prop · FZ0319 · 1975-12-31 00:00:00 — Hämtning och häktning skall beslutas avkonkursdomaren efter framställning från kronofogdemyndigheten. Hämtning ochhäktning enligt 94 § KL och enligt LGL bör samordnas. Förfarandet vid hämtningoch häktning enligt LGL föreslås vara detsamma som enligt KL men kostnadernaför åtgärderna bör alllid utgä av allmänna medel. På grund av det anfördaföreslås i promemorian dels vissa ändringar i 8 § LGL och 10 § LGK, dels upphävandeav 22 § LGK och dels att det i konkursförordningen införs bestämmelservarigenom konkursdomaren åläggs att samordna hämtnings-och häklningsaktionerfrån gode mannen ocb kronofogdemyndigheten. Förslagen om hämtning och häktning av tredskande gäldenärhar godtagits eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Någraremissinstanser tillstyrker att hämtning skall kunna ske men avstyrkerförslaget om häktning. Någon vUl ha kvar bötessankflonen vid sidan av de nyatvångsåtgärderna. JK är tveksam till att använda så starka medel för deljämförelsevis begränsade syftet alt påskynda utredningen. hovrättmotiverar sitt avstyrkande av förslagen med atl det redan nu finns möjlighetatt vidta sådana tvångsåtgärder på begäran av bl. a. den gode mannen. Enligt min mening är den nuvarande sanktionen mol en gäldenärsom undandrar sig alt medverka i detta sammanhang alltför svag och oftaverkningslös. For att få bättre effekt av de tidigare föreslagna reglernabehövs kraftigare sanktioner. Redan nu finns möjligheter med stöd av 94 § KLalt ingripa mot tredskande gäldenär för att få honom atl lämna uppgifter lillkonkursbouppteckningen. Den uppgiftsskyldighet som åvilar honom i lönegarantisyslemetär av samma slag. Jag finner därför atl 1975/76:19 57 detär både ändamålsenligt och rationellt att samma möjligheter till tvångsåtgärderfinns i detta system, I likhet med vad konkurslagskommittén har anfört i sittremissyttrande finner jag det vara av värde att regler härom finns i LGL. Jagförordar därför att bestämmelser om hämtning och häktning införs i lagen. Detkan tilläggas att frågan om Ivångsmedel kan komma i ett nytt läge i samband medatt förslag läggs fram av konkurslagskommittén rörande den fortsatta revisionenav KL. Departementspromemoriantar också upp frågan om en frikoppling av kronofogdemyndighetens prövning avlönegarantianspråk från bouppteckning och edgång i faltigkonkurs. I promemoriananförs att den bindning tiU bouppteckningen och edgången, som man utgått från vidLGL:s tillkomst, är olycklig. Erfarenheten visar nämligen att det är vanligtall sena utbetalningar just beror på dröjsmål med edgångssammanträde. Därförskulle det vara tUl fördel om kronofogdemyndighetens utredningsarbete kundefrigöras från bouppteckningen och edgången, I de fall anmälda löneanspråkuppgår flll mera betydande belopp och utredningen hos kronofogdemyndigheteninte ger en tillräckligt entydig bedömning bör enligt promemorian gäldenärensedgång avvaktas även i fortsättningen. Detsamma gäUer fall då anledningförekommer alt misstänka försök tUl missbruk av lönegarantisystemet.Sammanfattningsvis framhålls i promemorian att utredningsarbetet bättre än f. n,bör anpassas till förhållandena i det särskilda fallet, I promemorian föreslåsdärför ingen annan ändring i författningshänseende än en jämkning i 10 § LGK omutredningsarbetet och i 11 § samma kungörelse om kronofogdemyndighetensskyldighet att närvara vid edgången. Bestämmelserna i 7 § LGL om altkonkursdomaren skall underrätta kronofogdemyndigheten om tid för edgången samtbestämmelserna i 7 § LGK om samråd och om besked om avslutning eUer fortsalthandläggning enligt 185 § 5 KL föreslås stå kvar. Betydligt viktigare änförfattningsjusteringar är enligt promemorian att ändringarna iutredningsarbetet får slå igenom i RSV:s arbetsbeskrivning och de formulär somanvänds. Departementspromemoriansförslag i dessa frågor har mottagits positivt av remissinstanserna. Detpåpekas att ett system som det här redovisade redan tillämpas i ochMalmö. Även jag anser att den föreslagna ordningen är lämplig ochändamålsenlig. Som har framhållits i flera remissyttranden och särskUt fränkronofogdehåll inrymmer lagstiftningen två moment som är svåra att förena,nämligen kravet på snabb handläggning och kravet på noggrannhet med hänsyn flllrisken för missbruk. Enligt min menmg bör de övriga förslag som har lagts frami promemorian och ett utredningsarbete efter den modell som skisseras därmedverka till att man får en lämplig avvägning mellan dessa krav. Som anförs ipromemorian behöver någon ändring inte göras i LGL. Jag avser att föreslåregeringen att bestämmelser med i huvudsak det innehåll som anges i promemoriantas in i LGK. 1975/76:19 58 vad jag har inhämtat förbereder RSV ändringar iarbetsbeskrivningen och i berörda formulär. Några ytterligare åtgärder frånregeringens sida synes inte påkallade i dessa frägor. Det bör tilläggas alt detär viktigt att, vUket har påpekats i promemorian och av RSV, den personal hoskronofogdemyndigheter och länsstyrelser som handlägger lönegarantiärenden fårerforderlig utbildning för atl lösa sina arbetsuppgifter. Det ankommer på RSVall som svara för denna utbildningsverksamhet. Ianslutning flll del anförda vill jag för kännedom i korthet redogöra förvad som anförts i promemorian och remissyttrandena om arbetstagarnas medverkani lönegaranliärendena. En aktiv medverkan från arbetstagaren är enligtpromemorian naturlig eftersom det är arbetstagarens eget anspråk som skalltillgodoses. Det föreslås bl, a. atl arbetstagaren i ansökan skall på hederoch samvete bekräfta rikligheten av vissa relevanta uppgifter, såsom att hanhar varit anställd hos gäldenären den aktuella tiden, huruvida han varitsjukskriven, huruvida han eller närslående äger del i förelaget etc. Någraremissinstanser har framhållit att ofullständiga uppgifter från arbetstagarna inlesällan fördröjer handläggningen av ärendena. LO och TCO anser att kronofogdemyndighetoch konkursförvaltare vid tveksamhet skall vara skyldig alt kontaktavederbörande arbetstagares organisation. Om uppgifier om lönegarantianspråklämnats av annan än arbetstagaren, bör skyldighet föreligga atl tillställaarbetstagaren kopia av underrättelsen till . En remissinstansifrågasätter lämpligheten av att löneborgenär förpliktas styrka sin lönefordranpå föreslaget sätt utan att skyldigheten fastläs i lag eller annanförfattning. Det är självfallet angeläget att ta till vara alla de prakflskamöjligheter som finns för att få snabbare utbetalningar. bör man somjag förut har framhållit söka förhindra försök till missbruk. Båda dessaönskemål tillgodoses om arbetstagaranmälningarna utformas på del sätt som harföreslagits i promemorian. Skyldigheten att bekräfta rikligheten av relevanta uppgifierför all få ut betalning enligl den statliga garantin behöver inle fastslås i LGL.Däremot kan det vara anledning att överväga en bestämmelse härom i LGK. För atl fåsnabbare utbetalningar i ordinära konkurser föreslås i promemorian en partiellfrikoppling från bevaknings- och anmärkningsförfarandet. F. n. kan förvaltarenpåkalla utbetalning enligt garantin hos först sedan bevakadfordran har blivit utdelningsgill. I promemorian föreslås altkonkursförvaltaren efler konkursbeslulel skall underrälla länsstyrelsenom fordran på lön för uppsägningstid i den mån fordringen är klar. Under sammaförutsättning bör underrättelse lämnas även beträffande annan fordran. Harunderrättelse lämnats skall fordran anses som bevakad i konkursen och utdelningsgill.Inte heller staten skall behöva bevaka den övertagna fordringen. Prop.1975/76:19 59 skalldå kunna angripas endast genom av utdelningsförslag i konkursen. Förslagethar fått ett positivt mottagande av flertalet remissinstanser. Fleraremissinstanser förordar i princip att lönegarantiutbetalningarna heltfrikopplas från konkursförfarandet både när det gäller förvaltarkonkurser och faltigkonkurser.För detta talar enUgt dessa remissinstanser tvä faktorer. Den ena är detförslag om förenklad konkurs som f. n. bereds inom , denandra är förslaget om nedflyttad förmånsrätt för löne- och pensionsfordringar.En remissinstans anför atl förslaget är en halvmesyr som nödvändiggörgenomgripande ändringar i KL:s allmänna regler om anmärkning, bevakning ochklander av utbetalning. Delär enligt min mening angeläget att utbetalningarna enligt garanfln i förvaltarkonkursernasker betydligt snabbare än . Som har påpekats i promemorian skerutbetalningen flll löneborgenärerna i många fall förskottsvis av konkursboetsegna medel med stöd av 143 § KL. Om förslaget om nedflyltning avlöneprivilegiet i förmånsrättshänseende genomförs, kommer med all sannolikhetförskottsbetalningar enligl 143 § KL atl minska avsevärt. I stället kommer den stafligalönegaranfln att få utnyttjas. Detta gör det än mer angeläget alt man skaparmöjligheter till snabbare utbetalningar. En total frikoppling från bevaknings-ochanmärkningsförfarandet kan synas fördelaktig men inrymmer som bl. a. konkurslagskommitténhar anfört en rad svårlösta problem. Frågan är om inte den bör las upp i ettstörre sammanhang. KommUtén har också anfört atl den under sitt fortsattaarbete med översyn av 5 kap. KL kan komma in pä frågan om en total frikoppling. Ilikhet med flertalet remissinstanser finner jag att den föreslagna ordningenmed underrättelser från förvaltaren om klara fordringar i nära anslutning lill konkursutbrotletinnebär en smidig lösning av de redovisade problemen. Den medför attarbetstagares fordran på ersättning för uppsägningstid kan bli infriad i rätttid oavsett om konkursboet har medel att själv betala eller inte. Samtidigtkan den nya ordningen tillgodose ett från advokathåll framfört önskemål attförvaltaren skall kunna driva konkursföretaget även om konkursboetsaknar medel till de anställdas löner. EnsärskUd fråga av både praktisk och konkursrältslig natur i detta sammanhang ärhuruvida en partiell frikoppling från bevaknings- och anmärkningsförfarandetbör ske. En frikoppling innebär enligt förslaget att arbetstagaren skall slippabevaka sådan fordran som omfattas av underrättelsen från konkursförvaltaren.Risken finns emellertid alt arbetstagaren underlåter att bevaka fordran somhan men inte förvaltaren anser vara klar. Om bevakning utebUr kan arbetstagarendrabbas av rättsförlust. En partiell frikoppling medför också vissa tekniskaproblem i fråga om utformningen av de allmänna reglema om konkursför- 1975/76:19 60 farandeti KL och konkursförordningen. Härtill kommer att systemet med bevakning f. n.är föremål för omprövning när det gäller mindre konkurser som handläggs enligtde ordinära förfarandereglema. Mot bakgrund av det anförda kan det ifrågasättasom inte samma resultat som man velat nå med den i promemorian föreslagnaordningen kan nås med en lekniskt mindre ingripande lösning, som också kan hafördelar bäde för löntagarna och för konkursförvaltaren. Eftersamråd med chefen för förordar jag följande lösning. Detprincipiella kravet på att fordran skall vara bevakad för all utbetalningenligt lönegarantin skall få ske bör bibehåUas. Liksom enligt förslaget skallkonkursförvaltaren efter konkursbeslutet underrätta omfordran på uppsägningslön i den mån fordringen enligt hans bedömning är klar.Underrättelse bör även lämnas om annan fordran som är klar. För attlänsstyrelsen skall kunna betala ut garantimedel så snabbt som möjhgt, mästebevakningsförfarandet gå betydligt snabbare än f. n. Det bör påpekas att KLinte uppställer något hinder mot att bevakning sker omgående efter konkursbeslutet.Den smidigaste lösningen i detta fall är att konkursförvaltaren somhan underrättar om fordran som är klar för arbetslagarens räkningbevakar fordringen hos konkursdomaren. Detta kommer inte att medföra någotnämnvärt merarbete för förvaltaren, eflersom underrättelsen till länsstyrelseninnehåller samma uppgifter som behövs för bevakningen. Bevakning kan därförske genom att förvaltaren använder två kopior av underrättelsen med påteckning omatt de avser bevakning. Självfallet bör förvaltaren vara skyldig att samtidigtunderrätta arbetstagaren om bevakningen. Även här bör man kunna utnyttjametoden med en kopia. Genomden här angivna lösningen uppnår man samma effektivitet som med promemorieförslagel.Fördelen med den aktuella lösningen är att man inte behöver göra något ingreppi principerna för konkurs-förfarandet. Härigenom kan också eventuella jävsfrägorbli avgjorda inom ramen för den nuvarande anmärkningsproceduren och alltså pä etltidigare stadium än enligt den ordning som föresläs i promemorian. Där skallnämligen sådana frågor avgöras först efter av utdelningsförslaget,vilket medför alt konkursens avslutande fördröjs. Skulle vid flllämpningen avden av mig skisserade ordningen arbetstagaren av misslag bevaka samma fordransom konkursförvaltaren har bevakat för arbetstagarens räkning, kan rättelselätt ske exempelvis genom att förvaltaren gör anmärkning om dubbelbevakning. Betraktasden här skisserade lösningen ur konkursteknisk synvinkel kan konstateras altden innebär atl man flll viss del ersätter reglerna om bevakning i 101 § KL meden bestämmdse i LGL. Arbetstagarens bevakningsåliggande enligt 101 § KL förövriga fordringar kvarstår. Skyldighet för konkursförvaltaren att agera förvissa borgenärers räk- Prop.1975/76:19 61 ningär ingen nyhet i KL (jfr 70 § fjärde stycket samma lag). Förvaltaren har kvarsin ställning som företrädare för konkursboet. Del åligger honom därför bl. a,att göra anmärkning mol bevakad fordran, även mot sådan fordran som han självbevakat för arbetstagares räkning. Jag utgår dock från att förvaltaren endast iundantagsfall kommer atl behöva framställa anmärkning mot sådan fordran. Medhänvisning till det anförda förordar jag att det i promemorian framlagdaförslaget genomförs med de ändringar som jag här har redogjort för. Ianslutning till vad jag har anfört bör närmare övervägas frågan om påvilka fordringar som den nya ordningen bör tillämpas. Enligt promemorian är deti första hand lön och annan ersättning för uppsägningslid som är det ulantvivel viktigaste anspråket. Övriga anspråk är enligt promemorian som regelinte sä lätta alt faststäUa alt de utan vidare kan behandlas pä samma sätt. Beiräffandeexempelvis semester-och ackordsanspråk lorde i allmänhet gälla, att uträkningenav dem är ganska komplicerad. Det är inte heller lika angeläget attarbetslagarna får fordringar av detta slag snabbt infriade. Del synes därförvara lämpligt afl man, åtminstone t. v. behåller den nuvarande ordningen. Undantagsvislär emellertid också dessa slags löneposter vara enkla att fastställa. Ipromemorian närans exempel härpå. Förvaltaren bör enligt promemorian därförvara berättigad men inle skyldig alt genast efter konkursutbrottet eller underden därefter underlätta om sådan fordran förutbetalning av garantimedel. Förvaltarens beslut skall inle kunna överklagas. Enremissinstans vänder sig mot uttalandet i promemorian att det inte är likaangeläget att semesterlöns- och ackordsanspråk bUr så snabbt infriade. Bakompromemorians lösning ligger självfallet tanken, att det är uppsägningslönensom har störst betydelse för arbetslagarens fortsalta försörjning. Dennafordran är i allmänhet också lättast alt fastställa. Det är därför lämpligt atti lagtexten slå fast att fordran på uppsägningslön genast måste granskas avkonkursförvaltaren. I en del branscher kan emellertid ackordsersättningarna haen dominerande betydelse för arbetstagarens försörjning. Detta bör självfalletbeaktas av förvaltarna och de bör i dessa fall se till att sådana anspråktillgodoses snabbt i den mån de är klara. I övrigt gäUer att alla poster som ärklara bör anmälas till . De fackliga organisationerna färförutsättas biträda sina medlemmar i dessa frågor. De synpunkter på utbetalningav bl. a. semesterlönsanspråk som har anlagts under remissbehandlingen bör kunnatUlgodoses inom ramen för de föreslagna bestämmelserna. Enremissinstans har ifrågasatt om inte kronofogdemyndigheten bör kontrollerakonkursförvaltaren. Enligt min mening bör med hänsyn till att lönegarantisyslemetalltjämt är knutet till konkursförfarandet och 1975/76:19 62 tUl att särskilda regler om förvaltarens ansvar finns i KLen särskild ordning för granskning av förvaharna inte införas i lönegarantisyslemet.Del bör påpekas alt staten oftast är borgenär i ordinär konkurs på grund av skattefordringar.Därvid företräds staten som regel av kronofogdemyndighet. Om anledning till detförekommer kan myndigheten på grund härav biträda förvaltaren. Detta kan gällaexempelvis det fall alt förvaltaren, som förmenar att etl framställtlöneanspråk är oriktigt, inle anser alt konkursboet har resurser att införtingsrätten bestrida det. Om löneanspråk har underkänts i jävslvist eller omklandertalan mot uldelningsförslag sedermera bifalles, kan arbetstagaren bli återbelalningsskyldigför uppburet lönegaranlibdopp endasi enligl reglerna i 12 § LGL, Jag delar den uppfattning som RSV har fört fram underremissbehandlingen att det bör göras ett tillägg till 5 § av innehåll altutbetalning med anledning av underrättelse enligt 6 § första stycket första ochandra meningen får ske utan hinder av att konkursbeslutet inte vunnit laga krafl.Bestämmelsen nödvändiggör elt tUlägg lill bestämmelserna om äterbetalningsskyldigheti 12 §. Till frågan om den närmare utformningen av bestämmelserna återkommerjag i specialmotiveringen. 5.3 Hänvisning eller besvär Har löne- eller pensionsanspråk anmälts hoskronofogdemyndigheten och bestrider arbetsgivaren att arbetstagaren har fordranhelt eller delvis samt framgår det inte vid myndighetens prövning atlfordringen föreligger, skall enligl 9 § LGL myndigheten hänvisa arbetstagarenatt inom en månad väcka talan mol arbetsgivaren. Underlåter arbetstagaren dettaförlorar han sin rätt till betalning enligt garantin. Finner kronofogdemyndigheteni annat fall att fordran inte omfattas av garantin skall myndigheten meddela avslagsbeslutoch sedan får arbetstagaren föra talan mot beslutet genom besvär enligtreglerna i utsökningslagen om klagan över utmätning. Mot hovrätts beslut fårtalan emellertid inle föras. Enligl promemorian har utbetalning av garantimedel underde första tre åren av lönegarantisyslemets gillighetsfld inle skett i avärendena. Därav har föranletl hänvisningar och avslagsbeslut. Enligtpromemorian synes systemet med överklagande genom besvär i exekutiv ordning hafungerat väl vid den praktiska liUämpningen av LGL. Däremot harhänvisningssystemet kritiserats från olika synpunkter. Det har bl. a. visatsig att hänvisningssystemet inte för ett lönegaran-liärende framåt, omarbetsgivaren förhåller sig passiv eller om han uteblir från förhandling hosdomstolen. Särskilda svårigheter har förorsakals av att arbetstagaren tidigarehar processat mot arbetsgivaren om fordringen eller av all arbetsgivaren ärjuridisk person. 1975/76:19 63 atthänvisningssystemet medför en avsevärd fördröjning av eventuell betalning tillarbetstagaren. Dessutom riskerar arbetslagaren med detta system, även om han slutUgenvinner målet, att själv fä svara för rättegångskostnaderna, eftersomarbetsgivaren är på obestånd och sådana kostnader inle omfattas av garantin.Det föreslås därför att hänvisningssystemet avskaffas. FörslagettUlstyrks eller lämnas utan erinran av praktiskt taget samtligaremissinstanser. Även jag anser atl dennuvarande ordningen med hänvisning bör avskaffas. De skäl härför som haranförts i promemorian och remissyttrandena är enligt min mening bärande.Liksom AD anser jag all det inte finns anledning alt ompröva beslut omjävstvisternas handläggning förrän tiUräckliga erfarenheter vunnits av dennuvarande ordningen. Det bör här anmärkas atl något hinder inte möter mot attden i jävstvisten aktueUa principfrågan av kollektivavtalsparterna förs under AD:sprövning genom fastställdsetalan på sedvanligt sätt. Inle heUer i övrigt finnerjag, i motsats till några remissinstanser, all det finns anledning alt nu ändrapå den nuvarande instansordningen för besvärs-mål i lönegaranlifrågor, eftersomprocessen i utsökningsmål är föremål för översyn. Såsom anförs i promemorian ärarbetslagaren oförhindrad att processa motarbelsgivaren oberoende av lönegarantiärendelshandläggning. Alt avskaffa denna rättighet kan enligt min mening inte komma ifråga. Frågan om handläggning av elt besvärsmål skall uppskjutas i avvaktan pådomstolsprocessen mol arbetsgivaren får avgöras efter gällande processregler. 5.4Frågor kring den ersättningsgrundande lönefordringen Lönegarantinomfattar bl, a, arbetstagares fordran på lön och annan ersättning som harförmånsrätt enUgt 11 § FRL. Genom anknytningen till detta lagrum får betalningenligt garantin utgå för alla förmänsbe-rälflgade avlöningsförmåner på grund avanställning. Rätten till betalning gäller enbart för arbetslagaren och inte lillförmän för den som förvärvat lönefordringen från honom (11 § LGL). Det finns etlundantag från denna regel. Sålunda gäller garantin om lönefordringen efter konkursbeslutethar överlåtits lill arbetstagarens fackliga organisation eller fond i varsförvaltning organisationen deltar. Idepartementspromemorian anförs att fordran på mätningsarvode inte torde vara ersältningsgrundande.AD har i dom (1963 nr 28) funnit att mälningsarvode är att betrakta som en inneståendefordran på arbetslön. Arbetsgivaren är dock inte skyldig att betala arvodettill arbetstagaren sedan ackordsförddningslistan väl överlämnats. Frågaom utvidgning av lönegarantin till mätningsarvode har väckts av LO underöversynsarbetet. Arbetsgivarna i vissa branscher har åtagit 1975/76:19 64 sigatt innehålla och lill fackföreningen betala viss del av arbetstagarensackordsöverskott liU fackföreningen som ersättning för utfört mätningsarbete.Vid konkurs utgår fordran på mätningsarvode med förmånsrätt men den omfattasändå inte av garantin, eflersom den fackliga organisaflonen förvärvatfordringen före konkursbeslutet. En arbetstagare kan enligt promemorian riskeraatl få betala mätningsarvodet två gånger, om arbetsgivaren går i konkurs ochtillgångarna i konkursboet inte förslår till utdelning på fordringen. Ipromemorian föreslås därför att mät-ningsars'ode skall omfattas av garantin.Del föreslås ske genom ett till-lägg varigenom görs ett undantag frånöverlåtelseförbudet i 11 § LGL, Flertaletremissinstanser, bl. a, samtliga arbetstagarorganisationer, tillstyrkerförslaget eller lämnar det ulan erinran medan det avstyrks av arbetsgivar- ochföretagareorganisationerna, och . Jagvill för min del stryka under att mätningsarvode, som arbetstagaren är skyldigatt utge och som arbetsgivaren har åtagit sig att innehålla av arbetstagarenslön och att betala in till den fackliga organisationen, i princip är attbetrakta som övertagen lönefordran och därför förenad med förmänsrätt vidkonkurs. Mätning är nödvändig för alt beräkna arbetstagarens ackordslön, Iprincip är arbetslagaren skyldig alt betala mätningsarvodet i den mån det intekan fås ut i konkursen. Enligt vad jag har inhämtat under hand kräverByggnadsarbetareförbundet arbetslagaren endast om arvodet är av mera betydandestorlek. Det bör i delta sammanhang hållas i minnet att mätningsverksamheten inleär avsedd att lämna någon vinst utan att avgiftema är avsedda att täcka endastkostnaden för mätningsarbetet och vad därtUl hör. Om förmånsrätten för bl. a. mätningsarvodelförsämras och fordringar på sådant arvode oftare blir nödlidande vid utdelningi konkurs, torde den fackliga organisationen komma att bli nödsakad all vändasig med krav lill medlemmen i en helt annan utsträckning. Därför börmätningsarvodet täckas av lönegarantin. Detta bör gäUa även annan därmedjämförlig avgift som arbetslagaren är skyldig erlägga och som arbetsgivaren haråtagit sig alt innehålla av arbetstagarens lön. Med ledning av vad som harupplysts torde den grundavgift som utgår enligt avtal mellan och varaatt jämföra med mätningsarvode. Däremot utgår inte den granskningsavgift somregleras i av arbetstagarens lön och omfattas därför inte avförmånsrätt enligt 11 § FRL och kan följaktligen inte heller omfattas avlönegarantin.