prop · FZ0347 · 1975-12-31 00:00:00 — Del ansesallmänt vara en brist i det nuvarande systemet att kostnaden för skiftesmaninte kan betalas av allmänna medel. Remissinsianserna biträder ocksåuppfattningen alt den lagtekniska lösningen av problemet bör sökas inom rällshjälpslagensram och inte genom någon konstruktion med "offentlig skiftesman". Ättskiftesman skall förordnas av domstol och att skiftet liksom skallvara en privaträttslig förrättning ifrågasätts inte. Ävenjag kan i allt väsentligt ansluta mig till promemorians lösning i dessahänseenden. Jag vill erinra om att jag proposition inle harifrågasatt det principiellt befogade i att ersättning till särskilt 1975/76:47 39 utseddskiftesman skall kunna bekostas av det allmänna. Även enligt min mening kanbodelningsfrågor emellanåt vara besvärliga och svåra för parterna atl lösa utanmedverkan av någon utomstående. Atl kostnad för skiftesman likväl inte logs medbland förmånerna enligl rättshjälpslagen berodde inte minst på svårigheten attbegränsa biståndet lill sådana fall där verkligt behov av rättshjälp är förhanden. 1 detta hänseende är läget numera delvis förändrat sedan erfarenheterhar vunnits av rätlshjälpssystemels praktiska tillämpning. Jag föreslår därföratt rältshjälpslagen kompletteras med en bestämmelse enligt vilken kostnadenför skiftesman kan betalas av staten. Bestämmelsen bör lämpligen las in i 9 §.Reformen bör, som anförs i promemorian, begränsas till skiftesman som avdomstol har förordnats att verkställa bodelning med anledning aväktenskapsskillnad eller boskillnad. Engrundläggande förutsättning för att ersättning till skiftesman skall betalas avstaten är enligt den i promemorian valda konstruktionen att den rältssökandebeviljas allmän rättshjälp i bodelningsärendet. Han måste således ha såvälbehov av bistånd i angelägenheten som befogat intresse av att få sin sakbehandlad (6 och 8 §§ rältshjälpslagen). Enligl promemorian är någonuttrycklig bestämmelse i lagen om grunderna för behovsprövningen inte påkallad,eftersom man kan utgå från att rättshjälpsmyndighelerna liksom nogabeaktar intresset av att allmänna medel inte läggs ned på bodelningar av enkel beskaffenhet. Underremissbehandlingen har det från flera håll hävdats att promemorian ger uttryckför en alltför restriktiv inställning i fråga om behovet av juridiskt bistånd ibodelningsangelägenhet. Man menar att den nuvarande ordningen enligt vilkenrättshjälp som regel beviljas endast när fast egendom eller rörelse ingår iboet bör avlösas av en prövning efter generösare grunder. Och i några yttrandenföreslås att bodelningsfrågan i större utsträckning skall anses innefattad irättshjälp som avser själva skillnadsfrågan. Ävenom del i och för sig kan anföras skäl för en mindre restriktiv tillämpning avreglerna om allmän rättshjälp i bodelningsärenden, är jag för min del dock inteberedd att gå ifrån min tidigare uttalade uppfattning, att förhållandena vidbodelning ofta är ganska okomplicerade och alt behovet av juridiskt stöddärför inte bör överskattas. Med hänsyn till de starkt stegrade kostnaderna församhällets rättshjälp i stort bör även försiktighet iakttas när det gäller attytterligare utvidga rättshjälpsförmånerna. Vidprövningen av behovet av rättshjälp i bodelningsärende bör bodelningenregelmässigt betraktas som en separat rättslig angelägenhet. En utgångspunktför behovsprövningen bör som sägs i promemorian vidare vara all allmänna medelinte skall läggas ned på bodelningar av enkel beskaffenhet. Ett mindrelösörebo bör som regel kunna 1975/76:47 40 delasutan medverkan av skiftesman. Det huvudsakliga tillämpningsområdet förrättshjälp i bodelningsangelägenhet blir i enlighet härmed alltjämt fall därfastighet, rörelse eller annan mer svårskiflad egendom ingår i boet. Jag ärdock inte främmande för att också andra omständigheter ibland kan motiverarättshjälp. Ett exempel härpå kan vara den under remissbehandlingen anmärktasituationen att tillämpning av den särskilda jämkningsregeln i 13 kap. 12 a § giftermålsbalkenkan bli aktuell. Elt annal fall är atl tvistiga vederlagsfrågor föreligger.Däremot anser jag det tveksamt om det under remissbehandlingen anmärkta fallet atlmotsättningarna mellan makarna främst rör frågan om vem som skall tillskiftashyresrätten till den gemensamma bostaden annat än undantagsvis bör motivera atträttshjälp meddelas. Ätt makar vill ha skiftesman bara för atl slippa frånpraktiska bestyr i samband med bodelningen, exempelvis upprättande avbodelningshandling, bör naturligtvis inte vara något skäl för rättshjälp. Promemorianutgår som har nämnts tidigare från att rättshjälp i bodelningsangelägenhetnormalt skall lämnas i form av ersättning för kostnaden för skiftesman, medanbiträde skall förordnas endasi om särskilda skäl föreligger. Underremissbehandlingen har denna prioritering av bistånd genom skiftesmangodtagils av de flesta. Vissa remissinstanser menar dock att promemorian ärväl restriktiv beträffande möjligheten att få biträde. I ett par yttrandenifrågasätter man utgångspunkten för prioriteringen, nämligen uppfattningen attskiftesman regelmässigt är en lämpligare form av bistånd än biträde. Enligtadvokatsamfundet minskar möjligheten att få skiftesman bekostad av .staten intealls parts behov av biträdeshjälp. 1 stället bör de båda formerna av biståndbetraktas som komplement till varandra. Föregen del anser jag det redan av ekonomiska skäl uppenbart att rättshjälp ibodelningsfråga inte regelmässigt kan få omfatta både förmånen av skiftesmanoch förmånen av biträde åt en eller båda makarna. En rimlig avvägning mellan rättsskyddsintressetoch kostnaderna måste göras. Härvid delar jag promemorians bedömning attbistånd genom skiftesman bör prioriteras. Del åligger en skiftesman att utredaboet och söka förmå parterna att nå en uppgörelse i godo. Skiftesmannen hardessutom i motsats till partsbiträde befogenhet att företa tvångsskifte omparterna inte kan komma överens. Häri ligger en viss garanti mot att enbodelningstvist onödigtvis förhalas på grund av en oresonlig inställning frånmakarnas sida. Jag anser därför atl det finns fog för den i promemorianuttalade uppfattningen att skiftesman ofta kan antas utgöra ett effektivare,snabbare och billigare alternativ än biträde. I konsekvens härmed bör biträdeendast i begränsad utsträckning förordnas i bodelningstvist. Del underremissbehandlingen anmärkta förhållandet att en förmögen part skulle få enalltför fördelaktig position då han alllid kan skaffa sig biträdeshjälp utanför 1975/76:47 41 rättshjälpensram är enligt min uppfattning inte tillräcklig grund för att låta biträdeshjälpulgå mer allmänt. Som regel torde det inle innebära några oöverstigligasvårigheter för part att själv föra sin talan under det helt formlösaförfarandet inför skiftesmannen. Jagdelar uppfattningen att begränsningen i biträdesförmånen bör komma till uttrycki en särskild bestämmelse i rättshjälpslagen (19 §). I denna bör föreskrivasatt särskilda skäl skall föreligga med hänsyn till makarnas förhållanden ellerboets beskaffenhet för att biträde skall förordnas. Jag anser det onödigt atthär uppehålla mig vid den närmare innebörden av begränsningsregeln, som heltöverensstämmer med promemorieförslaget, ulan nöjer mig med att hänvisa till vadsom anförs härom i promemorian. Jag kan tillägga att det synes lämpligt atträttshjälpsnämnden hör sig för hos skiftesmannen där sådan finns, när make gör framslällningom biträde. Det bör vidare anmärkas att begränsningsregeln endast tar sikte påsjälva bodelningsärendet. Om part är missnöjd med skiftesmannens tvångsdelningoch vill klandra skiftet genom alt väcka talan vid rätten, är frågan ombiträdesförordnande i klandermålet att bedöma enligl huvudregeln i 19 § andrastycket. Ifråga om den närmare utformningen av systemet har promemorians förslag i allmänhetgodtagits av remissinstanserna. Endast i ett par remissyttranden riktas merbestämda invändningar mot förslaget. Enligt kan det inte godtasatt beviljande av rättshjälp åt ena parten fär konsekvenser för andra partenseller för skiftesmannens del. Och rällshjälpsnämnden i anser detolämpligt om bodelningar där rättshjälp ges kommer att utföras i annan form änövriga bodelningar. Förmin del finner jag de anförda betänkligheterna överdrivna. Sakligt sett torde t.ex.skillnaden vara ringa mellan bestämmelsen i 23 kap. 9 § , enligtvilken skiftesmannen är berättigad till skäligt arvode och ersättning förkostnader, och den föreslagna bestämmelsen i 22 § rältshjälpslagen, enligtvilken skiftesmannen skall ha rätt lill skälig ersättning för arbete,tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Inte heller förslaget om skyldighetför den make, som inte har rättshjälp, atl betala halva skifteskostnaden kanenligt min mening sägas inkräkta på dennes rätt. Redan f n. anses ju makarnaskyldiga att solidariskt ansvara för ersättningen lill skiftesmannen och attsinsemellan la lika del i denna kostnad. Alt avgörandet av vissa frågor som eljesti sista hand ankommit på domstol enligt förslaget åvilar rättshjälpsmyndighet anserjag ovidkommande. Jag kan därför i allt väsentligt ansluta mig tillpromemorians förslag. Endasii etl avseende anser jag att promemorieförslagel bör jämkas. I promemorian harsom förutsättning för att kostnaden för skiftesman skall betalas gjorts detförbehållet att vederbörande uppfyller de krav 1975/76:47 42 somenligl 21 § rättshjälpslagen ställs på biträde, dvs. att han är advokat,biträdande jurist på advokatbyrå eller eljest lämplig för uppdraget. I likhetmed flera remissinstanser anser jag att detta förbehåll, som skullenödvändiggöra en del tidsödande kontakter mellan domstol och rättshjälpsnämnd,kan mönstras ul. Som påpekas i flera remissyttranden åvilar det redan enligt ärvdabalkendomstolen atl pröva en föreslagen skiftesmans lämplighet (jfr SOU 1932:16 s.493 och 525). Under sådana omständigheter anser jag atl risken för att allmännamedel skulle komma en olämplig skiftesman till del som obetydlig, så mycket mersom rättshjälpsnämnden ändå vid sin prövning av kostnadsyrkandet kan beakta delnedlagda arbetets kvalitet. Med den av mig nu förordade ordningen blir också deadministrativa komplikationerna ringa. Det bör dock anmärkas att åtagande altvara skiftesman inle innebär någon skyldighet att utföra uppdraget inom ramenför rättshjälpssystemel, trots alt detta väl inle lär innebära några olägenheterför skiftesmannen. Beviljas rättshjälp när skiftesman har förordnats ärdel därför lämpligt att rättshjälpsnämnden underrättar skiftesmannen härom.Begärs skiftesmannaförordnande efter del att rättshjälp har beviljats, vilkettorde bli del vanliga, är det lämpligt att den föreslagne skiftesmannen fårbekräfta atl han är införstådd med att rättshjälp har beviljats, såvida deltainte framgår av handlingarna. De föreskrifter som eventuellt kan vara påkalladei detta hänseende kan rneddelas av regeringen. Jagdelar uppfattningen alt kostnad för utredning - l.ex. avseende värdering avfastighet eller annan egendom i boet - bör vara ersättningsgill lika väl somkostnaden för skiftesmannens eget arbete. Det bör kunna anförtros åtskiftesmannen att själv besluta om utredning skall införskaffas. Han bör alltsåinte behöva underställa denna fråga rättshjälpsnämndens prövning. Jag anser detvidare naturligt att ersättning till skiftesmannen skall utgå enligt sammanormer som gäller beträffande ersättning till biträde (22 och 23 §§rättshjälpslagen) samt att såväl skiftesmannens som eventuell sakkunnigsersättning skall bestämmas av rättshjälpsnämnden. Med den av mig förordadelösningen kan det i och för sig inträffa alt juridisk person av domstol utses tillskiftesman. Skulle så undantagsvis vara fallet, får rättshjälpsnämnd sombeviljat make rättshjälp i bodelningsärendet tillämpa samma regler som skulleha gällt, om skiftesmannen varit fysisk person. Jag kan också ansluta mig tillförslagen att det skall ankomma på rällshjälpsnämnden att uppbärakostnadsbidrag och att allmän" rättshjälp utan beslut av nämnden inteskall förekomma i bodelningsärende. Vad jag nu sagt påkallar vissa tillägg i16, 22, 23 och 25 §!} Beslämmelserna bör med någonredaktionell jämkning utformas i enlighet med promemorians förslag. I promemorian föreslås atl den i 31 § rättshjälpslagen intagna 1975/76:47 43 bestämmelsenom skyldighet för make som inte åtnjuter rättshjälp att betala hälften avstatsverkets kostnad för rättshjälpen, om makarna vinner äktenskaps- ellerboskillnad efter gemensam ansökan, skall få en motsvarighet i fråga omkostnaden för skiftesman. I likhet med remissinstanserna biträder jagförslaget. I några remissyttranden erinras i sammanhanget om ett i framfört förslag om begränsning avåterbetalningsskyldigheten till det kostnadsbidrag som skulle ha gällt förmaken om han hade hafl rättshjälp. Med anledning härav vill jag nämna attspörsmålet om återbetalningsskyldighet hör till de frågor som skall behandlasav utredningen för översyn av rättshjälpssystemel och att någon ändring inuvarande regel därför inte är aktuell f.n. Eftersom grunden för ålerbetalningsskyldighelenär densamma i fråga om såväl rättshjälpskostnad i äktenskapsskillnadsmål som skifteskoslnadi bodelningsärende bör föreskriften om återbetalning av skifteskostnad utformasanalogt med den motsvarande bestämmelsen i 31 § andra stycket rättshjälpslagenavseende skillnadsfallen. I likhet med vad som är föreskrivet där bör återbetalningsskyldighelinte åläggas om det är obilligl med hänsyn till omständigheterna. Som föreslåsi promemorian bör bestämmelsen skjutas in som ett nytt, tredje stycke i 31 §.Beträffande den närmare innebörden av bestämmelsen får jag hänvisa tillpromemorian. I anslutning till etl uttalande under remissbehandlingen vill jagklargöra att bestämmelsen bara avser den situationen atl ena maken har rättshjälpmen den andra inte. Om makarna var för sig beviljas rättshjälp ibodelningsangelägenheten - något som jag i och för sig inte kan se något hindermot - uppkommer inte fråga om återgäldande enligt 31 §. Ätt skifteskostnaden iså fall skall anses belöpa med hälften på vardera makens rättshjälp framgår avpromemorian. Motförslaget atl det skall ankomma på rättshjälpsnämnden att besluta om återbetalningsskyldighelhar en remissinstans invänt att det inte framgår av promemorian huruvida ochunder vilka förutsättningar nämndens beslut är exigibell. Även jag kan så tillvida biträda denna uppfattning som det från tydlighetssynpunkt lämpligen böruttryckligen framgå av lagtexten att beslut av nämnda slag är exigibla somdomstols dom. Beträffandekostnaderna för den föreslagna reformen påpekas i promemorian att biträdesersätlningoch skiftesmannaersättning i bodelningsärende är av ungefär sammastorleksordning samt alt någon merkostnad för skiftesmannaförmånen därför intebehöver uppkomma så länge motsvarande besparing kan göras på biträdessidan. F.n.lämnas rättshjälp i bodelningsangelägenhet i ca 3.000 fall . Ätt exaktange i hur många fall ytterligare som bistånd genom skiftesman kan komma attförekomma är inte möjligt, påpekas det. Enligt promemorian bör behovet dockinte överdrivas. Även enligl min bedömning 1975/76:47 44 börkostnaden för reformen mol bakgrund av uttalandena i det föregående ombehovsprövning m.m. bli måttlig. Alt kostnadsökning skulle kunna undvikas helt,vilket en remissinstans är inne på, torde inte vara realistiskt. Däremot villjag gärna instämma i samma remissinstans" uttalande atl en eventuellkostnadsökning mer än väl kommer att uppvägas av de fördelar som förslagetinnebär. 4.7Lagen om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. Lagen(1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m.infördes med rältshjälpslagen. Den innehåller grundläggandebestämmelser om ekonomiskt bistånd som genom utrikesförvaltningens försorg kanlämnas svenska medborgare som råkat i nöd eller annan svårighet i utlandeteller som anhållits, häktats eller på annat sätt berövats friheten genom beslutav domstol eller myndighet i utlandet. Enligl5 § denna lag gäller att den som har erhållit bistånd för bestridande avkostnader i rättegång eller under förundersökning om brott under vissaförutsättningar kan åläggas att betala tillbaka lill statsverket vad han harerhållit i bistånd. Om han döms för det brott som han misstänks för, skall hani princip återbetala vad han har mottagit. Återbetalningsskyldigheten kan dockjämkas eller efterges (5 § första stycket). Blir han däremot frikänd skall äterbetalningsskyldighetförekomma endast om särskilda skäl föreligger (5 § andra stycket). Nedläggsåtal eller förundersökning om brott mot den som fått bistånd utan attskuldfrågan avgjorts genom dom, skall denne betala tillbaka vad han harmottagit i den mån det är skäligt med hänsyn till omständigheterna (5 § tredjestycket). Frågan om återbetalningsskyldighel prövas av chefen för utrikesdepartementetsrättsavdelning (7 §). Beslutet kan överklagas till kammarrätten (10 §). Irättstillämpningen har fråga uppkommit om tillämpningen av 5 § Iredje stycketbeträffande person vilken har varit berövad friheten som misstänkt för brott iutlandet men har försatts på fri fot och då avvikit ur landet innan deträttsliga förfarandet avslutats. I enlighet med lagens ordalydelse har fråganom återbetalningsskyldighel ansetts inte kunna las upp lill prövning, så länge inleskuldfrågan slutligen avgjorts genom dom eller förundersökning eller rättegångnedlagts. Ävenom några invändningar inle kan resas mot den tolkning av 5 ij tredje stycketsom har kommit till uttryck i rättstillämpningen förefaller del mig som omlagens avfattning ibland kan medföra opraktiska resultat. Det förekommersålunda inte så sällan fall som det återgivna, där svensk medborgareutomlands grips som misstänkt för brotl men sedan försätts på fri fot och dåtar tillfället i akt och 1975/76:47 45 Ofla saknas anledning till anlagande att han någonsin kommer atlåtervända dit. Om något beslut om nedläggande av rättegången eller förundersökningeninte meddelas kommer ärendet att stå öppet , kanske ända tilldess brottet är preskriberat. I fall som sagts nu synes del lämpligt att fråganom återbetalningsskyldighel kan las upp lill prövning utan att man skall behövainvänta atl vederbörande utländska myndighet meddelar ett formelltnedläggningsbeslut. En sådan ordning har fö. stöd i lagens förarbeten (jfr prop.1972:132 s. 155 och 205). Ienlighet med del anförda föreslår jag att 5 § tredje stycket kompletteras meden bestämmelse som anger atl vad som gäller i fråga om återbetalningsskyldighetnär förfarandet har nedlagts utan att skuldfrågan avgjorts genom dom skallgälla även om skuldfrågan inte kan antas komma att avgöras, därför att den somfått bistånd håller sig undan. Härigenom klargörs att återbetalningsfrågan kantas upp till prövning utan att den utländska myndighetens formella beslut omavskrivning behöver avvaktas. Självfallet är viss försiktighet påkallad vidbedömningen av utsikterna för atl en dom i skuldfrågan skall kunna komma tillstånd. I allmänhet torde dock inte några större problem behöva uppslå. Vid denskälighetsbedömning som enligl tredje stycket första punkten skall göras idessa fall är det ett viktigt element alt den misstänkte eller den tilltaladegenom att hålla sig undan själv är skuld till atl det rättsliga förfarandet haravbrutits. Detta bör i många fall leda till atl han anses återbetalningsskyldigför det biståndsbelopp som har utgått (jfr prop. 1972:132 s. 154). Deföreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Dennya förmånen av ersättning till skiftesman bör endast komma i fråga, omrättshjälp söks efter den nya lagens ikraftträdande. 1 annat fall skullerelationen mellan förmånen av skiftesman och förmånen av biträde rubbas på ettsätt som inte är förenligt med grunderna för förslaget. I del nu angivna falletsynes en övergångsbestämmelse vara nödvändig. I övrigt torde något behov avövergångsbestämmelser inte föreligga. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i rältshjälpslagen(1972:429), 2. lag om ändring i lagen(1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. 1975/76:47 46 Förslagenbör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 4. Jaghemställer att lagrådels yttrande inhämtas över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Vissa i DON:s promemoria upptagna förslag (ändringsförslag som inte berörs av föreliggande proposition har utelämnats) Lag om ändring i rättshjälpslagen (1972: 429) Härigenom förordnas att 4, 5, 9, 17, 22, 31, 33, 3739 och44 §§ rättshjälpslagen (1972: 429) skall ha nedan angivna lydelse. består av ordförande, som skall vara lagfaren och erfaren i domarvärv, samt två andra ledamöter. Äv dessa skall en vara inom nämndens verksamhetsområde verksam advokat. Den andre skall vara svensk medborgare, myndig och bosatt inom nämndens verksamhetsområde. består av ordförande, som skall varalagfaren och erfaren i domarvärv, samt fyra andra ledamöter. Äv dessa skall tvåvara inom nämndens verksamhetsområde verksamma advokater, en anställd på allmänadvokatbyrå och en enskilt verksam. De två övriga skall vara svenskamedborgare, myndiga och bosatta inom nämndens verksamhetsområde. Ordförande i rättshjälpsnämnd förordnas av Konungen. utser övriga ledamöter. Äv dessa utses den ledamot som skall vara advokat efter förslag av och den andre efter förslag av landsting i län inom rältshjälpsnämndens verksamhetsområde. Ingår i verksamhetsområdet kommun, som ej tillhör landstingskommun, lämnas förslag även av fullmäktige i kommunen. Ordförande i rättshjälpsnämnd förordnas av utser övriga ledamöter. Äv dessa utses den ledamot somskall vara enskilt verksam advokat efter förslag av ochde ledamöter som ej skall vara advokater efter förslag av landsting i län inomrättshjälpsnämndens verksamhetsområde. Ingår i verksamhetsområdet kommun, somej tillhör landstingskommun, lämnas förslag även av fullmäktige i kommunen. För ledamotskall finnas en eller flera ersättare. Bestämmelserna om ledamot ägermotsvarande tillämpning på ersättare. är beslulför med ordföranden och de tvåledamöter som ej är advokater. Är ärende av prindpiell betydelse eller annarsav särskild vikt eller finnes i annat fall på grund av 1 Senaste lydelse 1974: 321. är beslutför när samtliga ledamöter ärnärvarande. 1975/76:47 48 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse ärendets beskaffenhet deltagande av de båda ledamöter somär advokater påkallat, skall samtliga ledamöter deltaga. regler om omröstning i tvistemål ägermotsvarande tillämpning n"är "ärende avgöres av r"ättshjälpsnämnd.Ordföranden skall dock säga sin mening först. 1 den utsträckning Konungen 1 den utsträckning Konungen bestämmer får tjänsteman vid bestämmerfår tjänsteman vid rättshjälpsnämnden på nämndens rättshjälpsnämndenpå nämndens vägnar slutligt pröva rättshjälps- vägnarslutligt pröva rättshjälps ärende. Tjänstemannen skall vara ärende. lagfaren och ha erfarenhet av domstols- elleradvokatverksamhet. Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnadema i denrättsliga angelägenhet som rättshjälpen avser. Bestämmelser om att den rältssökandehar att själv helt eller delvis betala kostnad för rättshjälp finns i 16 §andra stycket och 27 § första stycket andra punkten. Såsom kostnad för rättshjälpen anses den rältssökandeskostnad för 1. biträde somvarit behövligt för tillvaratagande av den rältssökandes rält, 2. bevisning vidallmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen samt nödvändig utredning iangelägenhet, som kan komma under sådan domstols prövning eller som skallprövas av skiljemän, 3. utredning iangelägenhet som skall prövas av förvaltningsdomstol ellerförvaltningsmyndighet om utredningen är skäligen påkallad för tillvaratagandeav den rättssökandes rätt och ej kan erhållas genom myndigheten,