prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Äldre bestämmelser får ocksååberopas, om borgenären ägt kvitta enligt dessa bestämmelser och fordringarnastod mot varandra vid lagens ikraftträdande. Utdragav protokoll, hållet i lagrådet . , regeringsrådet , justitierådet , justitierådetBRUNDIN. Enligt lagrådet den 8oktober 1974 tillhandakommet utdrag av protokollet över justitieärenden,hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet , har Kungl.Maj:t förordnat, att lagrådets yttrande skulle inhämtas över upprättade förslagtill 1. lagom ändring i konkurslagen (1921:225), 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingarpå förmögenhetsrättens område, 4. lag om ändring i lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur ochhandelsresande, 5. lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal, 6. lag om ändring i lagen (1936:81) om skuldebrev, 7. lag om ändring i lagen (1944:705) om aktiebolag, 8. lag om ändring i lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, 9. lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, 10. lag om ändring i lagen (1970:596) om förenklad aktiehantering samt 11. lag om ändring i ackordslagen (1970:847). Förslagen, som finnsbilagda detta protokoll, har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessornPeter Fitger. Lagförslagen föranleder följande yttranden. Densvenska konkursrätten har i stort sett varit oförändrad sedan tillkomsten avKL . pågår emellertid ett omfattande reformarbeteför att anpassa lagstiftningen på området till de krav som det modernaekonomiska livet ställer. Det förslag som framläggs i lagrådsremissen ingår somen etapp i detta reformarbete. Förslaget berör väsentligen den materiellakonkursrätten. De huvudfrågor som behandlas är konkursgrunderna, gäldenärensförlust av rådigheten över sin egendom, egendom som ingår i konkursbo, återvinningi konkurs samt kvittning och solidariska skuldförhållanden i konkurs. Förslagetgrundas på och ansluter sig nära till lagberedningens betänkande UtsökningsrättX (SOU 1970:75). Förslagethar föregåtts av nordiskt samarbete. lagberedningenoch sakkunniga, som haft motsvarande uppdrag i våra nordiska grannländer, har enhgtvad som upplysts i betänkandet lett till enighet på väsentliga punkter. Ävenunder departementsarbetet har överläggningar ägt rum mellan företrädare för denordiska länderna. Det har emellertid inte varit möjligt att samordna de olikanordiska ländernas lagstiftningsarbete, så att i huvudsak överensstämmandelagförslag kunnat läggas fram i alla länderna. Bl.a. har genomsin anslutning till EG, där också reformarbete på konkursrättens område pågår,att ta hänsyn till detta arbete. Vid remissbehandlingen av beredningensförslag har röster höjts för att även bör avvakta resultatet av arbetetinom EG. Förhållandena synes emellertid vara sådana att någon erinran inte kanriktas mot att vår materiella konkursrätt nu reformeras på grundval avlagberedningens förslag. Nyheterna i förslagetberör i främsta rummet de båda första kapitlen i KL, vilka är nyskrivna i sin helhet.De har i det remitterade förslaget utformats med sikte på att de skall kunna iväsentligen oförändrat skick ingå i en ny konkurslag. Härigenom harsystematiken i KL blivh i viss mån oenhetlig. Särskilt påfallande är attgränsen mellan vad som upptas i själva lagen och vad som lämnas åtadministrativ reglering dras på ett annat sätt i de nyskrivna kapitlen än somskett i de alltjämt kvarstående delarna av tagen. Till denna fråga återkommertagrådet i anslutning till de särskilda bestämmelserna i förslaget. Lagrådetvill i övrigt som allmänt omdöme om det framlagda förslaget uttala att delösningar i sak av de behandlade frågorna som förslaget innehåller är välgenomtänkta och att det även i redaktionellt avseende fyller högt ställdaanspråk. Av rättsmateriens beskaffenhet följer att innebörden avlagbestämmelser i ämnet inte alltid är så lätt att uppfatta. Förståelsen av deföreslagna bestämmelserna underlättas emellertid av de uttömmande ochklarläggande motiv som beledsagar i första hand beredningens förslag och ävendet i remissen framlagda överarbetade förslaget. Förslagettill lag om ändring i konkurslagen Enligtparagrafens första stycke krävs för konkurs att ansökan görs antingen av gäldenärensjälv eller av borgenär. Regeln är ofullständig såtillvida, att när gäldenärenär dödsbo konkurs kan följa även på ansökan av enskild dödsbodelägare. Dettorde dock kunna anses tillfyllest att detta framgår av andra bestämmelser ikapitlet, främst 12 § i förslaget. Enligtförevarande paragraf skall uppgift av gäldenären att han är insolventgodtas, om ej uppgiften med hänsyn till tillgänglig utredning eller eljestframstår som tvivelaktig. Bestämmelsen innebär en nyhet i förhållande tillgällande rätt, i det att gäldenärs egen uppgift om obestånd inte skall godtasutan vidare. I lagberedningens förslag har motsvarande regel (3 § förstastycket) den lydelsen att uppgift av gäldenären att han är insolvent skallgodtas, om ej särskilda skäl föranleder till annat. Den ändrade lydelsen i detremitterade förslaget har tillkommit med anledning av viss kritik underremissbehandlingen mot den av beredningen föreslagna regeln av innebörd, attregeln blir svår att tillämpa i praktiken och kan ge anledning till olämpligadröjsmål med behandlingen av konkurs-ansökningar. Departementschefen har avsettatt med den ändrade lydelsen ge tydligare uttryck åt tanken att gäldenärensuppgift som regel skall godtas utan någon prövning. Enligt lagrådets meningmotverkar emellertid uttrycket "tvivelaktig" i departementsförslagetdet angivna syftet. Det leder till att prövning skall ske så snart av en ellerannan anledning tvivel föreligger om riktigheten av uppgiften. Uttrycket"särskilda skäl" innefattar däremot något mera påtagligt och ärdärför att föredra från nämnda synpunkt. Vidare må framhållas att de i detremitterade förslaget inskjutna orden "med hänsyn till tillgängligutredning eller eljest" närmast torde ta sikte på konkursdomarens prövningav en konkursansökan. De passar mindre väl i förevarande bestämmelse, som medhänsyn till sin placering i kapitlet reglerar ej blott konkursdomarens prövningutan även den prövning som skall ske av rätten i det fall att ansökningen hänskjutitsdit. Lagrådet förordar den av beredningen föreslagna lydelsen. Paragrafensförsta stycke motsvarar första stycket i 7 § KL. Någon motsvarighet tillbestämmelserna i andra stycket i nämnda paragraf om konkursdomarorganisationenfinns ej i förslaget. Departementschefen har liksom lagberedningen ansett attbestämmelser i detta ämne bör kunna utfärdas i administrativ ordning. mening bör dock de gmndläggande reglerna om konkursdomare stå isjälva lagen. Lämpligen kan 6 § kompletteras med ett nytt första stycke, innehållandeatt vid tingsrätt finns konkursdomare och att denne skall vara lagfaren (jfr 19kap. 2 § JB). I anslutning därtill bör i förslagets första stycke som alltsåblir andra stycket i paragrafen efter "konkursdomaren" insättasorden "vid den tingsrätt". Innebördenav hänvisningen till 6 § tredje stycket är i viss mån oklar. Det bör klargörasatt även i fall som här avses föreläggande att avhjälpa bristskall föregå beslut i av visningsfrågan. Så torde kunna ske genom atthänvisningen till 6 § tredje stycket ersätts med orden "och efterkommer,sökanden ej föreläggande att avhjälpa bristen, skall ansökningen avvisas". Lagrådetvill föreslå att uttrycket "av högre myndighet eller domstol" iklarhetens intresse jämkas till överensstämmelse med den gällande lydelseneller alltså till "av högre myndighet eller av domstol, där talan motskiljedomen är anhängig" (se 15 § KL, jfr 46 § utsökningslagen). Ianslutning till vad lagrådet anfört vid 2 § förordar lagrådet att andra punkteni första stycket i förevarande paragraf får den avfattningen, att omkonkursdomaren med hänsyn till tillgängliga upplysningar eller eljest finnersärskilda skäl föreligga att ej godta uppgiften om gäldenärens insolvens, måletskall hänskjutas till rätten. Iandra stycket behandlas det fallet att konkursansökan avser dödsbo, som intestår under förvaltning av boutredningsman, och görs av en eller flera men intealla dödsbodelägare. Sådan ansökan skall enligt förslaget hänskjutas tillrätten. Om emellertid dödsboets egendom avträds till förvaltning avboutredningsman på grund av framställning som görs senast när ansökningenprövas, förfaller ansökningen. De föreslagna bestämmelserna har i gällanderätt motsvarighet i 11 § andra stycket KL. Ianslutning till förslaget berör departementschefen frågan, vem som får göraansökan för dödsbo som gäldenär. Beredningens förslag innehåller (i 2 §)regeln, att ansökan för dödsbo såsom gäldenär görs av dödsbodelägarna eller,när boutredningsman finns, av denne. Departementschefen har avstått från attta upp en sådan föreskrift med motiveringen att det redan av omdödsbon följer att beredningens förslag gäller som huvudregel. Uttalandet ärriktigt med utgångspunkt i de allmänna reglerna i ÄB om dödsbon. ÄB innehålleremellertid inte heller någon särskild regel som anger att konkursansökan kangöras av enskild dödsbodelägare. Regleringen härom finns i 11 § andra stycketKL. Av betydelse är att denna reglering nu får motsvarighet i förslaget.Ansökan om egendomsavträde till konkurs kan sålunda likaväl som ansökan om egendomsavträdetill boutredningsman göras av enskild dödsbodelägare med den verkan i fråga om gäldansvaretsom följer av 21 kap. ÄB. Ansökansom görs av enskild dödsbodelägare skall som nämnts enligt det remitteradeförslaget hänskjutas till rätten. Till skillnad från de gällande reglerna i 11§ andia stycket saknar förslaget regler om hur konkursdomaren därvid skallförfara. motiventill den föreslagna 15 § och säger att det av denna paragraf följer, attkallelse skall utfärdas även på delägare som inte har biträtt ansökningen. Inämnda paragraf stadgas att mål som hänskjutits tilt rätten skall avkonkursdomaren utsättas att förekomma och att parterna skallkallas till rätten med erinran om påföljd av parts utevaro. Part på gäldenärssidanär dödsboet. Delgivning med dödsbo sker enligt 9 § andra stycketdelgivningslagen (1970:428) genom att kallelsen överbringas till sådandödsbodelägare som sitter i boet. Sådan dödsbodelägare skalt visserligen enligtsamma tagrum underrätta övriga delägare om delgivningen men det är en annansak än att såsom departementschefen anför kallelse skall utfärdas även pådelägarna. Det sagda ger vid handen, att en särskild reglering inte synes kunnaundvaras i fall som är i fråga. Lagrådet vill därför förorda en sådanreglering i lagen. Den torde kunna göras betydligt enklare än den nuvarande i11 § andra stycket KL och synes lämpligen böra få sin plats i 15 §, ianslutning till den där intagna bestämmelsen om kallelse på parterna tillrätten. Idenna paragraf, meddelas bestämmelser om konkursdomarens behandling av borgenärskonkursansökan. Paragrafen motsvarar 11 och 12 §§ i beredningens förslag ochersätter 12 och 17 §§ KL. Den tar sikte enbart på borgenärs konkursansökan iallmänhet och saknar motsvarighet till de särskilda bestämmelserna i 17 § KLför det fall att gäldenären avlider sedan borgenärs konkursansökan gjorts meninnan den prövats eller att ansökningen avser redan avliden gäldenärs bo.Departementschefen har inte ansett det påkallat att behålla gällandebestämmelser i ämnet. Därav följer enligt hans mening, att de allmännabestämmelserna i förevarande paragraf skall tillämpas även i dödsbofallet.Detta innebär enligt departementschefen följande. I det fall då gäldenären dörmedan konkursansökan är anhängig hos konkursdomaren eller då ansökningen avserredan avliden gäldenärs bo skall dödsboet föreläggas att komma in medförklaring. Delgivning sker med dödsboet enligt andra stycket i paragrafen. Detfortsatta förfarandet följer de allmänna reglerna i 14-16 §§ i förslaget. Harmålet redan hänskjutits till rätten, när gäldenären dör, får de allmännareglerna i 15 och 16 §§ tillämpas. mening kan det inte tas för givet att gäldenärens död under måletshandläggning leder till ett sådant förfarande som sagts. I den allmännaprocessen medför parts död olika verkningar i skilda sammanhang. I allmänhetäger dödsboet inträda i den avlidnes ställe och överta hans talan. Men i vissamål, exempelvis inom familjerätten, är detta inte fallet. I klarhetens intressesynes fallet böra regleras i KL. Detta torde, såvitt avser förfarandet införkonkursdomaren innan målet i förekommande fall hänskjutits till rätten, kunnaske genom införande av ett nyttandra stycke i 13 § av innehåll, att om gäldenären dör utan att ha medgivitansökningen föreläggsinde skall meddelas dödsboet att inkomma med förklaring.Delgivning torde därvid kunna ske enligt andra stycket i det remitteradeförslaget. För det fall åter att gäldenären dör, sedan målet hänskjutits tillrätten, torde föreskrift om att kallelse eller, om kallelse redan hunnitutfärdas för gäldenären, ny kallelse skall utfärdas för dödsboet lämpligenkunna tas in som ett nytt andra stycke i 15 §. Fördet fall att borgenärs konkursansökan avser redan avliden gäldenärs bo synessärskild föreskrift inte vara behövlig. Även i detta fall torde delgivningkunna ske i enlighet med andra stycket i det remitterade förslaget. Detremitterade förslaget liksom KL saknar särskilda bestämmelser om hur det skallförfaras om gäld«;nären dör sedan han själv gjort konkursansökan. Att KLsaknar sådana bestämmelser kan vara förklarligt med hänsyn till att gäldenärsegen konkursansökan enligt 11 § KL genast skall föranleda beslut om gäldenärensförsättande i konkurs. Med den nya ordning som föreslås, innebärande attäven gäldenärs ansökan skall underkastas prövning i sak och kunna föranledamålets hänskjutande till rätten (2 § och 12 § första stycket), kan det tänkasbli ett större problem vilken verkan som gäldenärens död under målets handläggningbör medföra. Beträffande förfarandet hos konkursdomaren, innan målet hänskjutitstill rätten, torde någon bestämmelse ej behövas. Däremot bör den av lagrådetförordade regeln avseende det fallet, att gäldenär som begärts i konkurs avborgenär avlider sedan målet hänskjutits till rätten, få gälla även i fall då gäldenärensjälv gjort ansökningen. Ianslutning till regeln i andra punkten av 13 § första stycket om utsträckningav förklaringstiden vill lagrådet framhålla, att sökanden normalt bör beredastillfälle att yttra sig innan sådan utsträckning medges. Det bör kunnaförutsättas att så sker utan uttrycklig föreskrift i lagtexten. Enligtförsta punkten i förevarande paragraf har 12 § första stycket motsvarandetillämpning, när gäldenären medger borgenärs konkursansökan. Bestämmelsen harupptagits från 13 § i beredningens förslag men hänvisningen till 12 § harknappast blivit korrekt med hänsyn till den lydelse 12 § motsvarande 10 § iberedningens förslag fått i det remitterade förslaget. I förevsirandeparagraf är fråga om gäldenärens medgivande av ansökningen men i 12 § om hansuppgift att han är insolvent. Lagrådet vill därför förorda, att den avseddainnebörden får komma till uttryck genom en fullständig regel. Denna böravfattas med anknytning till den ändrade lydelse av 12 § första stycket somlagrådet förordat. Andra punkten i föirslaget bör därvid lämpligen upptas i ettsärskilt andra stycke. I motiven till 14 § har departementschefen uttalat, att omgäldenären medger ansökningen sedan den hänskjutits till rätten, konkursdomarenbör anses oförhindrad att, om saken är klar, inställa rättens sammanträde ochsjälv besluta om gäldenärens försättande i konkurs. Ett sådant förfarande kansägas följa direkt av nuvarande lydelse av 13 § KL, enligt vilkenkonkursdomaren genast skall meddela beslut om gäldenärens försättande ikonkurs, när gäldenären medger borgenärs konkursansökan. Med den nya ordningsom föreslås, innebärande att prövning i sak skall ske även i fall då gäldenärenmedger konkursansökningen, är förhållandet inte fullt så klart. Det förfarandesom nu gäller är emellertid praktiskt och bör inte frångås. 15 § Lagrådet: Såsom lagrådet anfört vid 12 § synes en särskildbestämmelse böra införas i första stycket av förevarande paragraf angåendekallelser till rätten i det fall att konkursansökan avser dödsbo, som ej stårunder förvaltning av boutredningsman, och gjorts av en eller flera men intealla dödsbodelägare. Bestämmelsen torde kunna ges det innehållet att i falt somavses i 12 § andra stycket även delägare, som ej biträtt ansökningen, skaltkallas. Innebörden av 15 § första stycket blir således i sådant fall, att bådedödsboet, i egenskap av part, och delägare som nämnts skall kallas. Vidare bör i enlighet med vad lagrådet anfört vid 13 § ettnytt andra stycke införas i förevarande paragraf av innehåll att, om gäldenärendör sedan mälet hänskjutits till rätten, kallelse eller, om kallelse redanhunnit utfärdas för gäldenären, ny kallelse skall utfärdas för dödsboet. Andra stycket i det remitterade förslaget torde kunna isak oförändrat utgöra ett tredje stycke i paragrafen. 16 § Lagrådet: Det torde vara avsett, alt regeln i försia stycket andrapunkten skall gälla såväl då borgenär gjort konkursansökningen som dåansökningen gjorts av gäldenären själv. För att detta skall tydligt framgå börpunkten få bilda ett särskih andra stycke och få lydelsen, att gäldenärs utevarofrån förhandling i mål om hans försättande i konkurs inte hindrar att måletavgörs. Det kan anmärkas, att paragrafen inte behandlar det falletatt enskild dödsbodelägare som gjort ansökan om boets försättande i konkursuteblir. För detta fall torde den allmänna regeln i 211 § tredje stycket KLvara tillämplig. , regeringsrådet och justitierådetBrundin: I 19-21§§ KL meddelas utförliga regler om hur konkursbeslutet skall 26 Riksdagen1975. t saml Nr 6 tillkännages liksom hur bevakningstiden och förstaborgenärssammanträdet skall bestämmas och tillkännages. Det remitteradeförslaget innehåller endast knapphändiga regler härom, samlade i 19 §. Meningenär att erforderliga bestämmelser i övrigt skall meddelas i en tillämpningsförordningsom utfärdas av regeringen. Det synesvanskligt att i det nu aktuella reformarbetet, som är endast en etapp i enfortgående översyn av KL, ta ställning till frågan vad som bör stå i lag ochvad som kan överlämnas åt administrativ reglering. KL bygger i detta hänseendepä en systematik, som vät kan anses föråldrad men som är konsekvent genomförd.I den mån denna systematik överges i en partiell reform kommer lagen att underen övergångstid brista i systematisk enhetlighet. Det sagda må illustreras medett exempel. Enligt förstaget utmönstras ur KL den nuvarande föreskriften i 19§ att konkursdomaren bestämmer i vilken eller vilka tidningar inom ortenkungörelser om konkursen skall införas. bibehålls oförändradebestämmelser, t.ex. 111 §, som utgår från att konkursdomarens bestämmande skermed stöd av föreskrift i KL. Till svårigheten att avgöra vad som bör regleras ilag bidrar att översynen av reglerna om konkursförfarandet kan komma att ge nyautgångspunkter för bedömandet. Det finns därför anledning till störreåterhållsamhet när det gäller att nu föra över bestämmelser till administrativreglering. Tills vidare bör i lagen alltjämt anges att det ärkonkursdomaren som bestämmer tidpunkten för första borgenärssammanträdet ochbevakningstiden samt i vilken eller vilka ortstidningar kungörelser angåendekonkursen skall införas. Vidare bör av lagen framgå att inte endastkonkursbeslutet utan även vad konkursdomaren bestämt om tidpunkten för förstaborgenärssammanträdet etc. skall tillkännages genom kungörelse i Post- ochInrikes Tidningar och ortstidning som konkursdomaren bestämt. Likaså bör tillsvidare bibehållas en lagbestämmelse om att gäldenären skall kallas till förstaborgenärssammanträdet och i kallelsen erinras om sin skyldighet enligt 92 § altvid sammanträdet avlägga bouppteckningsed. 1 enlighetmed det anförda förordas att 19 § får i ett första stycke innehålla, till enbörjan, att om beslut om konkurs meddelas konkursdomaren genast skall utsättaförsta borgenärssammanträdet att hållas tidigast tre och senast fråndagen för konkursbeslutet. Härefter bör föreskrivas att sammanträdet dock fårhållas senare än som har sagts , om det är nödvändigt med hänsyn tillkonkursboets omfattning och beskaffenhet. I anslutning härtill bör följabestämmelser om att konkursdomaren även skall bestämma den tid, minst fyra ochhögst för konkursbeslutet, inom vilken bevakning avfordran skall äga rum samt att han därjämte skall bestämma den eller de ortstidningari vilka kungörelser angående konkursen skalt införas. styckekan införas en föreskrift, enligt vilken konkursbeslutet jämte vadkonkursdomaren bestämt enligt första stycket kungörs i Post- och InrikesTidningar och i ortstidning som avses i nämnda stycke samt i övrigttillkännages på sätt regeringen föreskriver. I ett tredje stycke bör sludigenföreskrivas att gäldenären skall kallas tilt första borgenärssammanträdet ochdärvid erinras om sin skyldighet enligt 92 § att vid sammanträdet avläggabouppteckningsed. Därtill torde böra fogas den bestämmelsen att i fråga omdelgivning av kallelsen gäller vad som är stadgat om stämning i tvistemål. I19-21 §§ KL meddelas utförliga regler om tillkännagivande av konkursbeslutelsamt om bestämmande och tillkännagivande av tid och plats för förstaborgenärssammanträdet, bevakningstid och annonsering i ortstidning. Detremitterade förslaget innehåller endast knapphändiga regler härom, sammanfördai 19 §. Meningen är att erforderliga bestämmelser i övrigt skall meddelas i entillämpningsförordning som utfärdas av regeringen. Den föreslagna ordningensynes inte gå fri från invändningar. början kan mot förevarande 19 § i departementsförslaget anmärkas, att den ejanger vilken myndighet som skall fatta beslut angående förstaborgenärssammanträdet och bevakningstiden. Avsikten är tydtigtvis att dessaåtgärder liksom skall ankomma på konkursdomaren, vare sigkonkursbeslutet meddelats av rätten eller konkursdomaren. Detta bör anges ilagtexten. Vaddärefter angår de avgöranden som skalt träffas i samband med självakonkursbeslutet saknar den förestagna paragrafen motsvarighet tilt nu gällanderegel, att konkursdomaren skall bestämma i vilken eller vilka ortstidningarkungörelser om konkursen skall införas. Ändra bestämmelser i , som ej ärföremål för ändringsförslag, förutsätter emellertid sådant beslut, se t.ex.111, 130, 176 och 202 §§. Med hänsyn härtill bör i avvaktan på en vidarerevision av KL nyssnämnda regel behållas i förevarande 19 §. Ifråga om tillkännagivande av de beslut som avses i paragrafen innehållerförslaget endast den bestämmelsen att konkursbeslutet genast skall kungöras iPost- och och i övrigt på sätt regeringen föreskriver. Iövrigt saknas bestämmelser både om vad som skall tillkännages och om hurtillkännagivandet skall ske. Att vissa bestämmelser i gällande lag är sådanaatt de kan utmönstras och i stället meddelas i en tillämpningsförordning synesklart. En utmönstring har också skett i lagberedningens förslag. Detremitterade förslaget går emellertid vida längre, enligt min mening för långt.Vissa av de bestämmelser i gällande lag som saknar motsvarighet idepartementsförslaget är av den processuella natur och av den betydelse förparterna att de bör ha sin plats i själva KL. Detgäller sådana bestämmelser som innefattar tillkännagivanden för parterna ikonkursförfarandet i form av kungörande eller delgivning eller underrättelsepå annat sätt. I detta hänseende bör grundläggande regler finnas i lagen, medanmiera detaljerade föreskrifter av verkställighetskaraktär kan meddelas i en avregeringen utfärdad förordning. Underrättelser till myndigheter liksom andraåtgärder, som ej avser parterna, kan däremot i sin helhet regleras i sådanförordning. Tillgrund för en lagteknisk lösning som sagts kan anföras följande. Av betydelse för frågan ärkonkursförfarandets natur. Visserligen är förfarandet inte att hänföra tillrättegång i den bemärkelsen att det direkt är underkastat reglering. Mendet innehåller, såsom framhållits i doktrinen, åtskilliga moment som utgörmotsvarigheter tilt den judiciella processen.