prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — Fordonet har t. ex.körts längre årlig körsträcka än som anmälts till försäkringsgivaren, eller dethar använts vid tävling fastän premien inte har beräknats med hänsyn härtiU.Föreningen anser att kvittning också bör kunna äga rum av fordran avseendeskillnaden mellan rätt premie och faktiskt erlagd, och hemställer därför omförtydligande av förslaget på denna punkt. 7.1.11 : anslutersig tiU den med all sannolikhet av de flesta medborgare omfattade principen att 1975/76:15 215 fordonsägarna som skall vara skyldigaatt teckna trafikförsäkring. I ett speciellt hänseende som avsertrafikförsäkringsplikten önskar dock riksförbundet anmäla en avvikande mening.Utredningen föreslår i syfle att uppnå en bättre efterlevnad av reglerna omtrafikförsäkring alt trafikförsäkringsanstalt inte skall vara skyldig attmeddela trafikförsäkring på begäran av någon som häftar för obetaldtrafikförsäkringspremie eller självrisk eller för fordon vars närmastföregående ägare häftar i sådan skuld. Den föreslagna regeln medför att manskulle överföra ansvaret för trafikförsäkringen från försäkringstagaren tillfordonet och därmed lill tredje man. För bilhandelns del skulle ettgenomförande av bestämmelsen innebära att bilhandlaren för att kunna saluföra eltfordon som inbytts eller återtagits behäftat med obetald försäkringspremietvingas erlägga det sålunda utestående beloppet för atl en ny trafikförsäkringför fordonet i fråga skall kunna beviljas. Tredje man skulle således tvingasatt utan något rättsförhållande till försäkringsgivaren erlägga resterandeförsäkringsbelopp utan möjlighet att kompensera sig for dylika "utlägg" motförsäkringstagaren. 1 samband med att en ny trafikskadelagstiftning införsfinner riksförbundet det angeläget alt en mer effektiv kontroll rörandeefterlevnaden av trafikförsäkringskravet kommer till stånd. Färska utredningarger vid handen att kriminaliteten pä detta område har en betydande omfattning.Det är riksförbundets förhoppning att statsmakterna inte minst med hjälp av deför fordonsägarna dyrbara maskininvesteringar som företagits inombilregisterområdet finner möjligheter lill en sådan intensifieradövervakningsverksamhet. 7.1.12 : Att en nybliven ägaretill ett trafikförsäkringspliktigt fordon icke skall kunna teckna trafikförsäkring utan att i praktiken' själv åtminstone preliminärt fä svara för vad föregående ägare i angivna fall underlåtit, kan icke godtagas. Även om man här har att göra med en skyldighet atl ingå och vidmakthålla ett civUrättsligt avtal, är del enligt förbundets mening att gå för långt att övervältra tidigare avtalskontrahenters underlåtenheter på en . Att tillstånd för viss försäkringsanstalt att meddelatrafikförsäkring återkallas måste i praktiken bedömas inträffa ytterst sällan.Att den enskilde försäkringstagaren under sådana förhållanden själv skall hållasig underrättad härom samt i sådant fall teckna ny trafikförsäkring synes ickeförbundet realistiskt. 1 händelse av att tillstånd enligt ovan återkallas bör istället regeln vara den att samtliga trafikförsäkringsanstalter gemensamt -förslagsvis via utan extra kostnad förförsäkringstagarna övertar trafikskadeansvaret för återstoden av den tid förvilken premie eriagls ävensom underrättar försäkringstagaren härom och åläggerhonom att efter avtalstidens utgång teckna ny trafikförsäkring i annantrafikförsäkringsanstalt. 7.1.13 KAK:Utredningen föreslår att skyldighet att meddela trafikförsäkring inte skallföreligga beträffande fordon vars föregående ägare häftar för elleravgifter. Svårigheterna och riskerna för rättsförluster för köpare avmotorfordon synes ha underskattats av utredningen. En enskild bilköpare sominte köper sin bil hos något av de större bilföretagen lorde ha få möjligheteratt undersöka säljarens försäkringsförhållanden. 7.1.14 : Bland enskildheter som MHF fäst sig vid i förslaget månämnas den egendomliga sanktion, som 1975/76:15 216 utredningen vill införa för den som framför fordon utanföreskriven försäkring, nämligen skyldigheten att efteråt betalaförsäkringspremien för ifrågavarande period. För lojala försäkringstagareframstår det som ganska egendomligt att den som drabbas av eller vållar enolycka får del av försäkringens skadeersättning och i efterhand behöver betalapremien bara för den tid förseelsen avser. Vidare vill förbundet avstyrkaförslaget att bilägare ska kunna vägras försäkring, om tidigare ägare av bilenunderlåtit betala försäkringspremie. Köparen av en begagnad bil har betydligtsämre möjligheter att kontrollera tidigare ägares försummelser änförsäkringsbolagen själva, och dessa bör därför inte med stöd av lagen kunnavältra över kostnaden på utomstående enskilda. 7.2.1 RÄ: Det bör övervägas om det ur social synpunktvälmotiverade förslaget att fullt skadestånd alltid skall utgå vid personskada nödvändigt vis måste innebära atl den grupp av bilägare, som faktiskt i mindre utsträckning än andra är inblandade i trafikolyckor, skall i denna sin egenskap oberoende av vållande få utstå en ekonomisk påföljd som ytterst är ägnad att tillgodose alla medborgares intresse. Det är att märka all denna "skötsamma" grupp inte kan hänföras till någon kategori som har särskilt god ekonomisk kapacitet. Införandet av ett objektivt ansvar med den premissen att ersättning skall utgå från det "egna" fordonets trafikförsäkring leder emellertid med nödvändighet till att bonussystemet förlorar sin nuvarande betydelse. Utredningens antagande härvidlag är välgrundat. Däremot kan förslaget om ett obligatoriskt självrisksystem på objektiv grund såsom nedan utvecklas inte godtagas utan vidare. Utgångspunkten för reformen är att personskador skall ersättas fuUt ut. Detta leder med nödvändighet tUl att kostnaderna för trafikskadornas bestridande såsom påvisats i utredningen ökas. Om man utgår från att dessa ökade utgifter skall bekostas av bilägarna uppställer sig frågan huruvida och på vad sätt någon åtskUlnad i den ekonomiska bördan skall göras mellan olika kategorier av bilägare. Som ett alternativ till utredningens förslag att detekonomiska åtagandet i huvudsak skall bäras lika mellan bUägarna må framförasföljande. Den så kallade durationsrabatten, innebärande att den nye bilägarentill följd av sin högre risk får betala en större andel av trafikförsäkringspremien,bör bibehållas. Detta har utredningen för övrigt om än något i andra handgodtagit. Det synes vidare inte finnas något som hindrar att bonussystemet bibehållesi den formen att trafikförsäkringstagaren får finna sig i en nedgång i bonusklassom han i samband med försäkringens utnytflande är övertygad om vållande.Beträffande den av utredningen förutsatta självrisken, som iallmänhet saknas vid trafikförsäkring, synes inte finnas bärande skäl förutkrävande i annal fall än då försäkringstagaren visats vara vållande.Bedömandet av skuldfrågan kan väl i båda de nu anförda fallen schablonmässigtlösas genom konstaterande om det föreligger vårdslöshet i trafik eller ej. Dennågot förhöjda premie som ett bibehållande av ett antytt bonussyslem > ochett begränsat uttagande av självrisk vid trafikförsäkringsfall medför tordelättare kunna tålas av bilägarna än det alltför strikta ansvar som förslagetinnehåller. 7.2.2 : Med den utformning somtrafikförsäkringen föreslås erhålla får det anses följdriktigt att nuvarande bonusregler avskaffas. Styrelsen kan i och för sig godta att i stället någon form av självrisk införs. Storleken av självriskbeloppet, i vart fall vad gäller 1975/76:15 217 personskada, bör dock avpassas så att de sociala skäl somåberopats flll stöd för lagförslaget ej förlorar sin verkan. Viss risk kanannars föreligga att de försäkringstagare, som är i störst behov av ersättning,väljer försäkring med så hög självrisk alt dem tillkommande ersättning ejfyller avsedd funktion. 7.2.3 FCF: Rörande konsekvenserna i övrigt av det nuföreslagna systemets införande i lagstiftningen vill civilförvaltningen hänvisa till vad utredningen anfört beträffande självriskfrågan och därvid uttrycka viss farhåga för ökade skaderegleringskostnader på grund av ifrågasatt rätt till gottgörelse för självriskbelopp. Slutligen utgår civilförvaltningen från atttrafikförsäkringsgivare ej avtalar om så högt självriskbelopp, att den avseddasociala effekten vid skada, främst vid personskada på försäkringstagaren själv,minskas. 7.2.4 : Mot bakgrund av de ändraderegler om kanalisering av trafikskadeeersättning som förslaget innehåller behandlar utredningen frågan om övergång från nuvarande bonussyslem till självrisksystem - eventuellt kombinerat med durationsrabatt. Detta är inte någon lagstiftningsfråga, vilket även utredningen påpekar, men ändock av stort intresse i detta sammanhang. En eventueU övergång till no-fault-principer ifråga ompersonskador medför naturligtvis att vållandeutredningar ej kommer att varanödvändiga vid renodlade personskador utan samband med egendomsskador. föreslagna ersättningsprinciper i kollisionsfall kommer docknödvändigheten av vållandebedömningar att kvarstå i merparten av trafikskadefallen.Det torde därför ej framstå som särskilt orealistiskt att göra bonuspåverkanbedömningar eventuellt schabloniserade - för samtliga skador. från administrativ synpunkt framstår bonussystemetsom lättare att handskas med än ett självrisksystem; i vart fall tordeinkassering av självriskbelopp kunna medföra betydande praktiska problem. Förförsäkringstagaren torde även den utspridning av en extrapremiekostnad som bonussystemet medför vara att föredra framför en självrisk,som måste betalas på en gång. Ett slopande av bonussystemet skulle även innebära höjdpremie för flertalet försäkringstagare enbart genom den omfördelning av premiebördansom skulle bli följden. Lägger man därtill de ökade kostnaderna för ettgenomförande av de förbättringar på ersättningsområdet som föreslagits avutredningen skulle premieökningen för många te sig betungande. Mot bakgrund av det ovan anförda anser inspektionen att bon'assyste-mettills vidare bör bibehållas eventuellt i något modifierad form. 7.2.5 : Förslagets 14 § innebär atlförsäk ringen i fråga om personskador kommer att fungera som en garantiförsäk ring. Det blir sålunda inte möjligt att genom villkor i försäkringsavtal inskränka den skadelidandes rätt till Irafikskadeersättning vid person skada. Detta gäller emellertid, såsom utredningen själv framhåller, inte alldeles utan reservation. Genom reglerna i förslagets 20 § blir det sålunda möjligt för traflkförsäkringsanstalt att ta in förbehåll om självrisk för försäkringstagaren i försäkringsavtalet. Utredningen har inte disku terat frågan om att införa en regel om högsta tillåtna självriskbelopp vid personskada. Att någon maximering av självrisken ej skett kan tänkas medföra risk för atl reformens grundtankar omintetgörs när det gäller personskador som drabbar försäkringstagarna själva. 1975/76:15 218 kan av exempelvis ekonomiska skäl välja så hög självriskatt han vid egen personskada inte får tillräcklig ersättning. Det finns enligt KO:smening skäl att noggrant följa utvecklingen härvidlag och, om anledning därtillskulle visa sig, närmare överväga huruvida en maximering av självriskbeloppetbör ske. 7.2.6 : Svenska försäkringsbolaghar för premiesättningen för trafikförsäkring tillämpat ett bonussyslem, i enlighet med föreskrift i koncessionsvillkoren för trafikförsäkring. Såvitt är bekant har delta system ansetts fungera i stort sett tillfredsställande. Utredningen anser emellertid att detta syslem passar mindre väl flll den föreslagna försäkringsformen och förordar i stället ett system baserat på självrisk. Systemet föreslås inte direkt inskrivet i lagen, men det finns stadganden i lagen som är baserade på att ett sådant system skall tillämpas (se 5 § 1 st. 2 p., 20 §). Särskilt de tidigare nämnda reglerna om situationen när premie är obetald synes utgå från att självrisk skall tillämpas. Premiesättningenhar ansetts vara en fråga som ankommer på försäkringsbolagen, ienlighet med tillsynslagstiftningen och under kontroll avförsäkringsinspektionen, inte på den civilrättsliga lagstiftningen. Någonmöjlighet att här diskutera den invecklade frågan om bonussystemets för- ochnackdelar finns inte. Kommittén vill likväl erinra om att i , där bonussystemetinte tillämpas, det råder mycket betydande svårigheter särskilt att beredaförsäkring åt mindre goda förare. Kommittén anser därför att lagreglerna omtrafikförsäkring inte bör vara så utformade att de förutsätter eller gynnarövergång till ett självrisksystem utan att de bör vara neutrala i förhållande tUlolika system för premiesättning. 7.2.7 : Även omfrågan strängt laget faller utanför förslaget till trafikskadelag vill SACOavslutningsvis framhålla det vara önskvärt att förslaget genomförs så attförsäkringsbolagen bereds tillfälle alt utveckla ett bonussyslem baserat påutredningens förslag. instämmer alltså inte i utredningens uppfattning attövergång bör ske tUl elt självrisksystem med stora omfördelningar avpremiekostnaderna. Även om självrisken kan införa elt visst preventivt moment itrafikskadesystemet, tror att risken för bonusförlust är ell minst likaeffektivt medel i detta sammanhang. 7.2.8 : Förbundet vill ifrågasätta utredningens synpunkterpå frågan om "bonus eller självrisk". Enligl förbundets uppfattningfinns inte anledning att överge bonussystemet eftersom det av bilisterna ärallmänt accepterat som en rättvis grund för differentiering av premiernasstorlek. Ett självrisksystem kan dessutom genom den "periodisering"av premierna, som systemet skulle tillåla, leda till ett icke önskvärtupplösande av sambandet mellan skadefrekvens och premiestorlek. Samma synpunkter har anförts av Statsanställdas förbund.LO har anslutit sig till vad förbunden anfört. 7.2.9 trafikbilägares riksorganisation: Förbundetvill ifråga sätta de synpunkter utredningen anför beträffande frågan om "bonus eller självrisk". Förbundet finner inle skäl föreligga att överge bonus systemet, vilket av bilisterna är allmänt accepterat som en riktig grund för differentiering av premiernas storlek. Elt självrisksystem kan enligt 1975/76:15 219 förbundets mening leda till elt icke önskvärt upplösandeav sambandet mellan skadefrekvens och premiestorlek. Vi förutsätter även, att frågor om t. ex. bonus ochsjälvrisker bör kunna avhandlas med försäkringsgivare i förhandlingar om yrkesbilisniensförsäkringsvillkor utan alltför stor bundenhet till utredningens nämndauttalande. Yrkeslrafiken erlägger i förhållande lill andra trafikanter högapremier i kronor räknat, varvid hög bonus är eftersträvansvärd och av mycketstor betydelse för alt hälla kostnader tillbaka. Vi är således inte för dagenberedda att acceptera långtgående verkningar i nivelleringshänseende påpremiesidan. 7.2.10 : Utredningenssynpunkter på bonus systemet har stort intresse. De har väckt en debatt inom försäkrings branschen som ännu inte är avslutad. Föreningens inställning är att bonussystemet i princip bör bibehållas. Dess preventiva effekt må vara begränsad. Bonusen uppfattas emellertid inte bara på försäkringshåll utan också i mycket hög grad bland bilisterna själva som en tämligen rättvis regulator när del gäller att anpassa premiens slorlek till risken. Systemet medger vidare att självrisken "las påavbetalning" och därigenom inte blir lika kännbar för försäkringstagaren som om hela beloppet måste betalas på en gång. Detta blir särskilt betydelsefullt om han råkar ul för flera skador . Att den nya ersätlningsordningen för Irafikskador börföranleda en översyn av bonussystemet är emellertid länkbart. Den möjlighettill självrisk också i trafikförsäkringen som utredningen har öppnat genombestämmelsen i 20 § trafikskadelagen kan göra kommande överväganden meraförutsättningslösa. 7.2.11 : Föreningen har inteanledning eller möjlighet alt här taga slutlig ställning till frågan om ett trafikförsäk ringssystem, uppbyggt pä principen om rätt lill ersättning på objektiv grund, bör medföra övergång från etl bonussystem vid premiebetalningen till en ordning med självrisk för inträffade skador. Ett vägande skäl för bonussystemet är dock otvivelaktigt, att det generellt sett gynnar bilägare, som aldrig eller ytterligt sällan behöver taga trafikförsäkringen i anspråk. Härigenom ästadkommcs typiskt sett ett gynnande av försiktiga förare med mindre försikliga, och det är i och för sig önskvärt alt en sådan skillnad får slå igenom i kostnadstäckningen för försäkringen. Föreningen vill särskilt fästa uppmärksamheten påutredningens uttalanden i specialmotiveringen till 20 § genom vilket lagrumförsäkringsgivaren ges möjlighet att gentemot försäkringstagaren uppställavillkor om självrisk. Enligl utredningens uttalande är förlust av självrisk attanse som ren förmögenhetsskada, vare sig förlusten går tillbaka på en fysiskskada för Iredje man eller för försäkringstagaren själv. Som utredningenframhåller skulle detta normalt innebära, att försäkringstagaren skulle kunnarikta skadeståndskrav mot annan blott om han kan åberopa 2 kap 4 §skadeståndslagen om ansvar för skada vållad genom brott. Endast om skadanvållats genom fel eller försummelse i offentlig verksamhet skulle det gälla ettvidare culpaansvar på grund av stadgandet om det allmännas ansvar i 3 kap 2 §skadeståndslagen. En försäkringstagare som förlorat självrisk skulle sålundakunna åberopa annans culpa lill stöd för ersättning för sin förlust omanspråket riktades mol t. ex. staten som väghållare men däremot ej, om kravetriktades mot en vårdslös cyklist eller fotgängare, som inte gjort sig skyldig lillbrottslig handling. Det angivna resonemanget är enligt föreningens mening intehållbart. Prop.1975/76:15 220 vafle fall om den fysiska skadan, som föranlett rätt tillförsäkringsersättning, drabbat försäkringstagaren själv eller hans egendom,kan det inte råda någon tvekan om att förlusten av självrisk är en sådanallmän, ekonomisk följdskada till den fysiska skadan, som inom skadeståndsrättenregleras efter samma principer som rätten till ersättning i övrigt för denfysiska skadan. Däremot kan det möjligen tyckas något oklart hurersättningskravet för förlusten av självrisk skall bedömas, när den fysiskaskadan drabbat tredje man, dvs annan än försäkringstagaren själv. Detnaturligaste synes dock här vara att betrakta försäkringstagarens krav på grundav självrisken som ett häriett krav på grund av att hans försäkring tagits ianspråk på samma sätt som skyldighet att utge skadestånd kan ge upphov tillregresskrav mot annan skadeståndsskyldig. Sakligt sett är det i varje fall svårtatt se något skäl till en olikartad behandling av ersättningskravet försjälvrisken beroende på vem som träffals av den fysiska skadan. resonemang kan också invändas, att det är svårt att se någotrimligt skäl för att man i den aktuella gruppen av skadefall skulle tillämpaden allmänna culparegeln på väghållares ansvar men blott ansvar för brottslighandling vid krav mot cyklist eller fotgängare. Även på denna punkt framstårutredningens argumentation som rent formell och utan beaktande av lagreglernasfunktion. 7.2.12 : att direkt framlägga förslag härom uttalar utredningen sittintresse för att försäkringsbolagen överger det nuvarande bonussystemet itrafikförsäkringen vid införandet av ett "no-fault"-system ochersätter den med självriskreglering. Även om det i och för sig kan finnasgrundad anledning till teknisk omarbetning av bonussystemet i anslutning tillden föreslagna trafikförsäkringslagslift-niiigen, ser sig riksförbundetnödsakal all motsätta sig en definitiv avveckling av detsamma. Skälen härtillär i och för sig uppenbara och innebär främst att bonussystemet torde ha enbetydande preventiv funktion i trafiksammanhang. En kännbar höjning avförsäkringspremierna innebär för de flesta bilägare en betydande ekonomiskbelastning som dessa är ytterst angelägna atl undvika. Även allmännarättviseskäl talar för att den som icke förorsakar skador i trafiken erhålleren lägre försäkringskostnad. finner del i och för sig ickeotänkbart att frågan i ett senare skede kan komma i ett annat läge närerfarenheterna av en ny trafikskadelagstiftning har vunnits. Alt i dagens lägeöverge bonussystemet på trafikförsäkringsområdet framstår emellertid bådesocialt, ekonomiskt och Irafiksäkerhetsmässigt som ytterst tveksamt. 7.2.13 : Förbundet vill fästa uppmärksamheten pä att det resonemang somutredningen för beträffande del nuvarande bonussystemet i åtskilliga sammanhangkan uppfattas såsom orättvist av försäkringstagarna. Förbundet vill icke medbestämdhet hävda att nuvarande bonussystem har en preventiv effekt när detgäller att undvika trafikolyckor, men så länge det finns åtskUligt som talarför att så är fallet, saknas anledning att avskaffa systemet. Förbundetaccepterar ej heller en tankegång innebärande att försäkringstagare som liggeri högsta bonusklass skall drabbas av en höjning av sin totalpremie på ca 100%under det att försäkringstagare utan bonus kommer i åtnjutande av en sänkningmed . En omläggning av detta slag kommer enligt förbundets bestämdauppfattning att mötas av stort motstånd från de försäkringstagare som efter åtskiUigaårs olycksfri körning lyckats nedbringa kostnaderna för sin trafikförsäkring. 1975/76:15 221 Förbundet förordar sålunda etl bibehållande av ett bonussystemmotsvarande det nuvarande. 7.2.14 KAK:Utredningen anser det svårt att kombinera det nuvarande bonussystemet med elt no-fault-systemoch förordar därför all bonussystemet ersätts med självrisk. KAK anser atlnuvarande bonussystem i hög grad bidrar tUl ökad försiktighet hos bilförarnaoch därmed tUl ökad trafiksäkerhet. Det är enligt KAKs uppfattning av störstabetydelse atl bonusfrågan frikopplas från personskaderegleringarna så attsystemet kan bibehållas, i synnerhet som ett borttagande av bonusen skulle bliytterligare en belastning för fordonsägarna, vUka om förslaget genomföres medsäkerhet kommer att vidkännas avsevärt ökade försäkringskostnader. 7.2.15 : Utredningen anser nuvarande bonussystems skadehindrandeoch därmed trafiksäkerhetsfrämjande verkliga effekt diskutabel. Å andra sidanär detta system väl inarbetat. Ett införande av ett självrisksystem enligtutredningens modell kommer sannolikt att väcka en hel del opposition, särskiltbland de förare, som har förmånen av hög bonus. Men, eftersom ett system med självrisk ändå förefaller attbättre än bonus passa det allmänna försäkringssystemet enligtno-fault-principen,biträds självrisksystemets införande under den bestämda förutsättningen att detförenas med s. k. durationsrabatt så att premieökningen för förare med hög bonusbegränsas. är därutöver icke främmandeför tanken, att ett självrisk/durationssystem kombineras med möjligheten attpålägga en extra premie, utöver grundpremien, vid fortsatt försäkring efter eninträffad olycka, om försäkringstagarens vållande orsakats av uppenbar ellerbevisad vårdslöshet (dock ej grov sådan). 7.2.16 Cykel- och mopedfrämjandet: Beträffande förslagetom försäk ringsanstalts rätt till återkrav av självrisk intill ett belopp motsvarande en fyrtiondedei av beloppet vUl CMF ifrågasätta om detta bör bli en generell regel. Eftersom utredningen föreslår atl Jämkning av personskadeer sättning på grund av medvållande endast skall ske vid uppsåt eller grov vårdslöshet - vilka förhållanden torde förekomma i mycket få bevisbara fall innebär förslaget, att full ersättning skall utgå även vid rattfylleri, rattonykterhet, olovlig körning eller vid fordonets användande vid brottslig gärning. CMF vill starkt ifrågasätta, om denna generösa inställning utan inskränkning bör gälla i de aktuella fallen. CMF vUl i stället föreslå, att självrisk resp. Jämkningskall förekomma vid personskada på förare på grund av medvållande vid uppsåt,grov vårdslöshet, rattfylleri, rattonykterhet, olovlig körning och vidfordonets användande vid brottslig gärning. 1 övriga fall av medvållande böringen självrisk eller Jämkning förekomma. CMF vill i detta sammanhang icke taställning till självriskens storlek.