prop · FZ03202 · 1975-12-31 00:00:00 — Detsamma skall enligt 1 § andra stycketgälla, om enligt utlänningslagen har meddelats annat inte verkställbart beslutom avlägsnande och regeringen finner att beträffande utlänningen föreliggersådana omständigheter som anges i 20 § första och andra styckena samma lag.Övervakningen innebär bl.a. att utlänningen under vissa förutsättningar skallkunna bli föremål för vissa tvångsåtgärder i spaningssyfte. Om detbedöms vara av betydelse för att få veta om terroristorganisation eller -gruppplanlägger eller förbereder åtgärd som utgör hot mot allmän ordning ochsäkerhet, får enligt 2 § lag utlänning som avses i lagen efter beslutav polismyndighet underkastas husrannsakan, kroppsvisitation ellerkroppsbesiktning. Av sådan utlänning får också tas fingeravtryck och fotografi.För samma ändamål kan polismyndighet, om synnerliga skäl föreligger, fåtiUstånd till telefonavlyssning och till att undersöka, öppna eller granskabl.a. post- eller telegrafförsändelse, brev, annan sluten handling eller paketsom har ställts till eller avsänts från utlänningen och som påträffas vidhusrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning eller som finns hospost-, telegraf-, järnvägs- eller annan befordringsanstalt (3 §). Tillstånd tiUavlyssning eller annan åtgärd som har nämnts nu lämnas av (4 §). 14 och 5 §§ meddelas ytterligare bestämmelser om villkoren för ochanvändningen av telefonavlyssning. Prop.1975/76:202 14 2.2 RPS :s skrivelse RPS har i skrivelse till chefen förjustitiedepartementet lämnat en redogörelse för tillämpningen av lag.I skrivelse uttalar RPS sammanfattningsvis följandebeträffande tillämpningen av lagen . Den svenska polisen har mera systematiskt ägnat sig åtbekämpning av den illegala narkotikahanteringen /69.Förhållandena såsom de redovisades har inte förbättrats.Tvärtom tycks då det gäller centralstimulantia en försämring ha inträtt. Även omen viss ljusning kan skönjas med avseende på cannabismissbruk i de lägreåldrarna måste från polisens sida betonas att cannabismissbruket är ettallvarligt problem, eftersom drogen alltjämt är föremål för betydande intressebland ungdomar, som till följd av cannabismissbruk lätt leds in bland kretsardär s.k. tyngre narkotika förekommer. Det allvarligaste draget i den senaste utvecklingen av denillegala narkotikahandeln är emellertid det påtagligt ökade utbudet av heroin.F.n. är det gott om heroin i . Denna bedömning torde delas avberörda socialmyndigheter. Det vill dessutom synas som om heroinmissbruketnumera är spritt utanför . Situationen då det gäUer heroin måsteenligt RPS:s mening bedömas som allvarligt, i all synnerhet som deninternationella utvecklingen ger anledning befara en försämring av läget. Enligt RPS:s bedömning är det med hänsyn till den illegalanarkotikahanteringens omfattning och professionalisering inte möjligt att medenbart konventionella spaningsmetoder hålla greppet över den grova narkotikabrottsligheten.Om enbart de vanliga spaningsmetoderna skulle användas, skulle krävas insatsersom varken kan åstadkommas inom ramen för tillgängliga resurser eller kanberäknas bli tillförda polisen utifrån. Även om ett sådant extraordinärtresurstiUskott skulle kunna åstadkommas, skulle man likväl inte komma åt deledande profitörerna. Även om narkotikabrottsligheten kräver att allvarligtuppmärksammas får telefonavlyssning inte användas annat än mot mycket grovbrottslighet och tillämpningen måste, som , vara ytterligt restriktiv.Det är helt klart att den grova narkotikabrottsligheten såväl då detgäller centralstimulerande medel som i fråga om cannabis och heroin dominerasav välorganiserade smugglings- och distributionssyndikat. Denna handelförorsakar ett stort mänskligt lidande. Såsom lagen tillämpats kan den inteanses ha obehörigen kränkt individens krav på integritet. 3 Huvuddragen i utredningens förslag Utredningen har bl.a. på grundval av en granskning av faU,i vilka telefonavlyssning har förekommit, funnit att det finns ett behov avtelefonavlyssning som komplement tiU övriga spaningsmedel inte endastbeträffande de grova brott, som faller under huvudregeln i 27 kap. 16 § RB, 1975/76:202 15 utan även i fråga om huvudparten av de särskilt uppräknadebrott, som omfattas av de tidsbegränsade reglerna i 1952 och lagar.Några egentliga svårigheter att samordna dessa regler anser utredningen intefinnas. Mot bakgrund av att reglerna motsvarar ett, såvitt kan bedömas,bestående behov och då möjlighet finns att anordna erforderlig parlamentariskkontroll har utredningen utformat ett förslag till samordnad och permanentlagstiftning, vilken har tagits in i 27 kap. RB. Telefonavlyssningskall enligt förslaget liksom f.n. i princip få beviljas endast av domstol påyrkande av undersökningsledaren eller åklagaren. Tillstånd får meddelas vidförundersökning rörande brott, för vilka inte är föreskrivet lindrigare straffän fängelse , samt rörande vissa särskilt uppräknade brott somunderskrider detta straff minimum. De senare utgörs av vissa allmänfarUgabrott, vissa högmålsbrott och vissa brott mot rikets säkerhet samt grovtnarkotikabrott och grov varusmuggling avseende narkotika. Beträffandeallmänfarliga brott, högmålsbrott och brott mot rikets säkerhet skall ävenstraffbara försök, förberedelse och stämpling till brott kunna föranledatelefonavlyssning. Detta överensstämmer i huvudsak med vad som gäller. Som aUmänförutsättning för telefonavlyssning föreslås liksom f.n. gälla att någonskäligen kan misstänkas för brottet. I gällande rätt fordras att åtgärden är avsynnerlig vikt för utredningen. Detta krav har preciserats och utvecklats iförslaget. För att tillstånd skall få meddelas förutsätts sålunda att åtgärdenkan antas ge upplysning som är av synnerlig vikt för utredningen och att hindermöter mot att på annat sätt erhålla motsvarande upplysning. För att begränsaantalet fall, då åtgärden kan komma att drabba annan än den misstänkte, harsträngare förutsättningar ställts upp för avlyssning av telefoner som denmisstänkte endast mera sporadiskt kan komma att använda. Endast om synnerliganledning förekommer att avsedd utredning skall vinnas genom avlyssning får sålundatillstånd meddelas beträffande telefonapparat som inte innehas ellerhuvudsakligen brukas av den misstänkte. Vad angårdomstolsförfarandet föreslår utredningen att som motpart till åklagaren införsen god man med uppgift att ta till vara intresset av integritetsskydd för denenskilde. Den gode mannen skall ha ställning av part och ges tillfälle attytlra sig över åklagarens framställning. Genom den gode mannen blir det möjligtatt överklaga även bifallsbeslut. För att säkerställa ett tillräckligt personurvaloch för att inte sprida de från sekretesssynpunkt känsliga uppdragen alltförmycket föreslås att behörigheten för tingsrätt att uppta ärenden omtelefonavlyssning begränsas till tingsrätterna i de sex hovrättsstäderna, dvs.Stockholm, , , , och . Längsta tUlståndstid är f.n. enligt 27 kap. 16 §RB och en månad enligt 1952 och lagar. De flesta tillstånd harmeddelats enligt de sist nämnda två lagarna. Utredningen föreslår att i dennya lagstiftningen Prop.1975/76:202 16 tillståndstiden får bestämmas till högst en månad, räknatfrån dagen för beslutet. Beträffande användningen av uppsamlat material menarutredningen att även uppgifter från telefonsamtal, vari den misstänkte inte hardeltagit men som har kommit att avlyssnas på apparat som tillståndet avser, börfå utnyttjas i den mån de rör samma brottslighet som den som har föranletttillståndet. Därutöver bör materialet inte få utnyttjas i brottsutredandesyfte. Till förebyggande av brott bör dock vad som framkommer vid avlyssning fåanvändas om fråga är om allvarligt brott, t.ex. mot liv och hälsa. 1 1952 årslag ges möjlighet att fördröja eller inställa telefonsamtal, att avstängatelefonapparat från samtal samt att erhålla uppgift om samtal som har utväxlatsmellan olika telefonapparater. Denna möjlighet har behållits vid samordningenav regleringen i RB och liksom f.n. anknutits tiU samma förutsättningar somgäller för telefonavlyssning i egentlig mening. Likaså har behållits den i 1952års lag givna befogenheten för undersökningsledaren eller åklagaren attinterimistiskt förordna om telefonavlyssning med skyldighet att anmäla åtgärdentill rätten för överprövning. Befogenheten har dock begränsats tiU fall, dåfara är i dröjsmål. Utredningenhar haft att särskilt beakta den konflikt, som vid telefonavlyssning påtidningsredaktioner kan uppstå med uppgiftslämnares rätt till anonymitet enligttryckfrihetslagstiftningen. Utredningen har här ansett sig kunna anknyta tillde överväganden, som massmedieutredningen har gjort i sitt betänkande (SOU1975:49) med förslag tiU massmediegrundlag. I avbidan på genomförandet av enny yttrandefrihetslagstiftning har utredningen dock funnit det angeläget att ilagtexten ge en särskild regel om beaktande av den rätt till anonymitet, somf.n. tiUkommer författare, annan upphovsman eller meddelare enligttryckfrihetsförordningen och radioansvarighetslagen (1966:756). Utredningen har även uppmärksammat andra tystnadsplikter,som kan komma att beskäras genom telefonavlyssning. Utredningens övervägandenhärvidlag har föranlett utredningen att föreslå förbud mot avlyssning avtelefonsamtal mellan den misstänkte och hans försvarare. En samordnad och permanent lagstiftning bör enligtutredningen förenas med garantier för att får erforderlig insyn iverksamheten. Utredningen föreslår att behovet av insyn tillgodoses på så sättatt redogörelse för tUlämpningen av lagstiftningen lämnas genomårlig skrivelse från regeringen. Den telefonavlyssning som kan ifrågakomma underförundersökning enligt förslaget ger enligt utredningens mening endast ibegränsad omfattning möjlighet till det tidiga brottsförebyggande ingripandesom är terroristlagstiftningens mål. Utredningen har med hänsyn härtill ansettatt möjligheten till telefonavlyssning enligt terroristlagen inte nu börupphävas. Därvid har utredningen emellertid förutsatt att den extraordinäralagstift- 1975/76:202 17 ningen, varom här är fråga, alltjämt blir föremål förfortlöpande parlamentarisk bevakning genom att den görs tidsbegränsad och attde parlamentariska ledamöterna i erhåller redovisning av deenskilda ärendena, där avlyssning begärs. Utredningen utgår vidare från attäven i de ärenden varom här är fråga den av utredningen föreslagna ordningenmed en god man kommer att tillämpas. 4 Översiktlig redogörelse för remissutfallet En sammanställning av remissyttrandena bör fogas tillprotokollet som bilaga 2. Bortsett från vissa redaktionella justeringar återgesyttrandena där ordagrant. I det följande lämnas en översiktlig redogörelse förremissinstansernas inställning i viktigare frågor som behandlas avutredningen. Utredningensförslag har vid remissbehandlingen fått ett i huvudsak positivt mottagande. Remissinstansernaanser allmänt att det finns ett bestående behov av reglerna omtelefonavlyssning i 1952 och lagar. De förordar att de olika reglernai ämnet samordnas i RB. Endast en remissinstans (/SR) förespråkar enfortsatt tidsbegränsad lagstiftning. Från åklagarhåU framhålls att även övrigatvångsmedelsbestämmelser lag (brevkontroU m.m.) bör införas i RB.RPS förutsätter att de återstående reglerna lag blir föremål för ensärskild utredning. Förslagetom fortsatt tidsbegränsad särreglering av telefonavlyssning ibrottsförebyggande syfte, dvs. mot presumtiva terrorister enligt lag,har godtagits av de flesta remissinstanserna. RÅ är dock inte övertygad om attdet i fortsättningen föreligger något behov av sådana särskilda regler omtelefonavlyssning m.m. Även och invandrarverket uttalartveksamhet beträffande behovet av lag. 4.2 Förutsättningarna tör telefonavlyssning Den föreslagna skärpningen av förutsättningarna förtelefonavlyssning har i allmänhet godtagits av remissinstanserna. De erinringarsom framförs i denna del avser i huvudsak enskildheter i förslaget. Vad gällerde brott som får föranleda telefonavlyssning menar RPS, ÖB och JO i motsatstill utredningen att samhället inte bör frånhända sig möjligheten att användatelefonavlyssning vid olovlig kårverksamhet. /SR avstyrker att obehörigbefattning med hemlig uppgift skall kunna föranleda telefonavlyssning.Integritetsskyddskommittén ifrågasätter om telefonavlyssning över huvud bör fåförekomma annat än när fråga är om 2 1975/76. 1975/76:202 18 brott mot rikets säkerhet, allmänfarliga brott ellereljest särskilt farlig brottslighet, såsom narkotikabrott. Några remissinstanser, däribland RPS, anser det angelägetmed samma möjligheter till telefonavlyssning vid utredning av grovnarkotikabrottslighet som vid utredning av annan brottslighet och föreslårdärför att försök, förberedelse och stämpling skall få föranledatelefonavlyssning även vid denna typ av brott. Enligt polisstyrelsen iHelsingborgs polisdistrikt bör tillämpningsområdet för telefonavlyssning vidgastill att avse även t.ex. stämpling till politiskt mord. 4.3 Telefonavlyssning och skyddet för meddelaresanonymitet Någon erinran i fråga om begränsningen i avlyssningsrättentill förmån för meddelarskyddet har inte gjorts. TCO och pressenssamarbeisnämnd anser att utredningsintresset när misstanke om grov brottsligverksamhet riktas mot journalist torde få tillgodoses med hjälp av andraåtgärder än telefonavlyssning. I avvaktan på mera utvecklade regler omkollisionen mellan telefonavlyssning och anonymitetsskyddet tiUstyrkeremellertid TCO och nämnden utredningens förslag i denna del. Förslagetom att införa en god man som företrädare för enskilds intressen och det därmedsammanhängande förslaget att koncentrera handläggningen avtelefonavlyssningsärenden till sex tingsrätter har fått ett blandat mottagande.En positiv attityd intas av , de hörda länsstyrelserna,fyra polisstyrelser, JO, , , /SR och pressenssamarbeisnämnd. JK ansluter sig med tvekan till förslaget. Övriga instanser,däribland RÅ, , hovrätten för , , ochMalmö tingsrätter, en polisstyrelse och integritetsskyddskommittén, redovisaren i huvudsak kritisk inställning till förslaget. Tillräckligt god insyn och utökad kontroll anser RPS kunnaerhållas genom att varje enskiU ärende före domstolsprövningen granskas av deparlamentariska ledamöterna i . Utredningens förslag att tUlståndstiden bestäms till högsten månad har inte föranlett några erinringar vid remissbehandlingen. Däremotriktar några remissinstanser, bl.a. , kritik mot förslagetatt räkna tiden för tillståndets gUtighet för beslutet och inte somf.n. från delgivningen av telefonanstaltens föreståndare. Prop.1975/76:202 19 4.6 Användningen av uppsamlat material De remissinstanser som har berört frågan har instämt iutredningens uppfattning att avlyssnat material bör få utnyttjas för attförebygga planerat grovt brott även när detta brott inte omfattas av någotaktuellt avlyssningstUlstånd. anser att denna uppfattning bör komma till uttryck ilagtexten. Polisstyrelsen i anser att erhållnaupplysningar i princip bör få utnyttjas utan inskränkningar. Remissinstanserna är däremot mera tveksamma tillutredningens uppfattning att materialet inte får användas för utredning avannan brottslighet än den som har legat till grund för ansökningen om telefonavlyssning.Enligt skulle det te sig mycket anmärkningsvärt om ingen som helståtgärd skulle få vidtas om ett annat synnerligen grovt brott skulle uppdagasvid ett avlyssnat samtal. Liknande synpunkter framförs av bl.a. hovrätten förVästra och JO. Polisstyrelsen i och TCOifrågasätter om inte granskningen av upptecknat material bör ske i närvaro avgode mannen. 4.7 Telefonsamtal med försvarare Mot utredningens förslag att kommunikationerna mellan denmisstänkte och hans försvarare skall vara skyddade mot telefonavlyssning har iallmänhet inte framställts någon erinran. Som exempel på en situation därbestämmelsen kan få aktualitet anger RÅ att den misstänkte har försvarare iannat mål eller på grund av annan brottsmisstanke. /SR ifrågasätter om inteavlyssningsskyddet bör gälla även samtal med den som kan antas komma att utsestill försvarare för den misstänkte. Vid förundersökning med anledning av brott står olikatvångsmedel till myndigheternas förfogande. Man brukar dela in destraffprocessuella tvångsmedlen i två grupper. Den ena rör ingrepp mot person(personella tvångsmedel) och den andra åtgärder beträffande egendom (reellatvångsmedel). Telefonavlyssning räknas till den senare gruppen. 1 (RB), som innehåller de grundläggande bestämmelserna på området, kommer dettatill uttryck på det viset att regler om telefonavlyssning har tagits in i 27kap., som handlar om beslag (16 §). Reglerna om användningen av tvångsmedel vidförundersökning är utförliga. Här anges noga både förutsättningarna för att ettvisst tvångsmedel skall få sättas in och formerna för hur det skall användas.I sist nämnda hänseende ägnas särskild uppmärksamhet åt frågor om vem som Prop.1975/76:202 20 skall ha rätt att besluta om åtgärden, vUka personer ellervilken egendom den får riktas mot, hur tvångsmedlet får användas ochhur man skall förfara med det material som man kommer åt genom att användatvångsmedlet. Motivet till den utförliga regleringen av destraffprocessuella tvångsmedlen är naturligen främst att dessa ofta innefattaravsevärda ingrepp i den enskUdes personliga frihet eUer hans möjligheter attförfoga över sin egendom. Det är därför av stor betydelse att lagstiftningendrar upp bestämda gränser för när och hur tvångsmedlen skall få användas. Vadjag har sagt nu bör också ses i belysning av den regel i 2 kap. 3 §regeringsformen som skyddar varje medborgare mot att myndighet utsätter honomför kroppsvisitation eller annat påtvingat kroppsligt ingrepp, förhusrannsakan, för intrång i hans brev-, post- eller teleförbindelser eller förhemlig avlyssning. Det närmare innehållet i denna skyddsregel skall enligtregeringsformen anges i lag. Telefonavlyssning intar på olika sätt en särställningbland de straffprocessuella tvångsmedlen. Det är för det första ett mycketallvarligt ingrepp i den personliga integriteten. I motsats till praktiskttaget alla andra tvångsmedel förutsätter telefonavlyssning för att bli effektivatt den mot vilken åtgärden riktar sig hålls okunnig om denna. Villkoren föratt bryta telehemligheten måste därför vara så stränga att allmänhetens tilltrotill skyddet för telehemligheten inte rubbas. Det är sålunda av särskild viktatt reglerna om förutsättningarna för och användningen av telefonavlyssning ärutformade så att de begränsas till vad som i ett demokratiskt samhälle ärnödvändigt för att säkerställa straffrättskipningen. Också i ett annat avseende avviker reglerna omtelefonavlyssning i viss mån från övrig reglering av de straffprocessuellatvångsmedlen. Jag syftar på att regler om telefonavlyssning återfinns inte barai RB utan också i vissa speciallagar som rör ingripande mot särskilda typer avallvarligare brott. 1 lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedeli vissa brottmål ges sålunda föreskrifter om rätt att använda telefonavlyssningvid bl.a. brott mot rikets säkerhet (t.ex. spioneri). Föreskrifterna ärutformade som tillägg och undantag till . Giltigheten av 1952 årslag har sedan början varit tidsbegränsad. GiUighetstiden har successivtförlängts, senast för tvåårsperioden (prop.1974:53, JuU 1974:17, rskr 1974:202). Beträffande lag bör påpekas attden innehåller också vissa andra undantag från RB än som gäller telefonavlyssning,nämligen såvitt avser tiden för anhållande, beslag av skriftligt meddelandemellan den misstänkte och honom närstående samt kvarhållande avpostförsändelse m.m. Enligt lagen (1969:36) om telefonavlyssning vidförundersökning angående grovt narkotikabrott m.m. har också beträffande dennatyp av brott meddelats specialbestämmelser på området. Lagens giltighet harbegränsats till i taget och har senast förlängts att gälla till utgångenav (prop. 1975:69,JuU 1975:15,rskr 1975/76:202 21 Vissa regler om telefonavlyssning finns vidarei lagen (1957:132) med särskilda bestämmelser angående domstolarna ochrättegången vid krig eller krigsfara m.m. 1 sammanhanget bör slutligen erinrasom att lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fallinnehåller regler om telefonavlyssning. Reglerna ger möjlighet att under vissaförutsättningar rikta sådan åtgärd mot utlänning, vilken har drabbats av ettbeslut om avvisning, förpassning, förvisning eller utvisning enligtutlänningslagen (1954:193), om beslutet av olika skäl inte kan verkstäUas. Detkrävs vidare att tvångsåtgärden är av betydelse för att utröna omterroristorganisation planlägger eller förbereder åtgärd som utgör hot motallmän ordning och säkerhet. En grundläggande skiUnad mellan denna lag ochövriga bestämmelser på området är således att lag inte ställer uppkrav på misstanke mot viss person om konkret brott utan avser telefonavlyssningi förebyggande syfte. lag har tidsbegränsad giltighet och gäller framtill utgången av . Detsakliga innehållet i nuvarande regler om telefonavlyssning års lagbortses tiUs vidare kan sammanfattas på följande sätt. i ämnethar i och för sig generell räckvidd men begränsas på det viset atttelefonavlyssning bara kan komma i fråga när någon är skäligen misstänkt förbrott, för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i två år.Anknytningen tUI minimistraffet fängelse stämmer överens med vissaandra regler i RB som syftar till att skydda förtroliga meddelanden (27 kap. 2§ beträffande beslag av skriftligt meddelande mellan den misstänkte och honomnärstående samt 36 kap. 5 § beträffande genombrytande av tystnadsplikt vidvittnesförhör i vissa fall). En förutsättning för telefonavlyssning är vidareatt åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Tillstånd tilltelefonavlyssning meddelas av domstolen på yrkande av undersökningsledareneller åklagaren. Mot rättens beslut kan särskild talan föras genom besvär ihovrätten. På grund av den sekretess som under förundersökning iakttas mot denmisstänkte torde fuliföljdsrällen i praktiken bara kunna utövas av åklagaren.Tillståndstiden är från den dag då tiUståndet delgavstelefonanstaltens föreståndare. Tillståndet får avse samtal tUl och från bådetelefonapparat, som innehas av den misstänkte, och apparat, som eljest kanantas komma att begagnas av honom. Uppteckning som görs av avlyssnat samtal fåri regel granskas bara av rätten, undersökningsledaren och åklagaren. I den månuppteckningen innehåller något, som inte är av betydelse för utredningen, skalluppteckningen efter granskningen förstöras. 11952 årstvångsmedelslag görs för den lagens tillämpningsområde vissa avsteg från RB:sreglering. De viktigaste är att telefonavlyssning får användas också beträffandebrott, för vilket är stadgat lindrigare straff än fängelse , atttvångsåtgärden får sättas in även vid försök, förberedelse eller stämpling tillbrott som avses i lagen, att tillståndstiden är utsträckt till högst en månadoch att undersökningsledaren eller åklagaren interimistiskt kan förordna omavlyssning. Prop.1975/76:202 22 Beträffande narkotikabrotten medges i 1969 ärs lag avstegfrån RB såvitt avser straff minimum för det aktuella brottet och såvitt avsertiUståndstiden. 1 båda dessa hänseenden intar lag samma ståndpunkt som1952 års lag. 1 lag ingår vissa regler om fördröjning av telefonsamtalm.m. Som framgår av vad jag har anfört nu finns det såledesflera skillnader i fråga om hur telefonavlyssning får användas beroendepå vilket brott förundersökningen avser. Även om skillnaderna delvis kanförklaras med att reglerna tillgodoser olika syften, är det naturligt attönskemål om samordning av bestämmelserna har framställts. Det gäller ocksåfrågan om den tidsbegränsade giltigheten av 1952 och speciallagar.Härtill kommer att möjligheterna att använda telefonavlyssning i brottsbekämpandesyfte successivt har ökats, senast genom tillkomsten av de regler i lagen(1973:162) om särskUda åtgärder tiU förebyggande av vissa våldsdåd medinternationell bakgrund som ingår i den förut nämnda lagen av .