prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — Ett sådant behövsendast när studerande från skilda områden skall mätas mol varandra.Värderingen bör därför vara enhetlig inom varje sektor. Remissinslanserna inomde lekniska fakulteterna är praktiskt taget enhäUiga i alt avstyrka utredningensförslag i dessa frågor. i Slockholm anser att belygsfrågan bör bli föremål förförnyade överväganden. Denna synpunkt delas av flera andra organ vidläroanstalterna. I flera fall anförs att man bör avvakta resultatet avbetygsutredningens arbete innan ställning tas. Någraremissinslanser vänder sig mot varje form av betygsätlning. Sektionen förarkitektur vid tekniska högskolan i anser att utbUdningsenhetenskall kunna garantera genom kontinuerliga insatser i själva undervisningen att de studerande uppnår en bestämd kvalitet i sin ulbildning. Därmed blirbetyg överflödiga. Behov av information tUl framtida arbetsgivare kantillgodoses med ulföriiga kurs- och projektbeskrivningar. Remissinstansernainom det tekniska områdei, vilka alltså vänder sig mot ett enhetligtbetygssystem, är särskilt kriiiska mot det föreslagna poängsystemet. Man ansieralt poängsystemet inte är ändamålsenligt vid de tekniska fakulteterna där destuderande läser flera ämnen . vid högskolan iLuleå framhåller att ett system med ett i limmar uttryckt begrepp förtotalarbetstid under alla förhållanden är nödvändigt i det dagliga arbetet viden läroanstalt där elevens dagliga arbetsitid måste delas på flera kurserproducerade av vilt skUda insiitutioner. Deremissinstanser som lillstyrker ett enhetligt betygssystem accepterar iallmänhet det föreslagna poängsystemet. SAFISIanför dock att organisationerna visseriigen kan godta ett enhetligtbetygssystem, om möjligheter finns till undantag, men avvisar förslaget att detnuvarande systemet vid de filosofiska fakulteterna görs lill riktpunkt. Dettasyslem kopplar nämligen samman godkänd studieprestation med studietiden på etlmindre lämpligt sätt. Organisationerna kräver att de studerande inte fårgodkännas förrän de nöjaktigt inhämtat kursemas innehåll, oavsell om dellakräver mer eller mindre tid än den uppsatta . I fråga om den föreslagnabetygsskalan, underkänd god- , känd väl godkänd, är meningarna starktdelade. UKÄ tiUstyrker det föreslagna systemet för betygsättning men framhållerall frågan om kvalitetsbelyg på är diskutabel. Vidare bör entvågradig skala kunna användas i vissa sammanhang. SÖ tillstyrker denföreslagna tregradiga skalan men reserverar sig för vad som kan bli resultatetav den pågående utredningen om betyg inom läramtbUdningen. Bland övrigaremissorgan som tillstyrkei- U 68:s förslag till betygsskala märks ,, konsistorierna i och , medicinskafakulteten i , högskolor. , LO och TCO. för socionomutbildning som 7'COanser dock alt lösningen endast får ses som elt provisorium i avvaktan påbelygsulredningens förslag. Iflera yttranden krävs en mer fingraderad skala än den U 68 föreslagit. Fleraremissorgan med anknytning till de tekniska fakulteterna, däriblandTeknologorganisationen och , anser vid dessa fakulteter bör ha möjlighet alt behålla den nuvarande fyrgradigaskalan. Juridiska fakulteterna i och Slockholm och derasutbildningsnämnder, matemalisk-nalurvetenskap- ligafakulteterna i och samt odontologiska fakulteten vidkarolinska institutet och dess utbildningsnämnd tUlhör dem som anser att en merfingraderad betygsskala än den förslagna fordras. Inågra yttranden vänder man sig mot ett system med kvalitetsbetyg. SFS anser attkvalitetsbetygen har negativa effekter vad gäller studiehets ochkonkurrensmentalitet mellan de studerande. Som en följd av alt betygenutnyttjas som urvalsinstrument tvingas många att i onödan förlänga sinastudier. Organisationen anser därför att en tvågradig skala, godkänd ejgodkänd, bör införas och bättre urvalsinstrument eftersträvas. En tvågradigbetygsskala förespråkas även av samhällsvetenskapliga fakultetensutbildningsnämnd i Göieborg, medicinska fakultetens utbildningsnämnd i ,matematisk-naturvetenskapliga fakultetens utbildningsnämnd i , styrelsenoch utbildningsnämnden vid . , ,och . U68:s delaljförslag i fråga om betygsättningen har berörts i ett litet antalyttranden. I yttranden från organ inom de tekniska fakulteterna anförs att detbör vara möjligt att erhålla överbetyg vid omtentamen samt att omtentamen ibelygshöjande syfte bör vara tilläten. Dessa ställningstaganden innebär att manvänder sig mol U 68:s förslag. Humanistiska fakulleten i anser att betygbör kunna ges inte bara på kurser ulan även på studiekurser.Historisk-filosofiska sektionens utbildningsnämnd i avstyrkerförslaget att betyg inte skaU sältas på mindre enheter än kurser om sammanlagt10 poäng. Så långa kurser är sällsynia inom humanistiska fakulteten ochsystemet skulle framtvinga en addering av kurser endast för betygsättning. Utredningenhar föreslagit att termen examen inte längre skall förekomma, att utbildningensomfattning och innehåll skall dokumenteras i ett utbildningsbevis samt altexamenstitlar inte skall knytas till genomgången gmndläggandehögskoleutbildning. Ifråga om införande av ett utbildningsbevis, vilket utförligt redovisar utbildningensinnehåll, råder praktiskt taget enighet kring utredningens förslag. Oavsettvilken ställning remissinstanserna intagit i betygs- och examensfrågorna iövrigt anser man överlag att de föreslagna utbildningsbevisen bör kunna fyllaen väsentlig funktion. Förslagetatt examensbegreppet och examenslitlarna skall avskaffas får stöd av fleraremissinstanser, t.ex. AMS, ,matematisk-naturvetenskapliga fakulteten i , i Värmlandslän, \lönköpings läns landsting. , , TCO och SFS. a. all examens-systemet oftast effektivt har omöjliggjortuppkomsten av nya utbildningsvägar och utbildningskombinationer, därför attdelar av dessa utbildningar funnits vid olika läroanstalter eller vidfakulteter av olika slag. Vidare fiims det betydande svårigheter att lanseranya 1975: 9 176 kortareutbUdningar eller utbildningskombinationer som inte uppfyller de traditionellaexamensbegreppen, eftersom studier som inte leder till examen i allmänhetbetraktas rned skepsis eller renl av som elt misslyckande. Argumentet omexamenssystemets betydelse i internationella sammanhang är enligl TCO inlerelevant. Ett accepterande av en svensk högskoleutbildning i internationella sammanhangär mera knutet lUl innehåll och nivå i utbildningen än till del formellaexamensbegreppet. Iett mycket stort anlal yttranden avvisas förslaget att avskaffa examensbegreppetoch examenslitlarna. I denna grupp finns flertalet remissinstanser vid universitetoch högskolor saml bl. a. konjunklurinsiiiutet, , IVA och SAFISI. UKÄ kaninle förorda att examensbegreppet avskaffas generellt. Examensbegreppet börenligt UKÄ framför aUt knytas till slutförd utbildning på sådana linjer som förberederför beslämda arbetsuppgifter eller yrkesfunktioner och som har en viss minstalängd. Detoftast förekommande argumentet gäller examinas betydelse i internationellasammanhang. Man hävdar att den förväntade utökade internationaliseringen avarbelsmarknaden crch den önskvärda starkare internationaUseringen avforskningen talar för atl de nuvarande internationellt etableradeexamenslitlarna bibehålls. Elt annal argument framförs av konsistoriegruppen iLuleå, som framhåller alt förslagel kan leda lUl elt icke önskvärt tvång allansluta sig till intresseorganisationer för att få rätt alt bära en erkändtitel. Liknande synpunkter anförs av bl. a. filosofiska fakulleten i Linköpingoch dess utbildningsnämnd. Andra remissinslanser anser att examenssyslemet haren funktion som stimulans för de studerande, sorri är väsentlig för atttillräckligt mänga skall genomföra en fullständig ulbildning. i anser att elt slopande av examenssyslemeileder till en administrativ merbelasining och därmed till ökade kostnader. Istället för de nuvarande lätthanterliga examensbevisen skulle ju träda eltgenerellt verkande system med krav på en omfattande dokumentation även i defall där vederbörande inle anser sig behöva något dylikl. Odonlologiskafakulteten vid och dess utbildningsnämnd finner inte attbärande skäl har redovisats för ett generellt avskaffande av examenslitlarnamen anser atl vissa "delexamina" som odontologie kandidatexamen kanavskaffas. U68:s förslag rörande studieorganisationemas utveckling på längre sUct behandlasav ett begränsat anlal remissorgan. Modellen med breda grundkurser och ensuccessiv differentiering får stöd i flera yitranden. SFS menar alt dennamodell har klara utbild- Prop.1975: 9 177 ningsmässiga,pedagogiska och studiesociala fördelar. anser attsuccessiv differentiering i relativt stor utsträckning borde kunna tillämpasinom högskoleutbildningen. Det får dock inle bli fråga om en mall som okritisktföljs på alla områden. TCO framhåller att principen om successivdifferentiering främjar en horisontell rörlighet på arbetsmarknaden. ABF serpositivt på modellen med breda gmndkurser följda av successivt val av moment.Som skäl härför anförs bl.a. behovet av atl i vissa specialistutbildningarlägga in studiemoment med bredare samhällsanknytning. Denna utbildningsmodellfår stöd också av bl.a. SÖ, samhällsvetenskapliga fakulteten i samtmatematisk-naturvetenskapliga fakulteternas utbildningsnämnder i ochGöieborg: UKÄ anser alt det utvecklingsarbete som bedrivs inom UKÄ bör kunna gesvar på frågan i vilken utsträckning en sådan studieorganisation ärändamålsenlig inom en sektor eller del av en sektor. Företrädareför vissa utbUdningslinjer anser att den breda grandkursen följd av ensuccessivt differentierad utbildning inle är lämplig för deras område. Iyttranden från de tekniska fakulteterna framhålls att frågan är om inte civilingenjörsutbUdningenbör differentieras från början i än högre grad än f.n. Konsistoriet vidkarolinska institutet anser att successiv differentiering inte är möjlig ellerönskvärd och i aUa fall inte lämplig att genomföra inom vårdsektom. OMUS anseratl den successiva differentieringen inte är tillämpbar för musikutbildningen. TCOframhåller alt uiredningens förslag om etapputbildning i hög grad kommer attbidra till att lösa upp stela nivåskiklningar som finns på arbetsmarknaden ochsom tenderar alt bli fastare. Konsistoriet i , å andra sidan, framhålleratt högskoleutbildningens huvudväg alltfort måste utgöras av en sammanhållenutbildningsgång. För detta talar kravet på helhet i studiema och sammanhangmeUan dessas skilda delar. Prakliska arbetsmarknadsproblem torde dessulomomöjliggöra något annat. U68:s förslag till utbUdningslinjer berörs av jämförelsevis få remissinslanser.Endast i undantagsfall blir förslaget i denna del föremål för en samladbedömning. Flertalet kommentarer begränsas till att avse vissa linjer eller enviss sektor. Inågra yttranden tar man upp behovet av kortare högskoleutbUd-ningar. Deföreslagna studieorganisaioriska förändringarna måste, framhåller TCO,kompletteras av ett rikt utbud av bl.a. korta utbildningar. Behovel av sådanavarierar från sektor tUl sektor. Inom en del områden finns redan utarbetadeförslag. Inom andra krävs mer nyskapande 1 saml Nr 9 arbeie.Man kan här låta de korta högskoleutbildningarna direkt ta sin utgångspunkt iexisterande yrkesinriktade linjer i gymnasieskolan. Dessa korta utbildningarkan, anser organisationen, antingen ingå i en etapp i en längre utbildningeller vara helt självständiga. Det är mest angeläget all sådana kortautbildningar k;ommer lill slånd inom de tekniska och administrativa ochekonomiska sektorerna samt inom vårdsektorn. UKÄ anser alt man närmare börundersöka möjlighelerna att redan vid planeringsperiodens ingång erbjuda kortalinjer utöver dem som U 68 anger. UKÄ avser härvid linjer i mer kvalificeradbemärkelse än de kombinationer som finns . Sådana linjer bör också kunnaläggas upp som ger okonventionella ämneskombinationer jämfört med dagensstudieval. Vissayttranden från läroanslaltema inom UKÄ-området är kritiska mot förslaget tillutbUdningslinjer. Språkvetenskapliga sektionens utbildningsnämnd i Stockholmkonslaterar att utredningen inte själv lyckats komma med några konkreta förslagtill förnyelse av utbildningen. De föreslagna utbildningslinjerna kräversjälvfallet inte hela denna väldiga omorganisation av den högre utbildningen.Humanistiska fakulteten i finner att de föreslagna, utbUdningslinjernaendast innebär en förändring av nomenklaturen, som förefaller ha tillkommitendast för att möjliggöra databehandling. Ifråga om de allmänna utbildningslinjerna vid de filosofiska fakulteterna pekarABF på riskerna med all tUl allmänna utbildningslinjer upphöjakurskombinalioner som inle har ett till sina konturer skönjbart mål iarbetslivet. Organisationen anser att i vart faU inledningsvis lokala ochindividuella ulbildnuigslinjer saml enstaka kurser bör kunna ges ett någotvidgal utrymme till dess bärkraften i nu något tveksamma kurskombinationerhunnit prövas ytterligare. Vissaorgan inom de humanistiska fakulteterna kritiserar utredningens förslag medulgångspunkt i den hittUls gällande, ämnesbaserade indelningsgrunden.Humanistiska fakulleten i efterlyser elt mera konstmklivt nytänkande närdet gäller att kanalisera in människors spontana önskan om fortsall ulbildninginom humaniora, främsi kombinationer humaniora samhällsvetenskap, humaniora leknik och humaniora naturvetenskap, särskilt viktigt i av ökadteknokratisk styrning av samhället. i beklagar att utredningen inle konstruerat flerallmänna utbildningslinjer som kan tiUjjodose skilda behov av humanistiskastudier. Förslageninom de olika yrk:esulbildningssektorerna kommenteras i mycket begränsadomfattning. Beträffande den tekniska sektom föreslår att en ny ingenjörsutbildning på högskolenivå skapasgenom att ett reformerat fjärde år från gymnasiets tekniska linje utökas med enå två terminers utbildning inom ramen 1975: 9 179 fören ingenjörsskola som knyts till högskolan. Förbundet avvisar med kraftutredningens förslag om en utbildning lill "mellaningehjör" ochelappindelning av civilingenjörsutbildningen. Även IVA motsätter sig det senareförslaget. Vad gällerundervisningssektorn riktar uppmärksamheten på behovet av ensamordnad utbildning för arbete bland barn i åldrarna , eventuellt genomen gemensam basutbildning för förskoUärare, fritidspedagoger, socialpedagoger samtungdoms- och fritidsledare med utgångspunkt i pågående ulredningsarbele.Socialstyrelsen vUl även ifrågasätta om inte förskollärar- ochfritidspedagoglinjerna kunde sammanföras till en linje. Ifråga om ämnesläramtbildningen anför bl.a. att lärarkandidaterna bör gesmöjlighet-att gå igenom utbildning i specialpedagogik motsvarande 20 poäng.Denna utbildning bör därvid kunna bytas ut mot 20 poängs ämnesstudier. SACOupprepar även silt krav på fyraårig ämnesteoretisk utbUdning för lärare somundervisar i gymnasieskolan. Inomsektom för kultur- och informationsyrken tilldrar sig utbildningen förinformation och reklam viss uppmärksamhet. och anseratt de utbUdningar som direkt rör områdena information, journalistik, PR, reklam,samhällsinformation och därtill kopplad teknik av grafisk och elermediakaraktärbör sammanföras organisatoriskt. Samordningen kan ske stegvis med syfte attskapa en kommunikationshögskola. Liknande synpunkter framförs bl.a. av SAFj SLSACO framhåller att samhäUet siarkare måste engagera sig i utbildningen av demsom sysslar med informationsfrågor i vid bemärkelse. Detla gäller såvälgmndutbildning och forskarutbildning som fortbildning och vidareutbildning.Organisationen lägger fram förslag till riktlinjer för sådan gmndutbUdning. LO markerar attutvecklingsarbete i fräga om studier inom kultur-och informationssektorn ärangeläget, della särskUt med hänsyn till behovet alt göra kunskap och kulturtillgängliga för regioner och samhällsgrupper som är ulbildningsmässigt ochkulturellt missgynnade och därmed har svårigheter att få sina intressentillvaratagna. 1.2.4Antalet studerande i högskoleutbildning. Mångaremissinstanser delar U 68:s synsätt att såväl arbetsmarknadens behov avutbildad arbetskraft som individernas efterfrågan på utbildning bör varavägledande för utbUdningsplaneringen och att den ytterst begränsande faktornför samhällets satsning på högre utbildning bör vara de resurser som kanställas tUl förfogande för detta ändamål. Någraremissinstanser menar alt utgångspunkten för planeringen bör vara främstsamhäUets behov av utbildad arbetskraft. En mindre gmpp anser att den högreutbildningen bör dimensioneras huvudsakligen efter individemas efterfrågan påutbildning. Flertaletremissinstanser framhåller att de saknat möjligheter att granska utflödes- ochbehovsberäkningama mer ingående. Ofta betonas ändå osäkerheten i beräkningarna.SCB, som följt upp vissa delar av utflödesberäkningarna, drar slutsialsen attdet är tveksamt om tillströmningen tiU högskoleutbUdning kommer att varatillräcklig för att den föreslagna nedre planeringsgränsen för studerande iutbildningslinjer skaU kunna nås /77. Denövervägande delen av yttrandena över utredningens förslag om gymnasieskolansdimensionering är positiva. Iflertalet yttranden tUlstyrks en generell anlagningsbegränsning till högskolansutbildningslinjer. Några remissinstanser, företrädesvis vid universiteten,menar dock att utredningen inte lämnat ett fullgott underlag för en bedömningav frågan. Endast ett fåtal instanser avvisar helt en generellantagningsbegränsning. Detav utredningen föreslagna planeringssystemet med en övre och en nedreplaneringsgräns för antalet studerande i utbildningslinjer och gränsemaskvantitativa läge tierörs av enbart få remissinslanser. De flesta av dessaanser att riktpunkten för antagning /77 bör ligga nära den nedreplaneringsgränsen. Utbildningsplatsernas fördelning på yrkesutbildningssektorerbehandlas i bara ett fåtal yttranden. Den föreslagna satsningen på enstakakurser och studiekurser har vanligen mottagits positivt. I några fall har manmenat att dessa kurser inle bör vara spärrade. Mångaremissinstanser framhåller atl KK:s förslag bör avvaktas, innan slutligställning tas till frågor om behörighet, urval och antagningens organisation.Flertalet instanser framför dock vissa allmänna synpunkter i dessa frågor.Därvid tillstyrker många alt all eller viss relevant arbetslivserfarenhetgörs till meriteringsgmnd för tUlträde till högre utbildning. TillU 68 :s bedömning att den högre utbildningen bör dimensioneras efter den mängdresurser samhällel kan anvisa för della ändamål ansluter sig åtskilligaremissinstansei-. TCOanför att garantier mot en okontroUerad kostnadskrävande expansion avstuderandeantalet i högskoleutbildning av det slag vi upplevt under 1960-taletmåste skapas, bl.a. med hänsyn till det utbildningsbehov som finns hosde generationer som befinner sig på arbetsmarknaden. Också förskolan ochskolans inre arbete kan vänlas ställakrav på betydande resurser . De senaste årens minskadestuderandetillströmning har, menar TCO, inte förändrat föratsättningarna fördenna bedönming. I ett läge då de ekonomiska reslriktio-nema inte är likalAtagliga som f.n. bör dock enligt TCO:s mening studerandeefterfrågan påutbildning ha ett betydande inflytande på dimensioneringen. OcksåSAFISI menar att resurstillgången bör vara den avgörande faktorn fördimensioneringen av den högre ulbUdningen. Möjligheterna att inom en givenkostnadsram utbilda fler studerande bör dock enligt organisationema övervägas.Därför bör alternativa sätt att distribuera utbildning Studeras. LOanser det självklart att vid dimensioneringen av den högre ulbUdningen hänsynskall las till både resurssidan och till behovet av utbUdning i samhället. UKÄavvisar bestämt en dimensionering av den högre utbildningen endast ulifrånprognoser av arbetsmarknadens efterfrågan på arbetskraft. Principen att låladimensioneringen bestämmas av en resursnivå som avvägts mot behovet av insatserinom andra delar av utbildnings-sektorn har, menar UKÄ, en betydande styrka.Också några universitets- och högskoleorgan, SÖ, AMS, några länsslyrelser ochlandsiing, FÖVUX, . , SSU och ABFansluler sig i huvudsak till utredningens utgångspunkter för dimensioneringsövervägandena. SACOkan däremot inte till alla delar instämma i U 68:s utgångspunkter.Uiredningens konstaterande att arbetsmarknadens efterfrågan på utbildade ochindividernas efterfrågan på utbildning är inbördes relaterade är, menar , ioch för sig riktigt. Individefterfrågan påverkas dock erfarenhetsmässigtbetydligt mer av arbetsmarknads-efterfrågan än tvärtom. Bl.a. utveckUngen under1960-talet och visar detta. Arbetsmarknadseflerfrågan bördärför vara den primära faktorn för bedömning av högskoleutbildningens dimensionering.Att prognoserna över arbetsmarknadens behov av utbildade f.n. inte är fuUändadeutgör, menar , inget skäl att inle utnyttja dem. Trots allt finns intenågot bättre planeringsinstmment. Enligt mening är det vidare olänkbartatl det inom en begränsad resursram skulle finnas resurser för att utbilda flerän vad arbetsmarknaden efterfrågar. anser att utbildningen måste planeras ulifrån samhäUels behov avarbetskraft så att var och en kan få arbetsuppgifter som han utbildats för.RRV ansluler sig till U 68:s uppfattning att all högskoleutbildning bör varayrkesförberedande och menar att därav följer att högskoleutbildningen bördimensioneras i första hand efter behovet av utbildad arbetskraft inom skildasamhällsområden. Också några universitets- och högskoleorgan, statensnaturvetenskapliga forskningsrådoch 'för atomforskning, slyrelsen för statens brandskola,länsstyrelserna i och , länslandsiing, SR, IVA, SSEF och Handelskammaren i Göieborg menar allhögskoleulbildningens dimensionering primärt bör slyras efter samhällets behovav utbildad arbeiskraft. STU menar att kostnaderna för utbildningsinsatsersektorsvis bör avvägas mot kostnaderna för andra statliga insatsei-. Liknandesynpunkter anförs av konsistoriet vid tekniska högskolan i . SFSå sin sida menar atl utgångspunkten vid dimensioneringen bör vara individernasefterfrågan på högre utbUdning. Liknande synpunkter förs fram av , ,, konsistoriet vid universiletet i och några andra universiten--och högskoleorgan. SCBredogör i sitt yttrande för de senaste årens elevströmmar genomulbUdningsväsendet. Antalet nybörjare på gymnasieskolans tre- och fyraårigalinjer har minskat kraftigt. 1973/74 var nybörjarna på de tre- och fyraårigalinjerna ca 1000 färre än vad som förutsattes i det lägreberäk-ningsalternalivet hos U 68 (alternativ B). /75 och framåt kanantalet nybörjare på dessa linjer komma atl stämma relativt väl överens med vadsom antagits i alternativ B. Omfördelningen mellan linjerna medför därförknappast i sig alt tillströmningen till högskoleutbildning fr.o.m. mitten av1970-lalet behöver avvika nämnvärt från beräkningsalternativ B. Iutflödesberäkningama hos \J 68 förutsattes att samlliga elevplalser igymnasieskolans årskurs 1 skulle besättas. Det fakliska antalet elever harvisat sig bli ca 10000 mindre än antalet platser. Utflödet på arbetsmarknadenav personer med enbart grundskoleutbildning blir därför avsevärt större än vadS(ZB tidigare beräknat. SCB anser delta vara ett aUvarligt problem, då detberäknade utrymmet på arbetsmarknaden är betydligt mindre än det beräknadeutflödet. TiUströmningentill högre utbildning har kunnat följas upp endast för universitet ochhögskolor. Det är inte troligt att tillströmningen till övriga högreutbildningar avvikit nämnvärt från planerade antal platser. Tillströmningentill hela ulbildnängslinjer beräknas av SCB bli 3 000 4 000 lägre 1973/74 änvad som fömtsättes i alternativ B. Avvikelsen beror huvudsakligen på altandelen studerande för examen vid de filosofiska fakultelema överskattats. Iberäkningarna för U 68 antogs att av de studerande vid dessafakulteter skulle studera för examen. Enligt inskrivningsuppgiflerna frånhösten 1973 avser alt sludera för examen. Tillströmningentill de filosofiska fakulteterna totalt sett förefaller dessutom bli någotlägre än beräknat. Vid de tekniska fakulteterna finns vidare obesatta platser. Prop.1975: 9 183