prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Ett motsvarandeskydd för den offentliga verksamheten måste enligt min mening läggas iuttrycket synnerliga skäl även i detta sammanhang. Av det tidigare anfördaföljer också att medbestämmandelagens regler om tolkningsföreträde bara kanutövas på ett sådant sätt, att den politiska demokratin sådan den kommer tilluttryck främst i RF och kommunallagarna inte träds för när. Något särskiltundantag för den offentliga sektorn från reglerna i 34 § medbestämmandelagentorde således inte behövas. Jag vUl emellertid också i detta sammanhangframhåUa att den offentUge arbetsgivaren alltid måste kunna kräva att arbetefullgörs i sådan utsträckning att allmänhetens anspråk på en fungerandeförvaltningsapparat kan tiUgodoses i rimlig utsträckning. Dessutom vUl jagpeka på den särskilda möjligheten enligt 15 kap. att begäraett interimistiskt förordnande i en arbetsskyldighetstvist. Kan arbetsgivareni tvist om arbetsskyldighet visa att arbetstagarsidans tolkning framstår somklart ogrundad, kan han relativt snabbt få i gång arbetet igen, även omsynnerliga skäl mot uppskov i och för sig inte kan anföras. Vadjag nu har anfört äger enligt min mening tillämpning även på reglerna omtolkningsföreträde i fråga om medbestämmandeavtal och kollektivavtal rörandepåföljd för avtalsbrott. Även här bryts arbetstagarpartens företräde omsynnerliga skäl föreligger. I motiven tUl paragrafen hänvisar chefen förarbetsmarknadsdepartementet också i fråga om tolkningen av detta undantag tiUmotsvarande regler i förtroendemannalagen och i 11 § medbestämmandelagen. Med hänsyn till vad jag sålunda har anfört finnerjag mte skäl att föreslå någon särreglering för den offentliga sektoms delsåvitt avser reglerna i 3335 §§ medbestämmandelagen. Enligt36 § medbestämmandelagen skaU arbetstagarpartens tolkningsföreträde i tvisterom arbetsskyldighet och löner tUlkomma lokal arbetstagarorganisation om sådanfinns. Jag har i samband med behandlingen av frågoma om förhandlingsrätten påden offentliga sektom redogjort för de väsentliga skillnader som föreliggermellan den statliga och den privata sektorn i fråga om regleringen avanställningsvUlkoren. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 192 sluteskollektivavtal om löner regelmässigt mellan SAV och de statsanställdashuvudorganisationer. Centrala kollektivavtal om arbetsskyldighet torde ocksåkomma att slutas mellan dessa parter. Tolkningen av en avtalsbestämmelse börenligt min mening i första hand åvila de parter som har slutit avtalet. På detstatliga området, där aUtså kollektivavtalen normalt sluts på central nivåsynes det därför lämpligast att arbetstagarsidans tolkningsföreträde också iallmänhet utövas av de anställdas huvudorganisationer och inte såsom enligt 36§ medbestämmandelagen av lokal organisation. Enligt 4 § andra stycketmedbestämmandelagen kan avvikelse från bl, a, 36 § göras genom kollektivavtal.Jag finner det därför naturligt att lämna över tUl parterna att själva pröva ivilken omfattning avsteg från föreskrifterna i 36 § bör komma i fråga på denstatliga sektorn. Slutligen vill jag framhålla att reglema omtolkningsföreträde i 34 § medbestämmandelagen har avseende enbart på sådanasituationer där tvist har uppkommit mellan arbetsgivar- och arbetstagarsidan omarbetstagares arbetsskyldighet enligt avtal. Om en offentlig arbetstagaresarbetsskyldighet däremot följer direkt av en författningsbestämmelse, kan haninte åberopa reglerna i 34 § för frihet från ansvar vad gäller t, ex,föreskrifterna i 20 kap, 1 § brottsbailken om påföljd för myndighetsmissbrukeller vårdslös myndighetsutövning. En aiman sak är att påföljd i en sådansituation ibland kan vara utesluten därför att den förordning därarbetsskyldighetsfrågan regleras har upphört att gäUa eftersomarbetsskyldighetsfrågan har reglerats i koUektivavtal (jfr vad (13,3) haranförts om en särskUd övergångsbestämmelse tUl den nya lagstiftningen omoffentlig anställning och 3 § i den s, k, upphävandekungörelsen 1965: 886), När det har gällt att reglera rätten att gå tUlstridsåtgärder pä det offentliga tjänstemannaområdet, har man valt att i lagpositivt ange vUka stridsåtgärder som är tUlåtna (15 § StjL, 3 § KtjL), Dessastridsmedel ut-,görs av lockout och strejk. De får enUgt lagrummen vidtas baravid konflikt om sådant anstäUnings- eller arbetsvillkor för statstjänsteman resp.för i KtjL avsedd tjänsteman, som får bestämmas genom avtal. I övrigt ärstridsåtgärd som berör ett bestående anställningsförhållande inte tUl-låten.Detta sista innebär å andra sidan att även nyanställningsblockad utgör etttUlåtet stridsmedel. Vad angår stridsåtgärd som utgör sympatiåtgärdframgår av de nämnda lagrummen att sådan åtgärd får vidtas bara i begränsad utsträckning,nämligen av statstjänstemän bara tUI förmån för andra statstjänstemän och avtjänstemän som avses i KtjL bara till förmån för and- 1975/76:105 Bilaga 2 193 Sympatiåtgärder utanför det egna avtalsområdet är alltsåinte tillåtna inom det offentliga tjänstemannaområdét. Motivultalandena till förevarande bestämmelser ärknapphändiga. De torde bygga på allmänna värderingar och hänsynstagande till despeciella förhållandena på den offentliga sektorn. Somframgår av den redogörelsen, föreslår ARK-majoriteten en vidgadanvändning av olika stridsmedel på det offentliga tjänstemannaområdét. Vidsidan av lockout och strejk skuUe sålunda tillåtas blockad och bojkott, dvs.åtgärder som brukar syfta tUl att försvåra eller hindra avsättningen av vissaprodukter eller anlitandet av vissa tjänster, ävensom nedsättning avarbetstakten (maskning), vägran att utföra vissa bestämda arbetsuppgifter samtövertidsvägran. De konfliktvapen som står parterna till buds på den privatasektorn skulle alltså erkännas som lovliga också på det offentliga tjänstemannaområdet.Däremot avvisar ARK-majoriteten tanken på en utvidgning av den nuvarande rättentill sympatiåtgärder till att omfatta åtgärder tUl förmån även för part utanfördet egna avtalsområdet. Tillstöd för förslaget om användnuig av nya stridsmedel anför ARK-majoriteten ihuvudsak att ett erkännande av även andra typer av stridsmedel än lockout ochstrejk, t. ex. övertidsvägran, inte synes behöva medföra något åsidosättande avde allmänna intressen som över huvud bjuder till försiktighet vid bedömningenav frågan om stridsåtgärders tiUåtlighet inom den offentliga sektorn. ARKunderstryker i sammanhanget att frågan om en åtgärds tiUåflighet i varjesärskilt faU blir beroende av om åtgärden haft ett enligt tjänstemannalagarnagodtagbart, dvs. fackligt, syfte. Vägran att utföra viss särskilt angivenarbetsuppgift kan enligt ARK ofta ses som ett försök att påverka det aUmänna idess val av verksamhet. För sådant fall torde det enligt ARK:s mening oftastöta på oöverstigliga svårigheter att styrka att åtgärden haft ett renodlat tillåtet fackligt syfte. Omsålunda ARK-majoriteten i frågan om utsträckt användning av olika stridsmedelutgår från antagandet att en utvidgning kan ske utan fara för åsidosättande avallmänna intressen, kommer en annan inställning till synes när det gäller denav ARK berörda frågan om en utvidgning av den nu tUl del egna avtalsområdetbegränsade rätten att gripa tiU sympatiåtgärder. Härom heter det att enprimärkonflikt på den privata arbetsmarknaden, vilken i sig kan utsättasamhäUet för svåra påfrestningar, inte bör kunna åtföljas av sympatiåtgärderinom den offentliga sektorn med risk för att verksamheten där helt ellerdelvis lamslås, när den i stället borde ostörd kunna ägnas åt att skydda medborgarnamot konsekvenserna av den samhällsfara som primärkonflikten kan innebära.Särskilda problem uppstår enligt ARK, om det aUmänna eUer dess arbetstagaresöker öva påtryckningar på part i primärkonflikt genom att utnyttja hansberoende av det allmännas myndighetsutövning 13 1975/76.1 saml. 1975/76:105 Bilaga 2 194 ellerav sådan offentlig verksamhet, t. ex, inom socialvårdens eller hälsovårdens område,som utövas tiU följd av rättslig eller faktisk monopolställning. Hänsyn tillallmäiuia grundsatser om allas likhet inför lagen och allas rätt till likabehandling från samhällets sida synes uite tUlåta sympatiåtgärder av sådan art,heter del. Föregen del hyser jag den uppfattningen att frågorna om användningen av olikaslags stridsmedel och om avgränsningen av rätten tUl sympatiåtgärder inom denoffentliga sektorn lämpligen bör ses i ett sammanhang och angripas frångemensamma utgångspunkter. Avgörande vid bedömningen härvidlag synes mig främstfå bli i vad mån den ena eller den andra åtgärden berör sådant arbete som tarsig uttryck i myndighetsutövning. Uttrycketmyndighetsutövning har numera en ganska bestämd innebörd. Det används i bådeRF, och skadeståndslagen. Det har ingående belysts i motiven tillförvaltningslagen m. fl. 1971: 30 del 2 s. 331, 1973: 90 s. 397 och1972: 5 s. 311, jfr 1975: 78 s. 141). Enligt förvaltningslagen betyder detutövning av befogenhet att för enskild bestämma om bl. a, förmån, rättighet,skyldighet, avskedande dier annat jämförbart förhållande (3 §), Det gäUeralltså ärenden där saken avgörs genom bindande, dvs. ensidigt, beslut avoffentlig myndighet. Som typfall av myndighetsutövning kan nämnasrättskipning, t. ex. vissa beslut av dömande, polisiära och exekutiva instansersamt av åklagare. Många av de beslut som fattas av länsstyrelserna utgör ocksåmyndighetsutövning. Andra exempel är tvångsintagning på mentalsjukhus, beslutom inkallelser och uppskov, antagning av elever eller beslut i övrigt rörandeelevernas förhållanden som medför rättsverk: ningar för dem, tillämpning avordningsföreskrifter o. d., beslut om avstängning av väg eller gata för visstrafik, beslut som utgör led i obligatorisk offentlig kontrollverksamhetbeträffande byggnader, fartyg, livsmedel, läkemedel osv. Ätt ettavtalsförhållande föreligger mellan det allmänna och en enskild utesluter inteatt myndighetsutövning kan förekomma i ett ärende med anknytning till avtalsförhållandet,t. ex. när det gäller relationema mellan staten och dess tjänstemän, som juregleras både genom avtal och i offentligrättslig väg, När fråga inte är ommyndighetsutövning, avgörs ärendet ofta genom att myndigheten kommer överensmed den enskilde, I sådana fall gäller privaträtten. Som exempel på sådanförvaltningsutövning kan nämnas ärenden som angår del allmännas upphandling,affärsverksamhet och egendomsförvaltning. Denna verksamhet liknar på väsentligapunkter verksamheten i det privata näringslivet. Det ter sig främmande för den offentligaverksamheten att sättet för genomförande av de myndighetsutövandearbetsuppgifterna skall kunna röna påverkan av fackliga stridsåtgärder.Partiell arbetsvägran torde i Prop.1975/76:105 Bilaga 2 195 regelleda till att myndighetsutövningen av allmänheten uppfattas som godtycklig.Stridsåtgärder av denna typ bör därför i princip inte vara tUlåtna i arbete sombestår i myndighetsutövning. Detsamma måste, för att en sådan ordning skall fåavsedd verkan, gälla även i fråga om arbete som är oundgängligen nödvändigtför att myndighetsutövningen skall kunna fungera. Det finns dock en speciell typ av partiellarbetsvägran som bör kunna erkännas som lovligt stridsmedel även när det gällerarbete som på angivet sätt berör myndighetsutövningen. Jag syftar på vägranatt fullgöra arbete på övertid. Övertidsvägran kan knappast karakteriseras somett så allvarligt åsidosättande av allmänna intressen att den inte bör kunnatolereras även i samband med myndighetsutövning. En viss opinionsförskjutningbland myndigheterna tUl förmån för en reform som godtar övertidsvägran somstridsmedel synes f, ö, ha skett sedan 1965 års förhandlingsrättsreformgenomfördes. Jag förordar således att, i samband medmyndighetsutövning, de nuvarande stridsmedlen på den offentligatjänstemannasidan, lockout samt strejk och nyanställningsblockad, utökas medövertidsvägran, dvs, att dessa konfliktvapen men endast dessa förklaras somlovliga i arbete som består i myndighetsutövning eller som är absolutnödvändigt för dennas genomförande. Några tUlämpningssvårigheter synes mig knappastbehöva befaras vid en sådan gränsdragning, eftersom myndighetsutövning(utövning av befogenhet att bestämma om de i 3 § förvaltningslagen angivnaämnena) finns beskriven i lag och aUtså har en bestämd innebörd. När det gäller de delar av den offentligaverksamheten bl, a, den offentliga näringsverksamheten inom vilka arbetetvarken består i myndighetsutövning eller är oundgängligen nödvändigt förgenomförande av myndighetsutövning, är förhållandena i väsentlig mån jämförbaramed dem som råder på den privata arbetsmarknaden. Inom de delarna av denoffentliga verksamheten bör tUlgången på stridsmedel svara mot vad som skallgälla på den privata sektorn. I sammanhanget bör inte glömmas bort att varjestridsåtgärd total eller partiell kan utvecklas till att bli ensamhäUsfarlig konflUct. Men här träder huvudavtalen in med spärr mot en sådanutveckling. Sammanfattningsvis innebär den av mig förordadeordningen att lockout, strejk, övertidsvägran och nyanställningsblockad meninga andra stridsmedel blir lovliga när det gäller arbete som består i myndighetsutövningeller är oundgängligen nödvändigt för genomförande av myndighetsutövning, medaninom den offentliga verksamheten i övrigt valet av stridsmedel inte begränsasav andra regler än de som skall gälla på den privata arbetsmarknaden. F.n,är politisk stridsåtgärd inte tiUåten inom det offentliga tjänste- 1975/76:105 Bilaga2 i96 mannaområdet.Enligt min mening talar övervägande skäl för att på detta område också ifortsättningen upprätthåUa ett förbud mot stridsåtgärder som inte kan sägas hafackligt syfte utan framstår som politiska till sin karaktär. Förbudet börgälla aUa arbetstagare som omfattas av den nya lagen. Strejk eller annan åtgärdsom vidtas i syfte att påverka inhemska politiska förhållanden bör intetUlåtas inom den nya lagens tiUämpningsområde. Vad härefter angår frågan om tillåtligheten avsympatiåtgärder på det offentiiga tjänstemannaområdet har ARK-majoriteten somtidigare nämnts den uppfattningen att den nuvarande, tUl det egna avtalsområdetbegränsade rätten att vidtaga sympatistrejk inte bör vidgas. StatstjänstemännenskuUe alltså liksom f. n. få strejka bara tiU förmän för andra statstjänstemän.Motsvarande begränsning skulle gälla på den kommunala tjänstemannasidan. Denna snäva gränsdragning är emeUertid enligt minmening inte nödvändig. Sympatiåtgärder bör få tillgripas av arbetstagare inomden offentliga sektorn tUl förmån för varje annan offentlig arbetstagare, dvs.utan begränsning tUl det egna avtalsområdet. Detta syfte tUlgodoses om, såsomjag förordar, den nya lagen i motsats till StjL och KtjL får omfatta bådetjänstemän och andra arbetstagare. I här avsedda faU gäller i fråga om valet avstridsmedel sanmia begränsning som vid primärkonflikt, nämligen att, frånsettövertidsvägran, partiell arbetsvägran inte tUl-läts när det gäller arbete sombestår i myndighetsutövning eller är absolut nödvändigt för dess genomförande. I anslutning till det föregående förordar jagvidare att de offentliga arbetstagarna ges frihet att gripa tUl sympatiåtgärdertill förmån för arbetstagare som är indragna i primärkonflikt på den privataarbetsmarknaden, dock endast i den mån deras arbete inte består i myndighetsutövningeller är absolut nödvändigt för dennas genomförande. Detta betyder attsympatiaktion i vUken form det än må vara till förmån för part utanför denoffentliga sektorn inte blir tUlåten, när fråga är om sådant arbete som på nyssangivet sätt berör myndighetsutövningen. Myndighetsutövning är nämligen en förallmänheten så betydelsefull offentlig funktion att sympatiåtgärder i sambandmed sådan verksamhet bör tillåtas bara till förmån för annan arbetstagare inomden offentliga sektorn. Det gäller med andra ord att förebygga de stötande konsekvensersom skulle uppstå om de offentiiga arbetstagarna fick frihet att genomsympatistrejk eller annan sympatiåtgärd öva påtryckningar på part i enprimärkonflikt på den privata sidan genom ätt utnyttja hans beroende av detallmännas myndighetsutövning. Vad som här har anförts om sympatiåtgärd från deanställdas sida bör äga motsvarande tiUämpning på lockout som vidtassympativis. I sammanhanget bör uppmärksammas frågan om åtgärdertill stöd för facklig organisation utomlands eller till förmån för den somutom- 1975/76:105 Bilaga2 197 landsutsätts för politiskt förtryck eller eljest behöver internationellt stöd. I denmån åtgärderna inte berör arbete som består i myndighetsutövning eller ärabsolut nödvändigt för genomförande av denna bör samma frihet gälla som på deninhemska privata marknaden. Som tidigare nämnts, har ARK föreslagit atttjänstemannalagarna kompletteras med en regel till imdvikande av att enotUlåten stridsåtgärd vidtages till följd av en felaktig uppfattning omrättsläget. Uppkommer tvist huruvida en viss åtgärd är lovlig eller ej enligtStjL eUer KtjL skall sålunda åtgärden inte få vidtagas förtän AD har prövat ochavgjort tvisten. Detta förslag har mött kritik från SAV, som anser alt denföreslagna regeln skulle öppna möjlighet för ena parten att genom att väckatalan uppskjuta motpartens stridsåtgärder trots att talan sedan kanske ogUlas,SF och TCO menar t, o, m, att arbetsgivaren skulle kunna utnyttja lagregeln fören "nästan obligatorisk" lagUghetspröv-ning av varsladestridsåtgärder för att få dem uppskjutna och därmed kanskeverkningslösa, I anledning härav vill jag anföra följande. Enligtmedbestämmandelagen (41 § första stycket 1) är stridsåtgärd inte tiUåten itvist huruvida visst förfarande strider mot gäUande kollektivavtal eller motden lagen (jfr även 4 § första stycket 1 ), Medbestämmandelagen regleraremellertid inte det fall att en offentlig arbetsgivare gör gällande att envarslad stridsåtgärd kolliderar med tjänstemannalagarnas särbestämmelser omarbetskonflikter. Utan den av ARK föreslagna regeln skulle åtgärden få kommatill användning trots att tvisten ännu inte prövats och avgjorts. På den privata sidan kan arbetsgivaren i principskjuta upp en stridsåtgärd genom att påstå att den strider mot kollektivavtaleller mot den i lag föreskrivna fredsplikten. ARK:s förslag ligger således ilinje med berörda bestämmelser i kollektivavtalslagen och medbestämmandelagen.Någon anledning att befara att den föreslagna lagregeln skulle komma attutnyttjas i det syfte som anges i remissyttrandena finns inte enligt minmening. Jag förordar därför i saklig överensstämmelse med ARK:s förslag enlagregel om att vid tvist i fråga huruvida viss stridsåtgärd är tillåten enligtden nya lagen åtgärden inte får vidtas förrän tvisten har avgjorts slutligt, I detta sammanhang återstår att behandla frågan omtjänstemans rätt till neutralitet och om tjänstemans skyldighet att utföraskyddsarbete (17 § StjL, 5 § KtjL). Reglema härom är, som ARK framhåUer, att semot bakgrunden bl. a. av den i 10 § StjL resp. 15 § KtjS föreskrivnaskyldigheten att fullgöra den tjänsteutövning som den offentiige arbetsgivarenbestämmer (jfr prop. 1974: 1 bU. ARK anser att frågorna omneutralitet och skyddsarbete bör ligga utanför tvingande lagstiftning. Jag kanansluta mig tiU ARK:s uppfattning. Ett överförande av dessa frågor till detavtalstillåtna området ligger f, ö, i linje med det 1915/16:105 Bilaga 2 198 förslagsom läggs fram i det följande (avsnitt 13,12,1.3) om slopande av 10 § StjLresp. 15 § KtjS). 13.10Påföljder vid lag- eller avtalsbrott Reglerna i om påföljd för brott motkoUektivavtal eller mot gäller också inom den offentligatjänstemannasektorn. Så är fallet också med reglerna om skadestånd i FFL vidkränkningar av den lagstadgade föreningsrätten. I 16 § StjL resp, 4 § förstastycket KtjL finns bestämmelser om påföljd vid stridsåtgärder som inte ärtillåtna på det offentiiga tjänstemannaområdet enligt 15 § StjL resp, 3§ KtjL,Som jag har redovisat i det föregående avsnittet finns vissa särskilt föreskrivnabegränsningar i rätten att ta till stridsålgärder inom den offentliga sektom.Bl. a. gäller att endast lockout och strejk är tillåtna som stridsåtgärder ibestående anställningsförhållande. Vidare får stridsåtgärd vidtas endast iavtalsbara frågor. Tjänsteman får deltaga i strejk endast efter beslut avarbetstagarförening som har anordnat strejken. Dessa regler gäller generelltoch alltså även under avtalslöst tUlstånd. Enligt 16 § StjL resp. 4 § första stycket KtjLutgår skadestånd enligt grunderna i 8 och 9 §§ , om staten eller kommunvidtar otillåten stridsåtgärd eller om arbetstagarorganisation t. ex. anordnareller stöder otillåten stridsåtgärd eUer inte söker hindra sina medlemmar altvidtaga sådan stridsålgärd. I samma paragrafer föreskrivs också skadeståndspåföljdför tjänsteman, om han deltar i sådan av arbetstagarförening anordnad ellerföranledd stridsåtgärd som inte är tillåten enligt 15 § första stycket StjLresp, 3 § första stycket KtjL, Om tjänsteman med statligt reglerad lön deltog istridsålgärd, som inte var beslutad av arbetstagarförening var förfarandettidigare att anse som tjänstefel eller disciplinär förseelse. Nya bestämmelser om ansvar för offentligafunktionärer har trätt i kraft (prop. 1975: 78, JuU 1975:22, rskr 212). De innebär bl. a. att ämbetsansvaret har avskaffats. Detstraffrättsliga området har inskränkts till tre brottstyper, nämligen oriktigmyndighetsutövning, mutbrott och brott mot tystnadsplikt. har nyaregler om disciplinansvar förts in i StjL och KtjS. Disciplinpåföljd, dvs. varningeller löneavdrag under , kan åläggas tjänsteman somuppsåtligen eller av oaktsamhet sätter åt sidan vad som åligger honom i hanstjänst, men bara om felet inte är ringa (18 § StjL, 18 § KtjS). Bestämmelser omdisciplinpåföljder kan tas in i kollektivavtal, och i så fall gäller avtalet istället för författningsbestämmelserna (19 § StjL, 19 a § KtjS). Till skillnadmot vad som tidigare gällde kan disciplinansvar numera utkrävas även inom detavtalsbara området (prop. 1975: 78 s. 192). Isamband med denna reform har i 18 § andra stycket StjL och KtjS Prop.1975/76:105 Bilaga 2 199 föreskrivitsalt tjänsteman inte kan åläggas disciplinpåföljd på den grund att han har deltagiti strejk eller därmed jämförlig stridsåtgärd. avskedande tagits in i StjL och KtjS. Det har utformats i näraöverensstämmelse med motsvarande institut i LAS. Uppsägning eller avskedandekan komma i fråga, om tjänsteman deltar i stridsåtgärd, som har vidtagits utanfackligt stöd (jfr prop. 1975: 78 s. 254). ARK har föreslagit bl. a. att i 16 § StjL resp. 4 §KtjL bör föras in en bestämmelse om att arbetstagare mte skaU åläggasskadestånd för att han har deltagit i otillåten stridsåtgärd, som har anordnatseller föranletts av arbetstagarförening med mindre synnerliga skäl föreligger.Bestämmelsen svarar mot 47 § FKL. I frågan om de nya ansvarsreglerna föroffentliga tjänstemän synes det vara ÄRK:s uppfattning att reglerna går attförena med ARK:s förslag. Iförslaget till lag om medbestämmande i arbetslivet har bestämmelser omskadestånd och andra påföljder vid brott mot lagen eller kollektivavtal tagitsin i 5462 §§. Lagförslaget bygger i väsentliga delar på ARK:s förslag. Förutomatt lagreglerna täcker samma områden som och innebär de en väsenfligutvidgning av det med skadestånd sanktionerade området. 54 § innehåller dengrundläggande bestämmelsen om att arbetsgivare, arbetstagare ellerorganisation som bryter mot lagen eller mot koUektivavtal i princip är skyldigatt ersätta uppkommen skada. Inte bara kollektivavtalsbundna arbetstagareträffas av sanktionerna. Tanken bakom bestämmelsen i 42 § andra stycketmedbestämmandelagen om förbud för annan att deltaga i olovlig stridsåtgärd äratt få till stånd enhetiiga påföljdsregler när oorganiserade arbetstagaredeltar i olovlig stridsåtgärd, som har vidtagits av koUektivavtalsbundnaarbetskamrater. I 55 §, som motsvarar 8 § andra stycket , slås fast att lagensregler om skadestånd har avseende även på annan skada än ekonomisk skada. I övrigt kan särskUt nämnas de paragrafer som rörpåföljder vid bl, a, olovliga konflikter.