prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — I den situationentorde innebörden av tolkningsföreträdet i fråga om vart och ett avkoUektivavtalen i regel vara en uppskovsskyldighet för arbetsgivaren. För allade här nämnda situationerna har emellertid i andra stycket av denna paragrafintagits en regel av innebörd, att arbetsgivare som råkar i tillämpningstvistmed flera arbetstagarorganisationer med inbördes oförenliga ståndpunkter intefår fatta eller verkställa beslut förrän tvisten har slutligt prövats. Lagensregel om tolkningsföreträde får därmed verkan av en uppskovsregel i allahithörande fall. Skälen till att denna lösning har valts har redovisats i denallmänna motiveringen. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 390 Arbetsgivaren kan vända sig till AD och där utverkainterimistiskt förordnande enligt 69 §. Eljest gäller enligttolkningsföreträdesregeln arbetstagarsidans mening intill dess att tvisten slutligtprövats, i sista hand hos AD eller genom skiljeförfarande. Givetvis kan docktvisten lösas genom överenskommelse mellan de tvistande parterna. Arbetsgivaren bär som nämnts skadeståndsansvar föriakttagande av arbetstagarpartens tolkningsföreträde. Arbetstagarparten bär åsin sida skadeståndsansvar om den har föranlett oriktig avtalstillämpning ochgjort det under sådana omständigheter att det får anses att dess företrädarehar saknat fog för den uppfattning de hävdat i tvisten. Detta framgår av 57 §i lagen. 1 denna paragraf har upptagits regler omtolkningsföreträde för arbetstagarsidan vid tvist om arbetstagaresarbetsskyldighet. Vad som avses med tvist om arbetstagares arbetsskyldighet ochhur sådana tvister skiljes från andra tvister har utvecklats i den allmännamotiveringen. Tolkningsföreträdet innebär i princip att de av tvisten berördaarbetstagama inte är skyldiga att arbeta i den mån den fackliga organisationsom utövar tolkningsföreträdet hävdar att arbetsskyldighet inte föreligger.Tolkningsföreträdet gäller till dess att tvisten slutligt prövats på rättsligväg eller uppgörelse nåtts mellan de tvistande partema. Arbetsgivaren kan dockäven utverka interimistiskt förordnande hos AD enligt 69 §. Liksom när detgäller 33 § ger 34 § arbetstagarsidan bestämmanderätten i den konkretaavtalstillämp-ningstvisten. Däremot medför tolkningsföreträdet inte i och försig några verkningar i fråga om vad som skall anses vara det omtvistadeavtalets rätta innebörd för framtiden. Uppstår det åter en tvist som rör entidigare omtvistad tolkningsfråga vilken inte har bUvit slutligt prövad hararbetstagarparten tolkningsföreträde i den nya tvisten. Tolkningsföreträdet utövas enUgt 36 § i första handav den lokala arbetstagarorganisation som de berörda arbetstagama tillhör.Finns inte någon sådan lokal organisation tillkommer tolkningsföreträdet denarbetstagarorganisation, som står som part i koUektivavtalet. Har centralförhandling påkallats, är det den överordnade organisationen som disponeraröver tolkningsföreträdet. Tolkningsföreträdet gäller genomgående enbart i frågaom medlemmar i den organisation som utövar tolkningsföreträdet. Enligt 5 § andra stycket gällertolkningsföreträdesregeln i denna paragraf även när kollektivavtal tillfälligtinte gäller. Som framgått av den allmänna motiveringen har det imycket angelägna undantagsfall ansetts böra tillkomma arbetsgivaren en rätt attbegära att arbete skall utföras, även när det råder tvist om arbetsskyldigheten.Dit hör fall i vilka det skulle äventyra säkerheten på arbetsplatsen, viktigasamhällsfunktioner eller Jämförliga intressen om arbete inte blev utfört. 1975/76:105 Bilaga1 391 Ävensituationer när arbetsgivaren skulle komma att åsamkas betydande skada, sominte står i rimligt förhållande till arbetstagamas intresse av att inte åläggasarbeta annat än efter åtagande, har det ansetts böra falla under en regel om rättför arbetsgivare att få ett omtvistat arbete utfört enligt sin tolkning av detifrågavarande avtalet. Denna regel har tagits upp i andra stycket av dennaparagraf. Som sammanfattande beskrivning av de aktuella situationema har vaUsuttrycket, att enligt arbetsgivarens uppfattning synnerUga skäl föreligger motuppskov med utförande av omtvistat arbete. Med detta sätt att konstraera regeln har ocksåmarkerats att det ankommer på arbetsgivaren att göra bedömningen av om enundantagssituation föreligger. Begär arbetsgivaren med åberopande av regeln attarbete skall utföras är enligt tredje stycket arbetstagare i princip skyldigaatt följa arbetsgivarens anvisning. Undantag härifrån gäller i sin tur närarbetsgivaren har hävdat sin uppfattning i arbetsskyldighetstvisten mot bättrevetande, eller när det i varje faU har skett under sådana omständigheter attarbetsgivaren hade bort inse att han hävdade en oriktig uppfattning. Undantaggäller också i de faU där arbetsgivarens tolkningsföreträde enligt nutillämpad praxis inte får åberopas, dvs. när arbetet skulle innebära fara förarbetstagarna tiU liv eller hälsa eller när utkrävandet av arbete skullestn'da möt lag eUer goda seder (SOU 1975:1 s. 331). Arbetstagare som utan attnågot av de senast nämnda undantagsfallen föreligger, vägrar att utföra arbetesom arbetsgivaren begär enligt andra stycket, är i princip skadeståndsskyldigför sin vägran. Har arbetstagarens organisation godkänt vägran bortfaller dockenligt 58 § andra stycket den enskilde arbetstagarens skadeståndsansvar.Organisationen kan åläggas skadeståndsansvar om den har godkänt arbetsvägranmen därvid saknat fog för sin uppfattning att synnerliga skäl inte förelåg motuppskov med arbetet. Det framgår av 57 §. Har arbetsgivare utkrävt arbete under åberopande av34 § andra stycket utan att synnerliga skäl mot uppskov med arbetets utförandeförelegat, blir han i princip skadeståndsskyldig enligt 59 §. Detta gäller ävenom det slutligen skulle visa sig att arbetsgivaren hade rätt i denbakomliggande arbetsskyldighetstvisten som sådan. Då blir det fråga om aUmäntskadestånd för åsidosättande av arbetstagarsidans tolkningsföreträde. Talan omsådant skadestånd föres av den arbetstagarorganisation, som utövar tolkningsföreträdet,och skadestånd kan tiUdömas den organisationen likaväl som de av tvistenberörda arbetstagama. Arbetsgivare, som utnyttjar sin rätt enligt 34 §andra stycket, är enligt tredje stycket skyldig att ta initiativtill tvisteförhandling om arbetsskyldigheten och ytterst att gä till rättegängi tvisten. För initiativ till central förhandling och för väckande av talan hosAD gäller tiodagarsfris-ter enligt 37 § första stycket. Underlåterarbetsgivaren att ta initiativ till förhandling eller rättegång blir han redanav det skälet skadeståndsskyldig. Skadeståndet, som i det fallet får utdömasefter initiativ till rättegång av arbetstagarparten, skall utmätas förarbetsgivarens åsidosättande av sin Prop,1975/76:105 Bilaga 1 392 skyldighet enligt lagen att gå till förhandling ochrättegång. Skadestånd kan även komma i fråga för avtalsbrott och föröverskridande av arbetsgivarens befogenhet enligt 34 § andra stycket. Som utvecklats i den allmännamotiveringen har det ansetts böra tillkomma vederbörande fackliga organisationoch inte de enskilda arbetstagarna att utöva tolkningsföreträdet enligt 34 §.En förutsättning för tolkningsföreträdets utövande är att en tvist haruppkommit om den rätta till-lämpningen av avtal i frågan om arbetsskyldigheten.Detta kan anses vara fallet först sedan arbetsgivaren och företrädare för denarbetstagarorganisation som utövar tolkningsföreträdet har haft kontakt ocharbetstagarsidan har fått tillfälle att ange sin ståndpunkt. ärarbetstagarna i princip skyldiga att följa arbetsgivarens anvisningar omarbetet. Som påpekats i den allmänna motiveringen gäller dock inskränkningartill arbetstagarens förmån motsvarande dem som för ett annat fall anges iandra stycket av denna paragraf. Paragrafen är dispositiv. Paragrafen innehåller bestämmelserom skyldighet för arbetsgivare att ta initiativ till förhandling och yttersttill rättegång om tvist uppstår rörande lön eller annan ersättning tillarbetstagare. Bestämmelsema är tillämpliga när tvisten gäller arbetsgivaresskyldigheter enligt avtal gentemot arbetstagare som tillhörkoUektivavtalsbunden arbetstagarorganisation. Tvisten behöver däremot integälla tillämpningen av kollektivavtal utan kan gälla även individuellalönebestämmelser i avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare. För att paragrafen skall varatillämplig förutsätts att en tvist har uppkommit mellan arbetsgivaren ocharbetstagarorganisationen om ett visst löne- eller ersättningsbelopp. En tvisti paragrafens mening kan ha uppkommit i och med att parternas ståndpunkterläggs fram i en förhandling. Men det är inte något krav att förhandling harhållits för att tvist skall anses ha uppkommit. Det väsentliga är att arbetstagarorganisationensståndpunkt har kommit klart till uttryck vid en överläggning eller någon annankontakt med arbetsgivaren pch att arbetsgivaren intagit en annan ståndpunkt påsådant sätt, att paragrafens tidsfrister kan räknas med utgångspunkt däri. en koUektivavtalsbunden arbetstagarorganisation tillställt enarbetsgivare en ackordsräkning och betalar arbetsgivaren ut ett lägre belopp ändet fordrade, haren tvist uppkommit i paragrafens mening försåvitt situationeninte är den att ett för lågt belopp har utbetalats av misstag eller liknande.Arbetsgivaren har när tvist uppstått aU påkalla förhandling. Meduttrycket avses här liksom i 34 § att förhandling påkaUas i direktanslutning till att tvisten uppkommer. Underlåter arbetsgivaren attomedelbart begära förhandling eller försitter han de tidsfrister för begäranom ytterligare förhandling eller för väc- 1975/76:105 Bilaga 1 393 kändeav talan hos AD, som anges i 37 §, blir arbetsgivaren enligt denna paragrafskyldig att utge lön eller annan ersättning med det belopp som krävts avarbetstagargrappen, där kravet inte är oskäligt. Arbetstagarsidans rätt enligt paragrafen utövas avlokal arbetstagarorganisation om en sådan finns. I annat fall tillkommerrätten den arbetstagarorganisation som har slutit det kollektivavtal sombinder arbetsgivaren. Skiljer sig enskild arbetstagares anspråk motarbetsgivaren från arbetstagarorganisationens mening, innebär 35 § i och försig inte någon mera vidsträckt rätt att disponera över arbetstagarens anspråkän som i övrigt gäller. Men enskild arbetstagare, som utan sin organisationsstöd driver ett anspråk mot arbetsgivaren, är hänvisad att själv ta initiativtUl rättegång i tvisten. Liksom när det gäller arbetsskyldighetstvister ärbestämmelsema i 35 § enligt 5 § andra stycket tillämpliga även närkollektivavtal tilUälligt inte gäller. Denna paragraf innehåller bestämmelse attarbetstagarsidans rätt enligt reglerna om tolkningsföreträde iarbetsskyldighetstvist och om arbetsgivarens skyldigheter i lönetvist (34 och35 §§) utövas av lokal arbetstagarorganisation, om en sådan finns. I annatfall är det kollektivavtalsparten på arbetstagarsidan som utövarrättigheterna. Vad som ligger i begreppet lokal arbetstagarorganisation i 6 §. Har tvistefråga enligt 34 eller 35 § förts upp på centralnivå är det överordnad organisation på arbetstagarsidan som utövartolkningsföreträdet. I denna paragraf har upptagits de regler om vissatidsfrister för sådant påkallande av förhandling resp. väckande av talan hosAD, som åsyftas i 34 § tredje stycket och 35 §. Fackligvetorätt i visst fall (38-40 §§) I detta avsnitt upptas bestämmelser om skyldighetför arbetsgivare, som avser att anlita uppdragstagare eller annan hosarbetsgivaren ej anställd arbetskraft, att förhandla före beslut (38 §) och omvetorätt för kollektivavtalsbärande arbetstagarorganisation mot den tilltänktaåtgärden, om den kan antas medföra åsidosättande av lag eUer kollektivavtal förarbetet eller annars strider mot vad som är allmänt godtaget inom avtalsområdet(39 §). 1 40 § ges föreskrifter om vissa undantag från den fackliga vetorätten. Bestämmelsema i 38-40 §§ är dispositiva på sätt somframgår av 4 § andra stycket. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 394 Paragrafen innehåller regler om primär förhandlingsskyldighet(första stycket) eller skyldighet att på begäran förhandla före beslut (andrastycket) för arbetsgivare i frågor om anlitande av ej anställd arbetskraftsamt anger förhandlingsskyldighetens omfattning och innebörd. Arbetsgivare ärenligt 38 § förhandlingsskyldig mot varje arbetstagarorganisation, i förhållandetill vilken arbetsgivaren är eller brukar vara bunden av kollektivavtal för detaktuella arbetet (jfr 5 § andra stycket). Med arbetsgivare avses här liksomannars i lagförslaget även den som sysselsätter med arbetstagare (jfr 1 § andra stycket). Om sådan arbetsgivare är eUer brakarvara bunden av kollektivavtal i förhållande tUl facklig organisation somuppdragstagama tiUhör, är bestämmelsema i 38-40 §§ tilllämpliga i förhållandetmellan arbetsgivaren och sådan organisation. Förhandlingsskyldigheten enligt 38 § gäller endastmot arbetstagarorganisation som har eller brukar ha kollektivavtal medarbetsgivaren för det ifrågavarande arbetet. Som har berörts i den allmännamotiveringen avses emellertid varje arbete som faller inom kollektivavtaletsområde, även om arbetsuppgifter av aktuell art inte har förekommit hosden enskilde arbetsgivaren. Det bör i detta sammanhang anmärkas attkollektivavtalen ofta har förhållandevis vidsträckta tillämpningsområden ochatt samma arbete inte sällan kan omfattas av flera organisationerskollektivavtal. Förhandlingsskyldigheten enligt 38 § är utformad påi huvudsak samma sätt som förhandlingsreglema i 11 och 12 §§. Det bör dockbeaktas att den primära förhandlingsskyldigheten enligt 38 § första stycketgäller även om ett tiUtänkt anlitande av ej anställd arbetskraft inte kan ansesinnebära någon förändring av arbetsgivarens verksamhet. Vidare föreligger denskiU-naden att det för arbetstagarorganisationens förhandlingsrätt enligt 38 §andra stycket inte föratsätts att förhandlingsfrågan i någon särskild meningrör medlem i organisationen. Äv 38 § tredje stycket framgår att förhandlingkan äga mm både lokalt och centralt på samma sätt som enligt 14 § gäller förförhandling enligt 11 och 12 §§. I 38 § tredje stycket har vidare intagitssamma regler om undantag från uppskovsskyldigheten som gäller enligt 11 §andra stycket och 12 §. Utan att det särskilt behöver sägas i lagtexten gäUeri fråga om förhandling enligt 38 § i tillämpliga delar ocksåmedbestämmandelagens föreskrifter i övrigt, t.ex. reglema om informationsskyldighetoch därtill anknytande bestämmelser om tystnadsplikt, påföljd förunderlåtenhet att iaktta förhandlingsskyldighet m. m. När det gällerinnebörden av arbetsgivarens skyldighet att ta initiativ till förhandling,själva förhandlingsskyldigheten, skyldigheten att dröja med beslut, partsrepresentationvid förhandling samt formella regler för förhandling kan därför hänvisas tillden allmänna motiveringen rörande förhandlingsrätt (avsnitt 11.3) samtspecialmotiveringen tUl bl. 6, 11 -17, 18, 21 och 22 §§. 1975/76:105 Bilaga1 395 Förhandlingsskyldigheten enligt 38 § - varvid avsesden primära förhandlingsskyldigheten enligt första stycket samt arbetsgivarensskyldighet enligt andra stycket att förhandla! visst fall efter begäran avarbetstagarorganisation - föreligger så snart arbetsgivaren avser att låtanågon, som därvid inte skall vara arbetstagare hos honom , utföra arbete förarbetsgivarens räkning eller i arbetsgivarens verksamhet. Med arbetstagare avsesdärvid enligt 1 § andra stycket även Jämställda uppdragstagare. Denhuvudsakliga innebörden av dessa bestämmelser har berörts i den allmännamotiveringen (avsniU 11.9.1). Det skall understrykas att det för tillämpningenav såväl 38 § som 39 och 40 §§ är likgiltigt, humvida den som skall utföraarbetet vid en rättslig bedömning skulle kunna komma att betraktas somarbetstagare eller Jämställd uppdragstagare hos vederbörande arbetsgivareeller ej. Det avgörande för frågan om förhandlingsskyldighet och vetorättföreligger eller inte är, om arbetsgivaren för sin del anser att den som skallutföra arbetet inte skall vara arbetstagare eller jämställd uppdragstagare hoshonom. Intet hindrar emellertid den som utfört arbetet eller - i mån avbefogenhet - facklig organisation att i senare rättegång göra gällande attfråga är om ett arbetslagarförhåUande i civUrättslig mening, även omförhåUandet vid förhandling enligt 38 § har godtagits såsom exempelvis ettuppdragsförhållande. Arbete för arbetsgivarens räkning får ansesföreligga om arbetet skall utföras på grund av avtal mellan arbetsgivaren ochden som själv eller genom annan skall utföra arbetet, om arbetet kommerarbetsgivaren tillgodo samt om arbete och inte enbart en genom arbeteframställd produkt är det väsentliga i förhällandet mellan arbetsgivaren ochden som skall utföra arbetet. Förhandlingsskyldigheten gäller självfalletendast arbete som utförs för arbetsgivaren i denna hans egenskap och intearbete för hans privata räkning. Vad som i 38 § förstås med arbete iarbetsgivarens verksamhet framgår av den allmänna motiveringen. Paragrafen är uppbyggd på det sättet att i förstastycket föreskrivs primär förhandlingsskyldighet, dvs. skyldighet förarbetsgivaren att själv ta initiativet till förhandling. 1 paragrafens andrastycke anges fall, vilka av skäl som har berörts i den allmänna motiveringenhar undantagits från primär förhandlingsskyldighet. 1 dessa fall ärarbetsgivaren emellertid skyldig att träda i förhandling före beslut elleråtgärd om det i visst fall begärs av arbetstagarorganisation mot vilkenarbetsgivaren är eller brukar vara bunden av kollektivavtal för det aktuellaarbetet. Av38 S andra stycket framgår, att fråga om anlitande av ej anställd arbetskraftför arbete som är av kortvarig och tillfällig natur eller som fordrar särskildsakkunskap är undantagen från primär förhandlingsskyldighet. Bedömningen av omarbetet får anses vara kortvarigt får ske med utgångspunkt i förhållandena påarbetsplatsen, arbetets natur osv. I den allmänna motiveringen har berörts, attdet i kravet på att arbete skaU vara av tillfällig natur ligger att det intefår återkomma regelbundet med korta intervaller, 1975/76:105 Bilaga1 396 såsommed någon månads mellanrum. Skulle arbetet vara på sådant sätt regelbundetåterkommande får det nämligen anses utgöra ett så normalt inslag iarbetsgivarens verksamhet, att primär förhandlirigsskyldighet bör föreligga.Genom undantaget för arbeten som är av kortvarig och tillfällig natur befriasarbetsgivaren från skyldighet att själv påkalla förhandling innan han anlitarfrämmande arbetskraft för allehanda mindre arbeten. Det kan gälla t.ex.speciella reparationer, mindre installationer, sällan förekommanderengöringsarbeten m.m. Som har nämnts i den allmänna motiveringen syftarundantaget för arbeten som fordrar särskild sakkunskap till att från primärförhandlingsskyldighet undanta rena specialistuppdrag, då arbetsuppgiften somsådan kräver särskilda kunskaper. I uttrycket särskild sakkunskap ligger ettkrav på att den kunskap som fordras är kvalificerad. Undantaget avser sålundainte fall där ett arbete visserligen fordrar yrkesskicklighet men inte sådanakunskaper som har nämnts. Undantaget torde företrädesvis äga till-lämpningnär arbetet i fråga ligger inom det administrativa området av arbetsgivarensverksamhet, såsom när denne avser att anlita ekonomisk, juridisk eller annanexpertis inom detta område, eller när arbete fordrar särskild teknisksakkunskap som arbetsgivaren inte förfogar över, t. ex. reparation elleröversyn av inventarier, fordon etc. I allmänhet torde undantaget kunnatillämpas endast på speciella, tämligen väl avgränsade arbetsuppgifter. För tillämpligheten av undantaget från den primäraförhandlingsskyldigheten i fall när ett av arbetsgivaren tilltänkt anlitandeav ej anställd arbetskraft i allt väsentligt motsvarar åtgärd som hargodtagits av arbetstagarorganisationen måste fordras att samma utomståendeperson eller företag skall anlitas för ett likadant arbete som . Devillkor som skall gälla för det tilltänkta arbetet får givetvis inte i någotmera väsentligt hänseende avvika från vad som har godtagits. För att en tidigare åtgärd skall anses ha blivitgodtagen måste fordras, att ett verkligt godkännande har kommit till uttryck.Om arbetstagarorganisationen vid en tidigare förhandling har motsatt siganlitandet av ej anställd arbetskraft i visst fall men avstått från att utöva vetorättkan åtgärden i fråga inte anses ha blivit godtagen. Inte heller har vissåtgärd godtagits, om den visseriigen vid ett förhandlingstillfälle godkäntsmen arbetstagarorganisationen har motsatt sigmotsvarande åtgärd. Som har framhållits i den allmänna motiveringen gällerarbetsgivarens förhandlingsskyldighet enligt 38 § mot varjearbetstagarorganisation, i förhållande till vilken arbetsgivaren är ellerbrukar vara bunden av kollektivavtal för arbetet i fråga. Detta innebär, omdet finns flera sådana organisationer hos arbetsgivaren och de inte allatidigare har godtagit viss åtgärd, att arbetsgivaren under de förutsättningar iövrigt som anges i 38 § är primärt förhandlingsskyldig rörande en i alltväsentligt motsvarande åtgärd mot den eller de organisationer som inte hargodtagit den tidigare åtgärden. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 397 Förut har nämnts att arbetsgivarenäven i de i 38 § andra stycket angivna undantagsfallen är skyldig att förhandlaföre beslut eller åtgärd, om det i visst fall begärs av arbetstagarorganisationsom avses i paragrafen. Som har framhållits i den allmänna motiveringen fordrasi sådant fall dock för förhandlingsskyldighet enligt 38 § andra stycket och förmöjlighet att utöva vetorätt att förhandlingsframställning har gjorts innanåtgärden har verkställts. Gränsen bör här dras närarbetsgivaren har träffat bindande avtal rörande arbetet med den som skallutföra detta. Några exempel kan nämnas rörande förhandlingsskyldighetenenligt 38 §. Arbetsgivaren blir skyldig att förhandla - antingen primärt ellerefter framställning i visst fall av arbetstagarsidan - så snart han avser attutlämna visst arbete till entreprenör eUer annan uppdragstagare med dearbetstagarorganisationer i förhållande till vilka han är eller bmkar varabunden av kollektivavtal för det ifrågavarande arbetet. Gäller det enentreprenad kan organisationen skaffa sig kontroll exempelvis överentreprenörens anlitande av underentreprenör. Oavsett huruvida så har sketteller inte är entreprenören primärt förhandlingsskyldig gentemot sinakollektivavtalsmotparter om han ämnar anlita underentreprenör, osv. Om enarbetsgivare ämnar låta den försäljning som ingår som ett led i hans verksamhethelt eller delvis ombesörjas av någon som ej är anställd hos honom, exempelvisav f. d. anställda på kommissionsbasis, får dessa anses skola utföra arbete förarbetsgivarens räkning och följaktligen är arbetsgivaren förhandlingsskyldig.Ett annat inte ovanligt fall, i vilket förhandlingsskyldighet kommer attföreligga, är då arbetsgivare vill "hyra in" en maskin med förare,som själv äger maskinen och uppträder såsom självständig företagare elleruppdragstagare eller som är anställd hos maskinens ägare. Inom detaljhandelnförekommer det att fabrikanters eller grossisters personal eller särskildamarknadsförings- eller reklamkonsulenter får hantera, demonstrera eller ställaut varor i arbetsgivarens butiker eller att fabrikanter, grossister eller andrafår "hyra in sig" i en butik, såsom en särskild avdelning e. d., ochdär marknadsföra sina produkter. Inom andra branscher är det inte ovanligt attarbetsgivare hyr ut arbetsplats åt personer som sägs vara självständigaföretagare. En frisör hyr frisörstol i en frisersalong, en restaurangkock hyrspisen och området rant denna, en reklamtecknare eller en konstraktör hyrarbetsplats och ritbord. I sådana fall som har nämnts föreligger förhandlingsskyldighetenligt 38 § antingen eftersom arbetet kan anses utföras för arbetsgivarens(butiksägarens, frisörmästarens etc.) räkning eller eftersom det utförs i hansverksamhet. Förhandlingsskyldighet föreliggerenligt 38 § även om det i och för sig framstår som önskvärt eller nödvändigtatt utomstående tjänster anlitas.