prop · FZ033 · 1975-12-31 00:00:00 — I lagen bör dessutom utsägas att svensk lag i övrigt tillämpasbeträffande tvångsåtgärd varom nu är fråga. Avdet anförda framgår att i den mån lagförslaget inte innehåller andrabestämmelser skall om anhållande och häktning tillämpas. För beslutom häktning krävs sålunda att det föreligger sannolika skål för att denmisstänkte begått det aktuella brottet. Andra häktningsgrunder än de ilagförslaget angivna får dock inte åberopas. för fortsatt brottsligverksamhet kan därför inte läggas till grund för häktningsbeslutet. Undantaggörs inte från de tidsfrister som RB uppställer när någon har anhållits ellerhäktats. Åtal kan dock självfallet inte väckas här i landet förrän framställningom överförande av lagföring mottagits och bifallits. Om domstolen därför måstebestämma tiden för åtals väckande krävs i normalfalletförnyad häktningsförhandling. Om den slutliga framställningen synes dröja kandet enligt min mening också vara lämpligt att efterhöra i den främmande statenhur långt förundersökningen har framskridit. Jag vill i detta sammanhang pekapå att konventionen ger möjlighet all begära kompletterande upplysningar.Därvid får viss tidsfrist anges (art. 14). Somen remissinstans har framhållit saknas i konventionen bestämmelser om reellatvångsmedel, innan den anmodade staten mottagit framställning om överförande avlagföring med tillhörande handlingar. Detta förhållande kan te sig egendomligtmot bakgrund av att för den enskilde mer ingripande åtgärder mot hans persontillåts. Enligt min uppfattning kan dock inte utan stöd i konventionen sådanaföreskrifter meddelas i lagen. Jag anser att detta inte behöver medföra någrastörre svårigheter i det praktiska samarbetet mellan staterna. Utöverde skäl för omedelbar frigivning av anhållen eller häktad, som skall beaktastill följd av att härom är tillämpliga, gäller enliglkonventionen särskilda begränsningar för frihelsberövandels längd. Dessabestämmelser har inarbetats i lagförslaget. Del kan dock antas attfribetsberövanden med stöd av de föreslagna bestämmelserna endast iundanlagsfall kommer atl vara under några . Jag vill ocksåframhålla vikten av alt vederbörande åklagare noga överväger om det i detenskilda fallet är nödvändigt att tillgripa provisoriska tvångsåtgärder.Självfallet bör vid dessa överväganden särskilt beaktas sannolikheten av attden efterföljande framställningen om överförande av lagföring kommer attbifallas här i landet. 2.3.8Åndringar i , rättshjälp m.m. 1promemorian föreslås atl 2 kap. BrB ändras i två avseenden vid etl tillträdelill lagföringskonventionen. Den mot art. 2 svarande subsidiärastraffrättsliga behörigheten har i promemorieförslagel tagils upp Prop.1975/76:3 39 somen ny punkt 7 i 2 kap. 3 § BrB. Vidare har bestämmelserna i lagföringskonventionenom brottmålsdoms internationella rättsverkningar föranlett en hänvisning äventill denna konvention i 2 kap. 5 a fj. I sitt remissyttrandeanser att den föreslagna ändringen i 2 kap. 3 § BrB har fått enfrån rättssystematisk synpunkt mindre lyckad placering. Med hänsyn till attlagrummet i dess nuvarande utformning endast rör svensk rätts ursprungliga kompetensoch då lagrummet endast tar upp fall, då krav på dubbel straffbarhel inte skallupprätthållas, synes enligt hovrätten den föreslagna bestämmelsen inte ha sinrätta plals i angivna lagrum. Vidare bör hänvisning inte göras direkt tillkonventionen utan hellre till lagföringslagen. Hovrätten påpekar också attlagförslaget i denna del fått en ofullständig utformning eftersom denutvidgade kompetensen inte endast synes grunda sig 1 °i alt framställninggjorts från annan konventionsslat utan även på att bifaller dennaframställning. Även hovrätten för , ochFöreningen gör liknande anmärkningar. Föregen del anser jag det påkallat att den särskilda bestämmelsen om utvidgning avsvensk domstols straffrättsliga behörighet tas in i 2 kap. BrB. Jag delar dockremissinstansernas uppfattning att bestämmelsen från systematisk synpunkt intebör tas in i 3 §. Av samma orsak bör den inte heller placeras i 2 §. Denföreslagna bestämmelsens undantagskaraktär och den särskilda anknytningen vadgäller brottet som sådant till den främmande statens egen jurisdiktionmotiverar att den i stället upptas i en ny paragraf, som lämpligen kan benämnas3 a nuvarande 2 kap. 5 a § flnns en direkt hänvisning till brottmålsdomskonventionen.Förslaget att i samma bestämmelse även skall tas in en hänvisning tilllagföringskonventionen har inte mött någon kritik. Jag flnner därför inteanledning att frångå promemorieförslaget i denna del. Några remissinstanser har ansettatt lagföringskonventionen bör medföra även andra ändringar i BrB än som harföreslagits i promemorian. Sålunda pekar på föreskrifteni art. 36 enligt vilken bestämmelse frihelsberövande som har verkställts pågrund av tidigare dom utomlands skall avräknas från den påföljd som kan kommaatl åläggas efter överförande av lagföring. Tingsrätten anser alt uttryckligföreskrift bör meddelas härom på samma sätt som gjorts i lagen ominternationellt samarbete rörande verkställighet av broltmålsdom och erinran omden obligatoriska avräkningen göras i 2 kap. 6 § BrB. Föreningen anför liknande synpunkter och pekar på att bestämmelsen omtillgodoräknande av tid för frihelsberövande i 33 kap. 6 § BrB endast är fakultativ. Vad remissinstanserna har anfört ger mig anledning framhålla Prop.1975/76:3 40 följande.Vid tillkomsten av internationella verkställighetslagen har del ansettsnödvändigt all meddela särskilda avräkningsregler moisvarande art. 44.3 ibrottmålsdomskonventionen (se 13 § denna lag). avgörande skål för dessaregler har varit att 2 kap. 6 § BrB inle torde vara direkt tillämplig i mål omverkställighet, där någon prövning av skuldfrågan inte äger rum (jfr prop.1972:98 s. 119). Så ar inle förhållandet i det fall som avses i art. 36 ilagföringskonventionen. 1 denna bestämmelse förutsätts att skuldfrågan tas upptill ny prövning i den anmodade staten. Bestämmelserna i 2 kap. 6 § BrB ärdärför tillämpliga. Dessa motsvarar i sak de krav på avräkning som ställs iart. 36 i lagföringskonventionen. Eftersom denna endast avser tillgodoräknandeav vad den dömde kan ha utstått av den påföljd som ådömts genom den utländskadomen, uppkommer inte någon fråga om sådan avräkning som avses i 33 kap. 6 §BrB. Med hänsyn till det nu anförda anser jag det inte påkallat att vid sidanav 2 kap. 6 § BrB föreslå särskilda avräkningsregler motsvarande art. 36 ilagföringskonventionen. Enannan betydelsefull fråga tas upp av . på att enligt art. 17 i konventionen den anmodade staten skall beredaden misstänkte tillfälle att yttra sig innan beslut med anledning avframställning fattas. I fall då från svensk sida görs framställning lill annatland om överförande av lagföring kan det förekomma att den misstänkte vistas iSverige. Även i etl sådant fall anser samfundet att den misstänkte skallberedas samma rält, vilket bör ske redan då fråga uppkommer om framställningfrån svensk sida. I den mån den misstänkte då inte har bistånd av försvarareunder inledd förundersökning, bör behovet av offentlig försvarare elleroffentligt biträde beaktas. Föregen del vill jag först framhålla att art. 17 endast avser fall när denanmodade staten inte har ursprunglig straffrättslig behörighet. Detta hindrarnaturligtvis inle atl man från svensk sida ger den misstänkte rätt att yttrasig i ett större antal fall än vad konventionen uttryckligen föreskriver. Dettagäller särskilt om den misstänkte finns här i landet och fråga uppkommer om attöverföra lagföringen till annat land. härom torde kunna utfärdas iadministrativ ordning. nu åsyftade situationerna bör den misstänkte vid behov ges biträde. Görsfrån svensk sida framställning om överförande av lagföring eller är i motsattfall svensk strafflag direkt tillämplig på brottet uppkommer inte någotproblem. Som misstänkt för brott enligt svensk lag äger han anlita försvarare,erhålla offentlig försvarare och komma i åtnjutande av rättshjälp enligt vaddärom är föreskrivet. Är den svenska straffrättsliga kompetensen endastsubsidiär torde dessa bestämmelser dock inle bli direkt tillämpliga förränframställningen Prop.1975/76:3 41 omöverförande av lagföring bit har bifallits. Behovet av biträde ochannan hjälp kan i dessa fall vara lika stort. Jag vill här särskilt peka påbestämmelserna i 15 {j om tillfälliga tvångsåtgärder. Övervägande skäl talardärför för att den föreslagna lagen kompletteras med en bestämmelse som i nuavsedda hänseenden redan från början jämställer den som är misstänkt för brottdär ursprunglig behörighet inte föreligger med annan misstänkt. Slutligen vill jaguppehålla mig något vid en fråga av praktisk betydelse som invandrarverkettagit upp i sitt remissyttrande. pekar på att avvisning avutlänning i regel sker vid ankomslen lill riket men kan ske - ochdet ar vanligt - från ankomsten till landet. Om han underdenna lid begår brott skulle det i vissa fall vara lämpligare att avvisa honomtill hans hemland och begära lagföring där än att åtala honom i . föreligger nu ingen valfrihet i detta avseende men om bl.a.detta är avsikten med förslaget torde något slag av föreskrifter krävas. För egen del vill jag förstnågot beröra frågan om förhållandet mellan straffrätlskipningen ochutlänningslagstiftningens regler om avlägsnande av utlänning ur landet. Ianslutning till gällande grundsatser om åtalsplikt och svensk straffrättsligkompetens har utbildats en praxis, atl utlänning som här i landet gör sigskyldig till brott åtalas och döms samt avtjänar straffet i . Förstdärefter brukar det bli aktuellt alt avlägsna honom ur landet. Dettaförfaringssätt framstår som naturligt i fråga om allvarligare brottslighet.Genom lagföringskonventionen öppnas en möjlighet att få lagföringen förlagdtill vederbörandes hemland. Om detta bedöms lämpligare får framställning häromgöras i enlighet med den föreslagna lagen. Vid bifall till framställningen färgällande bestämmelser om åtalsplikt anses uppfyllda och beslutet om avlägsnandeur landet kan verkställas. Innan erfarenheter vunnits i fråga om tillämpningenav konventionen förefaller det emellertid osäkert alt slå in på den väginvandrarverket pekat på. Hithörande frågor har elt nära samband medålalsreglerna i RB och bör lämpligen tas upp inom ramen för den översyn avreglerna om åtalsunderlåtelse som sker genom åtalsrättskommitténs försorg. Lagenom internationellt samarbete rörande lagföring för brott och därav föranleddaföljdändringar i BrB bör träda i kraft den dag regeringen bestämmer (jfr art.38 i lagföringskonventionen). I anslutning lill art. 47 i konvenlionen börlämpligen meddelas en regel om att lagen gäller endast vid samarbete rörandelagföring för brott som begåtts sedan konventionen trätt i kraft mellanvederbörande fördragsslutande stater. 1975/76:3 42 Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats förslagtill 1. lag om internationelltsamarbete rörande lagföring för brott, 2. lag om ändring i . Förslagen bör fogas till regeringsprolokollel i delta ärende som bilaga 2. 4.1Förslaget till lag om internationellt samarbete rörande lagföring för brott 1§ Första nieningen motsvaras av 1 § promemorieförslaget. 1 enlighet med vad somhar anförts i den allmänna motiveringen är lagens tillämpningsområde begränsattill samarbete med stater som har tillträtt lagföringskonventionen. Stat ansesha tillträtt konventionen då den efter ratifikation eller godkännande harblivit bunden av konventionen enligt art. 38. I den mån annat inte följer avatt den främmande staten har gjort förbehåll i enlighet med bilaga I elleravgett förklaring i enlighet med bilaga II tillkonventionen, blir i princip samtliga bestämmelser i den föreslagnalagstiftningen tillämpliga. Begränsningar som betingas av sådant förbehålleller förklaring kommer att framgå av särskilt förordnande som utfärdas medstöd av 18 ! Någrasärbestämmelser vid samarbete med annan nordisk stat ingår inte i lagen. som behövs i delta hänseende torde som nämnts förut få utfärdas iadministrativ ordning. Andrameningen, som saknar motsvarighet i promemorieförslaget, har tillagts för attklarlägga förhållandet mellan lagföringskonventionen ochtrafikbroltskonvenlionen. Har fördragsslutande stat tillträtt äventrafikbrottskonventionen, är den nu föreslagna lagen inte tillämplig i fråga omsamarbete rörande brott som omfattas av denna konvention. Har den andra statentillträtt endast lagföringskonventionen, är däremot lagen tillämplig också påvägtrafikbrott. Motsvarande gäller konkurrensförhållandet mellanlagföringskonventionen och brottmålsdomskonventionen, jfr 2 § andra stycket och6 ij 5. I sammanhanget bör åven påpekas att tillträde till lagföringskonventionenenligt art. 43.1 inte inverkar på rättigheter och åtaganden som härrör frånutlämningstraktater eller internationella multilaterala konventioner rörandesärskilda ämnen och inte heller på bestämmelser rörande ämnen som behandlas ilagföringskonventionen och som är intagna också i andra gällande konventionermellan berörda stater. Lagföringskonventionenär inte tillämplig på alla lagöverträdelser. Prop.1975/76: 3 43 1 (a) skall gärning, som inte omfattas av strafflag men av sådanlagbestämmelse som anges i bilaga III till konventionen, i princip anses som"brott". När administrativ myndighet är behörig att ta befattning medlagöverträdelsen, skall den dock anses som brott enligt konventionen endast omdet är möjligt för den misstänkte att få målet prövat av domstol. Omadministrativ myndighet i annan konventionsstat kan ålägga påföljd för engärning som utgör brott enligt svensk lag men avgörandet inle kan överklagastill domstol i den främmande staten, får överförande av lagföringen såledesinte ske med stöd av konventionen. Detta förhållande anser jag dock inte böraföranleda någon särskild deflnition av termen "brott" i 1 §. Stat somtillträder konventionen kan enligl art. 42 i förklaring till Europarådetsgeneralsekreterare när som helst ange de lagbestämmelser som skall upptas ibilaga III. Motsvarande gäller ändringar i samma bilaga. Föreskrifter rörandede utvidgningar eller ändringar av lagens tillämpningsområde som betingas avsådana förklaringar torde få utfärdas i administrativ väg. Enbetydelsefull begränsning av lagens tillämpningsområde följer av desspromulgationsbeslämmelser. Denna fråga behandlas närmare i det följande. Öveiförandeav lagföring från till annan stat '' § Denna paragraf, som motsvarar2 ij promemorieförslaget, inleder den del av lagen som behandlar överförande avlagföring från till annan konventionsslat. I första stycket angestill en början den grundläggande förutsättningen för överförande av lagföring,nämligen att någon år misstänkt för brott enligt svensk lag. Som framgår av vadsom har anförts i den allmänna motiveringen kan i undantagsfall kravet pämisstanke vara lägre än som behövs för att åtal skulle kunna väckas här ilandet. Detta gäller främst när del viktigaste bevismaterialet finns i denandra staten. Första stycket innehåller i övrigt motsvarighet till de ikonventionen art. 8.1 angivna förutsättningarna för överförande av lagföring. Enligt konventionen kanöverförande av lagföring komma till stånd på alla stadier fram till dess attdom i målet har börjat att verkställas. När lagakraftvunnen dom föreligger,gäller dock vissa begränsningar i rätten att överföra lagföringen. En förstaförutsättning är att domen är fällande. I dessa fall får enligt andra stycketframställning om överförande av lagföring göras om verkställighet här av domeninte kan ske ens med användning av ullämningsförfarande och om den andra stateninte erkänner principen om verkställighet av utländsk dom eller vägrarverkställighet av sådan dom. Bestämmelserna motsvaras av art. 8.2 ikonvenlionen. Kan verkställighet uppnås på något av de sist angivna sätten, hardessa möjligheter sålunda företräde framför möjligheten att 1975/76:3 44 Härigenom löses konkurrensförhållandet mellan lagföringslagen ochannan lagstiftning som rör utlämning och verkställighet av svensk brottmålsdomi utlandet. 1tredje stycket föreskrivs att framställning om överförande av lagföring fårgöras endast av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Avsiktenär som har nämnts tidigare att i princip delegera beslutsfattandet till RÅ vadgäller samarbete med utomnordiska stater och till de lokalaåklagarmyndigheterna nar fråga uppkommer att överföra lagföringen till nordiskstal. För nordiskt vidkommande bibehålls härigenom den ordning som f.n. gällermed stöd av del nordiska samarbetsavtalet mellan de högsta åklagarmyndigheternai resp. land. 1 tveksamma fall bör det åligga underordnad myndighet attunderställa överordnad myndighet frågor om konventionens tillämplighet ellerlämpligheten av att överförande av lagföringen sker. 3§ Denna paragraf, som motsvarar 3 § promemorieförslaget, innehållerbestämmelser om den rättsverkan en framställning om överförande av lagföringfår här i landet resp. den ytterligare verkan ett mottaget beslut om bifalltill framställningen medför (jfr art. 21.1 i konventionen). Bestämmelserna harutförligt kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.4). 1första stycket ges regler om förbud mot vissa åtgärder som normalt hör tillbrottmålsförfarandet. Under remissbehandlingen har åtalsrättskommitténdiskuterat vad som avses med "åtgärd för lagföring" i konventionensmening. Sålunda anmärks att i den föreslagna lagtexten liksom också iöversättningen av själva konventionen denna term används som samlingsbeteckningför de olika åtgärder som här avses, nämligen i huvudsak dels förundersökningeller annan polisutredning, dels åtgärder varigenom fråga om ansvar för brottupptas (åtal, strafföreläggande eller ordningsföreläggande), dels åtgärder föratt få lagakraftvunnen dom verkställd. Kommittén, som framhåller att termenhittills endast synes ha använts för den mellersta av de tre nämndakategorierna av åtgärder, anser det dock föreligga betydande svårigheter atthitta ett lämpligt uttryck som täcker det nu aktuella konventions- ochlagstiftningsområdet. Förslag som "brotlmålsför-farande", "straffprocessuellaåtgärder" eller "beivrande" avvisas som svårhanterliga vidlagskrivning. Kommittén är därför beredd att godta promemorieförslaget. Föregen del anser jag det vara svårt alt flnna en svensk term som exaktöverensstämmer med innebörden i motsvarande engelska och franska uttryck. Deti promemorian föreslagna uttrycket synes i huvudsak ge en rättvisande bild avvad som avses. Av främst dessa skäl vill därför även jag i allt väsentligtansluta mig till promemorians terminologi i denna del. Jag vill påpeka alluttrycket 1975/76:3 45 "åtgärdför lagföring" inte täcker verkställighetsåtgärd. Enligtförsta meningen i första stycket uppställs förbud att väcka åtal här eller attutfärda strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot, sedanframställning om överförande av lagföring har gjorts till annan stat.Bestämmelsen syftar till att undvika att samma mål anhängiggörs i flera statersamtidigt. Något hinder för att målsäganden väcker talan om enskilt anspråkföreligger dock inte. Sådant yrkande får då handläggas i den för tvistemålstadgade ordningen. 1andra meningen i första stycket anges att annan åtgärd för lagföring än somnämns i första punkten får vidtas här, intill dess den andra statens beslut medanledning av framställningen har mottagits. Fram till denna lidpunkt är detovisst i vilket land lagföringen kommer all ske. Bestämmelsen möjliggör attutredningsarbetet kan bedrivas på vanligt sått. I den mån tvångsmedel behövertillgripas får sådana sättas in. I normalfallet torde dock förundersökningenvara avslutad redan innan framställning görs. Som angetts i den allmännamotiveringen framgår motsatsvis av stadgandet dels att tvångsåtgärder inte fårtillgripas efter den nämnda tidpunkten, dels att redan vidtagna sådanaåtgärder kan bestå här i landet, om den anmodade statens beslutinnebär bifall till framställningen. Den andra staten får nämligen då anses hauteslutande behörighet att disponera över lagföringen. För att säkerställa attlagföring kommer till stånd kan den andra staten, om den bedömer detnödvändigt, begära utlämning eller omhändertagande av egendom som är avbetydelse som bevis e.d. Även bevisupptagning och annan liknande inbördesrättshjälp kan komma i fråga i enlighet med gällande bestämmelser. Avandra meningen följer att det när framställning har avlålils kan under enkortare period råda ovisshet om var lagföringen skall ske. Domstolen bördärför, innan den fått slutlig underrättelse i saken, iaktta försiktighet medförordnande om sådana åtgärder som utförande av personundersökning m.m.,åtminstone i andra fall än då den misstänkte är berövad friheten ocherforderlig personutredning inte kan anskaffas utan risk för försening medmålets avgörande om den anmodade statens beslut blir negativt. Haråtal redan hunnit väckas här innan framställning om överförande av lagföringgjorts, föreligger enligt andra stycket rättegångshinder i brottmålet, nårlagföringen har överförts, dvs. när den andra statens beslut om bifall tillframställningen har mottagits av RÅ (vederbörande lokala åklagarmyndighet).Rättegångshindret skall iakttas ex offlcio. I den mån vederbörande åklagareinle nedlägger åtalet, har domstolen att meddela avvisningsbeslut.Målsäganden kan i dessa situationer inte överta åtalet. Självfallet skalldomstolen i nu angivna situationer genast underrättas om innehållet i denanmodade statens beslut. 1975/76:3 46 Somtidigare har anförts kan överförande av lagföring ske på alla stadier fram tilldess att dom i målet har börjat att verkställas. För att möjliggöra enöverföring av lagföringen även i de undantagsfall, när dom redan har hunnitmeddelas, föreskrivs i tredje slyckel att sådan dom inte får verkställas här,sedan framställning om överförande av lagföringen gjorts. Uppkommer angivethinder mot verkställighet, måste vederbörande åklagarmyndighet underrätta dendömande domstolen härom som i sin tur har att underrätta ifrågavarandemyndighet på kriminalvårdens eller annat område. Något beslut om undanröjandeav dom skall inte meddelas. Hindret avser verkställighet av såväl påföljd somförverkande eller annan särskild rättsverkan på grund av brottet eller beslutom återbetalningsskyldighet mot svenska statsverket. Däremot får domenverkställas såvitt avser målsäganden tillerkänt skadestånd m.m. 4§Denna paragraf, som motsvarar 4§ promemorieförslaget, innehåller en uppräkningav de fall när rätten till lagföring återgår till . I förhållande tillpromemorieförslaget har i lagtexten vidtagits vissa redaktionella ändringar. Som har anförts i denallmänna motiveringen finns enligt art. 10 12 i konventionen ett antalmöjligheter för den anmodade staten att avslå framställningen eller, om denbifallits, återkalla sitt beslut därom eller besluta att inte vidta åtgärdermed anledning av framställningen eller avbryta sädana åtgärder. I art. 21.2 hardärför lämnats föreskrifter enligt vilka rätten till lagföring ellerverkställighet återgår till den anmodande staten i dessa situationer. Detsammagäller om den anmodande staten återkallar framställningen innan den andrastaten beslutat vidta åtgärder för lagföring. Därmed torde avses beslut attöverta lagföringen. Ett återkallande avframställningen från svensk myndighels sida torde endast undantagsvis bliaktuellt. Ett skål för återkallande synes vara att det efter framställningenvisar sig att lagföringen med hänsyn till den misstänktes uppehållsort ochandra förhållanden som rör utredningen inte lämpligen bör förläggas till denanmodade staten. Ett annat skäl kan vara att ytterligare brott av denmisstänkte blivit kända och att lagföringen för dessa av olika orsaker bör skehär. Om rätten till lagföringåtergår till i de nu nämnda fallen, utgör bestämmelserna i 3 § intelängre hinder för fortsatt lagföring här. Detta innebär bl.a. att åtal fårväckas och målet avgöras. Avsåg framställningen gärning som prövats avdomstol, får domen verkställas. På motsvarande sått som anförts under 3 § fårdet ankomma på vederbörande myndigheter att lämna nödvändiga underrättelserhärom.