prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — Utredningen anser alt öppen kontroll med stöd av engeneralklausul i princip är alt föredra framför t. ex, ett omfattande bruk avtolkning som i avsikt atl skydda en underiägsen pari går emot den språkligalydelsen och vad som får antas ha varit avsett med ett villkor.Jämkningsmöjligheten saknar det drag av fiktion som ofta vidlådertolkningsmetoden. Den kan inte heller kringgås genom skickliga formuleringar.Vidare ger jämkning vanligen tydligare uttryck åt de skäl som ligger bakom endomstols avgörande. Jämkningsmetoden är därför också bättre ägnad att påverkadem som utformar villkor atl tillgodose även motpartens intressen. Vidare framhåller utredningen att en underlägsenpart, om tvist uppslår, säkeriigen har bättre nytta av att kunna hänvisa tillmöjligheten att jämka än till att det finns möjlighet all tolka ett villkortill hans förmån med tillämpning av oklarhetsregeln. Som regel lorde det ocksåvara lättare för en domstol att besluta om en lämplig rättsföljd med stöd avjämkningsmöjligheten än genom tillämpning av regler om tolkning ellerogillighet. Jämkningsmetoden får därför anses vara att föredra även frånrättssäkerhetssynpunkt, 1 sina överväganden rörande utformningen av en nygeneralklausul lar utredningen inledningsvis upp förhållandet mellan 33 Savtalslagen och övriga förmögenhetsrättsliga generalklausuler. Utredningenframhålleratt det finns vissa grundläggande skillnader mellan 33 S avtalslagenoch de övriga generalklausulerna. Förutsättningarna för tillämpning av 33 Savtalslagen hänför sig lill omständigheterna vid tillkomsten av enrättshandling. Det föruisätls kännedom om dessa omständigheter hos den somåberopar rättshandlingen. Övriga generalklausuler är däremot inriktade påtillämpningen av ett visst avtalsvillkor i det särskilda fallet. förprövning enligt 33 S avtalslagen är om det strider mot tro och heder attåberopa rättshandlingen. Enligt övriga generalklausuler avser bedömningen omden ifrågasatta tillämpningen skulle vara uppenbart otillbörlig (obillig). Även i fråga om påföljden finns olikheter.Rättshandlingar som faller under 33 S avtalslagen är ogiltiga. Enligt de övrigageneralklausulerna är rättsverkan att ett villkor som inte godtas skall lämnasutan avseende eller jämkas, 33 S avtalslagen intar en särställning även i andraavseenden. Bestämmelsen har ett nära samband med de mer specificeradeogiltighetsreglerna i 3 kap, avtalslagen och är för sin tillämpning beroende avdem. Vidare haren betydande rättspraxis, inte bara i utan också i deandra nordiska länderna, bidragit till att precisera innebörden av 33 S, Enändring av paragrafen skulle försvaga detta hjälpmedel för tolkningen ochskulle kunna Prop.1975/76: 81 32 skapaosäkerhet också inom näriiggande områden av den allmänna avtalsrätten, t, ex,rörande förutsättningsläran och principerna för skadestånds-skyldighet vidculpa in contrahendo. Vidare erinrar utredningen om att 33 S utgör enviktig beståndsdel i alla de nordiska avtalslagarna. Den bör därför inte gärnaändras, om inte motsvarande reform genomförs i de andra nordiska länderna.Enligt utredningen synes utsikterna härtill f n. vara små. Mot bakgrund av det sagda föreslår utredningen intenågon ändring av 33 S avtalslagen. 1 stället har utredningen inriktat sittarbeie på en reformering av generalklausulen i 8 S skuldebrevslagen och därmedjämställda bestämmelser. Detta innebär dock inte att utredningsförslaget blirutan betydelse för bedömningen av situationer som faller under 33 Savtalslagen. Härom anför utredningen följande. Ett markant drag i det nuvarande systemet avogiltighels- och jämkningsregler är att bestämmelser som innebär attomständigheterna vid ett avtals tillkomst skall beaktas uteslutande föreskriverogillighet som rättsföljd och inte medger atl avtalet Jämkas, Detta gäller bl.a. 33 S avtalslagen. Å andra sidan tar regler som ger möjlighet lill Jämkning,t, ex. 8 § skulde-bievslagen, sikte endast på avtalets innehåll och ifrågasattatillämpning, inte på omständigheterna vid tillkomsten. Denna stelhet i systemethar gett upphov till tvekan om tillämpningsområdet för såväl 33 § avtalslagensom 8 S skuldebrevslagen. Enligt utredningens mening ger 33 S avtalslagen otillräckligamöjligheter att helt eller delvis åsidosätta ett avtal, när de omständighetervid avtalets ingående som bör beaktas mer hänför sig till vissa avtalsvillkorän till avtalet som helhet. Utredningen anser följaktligen att man vidtillämpningen av en ny generalklausul bör kunna ta hänsyn också till vad somhar förekommit vid avtalets tillkomst och alt delta bör kunna leda lill attavtalet jämkas. Som exempel nämner utredningen bl. a, att en avtalspartlämnaroriktiga uppgifter om betydelsen av ett visst villkor som gynnar honomsjälv. Ofta har en omständighet av det slaget inte så avgörande betydelse attavtalet kan förklaras ogiltigt. Minst lika viktigt är emellertid att det oftaär ofördelaktigt för den förfördelade parten alt avtalet blir ogiltigt i sinhelhet. Partiell ogillighet av ett avtal är en rättsföljd som inte alltid stårtill buds och vars innebörd kan vara svår att fasiställa. Möjligheten tilljämkning får därför betraktas som en lämplig utveckling av det allmänna skyddetvid misslag, särskilt för underlägsen pari, Å andra sidan framhåller utredningen attomständigheterna vid ett avtals ingående kan vara sådana att elt visst villkorbör betraktas som fullt giltigt, även om det annars skulle ha betraktats somolillböriigt betungande. Detta gäller särskilt när elt visst villkor har varitföremål för förhandlingar mellan jämställda parter. Även villkor i avtal medspekulationsmoment eller villkor för vilka en part har erhållit kompensation iform av lågt pris eller snabb leverans kan godtas, trots att de under andra omständigheterborde ha ansetts Prop.1975/76:81 33 När det gäller att uttrycka den norm som skallgälla för domstolarnas prövning enligt den nya generalklausulen är det enligtutredningen naturiigt å ena sidan att begagna något av de uttryck som hittillshar använts i lagstiftning av detta slag, å andra sidan att markera altdomstolarna skall ha större frihel än . Enligt utredningens mening bör det tydligt framgå,inte bara av motiven ulan även av lagtexten, att det inte föreligger någonprincipiell skillnad mellan och de allmänna domstolarnasfrihet att inom resp. område pröva och motverka olämpliga avtalsvillkor. Dettaär av vikt också med hänsyn till önskemålet om harmoni i bedömningen. Som förutsättning för all elt villkor skall kunnaåsidosättas eller jämkas anges i flertalet av de nuvarande generalklausulernaatt tillämpningen är uppenbarligen stridande mot gott affärsskick (ellermotsvarande) eller eljest otillböriig, 1 några av paragraferna talas omuppenbar obillighet. Förbud enligt avtalsvillkorslagen kan meddelas mot ettvillkor som är att anse ,som oskäligt mot konsument, Efiersom ordet "uppenbariigen" saknas iavtalsvillkorslagen, bordet enligt utredningen inte heller tas in i dencivilrättsliga generalklausulen. Detta ligger också i linje med reformensallmänna syfte alt vidga domstolarnas frihet att åsidosätta och Jämka villkor. Vad beträffar valet av adjektiv anser utredningenatt ordet "obillig" är mindre väl lämpat för atl ensamt ange den normsom skall gälla för prövningen. För atl ge uttryck åt parallelliteten medmarknadsdomstolens bedömning skulle i och för sig ordet "oskälig"vara att föredra. Utredningen anser emellertid alt ordet"otillböriig", som har vunnit hävd i den civilrätlsligalagstiftningen, är bättre. Med hänsyn till att det föreligger en viss skillnadmellan prövningen enligt avtalsvillkorslagen och de allmänna domstolarnasbedömning synes olikheten i ordval inte vara missvisande. Utredningen understryker att valet av ord inteavser alt medföra någon inskränkning i domstolarnas frihel alt genomföra enallmän rällspolitisk prövning av lillbörlighelen av de klausuler som kommerunder bedömning. Detta är enligt utredningen en viktig del av den ökademöjlighet till åsidosättande och jämkning som är åsyftad. Möjligheten till ensädan mer självständig rällspolitisk bedömning torde vara erkänd , ävenom domstolarna har ålagt sig en viss återhållsamhet. När del gäller bedömningen av otillbörlighetenvisar en jämförelse mellan generalklausuler i olika rättssystem en viktigolikhet. Några lar sikte på en bedömning av om ett visst villkor ärotillböriigt i och för sig. Ändra avser närmast frågan om del skulle varaotillbörligt att tillämpa ett visst villkor i del särskilda fallet. 1 tysk rättär bedömningen primärt av del förra slaget, men det förekommer atl en domstolfinner atl ett visst villkor i och för sig bör betraktas som tillåtet men attdess tillämpning i ett visst fall är otillbörlig, I svensk rätt tar 8 Sskuldebrevslagen sikte på tillämpningen 3 1975/76. Prop.1975/76:81 34 idet särskilda fallet. Enligt utredningens mening boren ny generalklausuluttryckligen ge domstolarna möjlighet att inta ståndpunkten att ett villkor aven viss typ är otillböriigt i och för sig. Till villkor som kan vara alt bedömapå del sättet hör villkor som strider mot lag eller goda seder. Om ett villkorinnebär att en part har att handla på ett sätt som är strafföarl eller som hartill syfte alt vilseleda skattemyndighet, bör det sålunda kunna stämplas somotillbörligt i och för sig. En bedömning som avser om ell visst villkor ärotillböriigt i och för sig kan enligt utredningen ha fördelar inte minst frånprejudikatssynpunki och därmed sammanhängande förutsebarhets-ochrättssäkerhetssynpunkter. Del kan exempel vis vara en fördel om en domstol mergenerellt tar ställ ning till om en skiljeklausul bör vara tillåten vid en vissavtalstyp framför att domstolen grundar sitt avgörande på speciellaförhållanden i det enskilda fallet. Dels torde en generell bedömning ha störstutsikt att påverka den allmänna uppfattningen om vad som ärotillbörligt. Delsärdet vid förhandlingar ulanfördomstol säkerligen av större vikt för enkonsument att kunna hänvisa till elt tidigare domstolsavgörande än alt varanödsakad atl gå in på en diskussion av de särskilda förhållandena i hans fall. 1 vilken utsträckning en generell bedömning börkomma i fråga kan enligt utredningen inte diskuteras i detalj. Å ena sidan ärdet viktigt att vägledande principer utbildas. Generalklausulen kan då spela enroll ulan att de fall där dess tillämpning ifrågasätts regelmässigt går tilldomstol. Å andra sidan kan omständigheterna i del särskilda fallet rättfärdigaett villkor som normalt skulle anses otillbörligt. Enligt utredningen talarvissa skäl för alt en generell bedömning har större berättigande vidkonsumenttransaktioner än vid affärsmässiga avtal. Skulle ett villkor inte ha den karaktären att detbedöms som otillböriigt i och för sig, får domstolen pröva om dess tillämpningi det särskilda fallet är otillbörlig eller inte. Enligt utredningen finns detdock inte någon absolut motsättning mellan de olika slagen av bedömning. Snarareär det fråga om en gradskillnad. Som har berörts anser utredningen atträttsverkningarna av atl ett villkor betraktas som otillböriigt liksom enligtflertalet av de nuvarande generalklausulerna bör vara att villkoret Jämkaseller lämnas utan avseende. Ätt ett villkor jämkas anses innebära att dettillämpas med annat innehåll än enligt sin lydelse. Att ett villkor lämnas utanavseende innebär alt det betraktas som obefintligt. Valet av påföljd när ett villkor befinnsotillböriigt har ett visst samband med om domstolens bedömning avser eitvillkors oiillbörlighet i och för sig eller dess tillämpning i det särskildafallet. Valet beror emellertid också på andra faktorer. Är den normalarätlsföljden ogillighet, kan detta ha en viss preventiv verkan. Det kan utgöraett återhållande moment för den som formulerar avtalsvillkor att veta att omhan överskrider gränsen för Prop.1975/76: 81 35 vadsom anses tillbörligt, så betraktas villkoret som obefintligt och ersätts av endisposiliv rättsregel. Enligt utredningen är det dock inte lämpligt attgenerellt falla tillbaka på en dispositiv regel när ett villkor befinnsotillbörligt. Allmänna avtalsvillkor avviker ofla så starkt från disposilivaregleratten isolerad tillämpning av sådana regler i vissa frågor kan varaolämplig för båda parter. Trots delta menar utredningen atl den lämpligalösningen i vissa fall kan vara att ett otillböriigt villkor betraktas somobefintligt. Det kan inte uteslutas atl den större frihet atl tillämpageneralklausulen som åsyftas med förslaget också medför att utrymmet för althelt bortse från villkor blir större . Emellertid anser utredningen alljämkningsmöjlighelen ofta torde vara att föredra, bl. a. med tanke på atl generalklausulenfår särskild betydelse i sådana fall då en oförutsedd situation inträffar.Utredningen understryker att domstolarna bör ha full frihet alt välja delösningar som är mest praktiska och bäst tillgodoser parts yrkanden. Somexempel på jämkning nämner utredningen nedsättning av viten ellerskadeståndsbelopp, föriängning av frister och uppställande av ytteriigareförutsättningar för att en viss rättsföljd skall inträda, t. ex. väsentlighetvid kontraktsbrott. Utredningen anser att ett avtal bör kunnaogiltigförklaras i sin helhet, när ett visst villkor betraktas somotillböriigt. Ogiltigheten bör också kunna begränsas lill en viss del av eltavtal, när en uppdelning är möjlig och lämplig. Ogillighet bör kunna komma ifråga framför allt om del yrkas av den part som gör gällande all ett visstvillkor är otillböriigt. Del bör emellertid inte uteslutas all förklara ellavtal ogiltigt också på yrkande av andra parten. En sådan lösning böremellertid begagnas med slor försiktighet och med beaktande av den underlägsnapartens intressen. Enligt utredningens mening bör domstolarna intevara bundna av särskilda regler för bedömningen av om ett otillbörligt villkorskall få så vittgående konsekvenser atl avtalet helt eller delvis blirogiltigt. Domstolarna bör i stället ha frihet att beakta rättsbilden som helhetoch omständigheterna i del särskilda fallet. Ogillighet bör kunna inträda såvälnär ett villkor bedöms som otillböriigt i och för sig som när tillämpningen idet särskilda fallet bedöms som otillböriig. Utredningen erinrar om atl dess uppdrag avser enöversyn av den förmögenhetsrättsliga lagstiftningen om otillbörligaavtalsvillkor. Direktiven utgår från atl den nya generalklausulen skall ingå iavtalslagen, som enligt sin rubrik gäller avtal och andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område. Utredningen anser del därför helt klart atlgeneralklausulen bör gälla förmögenhetsrätten. a. med hänvisning till att 8§ skuldebrevslagen har ansetts kunna lillämpas analogi inom helaförmögenhetsrätten anser Prop.1975/76:81 36 utredningenatt det saknas skäl alt undanta vissa delar av denna fråntill-lämpningsomrädel. Vissa gränsdragningsfrågor uppstår emellertid. Vad beträffar associationsrätten uppkommer fråganom jämkning kan komma i fråga även beträffande bestämmelser i bolagsordningar,förenings-stadgar o, d. Utredningen erinrar om atl bestämmelsen om jämkning avvite i 36 S avtalslagen har ansetts tillämplig även pä vitesbestämmelser iföreningsstadgar (se särskilt NJA 1927 sid, 481 II och1946 sid, 450). Bestämmelsen i 38 S avtalslagen torde kunna tillämpas påkonkurrensbegrän-sande bestämmelser i föreningsstadgar (jfr NJA 1958 sid. 438).Utredningen erinrar vidare om att aktiebolagsuiredningens betänkande (SOU1971:15) med förslag lill aktiebolagslag m. m. innehåller en bestämmelse omJämkning av hembudsklausuler i bolagsordningar. Enligt utredningen synes det sakligt sett intefinnas skäl att undanta bestämmelser i bolagsordningar eller föreningsstadgarfrån generalklausulens tillämpningsområde. Inte heller torde det finnas skälalt inskränka Jämkningsmöjligheten till vissa särskilda föreskrifter, t, ex.om värderingen av aktier vid hembud. Utredningen framhåller att mänga bestämmelseri bolagsordningar och stadgar lika väl kan förekomma i avtal. Bedömningen avom en viss bestämmelse skall åsidosättas med stöd av generalklausulen kan dockpåverkas av om bestämmelsen är intagen i en bolagsordning e, d, med desärskilda regler om minoritetskydd, möjligheter till ändring m. m. som följerdärav. Utredningen tar också upp frågan hur denförmögenhetsrättsliga generalklausulen bör förhålla sig lill generalklausuleni 76 S andra slyckel aktiebolagslagen (1944:705), som har motsvarighet i bl,a, 20 S andra stycket lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar, samt lill dens.k, likslällig-hetsgrundsatsen i associationer. 1 76 S andra stycketaktiebolagslagen föreskrivs att bolagsstämma inte får fatta beslut som ärägnat alt bereda otillbörlig fördel ål aktieägare eller annan till nackdel förbolaget eller annan aktieägare. Enligt utredningens mening bör t. ex. ettbeslut om uteslutande av en medlem i en förening kunna åsidosättas med stöd avden förmögenhetsrättsliga generalklausulen, om beslutet på grund avomständigheterna kan betraktas som en otillböriig tillämpning av stadgarna. När del gäller förhållandet till familjerättenanser utredningen att generalklausulen liksom andra bestämmelser i avtalslageninte bör vara direkt tillämplig på familjerättsliga avtal men att en analogtillämpning bör kunna förekomma. Del kan exempelvis finnas skäl att genom ensådan analog tillämpning Jämka villkor i äktenskapsförord eller arvskiften.Emellertid bör observeras att vissa situationer har erhållit specialreglering. En annan gränsdragningsfråga gäller tillämpningenav en generalklausul på bestämmelser som rör förhållandet mellan offentligamyndigheter och enskilda. Enligt utredningen bör generalklausulen givetvis blitillämplig i den mån sådana bestämmelser har avtalskaraklär. Utredningenerinrar om att avtalsvillkorslagen är tillämplig bl. a, på villkor förtelefonabonnemang Prop.1975/76:81 37 ochelleveranser till konsumenter. Däremot lorde Jämkning med stöd av encivilrältslig generalklausul enligt utredningen inte komma ifråga, när enföreskrift ingår i en författning ulan avtalskaraklär. Detla bör gälla även omförfattningen nära ansluter sig lill civilrältsliga avtal. Som exempel nämnsbl.a, reglementet (1962:698) angående statens grupplivförsäkring. Det kanemellertid förekomma gränsfall där det är ovisst i vad mån civilrättsligaprinciper kan tillämpas på bestämmelser som grundar sig på förhandlingarmellan myndigheter och organisationer och som har stadfästs av offentligmyndighet. 3.2,4Förslagets konsekvenser för de nuvarande generalklausulerna m. m. Utredningen anser atl den nya allmännageneralklausulen bör ha sin plats i anslutning till övriga likartadebestämmelser med generell giltighet för hela det förmögenhetsrättsliga området.Utred ningen, föreslår följaktligen att generalklausulen tas in i 3 kap.avtalslagen, en lösning som också har förordats i direktiven. Var generalklausulen närmare bör placeras hängersamman bl, a, med den framtida utformningen av de nuvarande bestämmelserna i 36och 37 SS avtalslagen. Utredningen erinrar om atl bestämmelserna om vites-och förverkan-deklausuler i 36 och 37 SS avtalslagen. Jämte bestämmelsen omkonkurrensklausuler i 38 S, är de enda regleri 3 kap. avtalslagen som medgerjämkning av avtalsvillkor. Bestämmelserna i 36 och 37 SS är Jämförelsevis utförligaoch uppställer specificerade, ganska snäva förutsättningar för Jämkning. Införs vidgade möjligheter lill Jämkning av avtalenligt den föreslagna generalklausulen, kommer 36 och 37 SS i ett nytt läge.Enligt utredningens mening saknas skäl för atl kunna Jämka sådana villkor somavses i dessa paragrafer på andra grunder eller på annat sätt än avtalsvillkori allmänhet. Utredningen föreslår därför att de särskilda bestämmelserna omJämkning av vites- och förverkandeklausuler upphävs och att bedömningen skallske enligt den nya generalklausulen även när det gäller sädana villkor. Det sagda gäller enligt utredningen intebestämmelsen i 37 S andra stycket avtalslagen om förbud mot villkor omförverkande av pant. Den bestämmelsen föreslås stå kvar med i sak oförändratinnehåll. Om de särskilda bestämmelserna om vites- ochförverkandeklausuler upphävs, blir det en plats ledig i avtalslagen där dennya generalklausulen kan placeras. Den kommer på det sättet in i ett naturligtsammanhang, och avtalslagens hävdvunna systematik behöver inte rubbas.Utredningen föreslår följaktligen att generalklausulen införs i 36 S och attden nuvarande bestämmelsen i 37 S andra stycket ensam får utgöra den nya 37 S,Vissa ändringar föreslås dessutom i 38 S. 1975/76: 81 38 Med tanke på att bedömningen enligtgeneralklausulen bör kunna avse antingen ett villkors otillböriighet i och försig eller dess tillämpning i det :5ärskilda fallet har utredningen övervägt attgöra en uppdelning av lagtexten. Utredningen har emellertid kommit lillresultatet atl i stor utsträckning samma grunder bör beaktas i båda fallen ochatt rättsföljderna bör vara desamma. Det föreslås därför att generalklausulentas in i ett enda stadgande. Som har nämnts föreslår utredningen att 33S avtalslagen bibehålls. Utredningens överväganden på denna punkt harredovisats i avsnittet 3.2.2. Utredningen tar också upp frågan om det efterinförandet av den nya generalklausulen i avtalslagen finns behov av särskildaJämkningsregler i andra förmögenhetsrättsliga lagar. Ett skäl för specialregler anges vara alt del vidvissa avtalstyper kan uppstå problem som saknar motsvarighet vid de flestaandra avtal. Det gäller bl. a. vissa långvariga avtal, t. ex. beträffandearrende och hyra, och avtal mellan organisationer på arbetsmarknaden. Vidarekan det finnas skäl att tillämpa en avialsklausul på olika sätt beroende på omena parten är konsument och den andra näringsidkare eller om båda ärnäringsidkare. Å andra sidan talar enligt utredningen flera skälmot ett system med specialregler för särskilda avtalstyper. Till en börjanfinns del inte alltid lagar där sådana bestämmelser lämpligen kan införas.Vidare finner man alt många problem som kan tyckas vara karakteristiska för eneller ett par avtalstyper kan uppträda även vid andra, om också merundantagsvis. Utredningen framhåller också betydelsen av atl principer som harlagfästs för konsumentområdel kan fä genomslagskraft även beträffande vissaandra grupper som kan jämställas med konsumenter. Mot bakgrund av det anförda anser utredningen attsärskilda Jämkningsregler i andra lagar än avtalslagen principiellt börundvikas. Del bör inte finnas något hinder mot atl den nya generalklausulenlillämpas generellt. En sådan fiexibilitet torde enligt utredningen varanödvändig föratt hindra kringgående och missbruk av avtalsfriheten. Del fårankomma på domstolarna alt ta ställning till när det bör råda likhet och närdet bör göras skillnad mellan olika rättsområden och avtalstyper. Utredningen föreslår följaktligen att deförmögenhetsrättsliga generalklausuler som finns i andra lagar än avtalslagenupphävs. 3.3Grunder För generalklausulens tillämpning Utredningen erinrar om att den enligt direktivenskall behandla de rättssäkerhetsproblem som tillämpningen av en generalklausulkan ge upphov lill. Till en början framhåller utredningen atl den betraktarinförandet av ökade möjligheter atl tillämpa en generalklausul som ett viktigträttssä-kerhelsintresse. Villkor som vid tvist lägger all makt i den överiägsnapartens Prop.1975/76: 81 39 handeller som inte är avsedda att tillämpas enligt bokslaven behöver motverkasgenom en generalklausul för att den underiägsna parlen inte skall vararättslös. Att vara utsatt för motpartens övermakt eller godtycke till följd avavtalsvillkorens utformning är enligt utredningen inte förenligt medrättssäkerhet. Inte heller är det ett verkligt rätissäkerhetsintresse allstrikt upprätthålla elt villkor som vid oförutsedda händelser medför opåräknadefördelar för den ena parten och en lika opåräknad föriust för den andra. Utredningen påpekar emellertid att den risk förrättssäkerheten som direktiven synes räkna med och som otvivelaktigt måstebeaktas är av annal slag.