prop · FZ0390 · 1975-12-31 00:00:00 — Detta utesluter emellertid inte det väsentiiga i att dehäktade i så slor utsträckning som möjligt också bereds tUlfälle till olikaformer av förströelse samt möjUghet att följa vad som händer i omvärlden genomtidningar, radio m.m. Inskränkningar i sådana rättigheter bör inte ske i andrafall än då det framstår som nödvändigt, och inskränkningama bör då göras såsnäva som möjligt. I princip bör denordningen råda alt häktet i mån av resurser tillhandahåller den intagnetidningar, tidskrifter, böcker och andra medel till förströelse och att denintagne dämtöver själv ges vissa möjligheter alt på egen bekostnad skaffa sigeller eljest utifrån motta sådant som häktet inte förser honom med. Den sistanförda synpunkten avspeglas i den nuvarande bestämmelsen i 7 § häkteslagendär det anges att häktad får anskaffa eller motta underhåU och bekvämlighetutöver vad som eljest bestås honom, i den mån det är förenligt med god ordningoch i övrigt inle föranleder olägenhet. En särskild fråga i dettasammanhang är i vad mån häktena bör ha lillgång till radio- ochtelevisionsmottagare för de intagnas räkning. Ällmänt sett framstår det somönskvärt att häktena bar en sådan utrustning att envar intagen har möjlighetatt lyssna på radio. Det är sedan en annan sak att utredningsskäl undanlagsviskan föranleda förbud mot atl lyssna på radio (se härom vidare i det följande). VanUgentorde häktena numera ha tUlgång till små transistorapparater som delas ut tillintagna som så önskar. Användningen av dessa apparater har dock fört med sigvissa olägenheter: förbrukningen av batterier är kostsam och apparaternautsätts inte sällan för åverkan eller skadas på annat sätt. Dessutom kan demedföra andra nackdelar såtillvida att en hög ljudnivå inte bara kan vara störandeför andra ulan även kan försvåra kontrollen av de intagna. Det skulle därförvara en fördel att i stället för transistorapparater ha cenlralradioanläggningarmed i cellväggarna inmonterade högtalare som kan regleras av häktespersonalen.Äv byggnadstekniska skäl torde sådana anläggningar kunna installeras bara i denyaste häktena. F.n. torde endastundantagsvis förekomma att häktade får se TV-pro-gram. Man kan inte hellerräkna med alt de häktade mera allmänt skall kunna fåtillgång till TV-apparater. I dén mån gemensamhetsulrymmen kan tiUskapas bördock häktena inom ramen för tillgängliga resurser kunna förse sådana utrymmetimed TV-apparater. Prop.1975/76: 90 131 Denbiblioteksverksamhet som förekommer vid kriminalvårdsanstalternai samarbete med de kommunala biblioteken har numera utsträckts till att omfattaäven häktena. Det är angeläget alt denna verksamhet får utvecklas ytterligare. Häktadebör kunna beredas förströelse även i andra former än genom böcker, tidningar,tidskrifter, radio och television. TiUfälle bör sålunda ges till sådanatidsfördriv som schack, labyrintspel m.m. En ökad gemenskap mellan de intagnager vidgade tillfällen till sådana aktiviteter. Det bör också vara möjligt alt utmstahäkten med ett eller annat motionsredskap, t.ex. motionscyklar. Bristen pådärför lämpliga utrymmen lägger dock ofta praktiska hinder i vägen för en meraomfattande fysisk träning bland de intagna. Författningsbestämmelsernapå förevarande område bör av olika skäl omarbetas. Bl.a. bör de utformas så,att de bättre än nuvarande bestämmelser understryker viklen av att de häktadegenom häktets försorg om hinder inte möter i rimlig utsträckning tUlhandahållstidningar m.m. och olika former av förströelse. Så långt möjligt bör beslämmelsernaanpassas lill motsvarande regler i KraL (14 § första stycket och 24 §). Sålundabör i 6 § nya lagen i ett första stycke tas in bestämmelser som anger attom kollusionsfara, dvs. risk för att bevis undanröjs eller utredning om brotteljest försvåras, inte föranleder annat, häktad bör ges möjlighet alt i denutsträckning det lämpligen kan ske genom tidningar och, där så är möjligt,genom radio och television följa vad som händer i omvärlden. Vidare börföreskrivas att häktads behov av annan förströelse bör tillgodoses i skäligomfattning. Därefterbör i ett andra stycke av 6 § nya lagen intas en bestämmelse som anger atthäktad under fömtsättningar som anges i första stycket, själv får skaffa sigeller motta böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honomförströelse. Enligt9 § tiUämpningskungörelsen kan den som är inlagen på gmnd av misstanke om brottförbjudas att läsa tidskrifter eller tidningar eller att inneha radioapparat.Sådant förbud kan ibland vara påkallat om det föreligger s. k. kollusionsfara.Självfallet bör förbud i görligaste mån göras endast partiellt. En bestämmelsei ämnet, som bör ha sin plats i 6 § Iredje stycket nya lagen, bör utformas såatt detla tydligt framgår. I bestämmelsen bör också uttryckligen anges påvilken grund inskränkning i den häktades rätt får göras. Lämpligen börbestämmelsen innehålla alt i fråga om den som är häktad på grund av misstankeom brott inskränkningar helt eller delvis får göras i hans rätt att ha tUlgångtill tidskrifter, tidningar, radio och television, om det är påkallat för altundvika alt bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras. Detbör understrykas att sådana inskränkningar som avses med förevarande beslämmelsebör tillämpas med största återhållsamhet. När det gäller inskränkningar irätten all läsa tidningar bör vidare uppmärk- 1975/76: 90 132 sammasmöjligheten alt låta den häktade få del av vissa sidor, t. ex. sportreferal ellerutlandsnyheler, som inle kan antas innehålla något som av utredningsskäl ej börkomma tUl hans kännedom. Beslulsreglernanär det gäller inskränkning i häklads,rätt att ha tillgång till tidningar m.m.behandlas i avsnitt 12. Avvad som tidigare anförts under avsnitt 5.3 framgår att beslämmelserna i 2 §andra stycket förslaget till ny lag kommer all reglera frågan omomhändertagande av farliga föremål, pengar, värdesaker och legitimationshandlingar.Rätlen för häktad att skaffa sig eller motta böcker, tidskrifter, tidningar ochannat som kan bereda honom förströelse kommer däremot enligt här gjordaöverväganden att regleras i 6 §. Vad sedan angår häktads räll all mottaförsändelser avses frågan liksom f.n. är fallet bli reglerad i samband medföreskrifterna om brevväxling, se följande avsnitt 9. Det bör framhållas atl nuangivna bestämmelser inte är avsedda alt uttömmande reglera häktads rätt altinneha personliga lillhörigheter eller att skaffa sig varor. Ätt närmarebestämma i vilken ulslräckning sådan rätt tillkommer honom utöver vad nämndabestämmelser innehåller lorde få ske i administrativ ordning. I den nya lagenbör i detta syfle och i viss likhet med 24 § andra stycket KraL införas enbestämmelse som ger utrymme för en sådan administrativ reglering. Bestämmelsen,som bör placeras i 7 §, bör lämpligen ange all i den mån inle annat följer avlagen, häktad får inneha personUga lillhörigheter och skaffa sig varor ellerannat enligt särskUda bestämmelser. Medhänsyn till de sålunda i förevarande avsnitt föreslagna bestämmelserna i nyalagen synes del obehövligt atl i nya lagen införa en bestämmelse av sammainnehåll som 7 § nuvarande lagen. Inte heller torde i lillämpningsförordningenbehöva införas några bestämmelser motsvarande dem som är intagna i 9 §tillämpningskungörelsen. Särskilt bör framhållas att föreskriften om altintagen får beredas tillfälle till tobaksrökning i den utsträckning det kanske utan olägenhet ger uttryck för vad som kan anses självklart. Förbudmot tobaksrökning bör ifrågakomma endast om den intagne är i sådant lillslåndall han inte kan antas handha eld på etl betryggande sätt. 9 Brev och andra försändelser 9.1 Nuvarande bestämmelser m. m. Enligt8 § häkleslagen får häktad inle avsända eller motta brev eller annanförsändelse, om det inte prövas kunna ske utan alt äventyra ordning ochsäkerhet eller medföra fara för alt bevis undanröjs eller utredning om brotteljest försvåras. Utan sådan prövning får han dock av- 1975/76: 90 133 sändaskrift till justitiekanslern, justitieombudsman, och offentligförsvarare. Detsamma gäller skrift till , om han förvarasi kriminalvårdsanstalt. Tillståndför intagen att avsända eller motta brev eller annan försändelse lämnas enligt11 § tUlämpningskungördsen av föreståndaren för förvaringslokalen. I fråga omden som är intagen på grund av misstanke om brott krävs dessutom tiUstånd avundersökningsledaren eUer, om förundersökningen har avslutats, av åklagaren.Vad slutligen angår den som tagits i förvar enligt utlänningslagen fordras tUlståndav vederbörande polismyndighet. I 12§ tiUämpningskungörelsen ges bestämmelser om hur kontrollen av brev och andraförsändelser skaU ske. Där föreskrivs att brev eller annan försändelse somintagen vill avsända eller som ankommer till honom, skall kvarhållas (gällerej skrifter som är fria från prövning enligt 8 § lagen). Brevet ellerförsändelsen får dock inle öppnas ulan den intagnes medgivande. När brev ellerannan försändelse kvarhåUs, skall den intagne underrättas därom så snart detlämpligen kan ske, om inte särskUda skäl är däremot. Medger intagen som fåttsådan underrättelse att brevet får läsas eller försändelsen öppnas, och finnerman därvid alt brevet eller försändelsen inte innehåller något som kan äventyraordning och säkerhet eller medföra fara för att bevis undanröjs eller utredningom brott annars försvåras, får tUlstånd att avsända eller motta brevet ellerförsändelsen inte vägras. Är innehåUet i brev eller försändelse som ankommertill intagen bara delvis sådant alt det kan medföra äventyr eller fara somnyss sagts, skall upplysning om innehåUet i övrigt rheddelas den intagne ellerinnehållet i övrigt överlämnas till honom. RAhar i fömtnämnda cirkulär C 72 meddelat följande råd och anvisningar föråklagares tUlämpning av ifrågavarande bestämmelser om brevgranskning. Omden häktade medger granskning kan fortsatt kvarhållande ske bara om deltamotiveras av brevets eUer försändelsens innehåll. Åklagaren kan alltså inlemeddela totalt förbud mot brevväxling utan måsle bedöma varje försändelse försig. Däremot medför bestämmelserna ingen skyldighet för åklagaren att granskabrev i de fall där det inle från åklagarens sida finns skäl alt ha kontroll avden häktades brevväxling. För den häktade innebär åklagarens brevgranskningfrämst den olägenheten att expedieringen av brevet försenas. Det är angelägetalt åklagaren ombesörjer granskningen med största skyndsamhet. Inte säUan ärbrev eller annan försändelse avfattad på språk som åklagaren inte förslår. Detär givet alt granskningen i sådana fall tar än annars. Åtgärdermåste emellertid vidtas för alt också i dessa fall nedbringa gransknings-tiden tiUdet minsta möjUga. Chefema för åklagarmyndighetema bör därför tillse attkontakt finns med personer som kan göra översättningar från i varje fall demera vanligt förekommande språken. Som regel torde det inte vara påkallat attgöra en skriftlig Översättning av brevet utan det kan vara tUlräckligt attöversättaren muntligen redogör för bre- 10 1975176.1 saml. Prop.1975/76: 90 134 Vid all granskning av brev och andra försändelser bör slutligeniakttas att befordringen mellan häktet och åklagarmyndigheten sker på snabbastmöjliga sätt. Kriminalvårdsstyrelsenhar i mndskrivelse den 12 febraari 1969 (nr 11/1969) anfört bl.a. förljande. Isamband med ökat narkotikamissbmk bland klientelet har problem uppstått vid mångaanstalter, särskilt de slutna, genom insmuggling av narkotika. Gåvopakel tiU deintagna har därvid visat sig spela en stor roll. I synnerhet gäller detta paketinnehållande livsmedel, toaletlartiklar och andra konsumtionsvaror.Uppfinningsrikedomen har varit slor när det gällt att förpacka narkotika igåvor av olika slag för att undgå upptäckt av personalen. En avkriminalvårdsstyrelsen verkställd utredning bar givit belägg för altsituationen är sådan att åtgärder måsle vidtas för alt hindra denna smugglingvia gåvopaket. Styrelsenhar i skrivelsen mot bakgrund av vad som anförts anmodatkriminalvårdsdirektörerna att vid de anstalter där anledning finns att anta altinsmuggling av narkotika via gåvor förekommer, verkställa nödvändiga inskränkningari tillförseln av gåvopaket eller, om det behövs, helt förbjuda sådana. Medanledning av vad sålunda anförts i skrivelsen råder numer vid de flesta häktenoch häktesavdelningar förbud mot eller inskränkningar i rätten att ta emot gåvopakel. Genomett förslag om jämkning av den nuvarande lagbestämmelsen om häktads brevväxlinghar KAIK avsett att ge uttryck för en något mindre restriktiv hållning ifrågan. Vidare understryker KAIK att tilllämpningen av hithörande bestämmelserbör vara omsorgsfullt nyanserad. De kontrollåtgärder som erfordras i form avläsning av brev och ställningstagande från åklagares sida bör ske med sådanskyndsamhet alt inte tidsutdräkten leder till en faktisk inskränkning i denhäktades rätt. SomframhåUits under förarbetena tUl häkteslag bör den som är intagen ihäkte i princip inle ha rält att utan särskUt tUlstånd avsända eller motta breveller annan försändelse. En sådan ordnmg kan i första hand motiveras av säkerhetsskäl.Risken för insmuggling av vapen, narkotika och andra otillåtna varor måstedärvid tas i betrakatande, liksom risken för att intagen genom brevväxlingplanerar och leder brottslig verksamhet eller förbereder rymning. I fråga omden som är intagen i häkte på grand av misstanke om brott bör vidare vid tiUståndspröv- Prop.1975/76: 90 135 ningenbeaktas om fara föreligger alt bevis undanröjs eller utredning om broll påannat sätt försvåras. Däremot får tillstånd inte vägras på den grund alt brevtill avfatlning eller uinehåll är anstötiigt eller i övrigt olämpligt. De sålunda angivna pruicipernabakom bestämmelsema i 8 § häkteslagen om häktads brevväxling torde alltjämtböra gälla. Dock bör genom en något ändrad utformning av bestämmelsema gesuttryck för en mindre restriktiv hållning i fråga om häktads rält i förevarandehänseende. Vidare bör det relativt vaga begreppet "fara för ordning ochsäkerhet" ersättas med uttrycket "fara från säkerhetssynpunkt".Lämpligen lorde den nya föreskriften i ämnet därför böra ange att häktad fåravsända eller motta brev eller annan försändelse om det kan ske utan fara frånsäkerhetssynpunkt eller, i fråga om den som är häktad på grund av misstanke om brotl,fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras.Bestämmelserna bör få sin plats i 9 § nya lagen. Ilikhet med vad som gäller f.n. enligt 8 § häkteslagen bör häktad ha rätt attutan prövning avsända skrift tUl sin offentlige försvarare och vissa angivna myndigheler.I uppräkningen av myndigheter som omfattas av förevarande bestämmelse börriksåklagaren och åklagarmyndighet ingå. Detsamma gäller vUkeni likhet med har ställning som tUlsynsmyndighel övervissa förva-rmgslokaler. bör länsstyrelsema ulgå ur uppräkningen. Ienlighet härmed föreslås en beslämmelse i 9 § nya lagen som anger alt brevfrån häktad lill hans offenllige försvarare, justitiekanslem, riksåklagaren,justitieombudsman, åklagarmyndighet, ellerrikspolisstyrelsen skall vidarebefordras utan föregående granskning. Denna beslämmelsebör lämpligen få sin plals i första stycket av paragrafen. Särskildaöverväganden är påkaUade när det gäUer frågan bur tillståndsprövningen vidbrevväxling skall vara anordnad. De nuvarande beslämmelserna härom i 12 § tiUämpningskungörelseninnebär att varje brev eller försändelse (här bortses från den granskningsfriakretsen av brev) som intagen vill avsända eller som ankommer tiU honom skall kvarhållasmen att brevet eUer försändelsen inle får läsas eller öppnas utan den intagnesmedgivande. Om det efter sådant medgivande visar sig att brevet ellerförsändelsen inte innehåller något som kan äventyra ordnmg och säkerhet eller medförafara för att bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras, fårtillstånd att avsända eller motta brevet eller försändelsen inte vägras. Regelnall brev eller annan försändelse till eller från häktad inte får ikontrollsyfte öppnas ulan dennes medgivande innebär visserligen en skillnad iförhållande till vad som gäUer för dem som undergår påföljd i 1975/76: 90 136 kriminalvårdsanstalt(27 § KraL). SkUlnaden synes emellertid vara motiverad med hänsyn till de aUmännaprinciper som bör gäUa för behandlingen av dem som omfattas av häkteslagen.Den angivna regeln om förbud mot öppning av brev eller annan försändelse ulanden häktades medgivande bör därför stå fast. Däremotkan ifrågasättas om det är nödvändigt att under alla förhållanden upprätthållaprincipen att tUlstånd beiräffande brev inle får ges ulan atl brevet först haröppnats. Beträffande flertalet intagna torde s.k. kollusionsfara inle varaaktuell och den enda gmnden för att kunna vägra tUlslånd är då att brevetbedöms innebära fara från säkerhetssynpunkt. Erfarenheten visar också atl deti fråga om en inte obetydlig del av de personer som av olika skäl är intagna ihäkten inte finns någon bärkraftig grund för antagande att en rätt alt utanföregående granskning avsända eller motta brev skulle kunna medföra någon farafrån säkerhetssynpunkt. Vad nu sagts torde i vissa fall även äga gUtighet beträffandeandra försändelser än brev. Mot bakgrand härav synesbestämmelserna i tUlämpningsförordningen (7 §) böra utformas så, att detframgår att sådant tUlslånd som det här är fråga om skall kunna ges även utanatt brevet eller försändelsen har öppnats och granskats och alt brev ellerandra försändelser följaktUgen skall kvarhållas endast i sådana fall dåtillstånd inte kan ges utan föregående granskning. Äv vad som sagtsframgår alt de sålunda föreslagna bestämmelsema i princip inte bara skallgälla brev utan också andra försändelser, t.ex. gåvopaket tUl häktade. Somframgår av redogörelsen i avsnitt 9.1 föreligger emeUertid inte sällan storrisk atl narkotika kan smugglas in i häktena genom sådana försändelser. Detfinns sålunda betydande möjligheter att i livsmedelspaket m.m. förpackanarkotika på sådant sätt att den inle upptäcks vid en vanlig granskning avförsändelsen. Smugglingsrisken gäller i viss utsträckning också andra otUlåtnavaror än narkotika. Möjlighet bör därför finnas att i administrativ ordning vidbehov föreskriva förbud helt eller delvis för häktade att ta emot försändelserav annat slag än brev. I viss likhet med motsvarande beslämmelse i 24 § andrastycket KraL torde böra anges att om det är påkallat för att hindra att olUlåtnavaror införs i förvaringslokal, får föreskrivas förbud helt eller delvis förhäktade alt motta försändelser av annat slag än brev eller arman skriftlighandling. Bestämmelsen bör ha sin plats i 9 § tredje stycket nya lagen. Reglernaom beslut i fråga om brevväxling m.m. behandlas i avsnitt 12. Prop.1975/76: 90 137 10 Besök, telefonsamtal 10.1Nuvarande bestämmelser m. m. Ifråga om besök föreskrivs i 8 § häkleslagen i överensstämmelse med vad som f.n.gäller i fråga om brewäxUng att häktad inte får motta besök om det inteprövas kunna ske utan att äventyra ordning och säkerhet eller medföra fara föratt bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras. När del gäller rältför försvarare att sammanträffa med den som är häktad hänvisas i paragrafen lillbestämmelser därom i RB. Enligt11 § tUlämpningskungördsen ankommer det på föreståndaren för förvaringslokalenatt meddela tillstånd för intagen att motta besök. Vidare krävs tillstånd avundersökningsledaren eller åklagaren i fråga om den som är intagen på gmnd avmisstanke om brotl samt av vederbörande polismyndighet i fråga om den somtagits i förvar enligt utlänningslagen. I 13 § samma kungörelse anges attbesök inte får vägras i annat fall än då besöket kan antas äventyra ordning ochsäkerhet eller medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brotteljest försvåras. Tiden för besöket bestäms av föreståndaren i samråd med myndighetvars tillstånd krävs enligt 11 §. Om det anses behövligt, kan föreståndarenlåta en eller flera personer närvara vid besöket. RÄhar i förutnämnda cirkulär C 72 meddelat följande råd och anvisningar föråklagares tillämpning av besöksreglema. Ifråga om besök måste hänsyn las liU vem den besökande är. Starka skäl måstekunna åberopas för atl hindra den häktade att på detta sätt upprätthållakontakt med sin familj eller andra nära anhöriga. När det gäller andra personerfinns del i allmänhet skäl till större återhållsamhet. Emellertid är attuppmärksamma de initiativ som har tagits för atl söka mUdra denisolering som häktning innebär. I cirkulär C 55 har jag informerat om denandliga vården vid häktena och därvid rekommenderat åklagarna att generelltmedge besök hos häktad av resesekreterare och ledamöter av anstaltens nämnd förden andliga vården. Vidare förekommer numera i organiserad form en försöksverksamhetmed anslaltsbesökare som också omfattar de häktade. Verksamheten bedrivs isamarbete med olika frivilliga organisationer (Röda korset ochövervakarföreningar). Häktesföreståndaren utser lämpliga personer alt vara anslaltsbesökareoch svarar för atl dessa får erforderliga anvisningar och informationer. Föratt skapa ökad sysselsättning och förströelse för de häktade planeras dessutom atllill häktena utsträcka den biblioteksverksamhet som sedan elt antal årförekommer vid kriminalvårdens anstalter i samarbete med de kommunalabiblioteken. Härvid förulsälls att tjänstemän från biblioteken får tillfälletill samtal med de intagna om lämpligt bokval. Verksamhet av nu angivet slagbör enligt min mening understödjas. Jag vUl därför rekommendera åklagarna altgenerellt medge besök hos häktade av ifrågavarande anstaltsbesökare och bibUotekspersonalsamt alt göra undantag härifrån bara i fall där särskUd anledning finns atlhelt hindra besök. 1975/76: 90 138 KAIKföreslår en jämkning i den nuvarande lagbestämmelsen om besök i syfte att geuttryck för en mindre restriktiv hållning i frågan. KAIK framhåller attutrednings- och andra skäl ofla talar mot att besök liUåts. Inte minst är detrisken för insmuggling av narkotika och andra berusningsmedel som gör detvanskligt alt driva en generösare besökspolitik. Det bör dock enligtkommitténs mening understrykas att tillämpningen bör vara omsorgsfulltnyanserad. Fråganunder vUka fömtsättningar och i vilken utsträckning häktad bör få ta emot besökmåsle bedömas med hänsyn tUl en rad faktorer. Sålunda är det tiU en börjantydligt alt besök inte kan tillåtas om det kan befaras äventyra säkerheten. Såär fallet t. ex. om besöket medför risk för rymning, våldsutövning eUerinsmuggling av vapen eller narkotika. Är den intagne misstänkt för brotl, kani vissa fall situationen också vara sådan att hinder för besök föreligger på gmndav kollusionsfara, dvs. risk för atl bevis undanröjs eller utredning om brotleljest försvåras. Vissapraktiska förhållanden måsle även beaktas när det gäller att regleramöjligheterna för häktad att ta emot besök. Sådana faktorer som tUlgången pålämpliga lokalutrymmen, dagsrutiner, tider för bespisning m. m. samtpersonaltillgång påverkar givelvis besöksmöjligheterna. Frånallmän synpunkt sett synes emellertid den ordningen böra gälla att i den månhinder för besök inte föreligger med hänsyn tUl fara för säkerheten eller kollusionsfara,besök bör tUlålas så långt detta är möjligt med hänsyn lUl de rent praktiskaförutsättningarna för mottagning av besök. Särskiltangeläget är alt häktade inte hindras från att ta emot besök av närslåendeannat än om starka skäl motiverar det. För att den häktade skall kunna klarapåfrestningarna bättre under frihetsberövandet är det sålunda i regelbetydelsefullt att hans kontakt med familjemedlemmar och andra närstående kanupprätthållas i så stor utsträckning som möjligt. F.n. är besökslidema på många håll korta. En strävan bör därför vara att sökautöka dessa tider, så att besökens syfle inte motverkas genom tidsbrist. Enspeciell svårighet därvidlag utgör bristen på besöksrum. Lämpliga mm för besöksaknas f. n. i de flesta häkten, vUket medför att besök kan tillåtas endastundantagsvis. I den mån man genom lokalmässiga omdisponeringar kan förbättraförutsättningarna för besök vid befintiiga häkten, bör möjligheterna härlUltillvaratas.