prop · FY03104 · 1975-12-31 00:00:00 — Löneborgenärer däremot, framhåUerdepartementschefen, har genom lagen om statlig lönegaranti vid konkurs fått enspeciell anledning att utnyttja konkursinstitutet. Den statliga lönegarantinär nämligen så konstruerad att det för utbetalning av garantibelopp fömtsätts,att arbetsgivaren försatts i konkurs. Med hänsyn härtiU finns det enhgtdepartementschefen anledning att söka underlätta för just löneborgenärer att fåarbetsgivare försatt i konkurs. Departementschefenansåg att det i och för sig fanns skäl för att tUlämpningsområdet för den särskUdakonkursgmnden för bokföringspliktiga gäldenärer borde utvidgas till attomfatta även inte bokföringspliktiga arbetsgivare, såvitt avser sådana löne-och pensionsfordringar som omfattas av den statliga lönegarantin.Departementschefen fann emeUertid inte tiUräcklig anledning att föreslå någonsådan utvidgning, eftersom det avgivna förslaget till ny bokföringslaginnebar att bokföringsskyldigheten skulle vidgas, Ienlighet med det synsätt som sålunda kommit tUl uttryck i propositionen medförslag tiU ändringar i konkurslagen förordar jag att de nya bestämmelsema ombokföringsskyldighetens omfattning får slå igenom när det gäUer den särskUdakonkursgrunden för bokföringspliktiga gäldenärer. Någon ändring i prop. 1975:6 med förslag till lag om ändring i konkurslagen bör alltså inte göras. Ackordslageninnehåller också bestämmelser som anknyter till huruvida gäldenären är ellervarit bokföringsskyldig (22 § andra stycket 3 samt 23 § första stycket). Dessabestämmelser har inte den karaktären att det behöver möta några betänkUgheteratt låta den vidgade bokföringsskyldigheten slå igenom beträffande dessa lagmm, Ikonsekvens med att de nya reglema om bokföringsskyldighetens omfattning sålundafår slå igenom när det gäller de båda sistnämnda lagarna synes det inte hellerfinnas anledning att i detta sammanhang föreslå någon ändring i bestämmelsen i11 kap. 4 § om mannamån mot borgenärer, enligt vilken det har vissbetydelse för straffbarhetens mträde om bokföringsskyldighet föreligger. Jagvill dock anmärka att bestämmelsen f. n. ses över inom iannat sammanhang. Deöverväganden jag gjort i fråga om sambandet mellan bokföringslagstiftningenoch annan lagstiftning innebär alltså sammanfattningsvis följande.Reglema lag om bokföringsplUttens omfattning skall ävenfortsättningsvis få betydelse vid tUlämpningen av köplagen, kommissionslagen,handelsregisterlagen, lagen om företagsinteckning och lagen om handelsbolag ochenkla bolag. De nya bestämmelserna om bokföringspliktens omfattning får däremotslå igenom när det gäller konkurslagen och ackordslagen. Somjag nämnt innehåller gällande bokföringslag förhållandevis knapphändigabestämmelser om löpande bokföring och bokslut. I fråga om årsbokslutet harbokföringslagens fåtaliga bestämmelser i stor utsträckning fyllts ut genom attde bokföringsskyldiga tUlämpat bestämmelserna om årsredovisning i lagen omaktiebolag. Sålunda utnyttjas de i denna lag givna värderingsreglerna,. Debokföringsskyldiga släller oftast upp sin balansräkning efter aktiebolagslagensschema för denna räkning. Också aktiebolagslagens föreskrifter omresultaträkning tillämpas av andra rörelseidkare än aktiebolag, trots attbestämmelser om resultaträkning saknas i bokföringslagen. Bokföringbygger på ett mycket omfattande siffermaterial. Detta materialkommer först till synes i rörelsen genom verifikationer. Dessa kan bestå avolika handlingar som kommer till företaget utifrån eller produceras hosföretagel. De innehåller uppgifter om vad man bmkar kalla affärshändelsema.Baserat på verifikationerna grand-noteras siffermaterialet i böcker och annaträkenskapsmaterial. Grundnoteringarna sker i kronologisk ordning. Dekronologiska anteckningarna om affärshändelserna verkställs post för posteller i sammandrag i dagboken, som enligt bokföringslagen är ett gemensamt namnpå alla grundnoteringsböcker. Om dagboken förs i sammandrag, har en noteringpost för post tidigare skett i olika kladdar eller journaler. Genom dagboken kommeraffärshändelserna in i rörelsens bokföringssystem. Dei dagboken antecknade posterna systematiseras i denna eller i särskildbokföring på olika konton, huvudbokföring. Vid behov förs sidoordnade hjälpböckeroch dessa innehåller bl, a, specifikationer till kollektivkonton ellersammanställningar av vissa poster för att ge överblick över särskildaförhållanden. De vanligaste hjälpböckema är reskontra, växelbok och lagerbok.Specifikationerna avstäms mot resp, koUektivkonto, Den löpande bokföringen beståralltså av en kronologisk och systematisk notering av affärshändelsema. Vidräkenskapsperiodens utgång bearbetas och sammanfattas de i den löpandebokföringen noterade beloppen till ett bokslut. Som jag tidigare nämnt bestårdetta oftast av resultaträkning och balansräkning. Slutligen samlas och arkiverastill rörelsen hörande dagbok och andra handelsböcker samt handlingar avbetydelse för rörelsen av . Föratt bokföringslagstiftningen skall kunna tiUgodose intema och extemainformations- och kontrollintressen måste man i bokföringen arbeta medgrundnotering, systematisering och rapportering. Jag delar utredningensuppfattning att detta även gäUer när bokföringen baseras på automatisk databehandUng.Viktiga delar av bokföringsmaterialet måste alltså redovisas i ett beständigtoch lätt åtkomligt räkenskapsmaterial. Det är därför naturligt attbokföringsskyldigheten även bygger på ett system som innebär attgrundläggande uppgifter förs in i böcker och annat räkenskapsmaterial.Bokföringsarbetet bör alltså resultera i ett på vanligt sätt läsbart räkenskapsmalerial.I vissa faU bör dock räkenskapsmaterialet få ersättas med material som endastär maskinläsbart. Detta är nödvändigt för att göra en rationeU bokföring meddatorer möjlig. EnUgt min mening rubbar emeUertid detta knappastgrundprinciperna för affärsbokföringen. Jag återkommer senare till frågan i vUkenutsträckning maskinläsbart material bör få förekomma. Jaghar alltså i enUghet med utredningsförslaget stannat för att de traditionellahuvudinslagen i bokföringsarbetet verifikationshantering, kronologiskbokföring, systematisk bokföring, bokslutsarbete och arkiveringsarbete skallligga tUl grund för bokföringsskyldigheten. Detta bör, som utredningenförordat, komma tUl uttryck i en särskUd inledande bestämmelse i lagen. TiUbestämmelsens närmare utformning återkommer jag i specialmotiveringen. Enligtgällande lag skall bokföringen ske i överensstämmelse med allmänna bokföringsgranderoch med iakttagande av god köpmannased. Utredningen föreslår att bokföringen skaUske enligt "god redovisningssed". Det finns ingenting att invändamot utredningens förslag på denna punkt. påpekar torde god redovisningssed kunna beskrivas genom enhänvisning tUl att det bör röra sig om en faktiskt förekommande praxis hos enkvalitativt representativ krets bokföringsskyldiga. Vad som är godredovisningssed kan ibland behöva bestämmas branschvis. Stor betydelse för innebördenav begreppet har givetvis de uttalanden i redovisningsfrågor som görs av denpraktiskt och teoretiskt verksamma expertisen på redovisningsområdet.Näringslivets börskommitté och Föreningen auktoriserade revisorer har sålundagenom olika utfärdade rekommendationer fått stort inflytande när det gäUer atttolka begreppet god redovisningssed. Enligt min mening kan emeUertid inte heltöverlämnas åt enskilda intressen att närmare bestämma innebörden av dettabegrepp. Det är angeläget att företrädare för det allmänna som har storaintressen att bevaka i detta sammanhang också får tillfälle att övainflytande i frågan. Jag återkommer senare tUl att en särskild nämnd förredovisningsfrågor bör inrättas. Denna kommer att utöva stort inflytande på hurfrågor om god redovisningssed skallbedömas i olika situationer. En annan uppgift för denna nämnd kan vara att motbakgrand av den ständiga utvecklingen på redovisningsområdet anpassa praxisoch med hänsyn härtUl utforma vad som är god redovisningssed. På detta sättkommer företrädare för det allmänna och för löntagamas organisationer sombör ingå i nämnden att kunna påverka utvecklingen. Avgod redovisningssed får anses följa att bokföringsmässiga grunder och inte den s,k, kontantprincipen skall tUlämpas vid bokföringen. Jag delar uttedningensuppfattning att någon allmän bestämmelse i lagen om att den bokföringsskyldigeskall följa bokföringsmässiga gmnder inte behövs. Att kontantprincipen inte är tiUämpligframgår bl, a, av att det lagförslag som jag lägger fram innehåller en särskildbestämmelse som anger när uppkomna fordringar och skulder skall bokföras. Av bestämmelsemai förslaget om balansräkningens poster och om princi-pema för värderingenframgår dessutom att hänsyn skall tas tUl in- och utgående lager. Enligtgällande lag får räkenskapsåret inte överstiga . Vid rörelsensbörjan eller vid omläggning av räkenskapsåret får räkenskapsåret dock varahögst aderton månader, I förslaget upptas som huvudregel att räkenskapsåretskall vara . Vid verksamhetens början eller slut eller vidomläggning av räkenskapsåret får kortare räkenskapsår användas. Räkenskapsåretfår i sådant fall även förlängas att omfatta högst aderton månader. Utredningenföreslår inte några regler om när räkenskapsåret skall förläggas i tiden, S, k.brutna räkenskapsår är sålunda tillåtna. Fleraremissinstanser, bl, a. , statskontoret, ,företagsskatteberedningen och andra som företräder skatteintressen, anser atthuvudregeln bör vara den att räkenskapsåret skall vara lika med kalenderår.Företagsskatteberedningen påpekar att det numera förekommer ett mycket stortantal fåmansbolag som har annat räkenskapsår än kalenderår. Enligt beredningenär detta ofta ett led i åtgärder för att vinna lättnader vid beskattningen. Dådet gäller verksamhet i fåmansbolag försvåras enligt beredningen ocksåtaxeringskontrollen i hög grad av den bristande överensstämmelsen mellanföretagets och delägarnas beskattningsår. Jagdelar utredningens uppfattning att räkenskapsåret normalt skall omfatta tolvmånader. Enligt min mening talar många omständigheter för att räkenskapsåret i aUmänhetockså bör sammanfaUa med kalenderåret. Sålunda skall löneuppgifter tilltaxeringsmyndigheter alltid avse kalenderår och statistiska uppgifter skalloftast göra det. Det största problemet med räkenskapsår, som avviker frånkalenderåret, vållas emellertid i taxeringssammanhang. fördaskälen talar otvivelaktigt för att räkenskapsåret generellt bör sammanfalla medkalenderåret. EmeUertidkan enUgt min mening de skattemässiga hänsynen inte få vara ensamt avgörandenär det gäller att ta slällning till om bratna räkenskapsår skall tillåtas. Detförhåller sig i praktiken så att ett stort antal bokföringsskyldiga anlitarbokförings- och redovisningsbyråer framför allt för alt göra upp årsboksluten.Den utvidgning av bokföringsskyldigheten som jag har föreslagit måste antasleda till att dessa byråers tjänster anlitas i än högre grad. Skulle man undersådana omständigheter i lagen slå fast att endast kalenderår skall vararäkenskapsår, uppstår betydande risk för att koncentrationen av arbetsuppgiftertill våren då årsboksluten i så fall skulle göras i ordning blir så omfattandeatt byråerna inte kan bemästra situationen, I remissyttrandena från , , LRF och Svenska revisorsamfundet har också framhåUitsatt det är av väsentUg betydelse alt bokslutstidpunkten kan spridas utnågorlunda jämnt över året för alt bokföringsbyråerna över huvud taget skallkunna fuUgöra sin uppgifler. Jag är för min del inte beredd att, innan mannågorlunda säkert kan överblicka konsekvenserna för servicebyråema av denutvidgade bokföringsplikten, förorda att förbud mot brutet räkenskapsår införsi lagen. Jag vill tUl-lägga att en jämn belastning på byråerna bidrar till attkvaliteten på bokslutsarbetet kan hållas hög, vilket är angeläget inte minstfrån laxe-ringssynpunkt, Idetta sammanhang bör också uppmärksammas att det för en del bokföringsskyldigakan vara lämpligt att låta räkenskapsåret sluta närden ekonomiska aktiviteten är låg. Den bokföringsskyldige har då lättast attavsätta tid för bokslutsarbete. Lagerinventeringen kan också underlättas avett lågt lagerbeslånd. kan det vara särskilt motiverat att varjeräkenskapsår får omfatta en obruten säsong. Jag vill dock framhålla att de nuberörda förhållandena inte i och för sig kan anses vara av avgörande vikt närdet gäller att ta ställning till om brutet räkenskapsår kan tUlåtas. Minaöverväganden har lett mig till den slutsatsen att som huvudregel bör gälla, atträkenskapsåret skall omfatta och vara kalenderår. Det bör dockvara möjligt för rörelseidkare att tillämpa brutet räkenskapsår med vissabegränsningar som jag strax kommer tUl. Underremissbehandlingen har framhållits att ett brutet räkenskapsår inte bör fåbörja eller sluta vilken dag som helst. Detta synes mig också rimligt.Taxeringskontrollen underlättas om brutet räkenskapsår får börja resp. slutabara vid vissa i lagen angivna tidpunkter. I och för sig finns det, som framgårav remissyttrande, en del som talar för att brutet räkenskapåralltid bör inledas med början av ett tertial. Ä andra sidan torde det finnasbehov av att kunna avsluta ett räkenskapsår vid halvårsskifte. Den bästalösningen synes mig därför varaatt bmtet räkenskapsår skall omfatta någon av periodema den 30 aprU,den 1 juliden eller den 1 septemberden . Jag är inte bereddatt tiUmötesgå LRF;s önskemål om att räkenskapema skall kunna avslutas per detveckoslut som infaller närmast före eller efter räkenskapsårels slut. Jagdelar utredningens uppfattning att räkenskapsåret skall kunna vara kortare eller förlängas till högst aderton månader i samband med attbokföringsskyldighet inträder, dvs. vid verksamhetens början eUer då rörelsenövergår till annan innehavare, eller vid omläggning av räkenskapsår. När enrörelse läggs ned bör däremot räkenskapsår inte kunna förlängas eftersom dettamedför en förskjutning av skyldigheten att erlägga skatt. I en sådan situationfår erforderlig anpassning ske genom att räkenskapsåret förkortas. Förslagetupptar inte någon bestämmelse som begränsar rätten att lägga om räkenskapsåret.Många besvärande olägenheter följer dock av en omläggning. En omläggningförsvårar bl, a. bedömningen av rörelsens ställning och resultat genom attjämförelse inte kan anställas mellan en obraten serie av enhetligaräkenskapsperioder. Allvarligare är emellertid att möjligheten till omläggningav räkenskapsår i betydande grad missbmkas i syfte att den bokföringsskyldigeskall få skattekredit eller skatteförmån. För att råda bot på nämndaolägenheter förordar jag att vissa begränsningar i rätten att lägga omräkenskapsår införs. Jag föreslår en bestämmelse av innebörd att om denbokföringsskyldige tillämpar brutet räkenskapsår så får omläggning av räkenskapsåretbara ske till kalenderår. Skall omläggning ske tUl annat brutet räkenskapsåreller vill rörelseidkare, som har kalenderår som räkenskapsår, övergå tUlbrutet räkenskapsår med hänsyn till rörelsens särskilda förhållanden bör dettainte få ske utan att tillstånd till sådan omläggning ges av länsstyrelse.Länsstyrelsen bör dock inte kunna ge tillstånd att använda brutet räkenskapsårsom löper för annan period än de nämnda, dvs. per , den . De förordade bestämmelsema bör i enlighet med vad jagsenare återkommer till kunna tUlämpas endast i rörelse, som drivs vid lagensikraftträdande. Utredningsförslagetupptar vidare en bestämmelse om att den som är bokföringsskyldig för flerarörelser skall använda samma räkenskapsår för dessa, om inte synnerliga skälfinns att använda olika räkenskapsår. Också enligt min mening bör i principsamma räkenskapsår användas för samtliga rörelser som en bokföringsskyldigdriver. Efter mönster av bestämmelserna i det remitterade förslaget tillaktiebolagslag rörande räkenskapsår för bolag i samma koncern förordar jag attsamma räkenskapsår skall användas för de olika rörelserna, om inte synnerligaskäl föranleder annat. Sådana skäl torde undantagsvis föreligga t, ex, dåfråga är om klart avvikande säsong i en av rörelserna ellerdå samordning hindras av tekniska svårigheter med hänsyn tUl svårhanterligtvarulager i en av rörelsema. Denföreslagna bestämmelsen skall gälla bara om någon är bokföringsskyldig för tvåeUer flera rörelser som drivs utan att särskUt rättssubjekt används. Från eltpar håll har framförts önskemål om att bestämmelsen också bör göras tillämpligi fråga om flera rörelser med samma dominerande ägarinlresse, men där särskilträttssubjekt används. Det är här fråga om s. k, oäkta koncerner. Jag är inteberedd att i detta lagstiftningsärende ta upp dessa frågor. Jag har nyligentillkallat sakkunniga för att se över bl, a, handelsbolagslagen. Enligt direktivenför denna utredning skall koncemfrågor övervägas såväl då handelsbolag som enskUdnäringsidkare har sådant inflytande över andra olika företag att en koncern kananses föreligga. Inom pågår en översyn av lagen omekonomiska föreningar, varvid också koncemfrågor kommer alt beaktas. Enligt minmening bör därför frågan om gemensamt räkenskapsår i oäkta koncerner kunna fåsin lösning i annat sammanhang. Denföreslagna bestämmelsen om samma räkenskapsår då den bokföringsskyldige driverflera rörelser medför, att omläggning av räkenskapsåret för viss rörels© kanbehöva ske för att enhetlighet skall uppnås, exempelvis om en rörelseidkareförvärvar en ny rörelse med annat räkenskapsår. De tidigare förordadebegränsningarna för omläggning av räkenskapsår bör enligt min mening inte blitillämpliga när omläggning sker i syfte att få enhetiigt räkenskapsår förflera rörelser. De bör inte heller gälla, om ett aktiebolag i en koncem vUllägga om sitt räkenskapsår för att få enhetligt räkenskapsår inom koncemen.Med koncern bör därvid förstås sådan gruppering som avses i 1 kap, 2 § i detremitterade förslaget till aktiebolagslag. Utredningenhar utgått från att skild bokföring får användas för olika rörelser med sammainnehavare. Utredningen angående företagsinteckning har i sitt remissyttrandeframhållit att det vore värdefullt från kontrollsynpunkt om en näringsidkare,som låter särskilt inteckna en eller flera rörelser eller geografiskt avgränsadrörelsedel, hade skyldighet att ha särskild bokföring för varje intecknadrörelse eller rörelsedel, I fråga om olika rörelser innebär mitt förslag attför varje särskild rörelse skaU finnas särskild bokföring. Detta har ocksågodtagits inom skatterätten. Ingår däremot de båda verksamheterna i ett enhetiigtföretag med olika rörelsegrenar, uppfattas verksamheten i skatterätten som enrörelse. Mot den bakgrunden är jag inte beredd att tUlåta att skild bokföringfår förekomma för olika rörelsegrenar inom samma rörelse. Deföreslagna bestämmelsema om räkenskapsåret kräver särskildaövergångsbestämmelser. Jag återkommer tUl den saken i specialmotiveringen tilldessa bestämmelser. Jag vill emellertid redan nu ta upp en fråga omräkenskapsårets förläggning i rörelse som startas efter ikraftträdandet av dennya lagen. Detavgörande argumentet för att tillåta bratet räkenskapsår är som framgår av detförut anförda hänsynen tUl belastningen på bokförings-byråerna. Det äremellertid önskvärt att utvecklingen i största möjliga utsträckning länkas inmot att kalenderåret utgör räkenskapsår. Ett steg i den riktningen är att iprincip förbjuda nystartade rörelser att använda brutet räkenskapsår. Jagföreslår att lagen utformas i enlighet härmed. I denyss berörda situationema där en koncern föreligger eller en rörelseidkaredriver flera rörelser bör det dock vara möjligt att tiUämpa brutet räkenskapsåräven i en nystartad rörelse. Som exempel kan tas det fallet att en persondriver en verkstads- och en transportrörelse, båda med brutet räkenskapsår, ochefter lagens ikraftträdande startar en tredje rörelse, I denna nya rörelse bördå brutet räkenskapsår kunna tUlämpas, Föreligger inle nu nämnda situationer,skall räkenskapsåret i nystartad rörelse överensstämma med kalenderåret. Dettidigare nämnda systemet med tiUstånd av länsstyrelse blir inte tillämpligt. Tillundvikande av missförstånd vUljag slutligen framhålla att den föreslagna ordningenbeträffande nystartade rörelser inte bör gälla i det fallet att en rörelseidkareefter ikraftträdandet från annan övertar en rörelse som existerat redan föreikraftträdandet. Självfallet bör särregeln inte gälla beträffande existeranderörelser som genom nya lagen åläggs bokföringsplikt. 5.2.4Samordning med annan lagstiftning Vidutformningen av bokföringslagstiftningen måste, som jag tidigare framhållit,strävan vara att söka skapa ett enhetligt och grandläggande regelsystem föralla redovisningsfrågor. Det är emeUertid ofrånkomligt att en bokföringslaginte kan uppta alla föreskrifter som i skilda sammanhang kan behövas inomredovisningsområdet. Jag har tidigare nämnt att från skattemässiga synpunkter måslei sarlagstiftningen finnas kompletterande bestämmelser, som för vissa slag avrörelser exempelvis kan innebära en särskild detaljreglering i fråga om hurverifikationer skall vara avfattade. Ett annat exempel är att för vissabranscher särskUda värderingsregler kan vara befogade utifrån skattemässigasynpunkter. Då det gäller särskUda associationsformer, t, ex, banker ochförsäkringsbolag, finns behov av särskilda bestämmelser inte minst i fråga om specificeringav balansposter. Denämnda omständigheterna gör alt i bokföringslagen måste finnas en bestämmelseav innebörd, alt bokföringslagen inte skall tUlämpas, om det finns särskUdabestämmelser om hur bokföringsskyldigheten skall fuUgöras, Enfråga som tilldrar sig särskilt intresse i detta sammanhang är, hur deårsredovisningsregler som finns i annan associationsrättslig lagstiftningskall kunna anpassas till den nu föreslagna bokföringslagen. Jagtänker då närmast på redovisningsreglerna i aktiebolagslagen, lagen omekonomiska föreningar samt i lagstiftningen om bank- och försäkringsrörelser.Vid utformningen av reglerna om årsbokslut har utredningen tämUgen nära följtde bestämmelser om årsredovisning i aktiebolag, som aktiebolagsutredningenlagt fram i sitt betänkande (SOU 1971: 15) med förslag tUl ny aktiebolagslag.En sådan utvidgning av årsbokslutsreglerna anser jag helt naturlig eftersom,vilket jag tidigare framhållit, bokföringslagstiflningen bör ge i stort settfullständiga regler i fråga om vad som hör till årsbokslutet. Detla medför attbland bestämmelserna bör återfinnas regler för hur resultaträkning ochbalansräkning skall se ul. Vidare bör finnas regler om värdering av olikatillgångar. Genomatt bestämmelserna om årsbokslutet aUtså kan göras utförliga och generella föralla olika slag av rörelser skapas förutsättningar för att dessa bestämmelserskall vara tillämpliga också för de associationsformer beträffande vilka i dagförekommer en särskild lagreglering om årsredovisning, I det tUl lagrådetremitterade förslaget till ny aktiebolagslag har jag tagit den ståndpunktenatt bokföringslagens regler om årsbokslut skall gälla också förårsredovisningen i aktiebolag och att aktiebolagslagen därför bara behöverinnehålla sådana särbestämmelser som är nödvändiga för aktiebolagen. Någraremissinstanser har uppehållit sig vid frågan om samordningen mellanbokföringslagen och andra lagar för särskilda rättssubjekt. a.bankinspektionen, statskontoret, företagsskatteberedningen och Svenskarevisorsamfundet har hävdat att en sådan samordning, som förordats i det tilllagrådet remitterade förslaget till aktiebolagslag, skulle vara lämplig.Föreningen auktoriserade revisorer, och jämte ytterligare några remissinstanser har emellertid motsattsig denna samordning. Dekritiska yttranden som framkommit i detla sammanhang har inte gett miganledning att ta annan ståndpunkt än jag gjorde i det remitterade förslaget tiUaktiebolagslag. Medanledning av påpekanden under remissbehandlingen vill jag framhålla att ifråga om försäkringsbolag de av försäkringsinspeklionen utfärdade anvisningamaangående bokföring och redovisning bör ta över eller komplettera bestämmelsernai bokföringslagen. Samma är förhållandet i fråga om de tillämpningsföreskriftersom bankinspektionen meddelar för olika bankinstituts del (se 151 § banklagen).