prop · FY03104 · 1975-12-31 00:00:00 — Beträffande ansvar för åsidosättande av bokföringsskyldighetenligt den föreslagna lagen hänvisas i utredningens lagförslag tillbestämmelserna i och skattebrottslagen (1971: 69). Gäldenär,som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter honom åUggandebokföringsskyldighet på sådant sätt att ställningen och rörelsens gång intekan i huvudsak bedömas med ledning av bokföringen, döms enligt 11 kap. 5§brottsbalken för bokföringsbrott. Påföljden är fängelse i högst eller,om brottet är ringa, böter. Åtal för bokföringsbrott får ske endast om gäldenäreninom frän det brottet förövades försatts i konkurs, fått eller erbjuditackord eller inställt sina betalningar. Straffbestämmelsen avser inte bara falldå bokföringsskyldighet sätts åsido genom en positiv åtgärd utan också vidunderlåtenhet alt göra erforderliga införingar i räkenskaperna. Att förstöranågot som enligt föreskrifterna om bokföring skall bevaras hör också under brollsbeskrivningen. Densom åsidosätter bokföringsskyldighet eUer räkenskapsskyldighet kan dömas enligt10 § skattebrottslagen för försvårande av skattekontroll. Bestämmelsen riktarsig mot den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätterbokföringsskyldighet eller sådan skyldighet att föra och bevara räkenskaper somföreskrivs för vissa uppgiftsskyldiga. För straffbarheten gäller attåsidosättandet skall allvarligt försvåra myndighets kontrollverksamhet vidberäkning eller uppbörd av skatt eller avgift. Påföljden är böter ellerfängelse i högst . Straffansvaret gäUer inte beträffande ringa fall. Detnuvarande regelsystemet kan, som utredningen framhållit, sägas ge en i principtilltalande ordning för bestraffning av sådana brister i bokföringen som går utöver enskilda intressen. Straffansvar aktuaUseras sålunda när oriktighelereller brister i bokföringen utlöser en skada för ett av lagen skyddat intresse,I fall av brister i bokföringen vid obestånd har den bokföringsskyldige som gäldenäråsidosatt sina borgenärsintressen. Bestämmelserna i 10 § skattebrottslagen omstraff för försvärande av skattekontroll ger möjligheter att ingripa när skatte-och avgiftsintressen åsidosätts genom brister i räkenskaperna. Sådana bristerkan dessutom medföra olägenheter i skattehänseende för den försumUge, I vissafall kan felaktigheter i bokföringen utgöra ett led i annat brott som straffasenligt . Har oriktig bokföring utgjort ett led i bedrägeri,förskingring o, d,, har den medverkat tUl skada för en kontrahent. Ändrasräkenskapsmaterial finns möjlighet att döma till ansvar för förfalskningsbrott. Härtillkommer att det finns begränsade möjligheter att ingripa mot överträdelser avlagen i andra fall än sådana när borgenärsintressen har trätts för när ellerskattekontroll försvårats. Man måste också ta i beaktande att anmälan om brottmot bokföringslagens bestämmelser kanmedföra ganska mycket arbete för polis- och åklagarmyndigheter. Det bör isammanhanget anmärkas att bestämmelsen i 11 kap. 5 § , som förstraffbarhet föratsätter atl bokföringsskyldighet föreligger, fär ett avsevärtutvidgat tiUämpningsområde i samma mån som bokföringsskyldigheten utvidgas. Enligtmin mening får bokföringslagen anses vara i tillfredsställande ulslräckningsanktionerad genom föreskrifterna i och skallebrottslagen. Jag bilräderalltså ulredningens förslag på denna punkt. Utredningenhar ansett att det finns behov av ett särskilt expertorgan, enbokföringsnämnd. En sådan nämnd skulle i första hand ha att ge anvisningar närdet gäller datorbaserad redovisning. Även i övrigt finns det enligt utredningenuppgifter för ett sådant expertorgan bl. a, när det gäller att medverka iarbetet för att åstadkomma rekommendationer om vad som skall anses vara godredovisningssed. Utredningen anser emellertid att det råder en betydande osäkerheti viktiga frågor om arbetsuppgifter och arbetsmängd för nämnden och om dessorganisation. Detta föranleder enligt utredningen att man nu inte omedelbartinrättar en nämnd. I stället föreslås att man inledningsvis arbetar genom ettorgan inom kommittéväsendets ram. Utredningensuttalanden rörande behovet av ett särskilt expertorgan på redovisningsområdethar vunnit anslutning från de remissinstanser som yttrat sig i frågan, I det till lagrådetremitterade förslaget till aktiebolagslag har jag behandlat det avfondbörsutredningen väckta förslaget att en särskild skapas för att tillgodose önskemålet om att i framtidenupprätta och hålla en högre redovisningsstandard. Jag framhöll dä att det finnsbehov av ett auktoritativt expertorgan på redovisningens område. Nämnden skullebl, a, kunna närmare konkretisera innebörden av begreppet god redovisningssed.Frågan om sammansättning, verksamhetsinriktning och finansiering för ettexpertorgan i redovisningsfrågor behövde emeUertid, uttalade jag, undersökasytterligare. Jag hänvisade därvid till bokföringsutredningens förslag om ensärskild . I detta sammanhang framhöU jag också attdet var naturligt att söka finna en samordnad lösning av frågorna om attinrätta nämnder i de två angivna sammanhangen. Ettexpertorgan på redovisningsområdet får bl. a. en uppgift att fylla när detgäller att ge anvisningar för sådan redovisning som sker med hjälp avautomatisk dalabehandling. Enligt mitt förslag skaU i vissa falllämna tillstånd för att en åtgärd skall få företas. I så fall kan aUmännaanvisningar eller uttalanden från expertorganets sida tjäna till god vägledningför länsstyrelsema vid deras prövning och på så sättbidra tUl en enhetiig bedömning av tillståndsfrågan. När det gäller meratraditionella former av bokföring bör som jag tidigare nämnt etl expertorgankunna utöva inflytande på hur frågor om god redovisningssed skall bedömas iolika situationer. Bl, a, kan anvisningar utformade på grundval av ett sådantorgans praxis bidra till att man får alternativa former för resultaträkning ochbalansräkning. Över huvud laget gäUer att bestämmelserna om årsbokslut Uksomäven värderingsbestämmelserna kräver åtskillig komplettering av praxis. Genomden överblick av bokföringspraxis som ett expertorgan kommer att få bör vidaredess erfarenheter utgöra ett gott underlag för bedömning av revisionsarbeteoch kunna utnyttjas även av kommerskollegium vid dess prövning av aukto-risationsfrågor. Bokföringsutredningenanser att det finns skäl att samordna ett expertorgan pä redovisningsområdetmed den av fondbörsutredningen föreslagna näringslivets redovisningsnämnd. Somjag tidigare framhöll har jag gett uttryck åt samma uppfattning ilagrådsremissen med förslag till aktiebolagslag. Jag finner inte anledning attändra ståndpunkt härvidlag. Ettsådant expertorgans arbetsuppgifter kan naluriigtvis variera inom vida gränser.I första hand bör expertorganet avge rekommendationer baserade påsystematiserad redovisningspraxis och på redovisningsteoretiska bedömningar.Det blir alltså fråga om generella uttalanden av allmänt intresse för allaföretag, för en viss bransch eller för vissa företag av samma typ. Sådana uttalandenbör kunna begäras både av de berörda företagen och deras organisationer Uksomäven av revisorer eller sammanslutningar av revisorer. Likaså börskattemyndigheter kunna begära att få uttalanden från expertorganets sida. Detär också möjligt att det kan finnas utrymme för att ge anvisningar beträffandeenskilda företags förhållanden. Bokföringsutredningenhar framhållit att det från organisatorisk ståndpunkt skulle vara mycket attvinna på att knyta nämnden till någon befintlig institution, i första handstatens industriverk eller kommerskollegium. Utredningen har emellertid inlesett sig någon möjlighet att framlägga något konkret förslag på denna punkt. Enligtmin mening bör nämndens ledamöter ulses av regeringen. Givetvis bör ledamöternadärvid utses så att nämnden får en allsidig sammansättning. I likhet med någraremissinstanser menar jag att det i och för sig finns vissa skäl att anknytaexpertorganet till kommerskollegium. En av de främsta uppgifterna förexpertorganet bör ju vara att utreda och bevaka frågor om god redovisningssedoch kommerskollegium har i egenskap av auktorisationsorgan för revisorer attbedöma just frågor om god redovisningssed. Det finns emellertid för dagen intetillräckligt underlag för att ta en bestämd ståndpunkt därvidlag. Förslag iorganisationsfrågan får därför anmälas . 5.8Bokföringsskyldighetens fullgörande i mindre rörelser Ienlighet med var jag tidigare nämnt, avsnitt 5.2.1, vill jag något uppehållamig vid hur de föreslagna lagreglerna skaU kunna tillämpas i utprägladesmåföretag, Ifråga om den löpande bokföringen medger reglerna, med de systemvariationer somär tillåtna, en relativt okomplicerad bokföring. Som jag tidigare framhållitkan s, k, enkel bokföring godtas när det är fråga om mycket enkla ochokomplicerade förhållanden. Detta gäller naturligtvis under förutsätining attrörelsens resultat fortlöpande kan överblickas och kontrolleras, Allaverifikationer samlas samt ordnas och numreras successivt. Affärshändelsernabokförs i grundnoteringsbok. För att underlätta systematiseringen avaffärshändelserna kan grundnoteringarna göras med indelning på kolumner elleri flera särskilda böcker. Uppdelning bör göras på kontanta medel, bankmedel,giromedel, fordringar, skulder, intäkter och kostnader. Kontantain- och utbetalningar, som skall grundbokföras senast dagen efterbetalningstransaktionen, kan föras i en särskUd kassadagbok. Kraven på dennabehöver inte stäUas högt. Det torde räcka med en enkel noteringsbok, som iförekommande fall medförs av den bokföringsskyldige vid arbete utanförhemorten. Betalningaröver bankräkning eller postgiro förs in i grundnoteringsbok så snart det kanske efter det att verifikationer erhållits. Lämplig rutin vid enkla förhåUanderikan vara att göra införingarna en gång . Fordringaroch skulder bokförs så snart det kan ske efter det alt faktura avsänts eUermottagits. Också här kan veckorutin vara lämplig. Obetalda in- och utgåendefakturor samlas i särskilda pärmar som ger överblick över vad man skaU betalaoch vad man skall bevaka. När betalning sedan sker, bokförs också denna på sättsom är beroende på ifrågakommande betalningsmedel. Fakturan förs över tiUhuvudsamlingen av verifikationer. Förvarje grundnoteringskolunm, kontanta medel, bankmedel, giromedel etc, behöverbara föras en post för . Verifikationsnummer för ingåendeaffärshändelser anges, Nedsummeringav de olika kolumnerna för grundnoteringen bör göras löpande och i vart falllämpligen i samband med redovisning av mervärdeskatt. Vid räkenskapsåretsutgång måste summering ske i samband med att årsbokslutet upprättas. Omaffärshändelserna inte systematiserats i grundbokföringen, vilket enligt detanförda torde vara den lämpUgaste metoden, måste systematisering i SärskUdhuvudbokföring göras. Också denna bör då ske i anslutning tillmomsredovisningen. Någon särskild sidoordnad redovisning torde inte behövas. Bestämmelsernaom årsbokslutet har samma grundprinciper som skattereglerna. Årsbokslutetupprättas på grundval av den löpande bokföringen. Komplettering sker medinventering och värdering av lager samt beräkning av förutbetalda resp,upplupna kostnader och intäkter (t, ex, försäkringspremier). Dessa senarenoteras som bokslutstransaktioner i grundbokföringen, resultaträkning uppstäUd enligt kontoform införs direkt saldot ellerbehållningen i de systematiserade kontona i grundbokföringen. Används enkelbokföring får särskild sammanställning göras, vilken lämpligen förs ut i enresultaträkning i staffelform. De poster som blir aktuella torde endast avseomsättningssumman och kostnader för rörelsen. Finns varulager i rörelsen,anges förändringar i förekommande reserv. Dessutom anges rörelsens vinst ellerförlust. I balansräkningen upptasde olika tillgångarna och skulderna i rörelsen såsom de framkommer igrundbokföringens konton. Det i lagen intagna schemat underlättar för denbokföringsskyldige att göra en efter hans förhållanden rättvisandeuppställning. Förekommer varulager och vill rörelseidkaren bokföra detla tilllägre värde än det inventerade, upptas mellanskillnaden som lagerreserv, Ifråga om värderingen av lagret anmärks vid balansposten t. ex. att det högsta tUlåtnavärdet motsvarar anskaffningsvärdet. Skatteförfattningarna kräver specificeringav lagret i särskild bilaga. Fordringar och skulder skall också specificerassärskilt, om inte sammansättningen av balansposterna klart framgår av den löpandebokföringen. Resultaträkning ochbalansräkning skrivs in i den bundna årsboken där även notering görs om privatatiUgångar och skulder genom hänvisning till den bokföringsskyldigesförmögenhetsdeklaration. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1, bokföringslag, 2, lag om ändring i lagen (1905:38 s, 1) om köp och byte av lös egendom, 3, lag om ändring i lagen (1914: 45) om kommission, handelsagentur ochhandelsresande, 4, lag om ändring i handelsregisterlagen (1974: 157), 5, lag om ändring i lagen (1966: 454) om företagsinteckning, 6, lag om ändring i lagen (1895: 64 s, 1) om handelsbolag och enklabolag. Förslagentorde få fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 2. Dispositionenav lagförslaget följer i huvudsak utrednirigens förslag. Uppdelning görs på femavsnitt, nämligen Inledande bestämmelser, Löpande bokföring. Årsbokslut,Arkivering samt Besvär, Bestämmelser om automatisk databehandling, vilka iutredningens förslag tagits in i ett särskilt avsnitt, har i departemenlsförslagetinarbetats i avsnittet Löpande bokföring. Departemenlsförslaget innehåller imotsats till utredningsförslaget inte något avsnitt med hänvisning tillstraffbestämmelser. Jag har redovisat mitt ståndpunktstagande härvidlag i denallmänna motiveringen (5.6). Även i övrigt harutredningens förslag överarbetats i redaktionellt hänseende. Jag vill härendast nämna att bestämmelserna om räkenskapsår, som i utredningsförslagettogs upp bland inledande bestämmelser, i departementsförslaget flyttats tillavsnittet om årsbokslut. Vidare har reglerna för värdering av omsättnings- ochanläggningstillgångar inom avsnittet årsbokslut flyttats fram före bestämmelsernaom resultaträkning och balansräkning. Paragrafen,som har sin motsvarighet i 1 § utredningens förslag, behandlar kretsen av debokföringsskyldiga. Enligtförsta stycket skaU näringsidkare vara bokföringsskyldiga. I överensslämmelsemed vad som är fallet i t. ex. konsumeniköplagen (1973: 877) skall termennäringsidkare fallas i vidsträckt mening, dvs. såsom omfatttande varje fysiskeller juridisk person som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk art.Under begreppet faller, till skillnad från vad som gäller beträffande det skatlerättsligarörelsebegreppet, bl. a. den som driver värdepappersrörelse eller yrkesmässigtsysslar med förmögenhetsförvaltning. Till näringsidkare räknas vidare friayrkesutövare som advokater, arkitekter, fotografer m, fl. Verksamhetens omfattninghar i princip inle någon betydelse för bokföringsskyldigheten. En hantverkaresom driver sin verksamhet i Uten skala blir ändå bokföringsskyldig, om detyrkesmässiga momentet är uppfyllt. Vid bedömningen av frågan om bokföringspUktföreligger för viss verksamhet bör således stor vikt läggas vid om denna drivsyrkesmässigt. Detta innebär att den som vid sidan av sin egentligasysselsättning exempelvis åtar sig smärre hanlverkssysslor för annans räkningoftast inte kan anses som näringsidkare på grund härav. Detsamma gäller, föralt ta ett annat exempel, om någon, som i allt väsentiigt sysslar med annat,ger ut en eller annan bok. Förutomfysiska personer kan i princip alla juridiska personer idka näring.Det krävs inte att verksamheten drivs i vinstsyfte. Även om syftet är allfrämja t. ex. elt välgörande eller annat ideellt ändamål, kan utövaren vara attanse som näringsidkare. Detta är fallet med ideell förening eller stiftelsesom fullföljer sitt syfte medelst näringsverksamhet. Däremot föreUgger inteheller i detta fall bokföringsskyldighet i fråga om den ideella t. ex,politiska eller fackliga verksamhet som föreningen eller stiftelsen bedriver. TUlde juridiska personer som idkar näring hör i första hand naturligtvis sådanasubjekt som har bildats för ändamålet, exempelvis handelsbolag, aktiebolag ochekonomiska föreningar. Enligt andra meningen i stycket skall, i Ukhet medgällande lag, de nämnda rättssubjekten vara bokföringsskyldiga oberoende av omde idkar näring. Jag har i den allmänna motiveringen (5,2,1) närmare redogjortför vad som skall omfattas av begreppen aktiebolag, ekonomisk förening ochhandelsbolag, Iandra stycket upptas den i avsnitt 5.2.1 motiverade bestämmelsen atl enskildperson som driver jordbmk eller skogsbruk inte är bokföringsskyldig för sinjordbraks- eller skogsbruksrörelse enligt den föreslagna lagen. Vidarebegränsas i stycket bokföringsplikten i fråga om uthyrningsverksamhet. Om enskUdperson hyr ut byggnad eller del av byggnad, skall bokföringsplikt på granddärav föreligga bara om uthyrningsverksamheten är att anse som hoteU- ellerpensionatrörelse eUer om verksamheten omfatiar mer än två lägenheter somregelmässigt hyrs ut och som inle utgör del av uthyrarens egen bostad. Genombestämmelsens utformning faller bl, a. uthyrning av enstaka en- och tvåfamiljsfastigheteroch affärslokaler utanför bokföringsplikten. Om mer än två lägenheter hyrs utsaknar ändamålet med uthyrningen betydelse för bokföringsplikten. Dennaföreligger därför vid uthyrning såväl för stadigvarande bostadsändamål som förnärings- eller fritidsändamål. Uthyrning av några ram i hyresvärdens egenbostad omfattas emellertid inle. Ifråga om uthyrning för fritidsändamål vill jag påpeka alt bokföringspliktenligt denna lag inte föreligger för en jordbrakare som hyr ut någratorplägenheter. Enligt första meningen i stycket undantas jordbrukare frånbokföringsskyldighet för sin jordbruksrörelse. Angiven uthyrning är i flertaletfall att anse som binäring till jordbraksrörelsen. Om uthyrningsverksamhetenemellertid drivs i större omfattning kan den vara att hänföra till rörelse, jfranvisningarna till 21 § kommunalskaltelagen. De särskUda bestämmelserna om jordbmkaresbokföringsskyldighet skall då inle tUlämpas utan jordbrukaren blir för uthymingenbokföringsskyldig enligt denna lag. Jagvill tUlägga att med hotell- eUer pensionatrörelse avses enligt hotellförordningen(1966: 742) yrkesmässig verksamhet med ändamål att tillhandahålla tiUfäUigmöblerad bostad. Sådan rörelse anses inte föreligga ombostad tiUhandahålls som ett led i verksamhet för vård, tillsyn, utbildningeller uppfostran. Enligttredje stycket undantas' staten, kommun, landstingskommun, kommunalförbund,församling och kyrklig samfäUighet från bokföringsskyldighet. Enligtmina överväganden i den aUmänna motiveringen (5,2,2) tas i denna paragraf uppen sammanfattande bestämmelse om bokföringsskyldighetens innebörd. Paragrafenmotsvarar 2 § i utredningens förslag, Iförsta stycket föreskrivs att bokföringsskyldigheten skall fullgöras på sättsom överensstämmer med god redovisningssed. Departementsförslagetär uppbyggt så att det finns ett betydande utrymme för praxis att närmareprecisera vad de i lagen angivna kraven kan innebära för oUkaredovisningssituationer. Detta medför för den bokföringsskyldige att han haratt iaktta dels olika lagbestämmelser pä redovisningsområdet, dels regler somföljer av god redovisningssed. Jag vill i detla sammanhang framhålla att praxiskan ge besked om vad ett allmänt avfattat krav i lagen kan anses innebära i enpraktisk situation. Undantagsvis kan det också vara en uppgift för praxis attge direktiv, utformade efter lagens syfte, i något spörsmål som inte besvarasi lagen. Däremot kan det inte komma i fråga att en uttrycklig lagbestämmelsesätts åt sidan av en mot bestämmelsen stridande praxis. Närdet särskUda organet för redovisningsfrågor har inrättats kommer praxis i storutsträckning att utvecklas genom anvisningar och vägledande uttalanden frånexpertorganet. Andrastycket, som getts en annan redaktionell utformning än vad utredningenföreslagit, ger en introduktion och ett register tiU huvudbestämmelserna ombokföring, I enUghet med gällande lag ges en allmän beskrivning avbokföringens syften. Bokföringsskyldigheten innefattar sålunda att uppkomnaaffärshändelser skall löpande bokföras både kronologiskt och systematiskt.Härigenom får man reda på resultatutvecklingen inom rörelsen, I samband medden löpande bokföringen skall ses till att verifikationer finns till aUabokföringsposter. Med kronologisk bokföring avses gmndbokföring enligt 8 § ochmed systematisk bokföring avses huvudbokföring enligt 9 §, TiU begreppetverifikation återkommer jag vid 5 §, Istycket föreskrivs vidare att bokföringsskyldigheten innefattar att vidräkenskapsårets utgång upprätta årsbokslut. Detta skall upprättas för att geupplysning om rörelsens ekonomiska resultat och stäUning, Slutligen föreskrivsskyldighet att arkivera verifikationer, bokföringsböcker och annaträkenskapsmaterial, Ibegreppet räkenskapsmaterial innefattas förutom verifikationerna aUtmaterial som den bokföringsskyldige överhuvud laget använder för sinaffärsbokföring. Det inbegriper sålunda alla olika bokföringsböcker,kortsystem, hålkort, mikrofilm och magnetbandsupptagningar liksom särskildaspecifikationer som enligt olika bestämmelser skall komplettera bokföringen, TUlräkenskapsmaterialet hänförs vidare enligt särskilda bestämmelser sådanabeskrivningar som kan göras upp för bokföringssystemet samtsystemdokumentation och behandlingshistorik för dator-baserad redovisning (se 7§). Till räkenskapsmaterialet hör också alla de handUngar som legat till grundför de oUka affärshändelserna. Det kan här röra sig om avtal, protokoll,korrespondens etc. (se 22 § första stycket). Paragrafen,som motsvarar 4 § i utredningens förslag, klargör frågan om samordning mellanbokföringslagen och annan lagstiftning. Bestämmelserna har kommenterats i denallmänna motiveringen (5,2,4). Jag hänvisar tiU vad jag i det sammanhanget haranfört. Jag viUemeUertid i detta sammanhang ytterligare något beröra förhållandet mellanförevarande lag och bestämmelserna om årsredovisning i det liU lagrådetremitterade förslaget till aktiebolagslag. Förslaget tUlaktiebolagslag innebär att aktiebolag i årsredovisningen skall lämna vissaupplysningar som inte krävs enligt reglerna om årsbokslut i bokföringslagen.Sålunda skall exempelvis aktiebolag i den i årsredovisningen ingåendebalansräkningen som särskild post uppta aktier i dotterbolag (11 kap. 7 §första stycket). Något motsvarande specificeringskrav finns inte i 19 §. Motbakgrund av kravet i aktiebolagslagen måste aktiebolaget likväl göra en sådanspecifikation i det interna årsbokslutet. Enligtdepartementsförslaget skall alla bokföringsskyldiga redovisa lagerreserven.Förslaget tiU aktiebolagslag uppställer motsvarande krav endast i fråga omvissa större aktiebolag (se 11 kap. 5 § tredje stycket). Elt mindre aktiebolaghar alltså rätt att göra upp ett internt årsbokslut där lagerreservenredovisas öppet och en offentlig årsredovisning i vilken lagerreserven döljs. Paragrafenmotsvarar 5 § i utredningens förslag. Bestämmelserna, som utförligtkommenterats i den allmänna motiveringen (5,3), slår fast den fundamentalaregeln att alla affärshändelser i den bokföringsskyldiga verksamheten skallbokföras, Alla förändringar i förmögenhetens storlek och sammansättning skalllöpande noteras. Det rör sig här naturligtvis främst om förändringar somuppkommer genom in- och utbetalningar samt tillkomsten av fordringar ochskulder. andraaffärshändelser skall bokföras. Som ett exempel kan jag nämna att också vidbyte av tjänster meUan två bokföringsskyldiga uppkommer förändringar iförmögenhetens storlek och sammansättning. Detta skall alltså bokföras. Fråganom när fordringar och skulder skall bokföras får en konkret reglering i 8 §, Iövrigt viU jag erinra om att händelser, som inte får någon omedelbar ekonomiskverkan och därför inte behöver bokföras, ibland bör ge anledning till särskildanoteringar e, d, utanför bokföringen.