prop · FZ03104 · 1975-12-31 00:00:00 — I FN:s generalförsamlings resolution B (XVI)uppmanas stater som sänder ut föremål i kretslopp runt jorden eller därbortomatt lämna underrättelse om utsändandet till i och för registreringi ett offentligt register som församlingen ålägger FN:s generalsekreterare attföra. Även rymdfördraget innehåller i art. 8 ett omnämnande av en registreringav rymdföremål. När det där utsägs att registerförande stat skall utövadomsrätt och kontroll över sina utsända rymdföremål, åsyftas uppenbarligen ettnationellt register som förs vid sidan av det internationella registret hosFN:s generalsekreterare. Det kan erinras om att de avtalsslutande staterna iingressen tUl registreringskonventionen förklarar det vara önskvärt medbestämmelser om nationell registrering hos utsändande stat av rymdföremål. Frågan om registrering av rymdföremål togs förförsta gången upp i rymdkommitténs juridiska underkommitté under dess session år1968 genom alt framlade ett utkast till konvention i ämnet. Rymdkommitténgav följande år sin teknisk-vetenskapliga underkommitté i uppdrag att studerade tekniska synpunkterna på en registrering av dessa föremål. I sitt yttrandekom denna underkommitté fram till att ingen svårighet av någon betydelseförelåg när det gällde att identifiera rymdföremål i kretslopp runt jordeneller sådana som hade överlevt återinträdet i atmosfären samt att ett systemmed märkning av rymdföremål, som kan motstå verkan av återinträde iatmosfären, av ekonomiska skal och säkerhetsskäl åtminstone då intebetraktades som tekniskt genomförbart. Sedan utkast till en konvention om registrering avrymdförémål också hade framlagts av , blev ämnet uppsatt som enegen dagordningspunkt på juridiska underkommitténs arbetsprogram. Den franskaregeringen vUle med sitt utkast tilldela ett rymdföremål en bestämdnationalitet och lät registreringen av flygplan, nationellt och internationellt,tjäna som förebild för sin text, under det att med sitt utkast framförallt syftade till att införa regler om märkning som kunde underlättaidentifiering av rymdföremål under färd och av fragment av rymdföremål efternedslag på jorden. Detta dubbla syfte avspeglas i det gemensammafransk-kanadensiska utkast som presentera- Prop.1975/76:104 11 des vid underkommitténs elfte session 1972 och som efterrevidering blev grundvalen för den slutliga konventionstexten. Svårigheten attföra konventionsarbetet i hamn bottnade i motsättningar inom underkommittén ifrågan om en märkning av rymdföremål skulle vara obligatorisk eller inte. Enkompromiss i saken uppnåddes först års session med underkommittén. Registreringskonventionen består av ingress och 12artiklar. Art. 1 bibehåller samma definition av "utsändandestat" som finns i ansvarskonventionen, och därutöver har i artikelnintagits en definition av "registerförande stat". Svårigheterna attdefiniera begreppet "rymd-föremål" ledde till att man lät sig nöjamed att upprepa motsvarande bestämmelse i ansvarskonventionen. TUl tolkningenav uttrycket rymdföremål bidrar emeUertid också art. 2 punkt 1 vari stadgasatt utsändande stat skall i lämpligt register inskriva ett rymdföremål som densänt ut i kretslopp runt jorden eller därbortom. Om två eller flera statergemensamt utsänder ett rymdföremål, skall det enligt punkt 2 i samma artikelmellan dem bestämmas i vilken stats register rymdföremålet skall inskrivas ochde får sinsemellan också överenskomma om vilken av dem som skall behålladomsrätt och kontroll över rymdföremålet. Det tillkommer enligt punkt 3registerförande stat att närmare besluta om hur registret skall föras. Till den offentliga förteckning,som FN:s generalsekreterare skall föra enligt art. 3, skall varjeregisterförande stat lämna vissa närmare, i art. 4 specificerade uppgifter omde i det egna, nationella registret antecknade rymdföremålen dels så snart sommöjligt efter det de har sänts ut, dels då de är kvar i kretslopprunt jorden. Den långdragna debatten om märkningav rymdföremål fick slutligen den utgången att i de fall då rymdföremål harblivit märkt med särskild beteckning eller med registernummer eller på bådadessa sätt skall detta meddelas FN:s generalsekreterare {art. 5). Avtalsslutande stater förbinder sigi art. 6 att lämna varandra bistånd för identifiering av rymdföremål som harorsakat skada, en förpliktelse som särskUt riktar sig till de stater somförfogar över kontroll- och spår-ningsstationer. Konventionen kan också blitillämplig på internationella mellanstatliga organisationer underförutsättningar motsvarande dem som gäller för ansvarskonventionen {art. 7). Art. 812 innehåller de sedvanligaslutbestämmelserna. Konventionen kan biträdas av aUa stater och FN:sgeneralsekreterare är deposita-rie för ratifikations- och anslutningsdokument.En revisionsklausul är intagen i art. 10. 1975/76:104 12 3 Föredraganden 3.1 Allmänt Utsändandet av den förstakonstgjorda jordsatelliten, den sovjetiska Sputnik I, kan sägas utgörainledningen till människans erövring av rymden. Utvecklingen har därefter gåttsnabbt. Enligt tillgängliga uppgifter var 2 730rymdföremål i omlopp runt jorden. hade 3 140 utbrändaraketsteg och andra delar eller fragment av rymdföremål störtat och förintats iatmosfären eller i ett relativt sett synnerligen ringa antal helt ellerdelvis motstått friktionshettan under nedfärden genom atmosfären ochomhändertagils efter nedslag på jordens yta. september1960april 1972 påträffades komponenter av rymdföremål isamtliga världsdelar, vad beträffar i nära ,i och i i närheten avÖstersund (vikt ). Det tyngsta av de omhändertagna föremålenvar en stålplatta vägande omkr. vilken hade slagit ned i en obebyggdtrakt i delstaten i . var antaletrymdföremål i kretslopp runt jorden 3 577 och antalet störtade komponenter 4607. Några personskador eller materiella skador har lyckligtvis ännu inteorsakats av dessa komponenter. Skador på person eller egendom kan uppstå inteendast genom direkt träff av ett fragment från ett föremål som sänts ut i rymdenulan också genom att det upphettade föremålet eller bränslet från bärraketerantänder något på marken. Även om risken för skada av rymdföremål påmänniskor eller egendom inte för dagen kan anses vara överhängande, kan detemellertid i betraktande av den ökande rymdverksamheten inte bortses från attsådana skador kan komma att drabba personer eller egendom här i landet. Föratt reglera sådana situationer har antagit två konventioner,en ansvarskonvention och en registreringskonvention. Ansvarskonventionens syfte är att i detalj angeförutsättningarna för en stats ansvarsskyldighet i händelse av ett skadefall,att så noga som det har varit möjligt i ett internationellt sammanhang ange deregler som skall tillämpas vid bestämmandet av ett ersättnnigsbelopps storlekoch att fastställa preciserade regler för förfarandet när krav på gottgörelseförs fram. Skadelidande stat som inte är part i denna konvention men som harbiträtt allmänna rymdfördrag kan endast grunda ett krav på det heltgenerella ansvarsstadgandet i fördragets art. 7 och 13. Den svenska inställningen under arbetet påansvarskonventionen var den att en konvention i detta ämne borde bygga på tvågrundläggande principer, nämligen att liden skada skall ersättas medtillämpning av rättsreglerna i den stat där skadan har inträffat samt alt ettavgörande Prop.1975/76:104 13 av en tvist som har hänskjutits till enskadeståndskommission skall vara slutligt och bindande för de berörda parterna.Enighet kring dessa principer kunde emellertid inte nås. Vid omröstning i FN:sgeneralförsamling om konventionens godkännande markerade liksom f.ö. också , och sin ståndpunkt genom att lägga ner sin röst. Trots dessa brister har konventionen obestridligaförtjänster. Den anvisar ett internationellt förfarande för att göra gällandeersättningsanspråk och den öppnar möjligheter att utse enskadeståndskommission. För att fastställa storleken av ersättning till enskadelidande skall ledning sökas i tidigare avgöranden av internationellaskadeståndstvister och målet skall vara att så långt som är görligt försättaden skadelidande i samma situation som skulle föreligga om skadan inte hadeinträffat. Ansvarskonventionen representerar den bästa lösning av dessa problemsom det under rådande omständigheter har varit möjligt att enas om.Konventionen innebär otvivelaktigt åtskilliga fördelar i jämförelse med dengenerella ansvarsregeln i det allmänna rymdfördraget eller allmännafolkrättsliga regler. Detta talar för att nu bör ansluta sig tillansvarskonventionen. Syftet med registreringskonventionen är att underlättaidentifiering av rymdföremål och utgör därmed ett komplement till övrigainternationella avtal om verksamhet i rymden. Även om registrering eller märkningav rymdföremål inte f. n. är aktuell för del, kan brstäm-melsen ikonventionen om bistånd av övriga avtalsslutande stater vid identifiering avrymdföremål som har orsakat skada bli av stor nytta för . Det finnsdärför skäl att ansluter sig även till denna konvention. 3.2 Rafiiikation av ansvarskonventionen Enligt art. 24 punkt 2 skallansvarskonventionen träda i kraft den dag då det femteratifikationsinstrumentet har deponerats. Så skedde den 1 september 1972.Konventionen är ratificerad eller tillträdd av ett trettiotal stater,bland dem Förenta stater, , , och av länderi , , , ochStorbritannien. Den har dessutom undertecknats av bl. a. , ,och . I har proposition lagts fram om konventionensgodkännande. Det kan även förväntas att konventionen inom en inte alltföravlägsen framtid också blir gällande för . En genomgång av konventionens artiklar ger vid handen atten svensk anslutning till konventionen inte förutsätter några särskildalagstiftningsåtgärder. För tolkningen av begreppet skada i art. 1 är ledning atthämta så- Prop.1975/76:104 14 väl i konventionens ingress som i dess art. 12. Iingressen erkänner de fördragsslutande staterna bl. a. behovet av attsäkerställa ett snabbt erläggande av ett fullt och rättvist ersättningsbeloppenligt konventionens bestämmelser till offren för skada av rymdföremål. I densenare bestämmelsen sägs att den gottgörelse som skall utgå för skadan skallförsätta den skadelidande i samma tillstånd som skulle ha varit för handen omskadan inte hade inträffat. Hur dessa regler skall tillämpas i det enskildafallet får i första hand de berörda parterna avgöra. Endast i den mån någonuppgörelse inte kan träffas genom direkta förhandlingar, kan kravet hänskjutastill en skadeståndskommission. Det blir då dennas uppgift att som det heter iart. 12 i överensstämmelse med folkrättens regler samt med vad rättvisa ochbiUighet fordrar fastställa skadeståndet enligt de angivna riktlinjerna. Enomfattande folkrättslig praxis samt en riklig folkrättslig litteratur kan gegoda hållpunkter för beräkning av gottgörelse för liden skada. Det torde därförvara berättigat att anse alt konventionens bestämmelser i detta hänseende geren god grundval för en från en skadelidandes synpunkt tillfredsställandebedömning av ett skadeståndskrav. I art. 1 definieras vidareutsändande stat. Det är f. n. inte antagligt att rymdföremål i kretslopp runtjorden kommer att utsändas av eller från svenskt område eller frånsvenska anordningar, inte heller att i sådan gradmedverkar i utsändandet av ett rymdföremål att därigenom kan betecknassom utsändande stat enligt konventionen. Genom medlemskap i internationellamellanstatliga organisationer som bedriver rymdverksamhet kan emellertidSverige enligt art. 22 få bära ekonomiskt ansvar för skada som orsakas av ettav organisationen utsänt rymdföremål. Jag skall senare återkomma till dennafråga. Ansvarskonventionen reglerar endastden folkrättsliga sidan av ett ersättningskrav. Härav följer bl. a. att enskadelidandes anspråk mot en utsändande stat, vari han har medborgarskap, intekan grundas på konventionen utan enbart på den interna rättsordningen (art. 7)samt att krav enligt konventionen alltid skall riktas på diplomatisk väg aven stat mot annan stat (art. 8 och 9). Den utvidgning av en stats traditionellarätt att utöva diplomatiskt skydd för de egna medborgarna till att omfattaockså utländska medborgare under de i art. 8 punkterna 2 och 3 givnaförutsättningarna anser jag vara välgrundad. Den ligger också i linje med våraegna strävanden att i väsentUga hänseenden ge här bosatta utlänningar sammarättigheter som svenska medborgare. I förhållandet de avtalsslutande staternaemellan skall alltså för vidkommande hos annanstats regering kunna göra gällande också vissa krav av utländska medborgaresamt tillåta att en främmande stat framför krav mot för andra än deegna medborgarna inom ramen för stadgandena i art. 8. Prop, 1975/76:104 15 Sättet för utseende av en skadestånds kommission iart. 1517 är det som vanligen brukas för att lösa internationella tvister. avgörande enligt art. 19 blir slutligt och bindandeendast om parterna så har överenskommit. I annat fall har avgörandet verkanendast som en rekommendation. öppnade i samband medkonventionens antagande möjlighet för stat som biträder konventionen attförklara att den kommer att betrakta en skadeståndskommissions avgörande sombindande i förhållande till varje annan stat som gör samma åtagande i varjetvist i vilken den är part. har sådana förklaringar avgivits avCanada, och . Eftersom under konventionsarbetet i FNständigt hävdat att en skadeståndskommissions avgörande bör vara bindande,anser jag det naturligt att också åtager sig sådan förpliktelse. Jagföreslår därför att i samband med depositionen av sitt anslutningsinstrumentavger förklaring av nu nämnd innebörd. Bestämmelsen i art. 21 om ömsesidigt bistånd defördragsslutande staterna emellan i händelse av att ett nedfallanderymdföremål orsakar skada av väsentlig omfattning betraktar jag som ettvärdefullt komplement till den i konventionen föreskrivna ersättningsskyldigheten. Underdiskussionerna i rymdkommitténs juridiska underkommitté framfördes krav på attmöjlighet skulle beredas internationella mellanstatliga organisationer att fåbli parter i ansvarskonventionen. Häremot restes bestämt motstånd från framförallt sovjetisk sida. Som skäl anfördes att en sådan organisation inte var ettfolkrättssubjekt i vedertagen bemärkelse. I stället accepterades den kompromisssom kommit till uttryck i art. 22. Denna artikel anvisar för en internationellmellanstatlig organisation med rymdverksamhet på sitt program en väg att låtakonventionens materiella bestämmelser bli tilllämpliga för organisationen.Detta sker genom att organisationen avger en förklaring om att den godtar derättigheter och skyldigheter som innefattas i konventionen. Det ansvar förskada, som har föreskrivits i art. 7 allmänna rymdfördrag förutsändande stat och som i art. 13 i sa.mma fördrag kvarstår även omrymdverksamheten bedrivs inom ramen för en internationell mellanstatlig organisationeller annars av flera stater i förening, har ytterligare preciserats i art. 22punkt 3. Solidariskt ansvar inträder enligt denna bestämmelse förorganisationen och de av dess medlemsstater som har biträttansvarskonventionen, dock att krav i första hand skall riktas motorganisationen. Som medlem av organisationer av det slag som det här är frågaom åtager sig genom dessa bestämmelser ett visst ekonomiskt ansvarindirekt genom organisationen och alternativt direkt på grund av densolidariska betalningsförpliktelsen. är medlem i Organisationen för europeiskrymdforslcning (ESRO) som upprättades genom en konvention (SÖ Prop.1975/76:104 16 1964: 14). Denna organisation av en nyorganisation benämnd Europeiska rymdorganet (, ).Sverige har anslutit sig till konventionen om upprättandet avett europeiskt rymdorgan (prop. 1975/76:58, NU 1975/76: 17, rskr 1975/76: 110).I propositionen anges att det sakligt sett inte kommer att ske några störreförändringar i den verksamhet som det nya organet skall bedriva i jämförelsemed den verksamhet som ESRO har bedrivit . Sverigesdeltagande i de fem tillämpningsprogram som har redovisats förriksdagen (prop. 1975: 1 bil. 15 s. 164 166) förändras inte heller enligtuttalande i förstnämnda proposition. Bestämmelserna om medlemsstats bidrag tillkostnaderna för ESA:s obligatoriska verksamhet eller för fakultativ verksamhet,vari endast somliga av medlemsstaterna deltar, är i stort sett desamma för ESAsom för ESRO. Det nya rymdorganets råd har den 25juni 1975 beslutat att en förklaring enligt art. 22 i ansvarskonventionenskall avges av samt befull-mäktigat sin generaldirektör att så snart denödvändiga förutsättningarna föreligger avge denna förklaring. Sedan har blivit medlem av och nämndaförklaring har fått rättsligt bindande verkan, inträder således för deekonomiska skyldigheter som följer av art. 22 i ansvarskonventionen. Detta ären naturlig följd av aktiva deltagande i den inom pågåenderymdverksamheten. kan alltså bli ansvarigt såväl för skada avrymdföremål som har sänts ut som ett led i ESA:s obligatoriska rymdverksamhetsom för skada som kan orsakas av den fakultativa verksamhet i vilken Sverigemedverkar. Till den senare kategorien hör med andra ord det speciellaThor-Delta/(avtal den . 1968, SÖ 1969: 65),satellitprogrammet för flygtrafikledning (AEROSAT, överenskommelse den 9 dec.1971, SÖ 1973: 56), det meteorologiska satellitprogrammet (METEOSAT, avtal den12 ), telesatellit-programmet (, OTS, samtEuropean , ECS, avtal ),satellitprogrammet för maritim telekommunikation (MAROTS, avtal den 21 sept.1973) och bärraketprogrammet (avtal den . Av intresse idetta sammanhang är också det resolutionsförslag som f. n. behandlas i ESÄ:sråd beträffande fördelningen av medlemsstaternas finansiella åtaganden ihändelse av skada orsakad av ESA:s rymdverksamhet. Det heter däri att om skadatillfogas medlemsstat eller utanförstående stat eller medborgare i sådan statatt följd av genomförandet av något av ESA:s program ersättningen skallfastställas i överensstämmelse med tillämplig internationell eller nationelllag. Medlemsstaterna eUer de utanför stående staterna som deltager i ettrymdprogram liksom skall vara bundna av en dom eller uppgörelse i enskadeståndstvist, oavsett cm de varit parter eller inte i det förfarande genomvilket ersättningen 1975/76:104 17 fastställts.ESA skall bära utgiften för skadeståndet. skall också antingen på begäranförskottera ett skadeståndsbelopp som en enskUd stat ålagts ge ut med anledningav ett av organets rymdprogram eller ock i efterhand gottgöra sådan stat fördess utlägg. De stater som deltar i ett visst program skall sig emellanfördela kostnaden i förhållande till vars och ens finansiella bidrag tillprogrammet enligt den skala som gällde för skadefallet, omskadan inträffat under'programmets livslängd, men om skadan har uppkommitdärefter, skall skalan vid tiden för programmets avslutande vara avgörande.Ersättning av det slag varom nu är fråga skall inte tagas i beräkning viduppgörandet av ett programs budget. Ärendet är f. n. bordlagt i . Ansvar för skada genom rymdföremål kan ävenuppkomma för genom landets medlemskap i den internationeUatelesatellitorganisa-tionen (överenskommelse den . 1971, SÖ1972: 22). Regler om ansvarighet för organisationen och dess medlemsstateråterfinns i art. 18 av driftsöverenskommelsen av för organisationen(SÖ 1971: 23). har inte beslutat att avge sådan förklaringsom avses i art. 22 i ansvarskonventionen. Denna konvention torde inte behöva föranleda någramera ingående kommentarer från min sida. Det är inte sannolikt att inomen nära framtid kommer att bli utsett att föra ett nationellt register överutsända rymdföremål. När det gäller rymdföremål som har utsänts av eninternationell mellanstatlig organisation, torde det ankomma på denna att utseden stat, i vars nationella register föremålet skall antecknas. I likhet medvad som är föreskrivet i ansvarskonventionen kan internationell mellanstatligorganisation som bedriver rymdverksamhet under vissa förutsättningar avgeförklaring att den antar de rättigheter och skyldigheter som innefattas iregistreringskonventionen (art. 7). Någon sådan deklaration har ännu inteavgivits. Värdet för del av att biträda konventionen torde främstligga i rätten enligt art. 6 att påyrka bistånd av annan fördragsslutande statoch ev. också internationell organisation för identifiering av rymdföremål somhar orsakat skada. Jag anser därför att bör tillträda även denna senarekonvention. Med hänvisning till vad jag nu har anförthemställer jag att regeringen föreslår att 1. godkänna konventionenom internationellt ansvar för skada 2 1975/76.1 saml. 1975/76:104 18 somorsakas av rymdföremål och konventionen om registrering av föremål som harsänts ut i yttre rymden, 2. godkänna att i samband med sitt tillträdeav förstnämnda konvention avger förklaring av innebörd att kommer attbetrakta en skadeståndskommissions avgörande som bindande i förhållande tillvarje annan stat som gör samma åtagande i tvist i vilken och sådan statär parter. Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposition föreslå att antaga deförslag som föredraganden har lagt fram. Liability for Damage Caused by Space Objects The States Parties to this Convention, Recognizing the common interest ofall mankind in furthering the exploration and use of outer space for peacefulpurposes, Recalling the Treaty on PrinciplesGoverning the Activities of States in the Exploration and Use of Outer Space,induding the and Other Celestial Bodies, Taking into consideration that,not-withstanding the precautionary measures to be taken by States andintemational intergovernmental organisations involved in the launching ofspace objects, damage may on occasion be caused by such objects, Recognizing the need to elaborateeffec-tive intemational rules and procedures concerning liability for damagecaused by space objects and to ensure, in particular, the prompt payment underthe terms of this Convention of a full and equitable mea-sure of compensationto victims of such damage, Believing that the ofsuch rules and procedures will contribute to the strengthening of internationalco-operation in the field of the exploration and use of outer space forpeaceful purposes, agreed on the following: For the purposes of this Convention: (a) The term"damage" means loss of life, personal injury or other impairment ofhealth; or loss of or damage to property of States or of persons, natural orjuridical, or property of international intergovernmental organisations; Convention sur la responsabilité intemationale pour lesdommages causés par des objets spatiaux Les Etats parties å la présenteConvention, Reconnaissant qu'il est de Tintérétcommun de rhumanité tout entiére de favoriser Texploration et TutUisation deTespace extra-atmosphérique å des fins , Rappelant le Traité sur lesprincipes régissant les activités des Etats en matiére d'exploration etd'utilisation de Tespace extra-atmosphérique, y compris la Lune et les autrescorps , compte de ce que, malgré lesmesures de précaution que doivent prendre les Etats et les organisationsinternationales intergouvernementales qui se livrent au laneement d'objetsspatiaux, ces objets peuvent éventuellement causer des dommages, Reconnaissant la nécessitéd'élaborer des régles et procedures internationales efficaces relatives a laresponsabilité pour les dommages causés par des objets spatiaux et d'assurer,en particulier, le prompt verse-ment, aux termes de la présente Convention,d'une indemnisation totale et equitable aux victimes de ces dommages, Convaincus que Tétablissement detelles régles et procedures contribuera å renforcer la coopérationintemationale dans le do-maine de Texploration et de rutilisation de Fespaceextra-atmosphérique å des fins , Sont convenus de ce qui suit : Aux fins de la présente Convention, a) Le terme «dommage»désigne la perte de vies humaines, les lésions corpo-relles ou autres atteinteså la santé, ou la perte de biens d'Etat ou de personnes, physiques ou ,ou de biens d'organisa-tions internationales intergouvernementales, ou lesdommages causés auxdits biens; Prop.1975/76:104 21 Konvention om internationellt ansvar för skada som orsakasav rynidföremål De avtalsslittande staterna,