulle vara angelägna även för yngre studerande, som gått direkt från gmndskolatill gymnasieskola. Destudieorganisatoriska åtgärderna bör kompletteras med individuellt inriktadesludiestimulerande åtgärder, t. ex. genom att siudie- och yrkesvägledning görstillgänglig framför allt för dem som inte befinner sig under utbildning. U 68pekar därvid bl. a. på den roll som arbetsmarknadsverkels organisation föryrkesvägledning och arbetsmarknadsutbildning kan spela. har manhär möjligheter att genom olika åtgärder stimulera och prakiiski understödjaden som saknar adekvat yrkesutbildning eller som behöver utbildning pågmndskole- och/eller gymnasieskolenivå som gmnd för fortsatt ulbildning. 1975: 9 92 Sludiefinansieringensynes sptsla en mycket betydelsefull roU för benägenheten att lägga uppstudiema som återkommande utbildning. För alt ålerkommande utbildning skall tesig som ett valvärt alternativ är det av väsentlig betydelse att senareliggande studieperioder inte medför större ekonomiska påfrestningar än tidigareperioder. Det studiestöd som finns kan i regel beräknas varaotillräckligt för personer som varit yrkesverksanmia under och somhunnit skaffa sig stora fasta uigifter. Genom sin utformning stimulerarstudiestödet inte till återkommande utbildning eller annan vuxenutbildning påheltid. Indirekt kan det sägas bidra till att den unge studerande föredrarsammanhängande utbildning och till att den vuxne studerande väljerdeltidsstudier. Enligt utredningens mening finns det skäl som talar för att mangenom åtgärder inom det studiesociala systemet söker påverka sådana effekter. Enmöjlighet till sådana förändringar är att generellt höja studiestödet för allastuderande i högskoleutbildning. En sådan åtgärd skulle sannolikt ökatillströmningen av studej-ande till högskoleutbildning totalt, men effektenskulle variera för skilda kategorier av utbildningssökande. En generell höjningav studiemedlen med t. ex. skulle belasta budgeten med upp mot enhalv miljard kr. En höjning av studiestödet med sådana konsekvenser kanknappast komma i fråga, i varje faU inte under den närmast överblickbara tiden.Då det dessutom är möjligt att en generell höjning av studiestödet stimulerarlika tiiycket till ökad sammanhängande utbildning syns det inte vara en ålgärdsom i första hand bör prövas för att nå det avsedda syftet. viss mening differentiersit studiestöd är då från olika utgångspunkter enbättre lösning. Oavsett hur ett sådant kan utformas tekniskt bör man kräva attdet stimulerar huvudsakligen två målgmpper till återkommande utbildning. Denena gmppen utgörs av dem som redan befinner sig ute i yrkesarbete. För attdessa skall finna högskolestudier valvärda är studiestödets nivå äv vital betydelse.Den andra gmppen utgörs av dem som lämnat gynmasieskolan och står införvalet att yrkesarbeta eller studera. I det S'5nare fallet kan studier förläggasomedelbart efter gymnasieskolan eller längre fram i tiden. Detla val påverkasförmodligen av kunskap om studiestödets nivå . Principenbör vara att äldre studerande med yrkeserfarenhet får ett bällre studiestöd påen och samma utbildningsnivå än yngre studerande med ingen eller kortareyrkeserfarenhet. Utredningenföreslår att för genomförandet av åtgärder med anledning avuiredningens övriga förslag en försöksverksamhet påbörjas, som innebär att ettbegränsat antal sökande, som avser att påbörja högskolestudier efter viss tidsyrkesverksamhel, erbjuds förbättrade studiesociala villkor.' 1Särskilda yttranden av Dag Klackenberg, och . 1.1.6Institutionell organisation (Högskolan kap. 6; Högskolornas förvaltning) Dennuvarande organisationen (avsnitt 6.1 i huvudbetänkandet; avsnitt 2.1 ispecialbetänkandet) Denutbildning som enligt U 68: s förslag betraktas som högskoleutbildning ägerför närvarande nmi vid imiversitet, högskolor, seminarier och andrautbildningsenheter. En förteckning över dessa enheter återfinns i bilaga 6 ihuvudbetänkandet (s. 706713). Där redovisas också samlat vissa andra uppgifterrörande nuvarande organisatoriska förhållanden. I figur 10 här illustrerasöversiktligt den nuvarande organisationen för högskoleutbildning. I figur 11ag illustreras några huvudtyper av lokal organisation. I det följande ges ensammanfattande översikt. Viduniversiteten och flertalet högskolor inom UKÄ:s ansvarsområde samt vidjordbrukets högskolor bedrivs också forskning och forskarutbildning. Hämtöverbedrivs forskning vid de större lärarhögskoloma och vid gymnastik- ochidrottshögskolan i . Högskoleutbildningi offentlig regi har antingen staten eller primär-eller landstingskommim somhuvudman. Det finns dämtöver utbildning av mer eller mindre klarhögskolekaraktär som har enskild huvudman. Detta gäller t. ex. utbildningen vidHandelshögskolan i , . för högre kommunikations- och reklamutbildning (IHR), vilka enheteralla har statsbidrag. Huvuddelen av högskoleutbildningarna är emellertidstatlig. Med få undantag hör de berörda utbildningama tillutbildningsdepartementets ansvarsområde. Undantag är främst utbildningama vidjordbrakets högskolor och utbildningen tdl hälsovårdsinspektör, vilka hör tiUjordbruksdepartementets område. Inågra faU har utbildning av ett och samma slag olika huvudmän.Sjukgymnastutbildningen i och är sålunda statlig och knuten tillde medicinska fakulteterna medan övrig sjukgymnastutbildning är . k. kombinationsutbildningama ingår kurser . vid dels gymnasieskola, delsuniversitet (motsv.). Dessa utbildningar administreras lokalt av de kommunalaskolstyrelsema. Denrnest omfattande delen av högskoleutbildningen ges vid universitet ochhögskolor inom UKÄ:s ansvarsområde. Organisationen av så gott som samtligadessa enheter regleras i universitetsstadgan. De berörda enheterna leds avstyrelser, konsistorier, som beslår uteslutande av persöner verksamma inomläroanstalterna. Utbildningen och forskningen bedrivs vid institutioner. Förfrämst det vetenskapliga arbetet fbns fakulteter, i vissa fall uppdelade isektioner. Som ansvarig för utbildning- 1 o . .t: I ' £ ra . * »- ' I c E;o: I ra p - Ul O) i .2 i: I S = 1 l| I §.9 l|8 Ej: 8. o -i: minarier r hustig bildning ro :ra "a o 0) o :0 3 j: Ji:_| '175 'w I -5 1 1 ''S 1 '*.=' »- 1 2 'ö) 1 v 1 C 0, 1 1 *:.2 1 1- V) O) * o 1 c S 1 2 L_J 3 2'c 5; .ii t., cd u t. c -« 4> 3 -SS"}, =-c g" -i; E 1 C Q, före ståndare/ prefekt :;:o »*-( ensinnehåll och organisation finns vid varje fakultet/sektion en utbildningsnämnd.