prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — Denna inriktning avpolitiken syftar till att motarbeta utslagningsprocessen på arbetsmarknaden ochtill alt stärka bl. a. de handikappades ställning. Arbetsmarknadspolitikenhar vidare i ökad utsträckning inriktats på atl bryta den kvardröjandeuppdelningen av arbetsmarknaden på traditionellt manliga och kvinnliga yrkenoch arbetsuppgifter, för atl därigenom främja jämställdhet mellan män ochkvinnor. Strukturomvandlingen,befolkningsminskningen i vissa regioner och de ökade ambitionerna påsysselsättningens område drog uppmärksamheten till de skillnader i tillgångtill arbetstillfällen, som förelåg mellan olika delar av landet. En aktivlikaliseringspolitik utformades. Den syftade i första hand till alt främjaindustrins utveckling i de delar av landel, där sysselsättningen var vikande. Genom statsmaklernasbeslut (prop, 1964:185, BaU 1964:48, rskr 1964:408) förstärkteslokaliseringspolitikens medel genom rådgivnings- och upplysningsverksamhet tillföretagen, utbyggd samhällsplanering samt slöd i form av lån eller bidrag tillenskilda företag. infördes stöd till sysselsättningen i form avutbildningsstöd och sysselsätlningsstöd. Målet för regionalpolitiken är 'attmänniskorna i de olika regionerna kan erbjudas likvärdigasysselsättningsmöjligheter och en likvärdig tillgång till social, kommersielloch kulturell service samtgod miljö'(prop. 1972:111, bil. 1 InU 1972:28, rskr1972:347). Motslutet av skärptes problemen på arbetsmarknaden. Förändrademarknadsförutsättningar, en snabb teknisk utveckling liksom skildaindusiripolitiska insalser i många konkurrentländer medverkade till en alltsnabbare omvandling av näringslivet. Tryggheten i fråga om anställning,sysselsättning och inkomst upplevdes inte sällan som hotad. Krav på ökadeinsatser från statsmakternas sida växte. Den aktiva näringspolitik, som dåinleddes, har till syfte att medverka till industriell expansion och fullsysselsättning. Statsmakternasansvar för och befogenheter ifråga om den ekonomiska utvecklingen harsuccessivt vidgats. Det råder nu en allmän enighel om nödvändigheten avstatliga insatser via konjunktur-, arbetsmarknads-, regional- ochnnäringspolitik för att kunan tillgodose medborgarnas ökade anspråk på arbeteoch inkomster. Som en följd av de ökade ambitionerna och insatserna harsysselsättningen ökat och grupper, som tidigare stod A:17 Skr 1975:4 518 ulanförarbelsmarknaden, har numera väsentligt bättre möjligheter att delta iarbetslivet. Under1960-talel ökade befolkningen i arbetsför ålder med inemot 300 000 personer. Enbetydande del av denna ökning sammanhängde med den naturliga folkökningen, menäven neltoinvandringen bidrog till denna utveckling. med dessabefolkningsförändringar skedde en stark minskning av antalet sysselsatta inomjord- och skogsbruket. Antalet industrisysselsatta kulminerade i mitten av1960-talet. Därefter har sysselsättninge i tillverkningsindustrin minskat bådeabsolut och relativt. Ulvecklingen är emellertid inte enhetlig.Verkstadsindustrin har haft en fortlöpande ökning avsysselsättningen. Mellan och ökade antalet anställda iverkstadsindustrin med 23 000. Trotsden vikande sysselsättningen inom varuproduktionen har en betydande ökning avden totala sysselsättningen kommit till stånd . Genom en snabbekonomisk tillväxt och olika samhälleliga insatser fick under 1960-taletomkring 3(X) 000 fler människor arbete. ökadesysselsättningen enligt arbetskraftsundersökningarna med 165 000 personer.Ökningen återspeglar en relativt stor nettoinvandring, framför allt mot slutetav 1%0-talet, och en ökad kvinnlig förvärvsintensitet. Sålunda ökade andelenförvärvsarbetande bland kvinnorna från . Stat,kommuner och landsting svarade för merparten av detta sysselsällningstillskotti form av exempelvis sjukvårdspersonal, hem vårdare, lärare och annanskolpersonal. Den ökade sysselsättningen bidrog därmed både direkt och indirektlill att öka och fördela välfärden på ett mer rättsvisl sätl. Bakomdenna expansion på arbelsmarknaden låg också en medveten strävan att bryta nedförvärvshinder av olika slag. Skattepolitiska reformer som särbeskattningen,den snabba expansionen av utbildningen, den aktiva arbetsmarknads- ochregionalpolitiken, akti viseringen av näringspolitiken och en radfamiljepolitiska reformer har verksamt bidragit till att göra det möjligl föralll fler att delta i arbetslivet. Sysselsättningsgraden har därigenom ökatsedan början av 1960-talet, trots att antalet studerande i åldrarna 16-24 århar vuxit mycket kraftigt. Frånandra har i många industriländer märkts en tendens högre registrerad arbetslöshet än under de närmast föregående åren. Entidigare skönjbar utveckling mot långsiktigt minskande arbetslöshet synesdärmed ha avtagit eller brutits. Denna beskrivning gäller även för Sverigesdel. En rad skilda faktorer bidrar till att förklara denna utveckling. Åena sidan har näringslivet genomgått en snabb omvandling, som haftåterverkningar såväl inom företag som mellan branscher och regioner. Dennaomvandling har medfört nya och skärpta krav på arbetsinsatserna i produktionen.Å andra sidan har medborgarna i ökad utsträckning ställt krav på arbete, vilkethaft sin grund i en höjning av ambitionerna inom arbetsmarknadspolitiken och enrad andra åtgärder som underlättat ett deltagande i arbetslivet. Samhälletssirävan att skapa arbete åt grupper som tidgare endast i 519 Kommittéer: A:17 begränsadutsträckning sökte sig ul på arbetsmarknaden har bidragii till att höja ulbudetav arbetskraft. Som jag framhöll har den totala sysselsättningenfortlöpande ökat. har den redovisade arbetslösheten stigit. Detinnebär alltså att en del av de latent arbetssökande har övergått till atlöppet söka arbeie. Antalet latent arbetssökande har minskat, vilket framgår avföljande tabell. Antaletarbetslösa, latent arbetssökande samt deltidsarbetande som önskat mer arbeteåren 1968 och 1973, årsmedeltal (-H 13000) (- 55500) och velat ta mer arbete (-1- 200) Källa:Arbelskraftsundersökningarna (SCB) Arbetslöshetenhar också förändrat karaklär till följd av styrkan och den ojämna takten istrukturomvandlingen. Redan tidigare förelåg brist på överensstämmelse mellanutbud och efterfrågan på arbetskraft. Denna brist har alltmer gjort siggällande. Även av lågkonjunktur har efterfrågan på personal,främst yrkesvana och utbildad, varit betydande. Alt denna efterfrågan i mångafall inte kunnai tillgodoses så snabbt, som hade varit önskvärt, kan ha fleraorsaker. Kraven på yrkesutbildning och yrkeserfarenhet utgör på kort sigt elthinder. Etl särskilt problem är den regionala obalansen i ulbud ochefterfrågan. På många orter med ensidigt näringsliv efterfrågar företagen oftapersonal med en annan utbildning och yrkesinriktning än vad de arbetssökandekan erbjuda. Samtidigtsom kraven på arbetsinsatserna fortlöpande höjts, visar det sig att en stor delav de arbetslösa endast kan ta arbete under vissa bestämda förutsättningar ifråga om arbetets art, arbetstidens förläggning, arbetsplatsens geografiskaläge m. m. Därtill kommer, alt en traditionell syn på männens och kvinnornasyrkesval fortfarande består. Den uppdelning av arbetsmarknaden, som följerdärav, begränsar individernas arbetsval och försvårar en anpassning av helaarbelsmarknaden. Somen följd av dessa förändringar i såväl efterfrågan som utbud på arbelsmarknadenhar arbetslöshetens karaklär förändrats. Tydliga regionala skillnader iarbetslösheten kan registreras . För personer i åldern 55-64 årär arbetslösheten ungefär dubbelt så hög i skogslänen som i övriga delar avlandet. Ett påfallande drag när det gäller arbelslöshelen är deförlängda arbetslöshetsperioderna. Mellan åren 1%5 och ökade den andel avde arbetslösa, som hade än , från 13till . Förskjutningen mot förlängda arbetslöshetsperioderfortsatte . Inte av samtligaarbetslösa hade en arbetslöshetsperiod, som var längre än tre månader.Särskilt kraftig var denna ökning av arbetslöshetsperiodens längd för männen. Denna förändring av arbetslöshetsperiodernas längd spelaren viktig roll som förklaring till de ökade arbetslöshetstalen. Totalt setttorde inte fler personer ha berörts av arbetslöshet . Eftersom detnu dröjer längre än tidigare att finna ny anställning, kommer emellertid vidvarje mättillfälle ett ökal anlal arbetslösa atl registreras. Sammanfattningsvis kan konstateras att sysselsättningenfortlöpande ökat och att andelen förvärvsarbetande höjts. har denöppna arbetslösheten stigit, främst som en följd av förlängda arbetslöshetsperioder.Antalet latent arbetssökande har emellertid kraftigt reducerats. Den utvecklingmot ökad sysselsättning och minskad dold arbetslöshet, som jag här kortfattatredovisat, ger en framskjuten plats vid internationella jämförelser.Sverige har en jämn och relativt stabil ökning av det totala antaletsysselsatta. Även andelen av beforlkningen i arbetskraften har ökat förSveriges del, medan flertalet västeuropeiska industriländer redovisar enminskad eller oförändrad andel. har framför allt en avsevärt högreandel kvinnor i arbetslivet. När det gäller den framtida sysselsättningen har 1970 årslångtidsutredning, LU 70, (SOU 1970:71) redovisat bedömningar av utvecklingstendensernai svensk ekonomi och på arbetsmarknaden fram . En avstämning ochframskrivning av dessa bedömningar har sedermera gjorts i LU 73 (SOU 1973:21).Följande tabell redovisar utredningens bedömning i fråga omsysselsättningsutvecklingen. Sysselsättningsförändringar (t 000-tal personer) El, gas, vatten och -(- 9 -(- 3 521 Kommittéer: : 17 Pågrundval av de antaganden, som långtidsutredningen gjorde i fråga ombefolkningsutveckling, invandring, arbetslöshet osv. uppskattadessysselsättningsökningen vid oförändrad politik till ca 180 000personer. Eftersom befolkningsutvecklingen väntas resultera ien lägre tilväxt av de arbetsföra åldrarna, förutsätter denna bedömning, attförvärvsfrekvensen kommer att öka snabbare än . 4.Debatten om den framtida sysselsättningen Utvecklingenpå arbelsmarknaden har lett till en omfattande debatt om sysselsättningsfrågorna.Som underlag för diskussionen har tjänat bl. a. de månatligaarbetskraftsundersökningarna samt maierial från långtidsutredningen ochlåginkomstutredningen. Långtidsutredningensbedömning av hur ekonomi kunde komma att utvecklas under försia delenav 1970-talel (SOU 1970:71) innefattande bl. a. en beräkning av en totalökningav antalel personer i arbetskraften. Denna ökning antogs bli väsentligtlångsammare än under 1%0-talet. hävdade att starklbegränsade arbetskraftsmässiga resurser utgjorde ett viktigt problem fÖr denekonomiska politiken. Betydande åtgärder skulle krävas för att öka sysselsättningenbland kvinnorna. Låginkomstutredningensbedömningar av inkomst- och sysselsättningssituationen ledde fram tillslutsatsen, att inkomstskillnaderna lill en betydande del kunde förklaras medskillnader i tillgång till arbete och att inkomslsitualionen för stora grupperav medborgare kunde förbättras, om deras sysselsättningsnivå kunde höjas. Idebatten, som följde på publiceringen av detta material, framhöll elt antalLO-ekonomer i skriften Sociala mål i samhällsplaneringen, att de avlångtidsutredningen redovisade svårigheterna att rekrytera arbetskraft inomindustrin inte får ses som ett uttryck för en alltför hög allmän efterfrågan påarbetskraft inom landel. Enligl deras bedömning borde åtgärder för att ökakvinnornas deltagande i arbetslivet saml för att skapa en bättre balans mellanolika regioners verksamhet kunna bidra till ett ökat utbud av arbetskraft. 1den allmänna politiska och fackliga debatten har frågor om den framtidasysselsättningen tagits upp vid ett flertal tillfällen. Kraven på ytterligarehöjda ambitioner i strävandena alt låta allt fler della i arbetslivet har ocksåkommit till uttryck i . Vid riksdag berördes sysselsättningsfrågornai motioner från flera partier och enskilda riksdags-ledmöter. Finansutskottetansåg i sitt betänkande (FiU 1973:29) all behovet av en fortsatt mycketintensiv sysselsättningspolilisk planering var framträdande och att det bordeankomma på Kungl. Maj:t att bestämma formerna för en sysselsättningspoliliskplanering. biföll utskottets hemställan. begärde atlstatsmakterna skulle utarbeta och anta en sysselsättningsplan. I ett särskiltindustripolitiskt program angavs att en sådan samlad plan för sysselsättningenborde omfatla 1970-talel och att det gällde att 'bedöma industrins, övriganäringslivets och den offentliga sektorns bidrag lill sysselsättningen under dekommande åren.' Kravet på en sysselsättnings-plan har därefter i den allmännadebatten fått stöd från andra fackliga A: 17 Skr 1975:4 522 organisationeroch från poliliska partier. Medutgångspunkt i kravet på en aktivare sysselsättningsplanering hade regeringenunder överläggningar med löntagarnas huvudorganisationer (LO, TCOoch ). Vid dessa överläggningar rådde betydande enighet om behovet av attstatsmakterna lar ökat ansvar och får vidgade befogenheter, för attsysselsättningen ska kunna tryggas i framliden. 5.Behovet av en samlad sysselsättningsplanering Efteröverläggningarna med löntagarorganisationerna finner jag tidpunkten nu lämpligför atl tillkalla särskilda sakkunniga för atl utreda frågan om den framtidasysselsättningen. Utgångspunkten för de sakkunnigas arbete skall därvid varaden uppfattning om arbetets roll för individ och samhälle, vilken jaginledningsvis gett uttryck för. De sakkunniga bör särskilt uppmärksamma deutvecklingstendenser som fått en framskjuten plats i debattenom sysselsättningsfrågorna. Enligtden reviderade långtidsutredningen (SOU 1973:21) bedöms, som jag nyssredovisat, sysselsättningen komma atl öka med 110 000 arbetslillfällen mellanåren 1972 och 1977. Bakom denna nettoökning ligger dock beiydande förändringari den väntade sysselsättningen inom olika sektorer. Sålunda väntas en fortsattnedgång i sysselsättningen inom jord-och skogsbruk, industri ochbyggnadsverksamhet. För varuproduktionen som helhet väntas produktionen öka med4,som sysselsättningen minskar med ca 140 000 personerunder . Nedgången gäller alla näringsgrenar, men beräknas blisärskilt stark inom jord- och skogsbruket. Sysselsättningsminskningen ivaruproduktionen uppvägs av en förutsatt expansion inom tjänsteproduktionen.Här bedöms tillväxten i sysselsättningen uppgå till ca 250 000arbetstillfällen. Omkring80 % av det ökade antalet arbetstillfällen inom tjänsteproduktionen har av LUbedömts komma till stånd inom ramen för statens, kommunernas och landstingensverksamhet. Bakom dessa utvecklingstendenser ligger skildaproduktionsförulsättningar, förändringar i efterfrågans inriktning samt ökadeambitioner att tillgodose medborgarnas krav på förbättrad utbildning, vård ochannan offentlig service. Dethar emellertid i den allmänna debatten ifrågasatts om en expansion av antaletarbetstillfällen av det slag, som ovan redovisats, skulle vara tillräcklig föratt åstadkomma arbete åt alla. Ökade anspråk ställs också ifråga om villkorenför förvärvsarbete. Man har vidare framhållit den betydande ökning av antaletarbetssökande personer som skelt och minskningen av antalellatent arbetssökande. Bakom denna förändring ligger framför allt ett ökatintresse från tidigare hemarbeiande kvinnor att få anställning och egnainkomster. Önskemål om fler arbetstillfällen sammanhänger sålunda med dentidigare redovisade förekomsten av outnyttjade arbetskraftstillgångar. Därutöverhar understrukits de krav som följer av statsmakternas beslut omregionalpolitiken. Ett av målen för regionalpolitiken är, som jag nyssframhöll, att människorna i de olika regionerna skall erbjudas likvärdigasysselsättningsmöjligheter. Utgår man därvid från som ett exempel alt det ide skilda kommunerna skall finnas arbetstillfällen i samma omfattning som i dedelar av landel, där förvärvsinlensiteterna är högst (länför männen och för kvinnorna), skulle 523 Kommittéer: : 17 mellan300 000 och 400 000 arbetstillfällen behöva skapas utöver vad som fanns ibörjan av . Mot denna bakgrund finnerjag det vara av stor betydelse att de sakkunniga skapar överblick över deinhemska arbetskraf stresurserna och de olika hinder som föreligger för att deskall kunna stå till arbetsmarknadens förfogande. Dessa uppgifter bör slällassamman med näringsgrensutvecklingen såsom den framkommer i arbetet med 1975års långtidsutredning och annat utredningsarbete för särskilda sektorer. Desakkunniga skall vidare söka bedöma de villkor för sysselsättningspolitiken somföljer av kravet på en minst lika snabb ökning av sysselsättningen ifortsättningen som den som inträffade . Jag avser i detföljande redovisa några frågor, som jag finner särskilt angeläget att desakkunniga behandlar. 6.Sysselsättningspolitikens reala och finansiella villkor Vårtland har en öppen ekonomi med en omfattande handel med omvärlden. En betydandedel av vår varuproduktion avsätts på utländska marknader. Exporten har undermånga år utgjort det mest dynamiska inslaget i vår ekonomi. Den allt meromfattande internationella arbetsfördelningen är en förutsättning för deekonomiska frasteg som har skett. Vårt internationella beroendeinnebär både möjligheter och begränsningar för sysselsättningspolitiken. Vi har, som nyssredovisats, anledning alt räkna med en fortsatt förskjutning i vår ekonomi sominnebär att en ökad mängd varor kan produceras med oförändrade eller minskadearbetsinsatser. Bakom detta förhållande ligger antaganden om en försattrationalisering av varuproduktionen. kan man räkna med attefterfrågan på tjänster kommer att öka. ex. inom vårdsektorn eller utbildnings-sektorn är inte lika stora som inomvaruproduktionen. De ökade anspråken på tjänster kan därför förmodas leda jämförelsevis snabbare ökning av de framtida arbetskraftsbehoven inomtjänstesektorn än inom varuproduktionen. Vilken omfattning somvaruproduktionen kommer att få bestäms av efterfrågan på varor inom landet vidfull sysselsättning samt av behovet att via export förtjäna de valutainkomstersom är nödvändiga för att betala importen av varor ocb tjänster, turism ochu-landsbistånd. Medökade anspråk på den totala sysselsättningen, vilken i betydande utsträckningkommer att riktas mot tjänstesektorn, kommer även ökade anspråk alt ställas påindustriproduktionen för all den externa balansen skall kunna vidmakthållas. Ensådan utveckling aktualiserar frågan om finansiella resursöverföringar mellanolika sektorer. Industrins investeringarspelar en strategisk roll för att uppnå den nödvändiga ökningen avindustriproduktionen. En accelererad tilväxt av industriproduktionen ställerkrav på en ökad takt i industriinvesteringarna. En utgångspunkt härför måstedock vara att ökningen av industriinvesteringarna skall ske inom ramen för defördelningspolitiska målsättningar som gäller och med siktet inställt på attden ekonomiska demokratin bör utvecklas. Dethar i skilda utredningar och bedömningar gjorts gällande att ett höglönelandsom har alt verka i hård internationell konkurrens naturiigen kommer attinrikta sig på produktionsområden där andra faktorer än den A:17 Skr 1975:4 524 kvantitativa,mindre specialiserade arbetsinsatsen dominerar. En möjlig utvecklingslinje kanvara att intensifiera utvecklingen av produkter som innehåller ett betydandetekniskt och administrativt kunnande. Export av kvalificerade tjänster kan ävennämnas. Attlänka in den tekniska och industriella utvecklingen på alt lösa socialauppgifter framstår som en för svenskt vidkommande möjlig väg. De sektorer delhär kan bli fråga om är t. ex. miljöteknik, transportsystem ochutbildningsteknik. Dessa frågor torde få ökad aktualitet i en rad länder varförnya exportmöjligheter kan uppstå. Motdenna bakgrund framstår del som angeläget att de sakkunniga söker bedöma dekrav på näringspolitiken i allmänhet och industri- och energipolitiken isynnerhet som följer av ökade ambitioner inom sysselsättningspolitiken. Föratl nå full sysselsättning måste merparten av de nya sysselsättningstillfällenaskapas inom tjänstesektorn. En väsentlig fråga blir då hur allmänhetensframtida behov av tjänster kommer atl svara mot de sysselsättningspolitiskamålen. De prognoser för den offentliga verksamhelen, som jag refererade,tyder på en kraftig expansion av arbetstillfällena inom den offentligatjänstesektorn och en viss ökning inom den privata tjänstesektorn. Ännuåterstår väsentliga behov av såväl kvantitativ som kvalitativ samhällsservicesom kräver ökade insatser inte minsl ifråga om arbetskraft. Stora behov avframtida insatser gör sig gällande för barn, ungdom, pensionärer, handikappade,för de förvärvsarbetande i deras arbets-, fritids- och boendemiljö. Det gällerhälso- och sjukvård, ulbildning i första hand för vuxna, barnomsorg, socialhemhjälp, åldringsvård, fritidsverksamhet, miljövård, allmän samhällsservice,kommunikationer m. m. Delär angeläget att få till stånd en samlad analys av vilka konsekvenserutvecklingen inom dessa centrala områden kan få för sysselsättningspolitiken.Ämbetsverk och myndigheter har i kontakt med regionala och lokala organutarbetat material rörande utvecklingen inom olika områden. Etl materialframkommer också genom arbetet långtidsutredning. Det ankommer påregeringen att göra erforderliga bedömningar med hänsynstagande lillambitionerna inom olika verksamhetsfält. De sakkunniga bör med utgångspunkthärifrån belysa sysselsättningskonsekvenserna av utbyggnadsplanerna och debegränsningar och möjligheter som skapas av utvecklingen på arbetsmarknaden. Kommunernasväxande betydelse för tjänsteproduktionen aktualiserar och skärper vidare deproblem som rör fördelningen av resurserna till de nivåer, där besluten fattasom offentlig service. Jag vill här erinra om att den kommunala expansionenunder finansierades dels genom den ekonomiska tillväxten som höjtskatteunderlaget med , dels genom successiva utdebiteringshöjiiingarsom fört upp den kommunala skattesatsen från ca år I%0 till nära år1974. Detfinns anledning att räkna med en fortsatt tillväxt i skatteunderlagetmotsvarande den vi kunde inregistrera . Däremot torde en utdebiteringshöjningmotsvarande den som skedde inte vara möjlig. Överhuvudtagetutgör den finansiella utvecklingen ett problem för hur snabbi sysselsällningeninom den offentliga sektorn kan öka. Utredningen bör därför belysa definansiella problem och skattemässiga konsekvenser som följer av en utvecklingvars huvuddrag helt kortfattat redovisats i det föregående. Ett nära samrådförutsätts med skatteutredningen (Fi 1972:02) 525 Kommittéer: A:17 ochkommunalekonomiska utredningen (Fi 1971:08). Somjag tidigare framhållil behövs ett ökat anlal arbetstillfällen för att nå enlikvärdig sysselsättningsnivå i hela landet. De outnyttjadearbetskraftsresurserna är ojämnt fördelade mellan regionerna. Som exempel kannämnas, att förvärvsintensitelen bland kvinnorna är förhållandevis låg inorrlandslänen samt i . Även på andra håll förekommerorter med arbetsmarknader, som präglas av ensidigt och slagnerande näringslivoch låg förvärvsinlensitet, framför allt bland kvinnorna. Skillnaderna isysselsättningsnivån har samband med sammansättningen av näringslivel i olikaregioner och orter samt med de förändringar, som olika näringsgrenar genomgår.De regionala och lokala sysselsättningsproblemen har varitföremål för beiydande uppmärksamhet från statsmakternas sida. Det har bl. a.skett genom den aktiva lokaliseringspolitik, som bedrivits sedan mitten av1960-talet. Vidare har länsplanerjngen utvecklats i samverkan mellanlänsstyrelser, landsting och kommuner. En första utvärdering avdenna planering gjordes i det regionalpolitiska handlingsprogram som riksdagenantog . preciserade därvid de allmänna regionalpolitiksa målensamt angav riktlinjerna för regionalpolitiken i form av en plan förutvecklingen av den regionala strukturen och ramar för planeringen i länenuttryckta i antal invånare . fattade därtill beslut på skildasamhällsområden för att förverkliga de regionala målen. Länsplanering1974, som kommer att redovisas skall bl. a. innefalta enredovisning av de åtgärder, som erfordras för alt lösa regionala och lokalasysselsättningsproblem.