prop · FY0367 · 1975-12-31 00:00:00 — Med hänsyn härtill uppstår behov av ett frislående organ meduppgift atl slita eventuella tvister mellan kommun och järnväg. Det synesnämligen uteslutet att tvister av det speciella slag det här gäller skulle fåavgöras av allmän domstol eller fastighetsdomstol. Utredningen föreslår att en särskild nämnd inrättas föratt pröva frågor som hänger samman med järnvägarnas stängselskyldighet tillskydd för allmänheten. Nämnden bör ha som huvuduppgift att avgöra tvister omkostnadsfördelningen mellan kommun och järnväg. 1 förekommande faU bör nämndenockså behandla tvister som gäller om stängsel i elt särskilt fall bör sättasupp eller inte. Med hänsyn till att del här - om man bortser från enskildajärnvägar - gäller att avgöra tvister meUan olika organ för det allmänna, fårnämnden en funktion som är likartad den verksamhet som bedrivs avstats-kommunala marknämnden. 1 analogi med vad som gäller för denna nämndföreslär utredningen att stängsel-nämnden bör bestå av ordförande och tvä andraledamöter, varav en har kunnighet i järnvägsfrågor och den andre i kommunalaangelägenheter. Ordföranden bör vara lagfaren och ha erfarenhet av domstolsljänstgöring. Med den av utredningen förordade regleringen avses attlägga skyldigheter inte bara på SJ utan ocksä pä de enskilda järnvägarna ochkommunerna. Regleringen kan med hänsyn härtUl inte ske enbart i administrativordning utan måste bygga på lagstiftning. Med hänsyn till den sakliga lösningav frågan som utredningens förslag innebär synes erforderliga bestämmelser intelämpligen kunna införas inom ramen för byggnadslagstiftningen. Utredningen har utgått från att de föreskrifter sommeddelats om stängselskyldighet lill skydd för hemdjur enligl lag börbehållas i princip oförändrade. Det synes emellertid lämpligt att dessaföreskrifter och de bestämmelser som den nu föreslagna regleringen kräver förssamman till en ny lag om stängselskyldighet för järnväg. Möjligen kan man invändaatt föreskrifterna har olika karaktär. lag har i huvudsak encivilrättslig prägel medan de bestämmelser som föreslås kommer att bli avnärmast offentligrältslig art. 1 nutida lagstiftning är det dock inte ovanligtatt civUrättsliga och offentligrällsliga bestämmelser förs samman på detta sättoch det måsle vara en betydande fördel att samtliga bestämmelser angåendejärnvägarnas stängselskyldighet meddelas i samma författning. Utredningen föreslår därför att lag ersätts av enny lag om stängselskyldighet för järnväg m. m. som bör omfatta två kapitel, avvilka det första behandlar stängsel liU skydd för större hemdjur och det andrastängsel tiU skydd för allmänheten. Remissinstanserna har allmänt anslutit sig lillutredningens uppfattning alt frågan om stängsel vid järnväg till skydd för allmänhetenbehöver regleras i lag. Denna ståndpunkt intar bl. a. SJ, statens vägverk,, statens planverk och länsstyrelserna i ,samt . framhåller att det är angelägetatt frågan om slängselskyldighet vid järnväg får en snar och ändamålsenliglösning och förbundet anser att det framlagda förslaget i sina väsentliga delarär godtagbart ur synpunkt. anser att det otvivelaktigtföreligger behov av stängsel utmed järnvägarna, även till skydd förallmänheten. Föreningen tillägger att järnvägsföretagen och kommunerna somregel hitintills kunnat träffa överenskommelser om uppsättning och betalning avsädana stängsel. Till utredningens förslag att det skall ankomma pä järnvägsinnehavarenatt sätta upp och underhålla stängsel till skydd för allmänheten ansluter sigriksrevisionsverket och i . SJ motsätter sig inte förslaget alt uppförande ochunderhäll av stängsel skall ombesörjas av järnvägen, även om man menar att godaskäl också talar för atl uppgifterna läggs på kommunerna. anser att del bör ges möjlighetatl träffa överenskommelse om atl underhållet skall ombesörjas av kommunen. Även statens vägverk anser all rent praktiska skäl talarför atl stängslens tekniska utformning och översyn och därmed ansvarel moltredje man i vissa fall bör vila på kommunerna. i ifrågasätter, om inteansvaret för uppsättning och underhåll av stängsel bör vila på kommunen.Härigenom skulle regleringen bli mer enhetlig i ansvarsfrågan eftersomkommunerna svarar för tlertalet befintliga järnvägsstängsel för allmänhetensskydd. Utredningens förslag alt det i första hand skall ankommapå kommunen all avgöra i vilka fall stängsel skall sättas upp har tillstyrktseller lämnats utan erinran av flertalet av de remissinstanser som yttrat sig ifrågan. ansluter sig till utredningens förslagoch framhåller att det ur allmän synpunkt förefaller ändamålsenligt att gekommunen bestämmanderätt över när slängselskyldighet skall anses föreligga. Statskontoret finner det vara en fördel attbestämmanderätten läggs pä kommunen eftersom det ger allmänheten möjlighet atlgenom sina företrädare i kommunen någorlunda snabbt få lill stånd en inhägnadjust där den behövs. Även i delar utredningensuppfattning i denna del. konstaterar atl tredje man lorde kunnaanföra kommunalbesvär över kommunens beslut. Däremot ifrågasätterlänsstyrelsen om inte de fastighetsägare m. fl. som närmast kan ha ett intresseav att stängsel sätts upp uttryckligen bör lUlerkännas partsställning och ägarätt att såväl påkalla kommunens beslut som att fä sådant beslut överprövat påannat säll än genom kommunalbesvär. menar att tredje man bör ges möjlighetatt överklaga kommuns beslut om var stängsel skall sättas upp. i menar alt fråganom var stängsel skall sättas upp är en utpräglad ordnings- och säkerhetsfrågasom därför bör avgöras av exempelvis den lokala i berörd kommun.Länsstyrelsen anser vidare atl del ur principiell synpunkt inte ärtillfredsställande atl kommunen - som enligt utredningens förslag kommer att fäen stor del av kostnadsansvaret - själv skall avgöra när det föreligger behovav stängsel ur säkerhetssynpunkt. Utredningens förslag, att slängselkostnaderna fördelas mellankommun och järnväg i huvudsak enligt den s. k. prioritetsprincipen, har möttnågot delade meningar bland remissinstanserna. Några remissinstanser anslutersig till utredningens förslag medan andra ställer sig kritiska mol bl. a.prioritetsprincipens lämplighet och förordar i stället en schablonregel somålägger kommunerna alternativt järnvägen ell slörre kostnadsansvar än utredningen förordar. , länsstyrelserna i samtGöteborgs och län liksom ansluter sig iprincip till utredningens förslag i detta avseende. i Stockholmslän framhåller all kommunen kan påverka kostnaderna genom sin beslutanderättvad avser slängselskyldighelens omfattning. Kommunerna har också godamöjligheter att påverka den slutliga kostnadsfördelningen genom utfornmingen avexploateringsavtal o. dyl. finner inga vägande skäl som talar föratt järnvägen alltid skall stå för av kostnaderna. 1 de flesta fallhänför sig nämligen behovet av stängsel till åtgärder från kommunens sida inombebyggelseplaneringens lam. Eftersom järnvägen i allmänhet inte kan förutsesådana åtgärder, bör inte heller någon del av de därigenom uppkomnaslängselkostnaderna belasta järnvägen. Beloppens storlek torde inte hellermotivera det administrativa merarbete som blir följden av enkostnadsfördelning. Verket föreslår därför i stället att kostnadsfördelningensker renodlat efler priorilelsprincipen. påpekar att grundregeln imiljöskyddslagen är atl den som är upphov lill en miljöfara är ansvarig oavsetti vilken tidsföljd sakförhållandena har uppkommit. ifrågasätter prioritetsprincipenstillämplighet pä stängselfrägan. Förbundet menar atl det kan diskuteras om järnvägsinlresset,enbart med åberopande av sin prioritet, kan kräva att ägare av angränsande markskall upplåta skyddszoner omkring järnvägen och avhålla sig frän en annarstilläten och lämplig användning av marken. Det är dock järnvägstrafiken som skapar själva faromomentet som stängslet avser att eliminera. Förbundet föreslår att kostnaderna i stället fördelasenligt en schablonregel, vilket skulle medföra en enklare och smidigarehandläggning av stängselfrägan. Härigenom skuUe dessutom många tvister omkostnadsfördelningen kunna undvikas. Med hänsyn till betydelsen för järnvägstrafikenav alt ha elt inhägnat järnvägsområde till skydd för olyckor och skadegörel.sesamt för att underlätta trafikens framkomlighet och säkerhet, anserkommunförbundet att en sådan schablonregel lämpligen bör dela kostnaderna föruppförande och underhäll av ifrågavarande stängsel lika mellan järnväg ochberörda kommuner. Även i menar att en schablonregelför kostnadsfördelningen bör övervägas för att handläggningen skall blienklare. Liksom ifrågasätter 57 priorilelsprincipenstillämplighet pä stängselfrågan, SJ menar atl även om man när en järnvägslinjeen gäng i liden anlades, kunde förutse en viss trafik- eller bebyggelseutvecklingutefter linjen, så kunde man inte då förutse att denna utveckling skullepåkalla stängsel för allmänhetens skydd. SJ menar därför atl järnvägen inte bördelta i kostnaden för uppförande och underhåll av stängsel utefter redanbefintliga linjer i vidare mån än sådan skyldighet kan grundas pä redangällande rätt. 1 stället menar SJ att kommunerna bör bärakostnadsansvaret ulan inskränkning så snart det är fråga om järnväg som anlagtsföre den nya regleringens tillkomst. SJ framhåller vidare atl slängslen avser alt tillgodose eltbehov som efterhand vuxit fram på den kommunala sidan, beroende framför allt avbefolkningsutveckling och markanvändning. Del kommunala planmonopolet har här singivna plats i bilden. En lösning, som innebär atl kommunerna fullt ut får slåför kostnadsansvaret i fräga om skydd vid befintliga järnvägar, är slutligenuppenbart lättare alt frän principiell utgångspunkt förena med beslutanderättför kommun om stängselskyldigheten än den föreslagna ordningen med fördelningav kostnadsansvaret. En järnväg som nyanläggs är enligl SJ oftast fruktenav ell mer eller mindre omfattande kommunalt engagemang, där markanvändningenspelar en framträdande roll. SJ menar därför atl det bör vara kommunernas sakatt ocksä i sådana fall bära kostnadsansvaret i fråga om behövligt stängseltill skydd för allmänheten. Skall järnvägen ändå delta i kostnaden bör andeleninle få bestämmas högre än till vad som motsvarar påvisbar nyttig bieffekt förjärnvägen. Det måsle antas all andelen därför inte i något fall kan komma altöverstiga . Enligl utredningens förslag bör slängselskyldighelen begränsastill atl omfatta järnväg som är avsedd för allmän trafik. Detta förslag harendast föranlett kommentarer från SJ som menar att denna begränsning ärdiskutabel. Också längs många industrispår kan, inte minst vid nyanläggning,det tänkas uppkomma behov av stängsel till skydd för allmänheten. Många remissinstanser har uppehållit sig vid utredningensförslag att inträtta en stängselnämnd med huvudsaklig uppgift atl avgöratvister om kostnadsfördelningen mellan kommun och järnväg. Remissinstansernakan sägas representera två åsiktsgrupper, nämligen dels de som i principansluter sig till förslaget eller lämnar detla ulan erinran, dels de som menaratt nämnden kan göras obehövlig genom atl kostnadsfördelningen sker efter merotvetydiga principer än de som utredningen föreslagit. Statskontoret har inte något all erinra mot att en särskUdstängselnämnd inrättas och utgär därvid från att nämnden inte skall förses medegna kansliresurser utan anknytas till någon befintlig organisation. liksom finnerdet lämpligt att tvistefrågor avgörs av en särskild nämnd. Enligt statens planverks mening bör tredje man hamöjlighet att överklaga beslut om var stängsel skall sättas upp. Verketföreslär därför att sådan klagan bör kunna hänskjutas till slängselnämnden. Som tidigare nämnts förordar SJ alt kommunerna bör stå förkostnadsansvaret i fråga om skydd vid befintlig järnväg liksom i princip ävenvid järnväg som nyanläggs. Detta innebär, menar SJ, alt den föreslagnastängselnämnden skulle kunna avvaras. I fråga om slängselskyldighelen som sådanskuUe i princip endast det förbehållet behöva göras alt stängslets placeringoch utförande inte får äventyra säkerheten i järnvägstrafiken eller pä annatsätt vålla väsentlig olägenhet för järnvägens drifl. Meningsskiljaktigheler idetta avseende bör enligl SJ kunna hänskjutas tiU regeringen för avgörande. i menar atl behovet av ensärskild stängselnämnd bortfaller om fördelningen av stängselkostnaderna mellanjärnväg och kommun sker efter en schablonregel och om ansvaret för uppsättandeoch underhäll åläggs kommunen. I den mån överprövning erfordras lorde dennakunna ankomma på regeringen. i menar attkommunerna och järnvägarna i övervägande antal fall lorde kunna träffaöverenskommelser i kostnadsfördelningsfrågan. Med hänsyn härtill och då tvisterom slängselskyldighet i stället enligt förslag bör avgöras iadministrativ ordning, saknas anledning att inrätta en särskild nämnd. De fåtalfall där järnväg och kommun inte kan enas i kostnadsfrågan bör kunna hänskjutastill fastighetsdomstol. Den form för reglering som utredningen valt, nämligen altbestämmelserna om slängselskyldighet lill skydd för allmänheten tas in i en särskildlag och där förs samman med gällande bestämmelser om slängselskyldighetavseende hemdjur, har kommenterats av två remissinstanser. Statskontoret tUlstyrker förslaget. Med hänsyn till kravetpå lättillgänglighet kan det, enligl statskontoret, vara mera angeläget attföra samman de bestämmelser som naturligen hänför sig tUl stängselskyldighet kring järnväg än att för systematikens skull särskiljalagbestämmelser av övervägande civilrättslig resp. offentligrältslig art. framhåller att det i direktiven tillutredningen ingick atl överväga om regleringen av slängselskyldighelen bör skeinom ramen för byggnadslagstiftningen. instämmer i utredningens bedömningatt de föreslagna bestämmelserna nu lämpligen kan tas i särskild lag menpåpekar att frägan kan behöva övervägas igen i anslutning till en nybyggnadslagstiftning. Frågan om stängsel vid järnväg till skydd för allmänhetenär inte reglerad i lag eller annan författning. Den stängselskyldighetsom järnvägen f. n. har enligt lagen (1945:119) om stängselskyldighet förjärnväg m. m. avser endasl stängsel till skydd för hemdjur. Efter hand som nya bostadsområden vuxit upp i närheten avjärnvägarna har behovet av att skydda främst lekande barn från atl ta sig inpå järnvägsområdet och skadas, kommit att framstå allt tydligare. Vidare harkraven på säkerhet i bl. a. boendemiljön skärpts. Utvecklingen har lett lUl att stängselfrägan visas ettallt större intresse inom berörda kommuner. Sålunda synes stängsel i regelredan ha satts upp vid de mest utsatta ställena. Vanligen har då vederbörandekommun svarat för uppsättningen och kostnaderna härför. Efiersom ansvarsfrågan inleär reglerad, föreligger det emellertid ofta osäkerhet om vem av de berördaintressenterna, ägaren lill den fastighet som gränsar lill järnvägen, kommuneneller järnvägen, som i del särskilda fallet skall svara för atl stängsel sättsupp och underhålls. Osäkerheten kan leda till att stängsel inle kommer upp därdet behövs eller atl uppsättandet fördröjs. Motbakgrund härav har beslutat alt frågan om slängselskyldighelen vid järnvägborde utredas. För det ändamålet tillkallades en sakkunnig som antog namnetutredningen om stängselskyldighet vid järnväg. I belänkandet (Ds K 1973:7) Slängselskyldighetvid järnväg har utredningen lagt fram sill förslag i ämnet. Förslaget har remissbehandlats. Utredningen och remissinstanserna är eniga om alt fråganom stängsel utefter järnvägarna till skydd för allmänheten bör regleras i lag.Jag delar denna uppfattning. I de fall stängsel lUI skydd för allmänheten sättsupp är det i allmänhet så atl den som svarar för all stängslet sätts upp ochunderhålls, i allmänhet vederbörande kommun, också svarar för kostnaderna.Utredningen menar emellertid atl det finns skäl att särskilja dessa ansvarsfrågor. I fråga om uppsättning och underhåll av stängsel finner utredningen all praktiska skäl talar för att detta bör åvila Med en sådan lösning kan, menarutredningen, översynen av stängslen utföras i anslutning till sedvanlig baninspektion.Vidare är del enligt utredningen all föredra frän säkerhetssynpunkt altjärnvägens personal, som är väl förtrogen med gällande säkerhetsföreskrifter,sköter översynen. Flertalet remissinstanser delar utredningens förslag i dennadel. Några instanser, däribland siatens vägverk och i Malmöhuslän, menar emellertid att det av praktiska skäl i vissa fall kan vara bättreall kommunen står för såväl teknisk utformning som uppsättning, tUlsyn och underhåU. 1 likhet med utredningen och flertalet remissinstanserfinner jag atl övervägande skäl talar för atl järnvägens innehavare bör svaraför det praktiska arbetet med uppsättning, tillsyn och underhåll av stängslen.En sådan ordning framstår för mig som naturlig och rationell. Översynen avstängslen kan härigenom ske i anslutning till de rutinmässiga baninspek-tionerna,vilket gör det möjligt att snabbt kunna upptäcka och avhjälpa eventuella skadorpä slängslen. Att slängslen sätts upp genom järnvägens försorg, garanterarockså att de sätts upp pä ett frän drift- och säkerhetssynpunkt lämpligt sätt.Även med tanke på alt stängslen som regel bör kunna sättas upp på järnvägensmark, framstår det som lämpligl atl järnvägen också svarar för uppsättningen.Detta utgör naturligtvis inget hinder mot att en kommun som så önskar, självtar pä sig detta arbete. Med innehavare av järnväg avser jag i likhet med vad somi allmänhet gäller för flertalet författningar som berör järnvägstrafiken -ägaren av spårsystemet. Beträffande slängselskyldighelens inträde dvs. frågan omvem som skall ha ansvaret för bedömningen av när stängsel behövs - föreslårutredningen, med hänsyn till svårigheterna atl i genereUa termer entydigtbeskriva de områden där stängsel behövs, atl del skall ankomma på vederbörandekommun alt från fall till fall avgöra om stängsel skall sättas upp. Utredningen menar dock att järnvägens skyldighet all efteranfordran från kommunen sätta upp stängsel inte kan göras undanlagslös. På vissaställen är det, med hänsyn till järnvägens drifl, inle lämpligt alt sätta uppstängsel. Det bör därför enligl utredningen finnas en möjlighet för järnvägenatt få tiU stånd en överprövning av kommunens bedömning i denna del. Jag delar - i likhet med det stora flertaletremissinstanser - utredningens förslag atl vederbörande kommun bör ha ansvarelför bedömningen av i vilka fall stängsel skall sällas upp. Detta framstårenligt min mening som mest ändamålsenligt bl. a. med tanke på all man inom kommunenhar den bästa överblicken över exploateringen och därför i lid kan la ställningtill stängselfrägan. Enligt min mening bör del vidare ankomma pä kommunen självfallet efler samråd med järnvägen - atl bestämma den tekniska utformningenav stängslen och i vilken omfattning tillsyn och underhäll skall ske för attstängslen skall kunna erbjuda erforderligt skydd. Genom att beslutsfrågornasålunda läggs på kommunen kan stängselskyddet lättare anpassas till olikalokala för- Härigenom ges också allmänheten möjlighet attgenom sina förtroendevalda företrädare i kommunen påverka stängselfrägan. Ävenmed tanke på ansvaret gentemot tredje man är det en fördel alt beslutskompetensensamlas hos en instans. Från kommunens sida är det också en fördel attstängselkostnader inte kan läggas på kommunen i större utsträckning än denna.själv bestämmer. Utredningen föreslår alt kostnaderna för atl sätta upp ochunderhälla stängslen fördelas mellan järnväg och kommun i huvudsak enligt den s.k. prioritetsprincipen i analogi med den rättspraxis som har utbildats vidfördelningen av kostnaderna mellan väg och järnväg för säkerhetsanordningar iplankorsningar. Detta innebär atl kommunen skall svara för slängselkostnadernai den mån behovet av stängsel uppstått till följd av ändrade förhällanden sominte kunde förutses när järnvägen anlades och som inte heller är att hänföratill järnvägens drift. föreslås dock alltid svara för avkostnaderna. Utredningens förslag i denna del har mött skiftandereaktioner bland remissinstanserna. Flera inslanser, bl. a. statens vägverk ochSvenska järnvägsföreningen, ansluter sig till förslaget medan t. ex. SJ ochSvenska kommunförbundet anför avvikande synpunkter. Några remissinstanserförordar en enklare fördelningsnorm för att undvika tvister om kostnadsfördelningen.Svenska kommunförbundet förordar sålunda en schablonregel som delarkostnaderna lika mellan järnväg och kommun. En sådan regel framstår sommotiverad bl. a. med hänsyn lUl den nytta som järnvägen kan ha av att bananinhägnas. SJ menar däremot alt kommunerna bör slå hela kostnadsansvaret bl. a.eftersom slängslen avser atl tillgodose etl behov som efterhand vuxit fram,främst genom befolkningsutvecklingen och den kommunala markanvändningen. Som jag har nämnt, har de stängsel till skydd förallmänheten som finns till övervägande del satts upp och bekostats avresp. Del synes mig också naturligt att stängselfrågan i första handses som en angelägenhet. Behovet av skyddsslängsel synes nämligen i deflesta fall ha föranlelts av atl nya bostadsområden vuxit upp inlUljärnvägarna. I linje härmed har jag ocksä föreslagit alt kommunerna bör ha rättall besluta om var stängslen skall sättas upp och hur de skall utformas. Närdet gäller kostnadsansvaret bör emellertid enligt min mening också järnvägenbära en viss del. Genom tillkomsten av stängsel skyddas nämligen järnvägenallmänt sett i viss mån frän skadegörelse på banan. Del är också givet attjärnvägsdriften kan störas av all järnvägsområdet beträds av obehöriga. Jaganser därför, i likhet med utredningen och det övervägande antaletremissinstanser, alt i första hand kommunen men i viss utsträckning ävenjärnvägen bör ha del i kostnadsansvaret. 1 likhel med flera remissinstanser anser jag vidare alldet finns starka skäl som talar för atl kostnadsfördelningen bör ske efler ennorm som är ägnad att skapa en enkel och smidig handläggningsordningoch som på etl entydigt sätt undanröjer den oklarhet i fråga omkostnadsansvaret som ofta råder . Visserligen kan sägas att förhållandena kan vara så skiftande i de olika fallen att kostnadernasfördelning bör bestämmas frän fall till fall enligt givna regler. Jagfinner emellertid att starka praktiska skäl talar för en mer schablonmässigbestämning så alt kostnaderna alllid fördelas med bestämda andelar mellan berörda parter, järnvägens innehavare och vederbörande kommun. För ensådan ordning talar också det förhållandet atl det här är fråga om kostnader av förhållandevis ringa omfattning. Enligt vad jag harinhämtat, kan uppsättningskostnaderna för alla de stängsel av ifrågavarandeslag som satts upp beräknas ha uppgått till ca 3milj. har i dessa fall endast undantagsvis svarat för uppsättningoch kostnader. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört, föreslår jag attkostnaderna för uppförande, tillsyn, underhäll och förnyelse av stängsel som ärpåkallat frän allmän synpunkt till skydd för allmänheten, delas uppmellan vederbörande kommun och järnvägens innehavare så att kommunensvarar för och järnvägen för . När det däremot gäller stängsel vidstations- eller bangärdsomräden, där stängsel ofta också i påtagligutsträckning motiveras av behovet all skydda järnvägens drift, anser jag atlkostnaderna bör delas lika mellan järnvägens innehavare och vederbörandekommun. Att kommunen åläggs elt visst kostnadsansvar, bör intehindra kommunen frän att där sä är möjligt gottgöra sig för dessa kostnadergenom exploateringsavtal o. dyl. Vid överenskommelse mellan kommun och järnväg omuppsättning och översyn m. m. av stängsel, kan det visa sig praktiskt alt deframtida kostnaderna för underhåll och förnyelse kapitaliseras antingen lillett engångsbelopp eller till annuiteter. Därvid synes de regler som tillämpasmellan och siatens vägverk i fråga om säkerhetsanordningar iplankorsningar kunna tjäna som modeU. Om stäng.sel inte kan sägas vara påkallat från allmänskyddssynpunkt eller driftssynpunkt - t. ex. då en enstaka villafastighelgränsar till järnväg - bör det liksom f. n. ankomma pä den som anser behovföreligga atl låta sälla upp och betala kostnaderna för det stängsel sombehövs.