prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Tvärtom menar jag att det helt allmänt finns fog föratt uppmärksamma de behörighetsfrågor som uppkommer med den utvidgiung avområdet för förhandlingar och kollektivavtal, som följer avmedbestämmandelagen. Förslagetatt föra in lagens skriftlighetskrav i fråga om kollektivavtal Prop.1975/76:105 Bilaga 1 533 redani definitionen av koUektivavtalet i 23 § finner jag välbetänkt. Jag vUl gärnaunderstryka synpunkten att överenskommelser i enskilda faU kan väntas ofta bliträffade i enkla former. Inte minst torde de nya förhandlingsrättsreglerna i1113 §§ förutsätta detta. Lagen bör naturligtvis inte kurma tolkas sominnebärande hinder häremot. Jag ansluter mig till lagrådets förslag i fråga omreglema rörande innebörden av skriftlighetskravet (jfr även 30 §). Den av lagrådet föreslagna omredigeringen av dennaparagraf bör enligt min mening genomföras. Av skäl som lagrådet anfört bör den föreslagnajämkningen av paragrafen göras. Lagrådet har i sina anmärkningar tillmedbestämmandelagens regler om tolkningsföreträde godtagit de föreslagnareglema i stort, inbegripet den avvägning som har ansetts böra göras mellanföreningsrättsliga syn-. punkter och motstående hänsyn av i det väsenfligapraktisk natur, men har föreslagit jämkningar och omredigeringar på vissapunkter. TiU de förslagen kan jag ansluta mig. Ändringarna i 33 och 34 §§ ärägnade att ge klarare uttryck åt vad som på berörda punkter är den åsyftadeinnebörden av de föreslagna reglerna. Utbytet av uttrycket "tvist omtillämpning av avtal" mot uttrycket "rättstvist" i 35 § harenUgt min uppfattning samma karaktär. Jag kan bekräfta riktigheten av lagrådetsuttolkning på två särskilda punkter av 34 och 35 §§. Jag finner slufligen, iöverensstämmelse med vad lagrådet har uttalat, att det är motiverat med enenhetlig reglering i 36 § av frågan på vilken nivå arbetstagarsidans rättenligt tolkningsföreträdesreglerna skall utövas. Finner parterna när de träffarmedbestämmanderättsavtal anledning att göra avsteg från 36 § står det demenligt 4 § andra stycket fritt att avtala därom. Vad lagrådet har anfört rörande tiUämpningen avförhandlingsrättsregeln i 38 § och vetorättsreglerna i 3940 §§ kan jagansluta mig tUl. Likaså biträder jag de av lagrådet föreslagna justeringarna avlagtexten. Lagrådet har föreslagit en omkonstraktion av dennaparagraf om fredspUkt i kollektivavtalsförhållanden i syfte att göraparagrafens text mindre svårtiUgänglig. Enligt förslaget skall paragrafenbyggas upp inte som en med undantag försedd huvudregel om förbud motstridsåtgärder Prop.1975/76:105 Bilaga 1 534 underavtalsbundenhet utan som en regel om förbud mot stridsåtgärder under vissa iparagrafen uppräknade och inbördes sidoordnade fömtsättningar. Jag finner attförslaget redaktionellt sett har förtjänster och ansluter mig tiU det. I lagrådets förslag innefattas en uttrycklig regelom verkningarna av kollektivavtal om längre gående fredsplikt än som följer avlagen. Som jag nämnt under 4 § ansluter jag mig till att möjligheten att medgiltig verkan sluta sådant kollektivavtal kommer till klart uttryck i lagtexten. Den av lagrådet föreslagna ändrade avfattningen av41 § första stycket är inte avsedd att medföra någon ändring i sak av detremitterade förslaget i motsvarande delar. När jag ansluter mig till lagrådetsförslag till omredigering avser jag inte heUer att göra någon saklig ändring. Lagrådethar i sitt yttrande gjort vissa uttalanden om innebörden av lagensfredspliklsregler och har därjämte uttalat en uppfattning om till-låtligheten iallmänhet av arbetsnedläggelse, blockad eUer liknande åtgärder som vidtas avpolitiska skäl. I dessa frågor finner jag emellertid inte anledning att gåifrån vad jag har anfört i motiven tiU det remitterade förslaget. Dettainnebär att jag kan bekräfta att lagens fredspliklsregler bör läsasmotsättningsvis så, att stridsåtgärder i syfte att öva påtryckningar på enfacklig motpart är tillåtna i den mån de inte strider mot någon av deförbudsregler som tagits upp i lagen eUer annat är särskUt föreskrivet. Det äri princip också riktigt att fackliga, sympatiåtgärder i tiU förmån förpart i utländsk arbetsstrid är avsedda att vara tiUåtna under denförutsättningen att den primära arbetsstriden är lovlig (jfr 41 § förstastycket 4 i lagen). Att det emellertid här kan uppkomma faU, i vUka kravet påden primära åtgärdens lovlighet inte torde kunna upprätthåUas, har lagrådetsjälvt' antytt. också kommit in på de problem kringtUlåtligheten av i första hand arbetsinstäUelser i andra än rent fackliga syften,som varit mycket omdiskuterade i tidigare skeden av detta lagstiftningsärende.En aspekt på dessa problem är att det kan ställa sig svårt eller omöjligt ättdra en gräns mellan fackligt och politiskt, kanske i synnerhet när man. har attgöra med förhåUanden i länder där fackliga fri- och rättigheter inte garanteraspå samma sätt som hos oss. Det är en svår uppgift att i sådana och andra faU,där det blir fråga om arbetsinställelse eUer liknande åtgärder med politisktfärgad bakgrand, bestämma vad som bör gäUa om åtgärdens tillåtlighet. Somframgått av vad jag tidigare uttalat i detta ämne kan jag dock inte dela denuppfattning åt vilken lagrådet har gett uttryck. Jag har å andra sidan intefunnit anledning att föreslå lagstiftning om dessa frågor, enligt min meningden enda väg som står tUl buds om fuU rättslig klarhet eftersträvas. I vad jaghar anfört i samband med att jag gjorde det ställningstagandet (avsnitt 11.6 iremissprotokoUet) har jag inte anledning att göra någon ändring. Lagrådethar föreslagit att det tas in i lagen en uttrycklig regel om 1975/76:105 Bilaga 1 535 tillåtlighetenav indrivningsblockader, bl. a. med hänsyn tiU att enligt lagrådets mening en uttryckligbestämmelse behövs för att sådana blockader skall som avsetts kunna undantasfrån den i 45 § föreskrivna varselskyldigheten. Jag godtar lagrådetsuppfattning att det är lämpligt med en lagregel om indrivningsblockadernaslovlighet och finner det förslag till sådan regel, som lagrådet har utformat,väl lämpat att föras in i lagen. Av skäl som anförts av lagrådet bör enligt minmening det av lagrådet föreslagna tillägget tUl första stycket göras. Lagrådet har ingående behandlat konstruktionen avregeln i 44 § om kvarievande stridsrätt. Därvid har lagrådet särskiltframhållit det värde som ligger i att det kan lämnas utrymme för partema attunder giltighetsperioderna för avtalen om löner och allmänna anställningsvillkoråterappta och utan fredsplikt förhandla om redan väckta frågor påmedbestämmanderättsområdet. Därigenom vinner man inte minst attlöneförhandlingarna inte behöver kompliceras genom direkt sammankoppling medförhandlingarna på medbestämmanderättsområdet. Enligt44 § blir det emellertid möjligt, påpekar lagrådet, att underlöneförhandlingama ställa vittgående krav på medbestämmanderättsavtal ochdärmed öppna ett vidsträckt område för kvarievande stridsrätt. Kommer i ettsådant läge avtal överhuvud tUl stånd på löneområdet, får avtalet knappast denkaraktär av fredsdokument som kollektivavtalen har på dagens arbetsmarknad. Enmöjlighet att bättre förena det önskemål om sammanhängande perioder avarbetsfred, på vUket förslaget till medbestämmandelag bygger, med syftena bakomden kvarievande stridsrätten borde enligt lagrådet vara att tydligare än somskett i det remitterade förslaget markera att den kvarievande stridsrättenskall vara ett instrument att främja resultat vid återupptagna förhandlingarom medbestämmanderättsavtal. Denna avsikt med stridsrätten bör enligt lagrådetklargöras genom ett tUlägg till texten i 44 §. Som framgår av motiven till lagförslaget ihithörande delar har jag sett den kvarievande stridsrätten som en lämplig metodatt bryta igenom den nu tillämpade intolkningen av arbetsgivarensbeslutsbefogenheter på § 32-området i kollektivavtalen om löner och allmännaanställningsvillkor. Den kvarievande stridsrätten skall ha till uppgift attfrämja tillkomsten av medbestämmanderättsavtal utan att man för den skull göravkall på målsättningen att fred skall under sammanhängande perioder råda påarbetsmarknaden. Det är med hänsyn härtUl som det ställs krav på att utrymmetför kvarievande stridsrätt skall ha 1975/76:105 Bilaga 1 536 bestämtsgenom att medbestämmanderättsavtal begärts redan vid löne-förhandluigarna. Ochdet Ugger helt i linje härmed att den kvarievande stridsrätten får funktionenav ett påtryckningsmedel i senare förhandlingar om medbestämmanderättsavtal. Den kvarievande stridsrätten fyller en uppgiftredan därigenom att den är ägnad att förmå till uppgörelse imedbestämmanderätlsfrågan i samband med löneförhandlingarna, antingen så attparterna då träffar avtal på medbestämmanderättsområdet eller så att de i varjefall enas om att fortsätta förhandlingarna och i samband därmed reglerar vadsom skall gälla i fråga om fredsplikten. Men den kvarievande stridsrätten kanockså främja tUlkomsten av medbestämmanderättsavtal genom att direkt utnyttjasi den mån frågor på medbestämmanderättsområdet har lämnats öppna sedan deväckts i löneförhandlmgarna. Det är naturligt att stridsrätten då kommer tillanvändning först sedan med-bestämmanderättsfrågan återupptagits och det visatsig att förhandlingar i frågan inte leder till resultat. Som lagrådet påpekatkan det vara lämpligt att detta kommer till uttryck i lagtexten. Det böremellertid då också betonas att kravet på återupptagna avtalsförhandlingar inteär avsett att innebära något hinder för ett effektivt utnyttjande av denkvarievande stridsrätten. Det krävs inte mer än att förhandlingsskyldighetenenligt 15 § fullgörs. Så snart part därvid kunnat konstatera attförutsättningar för resultat inte föreligger står det liksom i andraavtalsförhandlingar parten fritt att vidta stridsåtgärder. Längre gående kravpå förhandlingar före facklig strid kommer inte i fråga med mindre parten genomavtal binder sig därvid. Lagrådet har föreslagit att den i denna paragrafföreskrivna, skade-ståndssanktionerade varselskyldigheten skall gälla enbart iförhållandet mellan arbetsgivarorganisation resp. arbetsgivare å ena sidan ocharbetstagarorganisation å den andra. Vid sidan härav skulle lagen ställa uppenbart en rättsUgt sett osanktionerad handlingsregel om att varsel bör pålämpUgt sätt riktas även tiU enskilda arbetstagare som inte tillhörarbetstagarorganisation som berörs av stridsåtgärd från arbetsgivarsidan. Jagfinner detta förslag, som torde ha sin bakgrand inte minst i svårighetema attpå ett ändamålsenligt sätt utforma skadeståndsansvaret om det föreskrivs enrättslig skyldighet att varsla även enskilda arbetstagare, väl grundat ochansluter mig tiU det. Även på de två ytterligare punkter som lagrådet har tagitupp under denna paragraf kan jag ansluta mig till dess uppfattning. Jag har inget att invända mot den av lagrådetföreslagna omformuleringen av föreskriften om tystnadsplikt förförlikningsmän. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 537 tidigarehar framhåUit kan det bli aktuellt att se över bestämmelsen i anslutning tilldet lagstiftningsarbete rörande offentUga funktionärers tystnadsplikt som f. n.övervägs inom . 54 § Jag ansluter mig tUl lagrådets förslag underdenna paragraf. Som lagrådet har påpekat kan det förekomma att enarbetstagare mottar information under tystnadsplikt utan att han därvid kansägas vara företrädare för sin organisation. Bryter arbetstagaren mot tystnadspliktenbör han då som lagrådet har föreslagit kunna ådömas skadestånd på sammasätt som vid andra brott mot den föreslagna lagen. Därvid blir ävenbegränsningsregeln i 60 § tredje stycket tiUämplig. I företrädarfaUen bördäremot skadeståndsansvaret vUa på den organisation eUer arbetsgivare för varsräkning informationen mottogs. Lagrådet har inte motsatt sig dennakonstruktion, som har en förebild i 10 § förtroendemannalagen. Jagdelar lagrådets uppfattning också vad gäUer förhåUandet mellan reglerna i 56 §och andra regler eUer rättsprinciper rörande påföljd på grand av brott mottystnadspUkt. Lagrådet har under dessa paragrafer tiU en börjanföreslagit att begränsningen enligt 58 § första stycket av enskUdsskadeståndsansvar när organisation har anordnat eller föranlett olovligstridsåtgärd skall förbehållas de faUen att det är den koUektivavtalsbundnaorganisationen, eUer en denna överordnad organisation, som genom sitt handlandeådrar sig skadeståndsansvar för stridsåtgärden. Jag anser att lagrådets skälför detta förslag är övertygande och ansluter mig till förslaget. För det fallatt annan organisation anordnar eller föranleder stridsåtgärd med deltagandeav kollektivavtalsbundna medlemmar under sådana omständigheter, att det tersig skäligt att de enskilda inte skall bära något eller enbart ett mycketbegränsat skadeståndsansvar, ger 60 § tillräckliga möjligheter att nå fram tUlett riktigt resultat. Vidare har lagrådet föreslagit dels att andrameningen i 59 § utesluts, dels att 58 och 59 §§ får byta plats med hänsyn tUldet nära sakliga sambandet mellan 57 och 59 §§. Även till dessa förslag kanjag ansluta mig. Ändra meningen i 59 § kan enligt min åsikt visserligen ansesha ett visst berättigande såsom ett i och för sig betydelsefullt led i en serieregler som tiUsammans skapar en väsentlig nyordning på tolkningsföreträdetsområde. Den kan också vara ägnad att i sin mån klargöra att ett motsvarandeskadeståndsansvar inte är avsett att inträda när arbetsgivare underlåter attpåkalla förhandling eller väcka talan i fall som åsyftas i Prop.1975/76:105 Bilaga 1 538 Jag medger emellertid att meningen rent rättsligt inte är nödvändig ochföreslår att den stryks. Däremotkan jäg inte finna tiUräckliga skäl tiU det tillägg tUl 59 § första meningen idet remitterade förslaget, som lagrådet har förordat. Att 60 § är tUlämplig isådana skadefall som avses i 59 § är enligt min mening alldeles klart, utan attdet skall behövas någon hänvisning i 59 §. Att 57 § innehåUer en precisering ifråga om skadeståndsansvaret för organisation, som har hävdat en oriktiguppfattning i ett tolkningsföre-trädesfaU, finner jag med hänsyn tUl gmndernaför de nya tolkningsföreträdesreglerna naturligt. Jag är alltså inte bereddatt tillstyrka någon ändring på denna punkt. Lagrådet har under denna paragraf inledningsvispekat på förhållandet meUan medbestämmandelagens fredspliklsregler, bland dem31 §, och den nya regeln i 43 § om överläggningar vid olovlig stridsåtgärd avarbetstagare med därtiU anknytande skadeståndsregel i 60 § andra stycket. Attdet här på sätt och vis kan sägas råda en motsättning mellan olika moment ilagen är uppenbart. Den synpunkten får dock inte överdrivas. Reglema i 43 och60 §§ har tillkommit mot bakgrunden av vad som är praktisk verklighet i sambandmed många olovliga stridsåtgärder. De bygger på uppfattningen att det väsentUgamåste vara att och på det sätt som ter sig mestrealistiskt få till stånd en lösning när en olovlig konflikt har bmtit ut. Isådana sammanhang har rättsliga sanktioner med nödvändighet sina begränsningaroch det kan lagstiftaren inte bortse från. Tydligt är emellertid att det härkommer att bU avgörande hur reglema blir tUlämpade i praxis. Enligt min uppfattninghar tillräckUga anvisningar getts i motiven till det remitterade förslaget ihithörande delar. Jag noterar att lagrådet har tillstyrkt den nyhet, som liggeri 43 §, och uppfattar inte dess uttalanden om förhållandet till 31 § somavsedda att markera en annan ståndpunkt i fråga om tillämpningen av 43 och 60§§ än den som kommit till uttryck i det remitterade förslaget. Lagrådethar även i övrigt uppehållit sig vid arbetstagares personUga skadeståndsansvarför deltagande i olovlig stridsåtgärd. Enligt den uppfattning som lagrådet härhar uttryckt är en maximering av skadeståndsansvaret tUl olämpligdels därför att den inte utgör ett tiUräckligt stöd för ståndpunkten attarbetstagarnas anspråk mot arbetsgivaren skall föras fram genomorganisationerna, med de utökade möjligheter som dessa tiUerkänns genom dennya lagstiftningen, dels därtör att den skulle vara ägnad att medföra en ickeönskvärd vidgad tillämpning av uppsägningspåföljden. Vad lagrådet har anförtpå dessa punkter har dock inte rubbat mig i den uppfattning rörande200-kronorsregeln, som jag intog vid remissen till lagrådet och som jag dåutförligt moti- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 539 verade.Jag vill särskilt inskärpa att det är den föreslagna lagens innebörd attavskedande eller uppsägning i samband med olovliga strids-åtgärder skall fåförekomma enbart i sådana mycket kvalificerade undantagsfall som jag beskrev imotiven till remissförslaget. Farhågan att maximeringen av skadeståndsansvaretskulle påverka rättstUlämpningen pä den punkten finner jag överdriven. Jag äralltså inte beredd att frångå min uppfattning på detta område. Med anledning av vad lagrådet avslutningsvis haranfört under denna paragraf viU jag framhåUa att jag har funnit den lösning somhar getts åt frågan om förhåUandet mellan kollektivavtalsrättsliga och aUmännaskadeståndsregler för det praktiska behovet tiUräckUg. Att i detalj utredahärmed sammanhängande problem och ge uttryck åt en gränsdragning i lagtext ärenligt min bedömning en komplicerad uppgift. Som lagrådet har påpekat ter detsig lämpligt att frågan får uppmärksammas vid kommande utredningsarbete. Jag anser att lagrådet har anfört övertygande skälför sina förslag under denna paragraf och föreslår därför att de ifrågasattaändringarna genomförs. Jag ansluter mig till förslaget om tUläggande avett andra stycke i denna paragraf. Jag godtar de ändringsförslag som lagrådet har förtfram rörande reglerna om tvisteförhandling och rättegång i 6368 §§ och deuttalanden som har gjorts i anslutning tUl dessa. Som lagrådet har berört i anslutning tiU 6 § börreglerna i 64 § om förhandlingsordningen i rättstvister kunna utgå. Liksomenligt gäUande rätt får det ankomma på arbetsmarknadens parter att självabestämma förhandlingsordningen. Lagförslagets regler om förhandlings- och talefristerär utformade med hänsyn därtUl. Även i fråga om 69 § är jag beredd att ansluta migtill lagrådets förslag. Reglerna i 15 kap. om bl. a.interimistiska beslut bör aUtså kunna liksom tUlämpas vid rättegångeni AD. Som lagrådet har framhåUit kan det inte bli fråga om att pröva frågor omupphävande av tystnadsplikt genom interimistiskt beslut. Jag föratsätteremellertid att AD kan hålla huvudförhandling i en sådan fråga med denskyndsamhet som situationen kräver. Mot de jämkningar av lagtexten till 70 § somlagrådet har föreslagit har jag inte heUer någon erinran. Lagrådethar också berört vissa frågor som hänger samman med Prop.1975/76:105 Bilaga 1 540 rättegångeni mål om skyldighet att lämna ut information som part vUl bevara som hemlig.Dessa frågor, som inte endast avser rättegången i AD, torde få uppmärksammas idet fortsatta lagstiftningsarbetet. Det är lagrådets uppfattning att en lagstiftning avden typ som medbestämmandelagen representerar normalt blir tiUämplig endast påsådsma rättsförhåUanden som uppkommer efter den nya lagens ikraftträdande.Lagstiftningen skulle således inte bli tiUämplig förrän t. ex. gäUandekoUektivavtal har löpt ut. Lagrådet har emeUertid ansett sig kunna godta attmedbestämmandelagens tvingande regler i och med ikraftträdandet får giltighetäven i bestående koUektivavtalsförhåUanden. På de områden där den nya lagenmedger att kollektivavtal skall kunna träffas om avvikelse från lagen menardäremot lagrådet att'ingrepp inte skall kunna göras i de före ikraftträdandetingångna avtalen. GäUande koUektivavtal skall enligt lagrådets mening fåfortsatt giltighet även om de ger arbetstagarna ett inflytande som liggerlångt under den nivå som läggs fast genom den av statsmakterna beslutadearbetsrättsreformen och utan hinder av dessa kollektivavtal har tillkommitunder helt andra förutsättningar. TiU stöd för denna uppfattning åberopar lagrådeten stadgad lagstiftningspraxis på det dispositiva civilrättsligaområdet. Jagkan inte dela detta synsätt. Attvissa regler i medbestämmandelagen görs dispositiva på sätt som framgår av 4 §är inte ett uttryck för att hittiUsvarande förhållanden bör bestå påarbetsmarknaden ännu efter Ikraftträdandet. Medbestämmandelagen äravsedd att ge de anstäUda lagstiftningens stöd för ett vidgat inflytande överarbetsvillkoren i vidaste mening. Den ger också uttryck för en förändrad syn påförhållandena inom arbetslivet. Självfallet bör en reform som den förevarandeträda ikraft som gäller gemensamt för hela arbetsmarknaden.Ikraftträdandet kan därför inte få bestämmas av kollektivavtal som har ingåttsunder helt andra föratsättningar. Avsikten med 4 § är endast att ge kollektivavtalsparternaen möjlighet att anpassa sig till de nya lagreglerna. Jag vidhåUer därför den vid lagrådsföredragningenuttryckta uppfattningen, att 4 § inte skall ta sikte på äldre kollektivavtalsom inte har tillkommit för att reglera frågan om avvikelse från den nya lagen.Hur sådana äldre koUektivavtalsbestämmelser skall tolkas får avgöras i rättspraxismed tillämpning av vanliga avtalstolkningsregler. Denna princip förikraftträdandet av dispositiva regler på det arbetsrättsliga området hargodtagits av vid de senaste årens reformer (jfr prop. 1973: 129 s.288, 1974: 88 s. 216 och 1974: 148 s. 94). Några problem i rättstillämpningenav den art som lagrådet antyder kan inte sägas ha uppkommit (jfr AD 1973 nr 38och 1975 nr 7). Även arbetsmarknadens parter har anpassat sittförhandlingsarbete till de riktlinjer som statsmakterna har angett i fråga omikraftträdandet. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 541 För att någon tvekan inte skaU behöva råda rörandetillämpningen av ikraftträdandebestämmelserna på denna punkt, bör emellertid som lagrådet har föreslagit en uttrycklig övergångsbestämmelse fogas tUllagen. Denna bör, såvitt avser förhållandet tiU medbestämmandelagens tvinganderegler, få i huvudsak den lydelse som lagrådet har föreslagit. Härtill bör dockfogas en föreskrift som ger uttryck för den syn på verkningarna av äldrekollektivavtal på lagens dispositiva område som jag nu har berört. I övrigt ansluter jag mig tiU lagrådets uttalandeni fråga om tillämpningen av övergångsbestämmelserna och förslaget till ensärskild övergångsbestämmelse till 28 §. Jag föreslår dock att övergångsbestämmelsenfår en sådan avfattnmg att den blir tillämplig även på en företagsövergång somäger ram efter lagens ikraftträdande. Förslagettill lag om ändring i lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister Jag har tidigare godtagit den av lagrådetföreslagna omformuleringen av 63 § medbestämmandelagen och biträder alltså ävenden därav föranledda ändringen av 2 kap. 1 § arbetstvistiagen. Vad 4 kap. 7 § arbetstvistiagen beträffar delar jaglagrådets uppfattning i de berörda tUlämpningsfrågorna. Vad lagrådet i övrigt har anfört föranleder intenågot uttalande från min sida. Utöver vad som följer av det anförda bör vissaredaktioneUa jämkningar göras i förevarande lagförslag. Detinom upprättade förslaget till lag om offentlig anstäUning(bUaga 2) föranleder vissa ytterligare ändringar i arbetstvistiagen. F. n.dras enligt 1 kap. 2 § andra stycket arbetstvistiagen gränsen för den lagenstillämpning på det offentliga området huvudsakligen vid den gräns som gällerför det avtalsbara området. Tvister rörande det avtalsförbjudna områdethandläggs enligt arbetstvistiagen endast i den mån det framgår av särskildaregler. I övrigt gäller att sådana tvister skall prövas i administrativ ordning.I och med att det särskilda avtalsförbudet föreslås utgå, bör en anpassninggöras av de processuella reglerna i arbetstvistiagen. Utgångspunkten bördärvid vara att arbetstvister på den offenfliga sektom skall, liksom på denprivata, handläggas enhgt arbetstvistiagen. Detkan emellertid förekomma fall, då avvikelse kan behöva göras från dennahuvudregel. I tidigare lagstiftningssammanhang beträffande tjänstemän medstatlig eller statligt reglerad anställning har slagits fast att det är enuppgift för det allmänna att bestämma hur olika sakliga Prop.1975/76:105 Bilaga 1 542 tillsättningsgrunderskall avvägas inbördes vid tiUsättning av tjänst. Detsamma gäller tillämpningenav gällande regler om företrädesrätt till ny anställning (jfr prop. 1974: 174s.