prop · FY0386 · 1975-12-31 00:00:00 — LO instämmer i princip med de begränsningarsom här föreslås, men påpekar att för vissa arbetsgrupper, t. ex.skogsarbetare, bör en komplettering ske med hänsyn till de speciellaarbetsförhållanden som råder inom yrket. Även fackförbunden godtar förslaget idenna del. Enhgt bör avdraget göras frän skatteni stället för från inkomsten. Denav RSV gjorda uppdelningen mellan, å ena sidan, skyddsutrustning ochskyddskläder och, ä andra sidan, övriga arbetskläder har i regel godtagits avremissinstanserna. Kammarrätten i anser det dock det vara förenat medstora svårigheter att försöka införa entydiga regler beträffande annat än förpersonlig skyddsutrustning och är därför tveksam om förslaget i övrigt kan läggastill grund för lagstiftning. 1975: 86 12 RSV:sförslag om rätt till schablonavdrag för väsentliga merkostnader för övrigaarbetskläder har "fått ett mindre positivt mottagande än förslagetbeträffande skyddsuti-ustning m. m. De remissinstanser som har motsatt siglagförslaget har inte sällan pekat på de betydande svårigheterna att praktiskthantera denna del. En del remissinstanser har tillstyrkt förslaget beträffandeskyddskläder men inte i övrigt. Länsstyrelseni vill inte motsätta sig att förslaget genomförs även i dennadel med -hänsyn bl. a. till att förslaget är utarbetat inom RSV och förslagethelt bygger på att anvisningar skall utfärdas av verket. Länsstyrelsernai'och samt släller sig tveksamma tillförslaget i denna del. i anför bl. a. följande. Erfarenheternafrån de f. n. tillämpade reglerna om vissa schablonavdrag för verklygsslitageger vid handen, alt sthablonavdragen ofla yrkas, även om arbetsgivaren harbekostat all verktygsutmstning. Efiersom fråga är om obetydliga avdragsbelopp,företar taxeringsnämnden i regel inte någon utredning utan godkänner avdragenmer eller mindre slentrianmässigt. Alt nu utöka av dylikaschablonavdrag till alt avse vissa arbetskläder kan verka stötande för sådanagrupper av skattskyldiga, som kanske trots höga merkostnader av samma ellerliknande slag inte får några avdrag även om de uppvisar kvitton etc. förkostnaderna. Förslaget all hell utan utredhlngmedge avdrag förskyddsutrustning, skyddskläder och andra arbetsklädei: tillslyrkes därför inteav , trots alt i princip delar uppfattningen om allbagatell- belopp i deklarationerna inte bör föranleda rigorösa ochtidskrävande kontrollåtgärder. Länsstyrelsentillstyrker dock att en avdragsrätt irtförs, inte bara för kostnader förskyddsutrustning och skyddskläder, utan även intill vissa av RSV fastställdamaximibelopp och yrkeskategorier för hälften av kostnaderna för inköp av andraarbetskläder, som är utsatta för osedvanligt stort slitage eller starknedsmutsning. Såsom förutsättning för avdragsrätt bör i båda fallen gälla attspecifikation (alternativt kvitton) för kostnadema bifogas deklarationen.Enligt bör maximibeloppen kompletteras med anvisning attavdragen inte i något faU får överstiga av RSV fastställda procentandelar avbruttointäkterna av arbetet i fråga. SAFoch SIF, som tillstyrkt avdragsrätt för skyddsutrustning m. m., är däremotkritiska mot avdragsrätten i övrigt bl. a. med tanke pä svårigheterna attnärmare fastlägga begreppet väsentlig merkostnad. Enligt SAF och SIF bör innannågon ändring av detta slag vidtas i fråga om avdragsrätten undersökas i vadmån skäl alltjämt föreligger att beskatta förmån av fria arbetskläder o. d. Ioch för sig vill man inte bestrida att Prop.1975: 86 13 deti många fall kanske är nödvändigt att ha en form av beskattning men å andrasidan torde i sådana fall, som anges i kollektivavtalen, knappast skälföreligga lill beskattning. LRFefterlyser en samlad bedömning av de gränsdragningsproblem som gäller i frågaom kostnader av personlig natur. LRF är kritiskt mot avdragsrätten för övrigaarbetskläder och pekar även på svårigheterna att beräkna slorieken av den avdragsgUlamerkostnaden men vill dock inte motsätta sig förslaget. Beträffande avdragsrättenför merkostnader för arbetskläder ansluter sig LO till utredningenshuvudsakliga förslag. Vad gäller den föreslagna schabloniseringen av avdragföreslår LO att endast ett fåtal schablonbelopp införs i vilka ett flertalyrkesgrupper kan inrymmas. Däremot StäUer man sig avvisande till denföreslagna formuleringen av 33 § KL vilken säger, att avdrag endast skallbeviljas för "väsentliga merkostnader". Enligt LO:s uppfattningkommer en sådan formulering alt innebära starka begränsningar i avdragsrättenför vissa årbetstagarka-tegorier som vid speciella tillfällen inte kan hänförastiU de olika schablongrupperna. LO föreslår därför att lydelsen ersättsmed"merkostnader utöver normala kostnader". Likartade påpekandengörs från flera fackförbund. påpekar att större delenav förbundets medlemmar här sådana arbetsuppgifter att' de bör våra berättigadetill avdrag för arbetskläder. Svenska skogSarbetareförbiindet riktar visskritik mot de beräkningar som bär gjorts i promemorian angåendeskogsarbetarnas arbetskläder. påpekar alt förslagetnär det gäller kostnader för uniform ocli Uniforrttspcrsédlar inte innebärnågon ändring mot nu gällande bestämmelser. Uniform i arbetet skulle enligtRSV ersatta personlig klädsel. Förbundet ansluter sig tiU denna uppfattningendast beträffande dén del av de anslällda, söm har valmöjlighet när det gällerarbelsklädselh. Den personal som har uniformsplikt befinner sig emellertid i enannan situation. Om dén "beklädnadsförmån" som en sådan uniformspliktighar upptas tUl beskattning bör enligt förbundets mening också en ävdragsrättföreligga. Inom det StatUga området har man avtalsvägén kommit frahi tillbestämmelser om vissa beklädnadsrabatter vid inköp av obligatoriskauniformspersedlar. Avdragsrätt bör därför föreligga i här avsedda fall för ettbelopp motsvarande vad arbetsgivaren upptagit som förmån. Detta belopp kanberäknas motsvara den uniformspliktiges merkostnader. ' anser att förslaget bör omfatta alla yrkesgruppersom använder överdragskläder i sitt arbete. Avdrag bör medges för kostnader föröverdragskläder oavsett om förbrukningen är onormal eller inte. Förbundet delarinte RSV:s uppfattning att kostnaden för övriga kläder minskar vid användningav överdragsklädcr. Så är däremot faUet där specieUa uniformer eller liknandehelt ersätter vanliga kläder i arbetet. 1975: 86 14 TCOtillstyrker förslaget men förordar att bestämmelserna tillämpas mindre snävt änvad som fömtsätts i promemorian. Detta skulle t. ex. uppnås om lagtexten ändrasså att kostnader som är onormalt stora för arbetskläder berättigar till avdragi stället för att väsentliga merkostnader krävs för att avdrag skall medges.SACO anser att även yrkesgrupper med representativa arbetsuppgifter bör kunnafå avdrag i vissa fall. 1972års skatteutredning har kritiserat RSV:s lagstiftningsförslag bl. a. från denutgångspunkten att skattesystemet härigenom skulle krånglas till ytterligare.Om en avdragsrätt för väsentliga merkostnader för arbetskläder skall införasanser ulredningen att det från förenklingssynpunkt skulle vara en fördel omman kunde avstå frän den individuella prövningen av avdraget och endast införaschablonavdrag för olika yrkesgrupper. En sådan lösning skulle avsevärtunderlätta strävanden att på åstadkomma ett enklare skattesystem.Länsstyrelserna i samt anser det inte klartframgå om förslaget lämnar utrymme för en individuell prövning av sådana fallsom inte skulle återfinnas i RSV:s förteckning. i länanser vidare att RSV av praktiska skäl bör fastställa schablonavdrag för såmånga yrkesgrupper som möjligt. Länsstyrelseni påpekar att enligt förslaget skall avdragsprövningenbaseras på den skattskyldiges redogörelse i deklarationen för sinaarbetsuppgifter och kostnader för arbetskläder. Väsentlig merkostnad skallanses föreligga, om kostnaden för arbetskläder överstiger genomsnittskostnadenför arbetstagare i allmänhet med . En individueU avdragsprövningefter dessa grunder kan enligt befaras ställa taxeringsnämndernainför svårbemästrade problem, såväl med avseende på likformig bedömning som iform av ytterligare arbetsbelastning. Även kammarrätten i anserbeloppet . vara för lågt och föreslår . Enligt iVästmanlands län bör beloppet vara . och likaså kan en kvantitativ graderingi relation till årsinkomsten tänkas. tar upp den individuella prövningen och framhåller attstorleken av de olika avdragen för merkostnaderna för arbetstagare i olikayrkesgrupper torde få fastställas efter grova schabloner, vilka kommer attvara svära att få anpassade till de enskilda fallen. De skattskyldiga, vilka pågrund av sitt arbetes speciella karaktär har haft merkostnader av detta slagsom väsentligt överstiger schablonbeloppet för yrkesgruppen, kommer att fåstora svårigheter att kunna få gehör för ett högre avdrag. Utformningen ochframför allt tillämpningen i praktiken av denna bestämmelse bör därför enligtförbundets mening uppmjukas väsentligt, så att inte beskattningsmyndigheternablir för hårt bundna i sin bedömning av merkostnaderna. Beträffandeförteckningens närma.re utformning förutsätter bl. a. LO samt fackförbunden får goda möjligheter att medverka. skasjöfolksförbundet utgår från att förteckningen upprättas i samråd medarbetsmarknadsparter och inte såsom föreslagits efter samråd med dessa. Beträffandeförteckningens uppläggning uttalar sig bl. a. länsstyrelserna i ochNorrbottens län för en större utförlighet angående olika yrkesgrupper. förutser problem vid utarbetandet av denföreslagna förteckningen över yrkesgrupper för vilka schablonavdrag förmerkostnaderna skall få göras. Det kommer att bli svårt att på ett rättvisandesätt bestämma ett större antal yrkesgrupper med olika stora schablonavdrag.Förbundet anser därför att yrkesgmpperna bör sammanföras i ett litet antal avdragsgrupper,tre å fem, med inbördes ungefärligen lika stora kostnader. Ett schablonavdragfastställs sedan per grupp. Enligt börförteckningen lämpligen innehålla högt schablonavdrag som täcker stora gmpperskostnader av förevarande slag. Lånsstyrelseni anser det nödvändigt med en obligatorisk medverkan frånarbetsgivarens sida för att kunna avgöra vilken yrkesgrupp den skattskyldigetillhör. Frågan bör utredas närmare med hänsyn till dess stora praktiskabetydelse. Dessutom borde enligt texten i deklarationsblankettereller därtill hörande anvisningar utformas så att därav framgår attskattskyldig, som yrkar avdrag för arbetskläder, skall närmare ange vilketarbete han har utfört. SHIO understryker däremot kraftigt RSV:s ståndpunkt att arbetsgivamainte bör betungas med att lämna ytterligare upplysningar i kontrolluppgifterna.Enligt SHIO är företagens uppgiftslämnarplikt alltför betungandeoch måste begränsas och ej utvidgas. Denavdragsrätt som enligt förslaget undantagsvis kan bli aktuell för bl. a.jordbrukare och rörelseidkare berörs i några yttranden. Länsstyrelseni anser att ytterligare bestämmelser härom bör införas förfullständighetens skull. , liksom LRF och SHIO, framhåller attsådana regler måste tas in även i 22, 25 och 29 §§ KL. Kammarrätten i Stockholmanser att bestämmelser rörande merkostnader för arbetskläder bör, såsom skettmed reglerna om avdrag för representation, tas in i anvisningarna till 20 § KL.Även kritiserar förslaget i denna del. Svenska lantarbetareförbundetavstyrker dock förslaget att egna företagare skall få rätt att få göra sådantavdrag närmast med tanke pä risken att dubbla avdrag kan komma att medges. LOoch påpekar att en ändring även bör ske ianvisningarna till sjömansskattelagen (1958: 295) för att tillförsäkra de ombordanställdasamma möjligheter som de som berörs av KL. Länsstyrelseni anser att den föreslagna lagstiftningen bör omfatta allakategorier av avdragsberättigade som har sådana kostnader, således ävenskådespelare, musiker m. fl. 1975: 86 16 Skattskyldigsom på gmnd av sitt arbete har haft särskilda kostnader för arbetskläder kan iregel inle få avdrag för sådana kostnader vid inkomsttaxeringen. Sådanakostnader anses vara personliga levnadskostnader som på grund av 20 §kommunalskattelagen (1928: 370), KL, inte är avdragsgiUa. I den mån avdragmedges är det fråga om arbetskläder av mer speciell art, såsom skyddshjälm,skyddsskor eUer liknande skyddsutrustning som på sätt och vis kan anses varalika mycket arbetsredskap som arbetskläder. Ikonsekvens med att avdrag inte medges för arbetskläder gäller att skattepliktigförmån föreligger när arbetsgivare tillhandahåller arbetskläder kostnadsfritteller lämnar kontanta bidrag för anskaffande eller underhåll av sådana kläder.Denna skatteplikt är dock inte genereU. Skattefrihet föreligger nämligen förvissa förmåner av nriindre värde som utgår i annat än pengar (32 § 3 mom. KL). EnUgtde anvisningar som riksskatteverkel, RSV, har utfärdat är en del förmåner heltskattefria på grund härav. Hit räknas fria överdrags- och skyddskläder. Om arbetsgivarentill nedsatt pris tUlhandahäUer beklädnåd av annat slag än överdrags- ochskyddskläder är föririånen h'ärav likaså skattefri om värdet av den inteöverstiger . Däremot föreligger alltid skattepliktför värdet av helt kostnadsfri beklädnad som inte är övicir-drags- och skyddskläder. Attavdrag inte medges för arbetskläder har kritiserats. Dethar påpekats alt detta leder liU en skattemässig olikhet meUan arbetstagare,vilket sammanhänger med följande. Enligtarbetarskyddslagsliftningen ansvarar arbetsgivaren för att föreskrivenskyddsutrustning tiUhahdahåUs arbetstagarna och enligt avtalen mellanarbetsmarknadens parter gäller att arbetsgivaren' skall bekosta arbetstagarnasskyddskläder när arbetarskyddsbestämmelserna kräver att viss utrustning skallanvändas på gmnd av arbetets art. Det finns emellertid avtal som går längre idetta avseende. Som fraingår av det föregående beror skatleeffektema då på hur förniånernautgår. Förmånav arbetskläder till nedsatt pris beskattas i regel inte. Om överdrags- ellerskyddskläder tillhandahålls kostnadsfritt sker inte beskattning för detta. Fården anställde i stället kontant ersättning för att själv bekosta arbetskläderblir han däremot beskattad för ersättningen. De arbetstagare som själva heltbekostar sina arbetskläder får normalt inle något avdrag för kostnaden. Underårens lopp har bl. a. i lagts fram motioner med yrkanden om ändradlagstiftning på detta område. Det har å andra sidan pekats på svårigheterna attpå ett godtagbart sätt avgränsa de fall där 1975: 86 17 avdragför arbetskläder skulle vara motiverat. Hur en avdragsrätt vid laxeringen änutformas uppkommer med nödvändighet betydande till-lämpningssvårigheter intebara för myndigheterna ulan också för de skattskyldiga. RSVhar upprättat en promemoria med förslag till avdragsrätt för arbetskläder.Promemorian har överlämnats till och remissbehandlats. Förslagetavser Inte en allmän avdragsrätt för kostnader för arbetskläder utan innebärendast alt avdrag skall medges för dels skyddsutrustning och skyddskläder,dels väsentliga merkostnader för andra slag av arbetskläder. I sistnämnda delföreslås schablonmässigt bestämda avdrag. RSV:s förslag har mottagits positivtav de remissinstanser som företräder löntagarintressen. Remissmyndigheter somföreträder skatteadministrationen har däremot framfört åtskilligainvändningar. Föregen del vill jag allmänt uttala följande. Vad angår kostnader för skyddskläderoch skyddsutrustningar är dessa ay sådan natur atl avdrag bör medges. Här ärdet fråga om en tämligen enhetlig typ av kostnader och avdragsfallen torde inlevara särskilt svårbedömda. RSV:s förslag i denna del har också i rgel tUlstyrktseller lämnats utan erinran. F. ö. lorde en lagändring på denna punkt få ganskabegränsad effekt. Arbetsgivaren tillhandahåller nämligen i regel, skyddskläderoch skyddsutrustning kostnadsfritt. Där så inle är fallet torde avdrag vidinkomsttaxering redan f. n. medges i viss utsträckning. Jagtar i detta sammanhang inte upp de fall där arbetstagaren bär uniform i tjänsten eftersom delta leder till besparing av de priv.ata kläd kostnaderna. Detsamma gäller arbetskläder ay.typ frack eller smoking för t.ex. artister. I likhet med RSV anser jag.alt inte heUer sådana in komsttagares avdragsförhållanden bör behandlas i förevarande samman hang. Vad beträffar kostnaderför den sålunda avgränsade typen, arbetskläder i fortsättningen, betecknad"övriga arbetskläder" anser jag att dessa inte i första hand börbeaktas genom regler om avdragsrätt vid inkomsttaxeringen. Hur dessa kostnaderskall kompenseras är enligt min mening en fråga som på ett betydligt smidigaresätt bör kunna lösas genom överenskommelser mellan parterna påarbetsmarknaden. Flertalet remissinstanser, liksom f. ö. även RSV, synes hasamma uppfattning. En ordning där arbetsgivarna tillhandahåller friaarbetskläder åt de anställda innebär fördelar även för arbetsgivarna eftersom kostnademaför sådana kläder inte ingår i underlaget för arbetsgivaravgiften. Emellertidhar frågan om arbetskläder ännu inte fått en tillfredsställande lösningavtalsvägen. Det finns därför skäl att under ett övergångsskede söka undanröjamer .framträdande orättvisor på området. Den lagstiftning jag kommer attföreslå i det följande bör vara tids-. 1975: 86 18 begränsad.Reglerna bör gälla så som behövs för att arbetstagare ocharbetsgivare skall kunna träffa avtal på området. bör vara tUlräckligt idetta hänseende. Avbetydelse i sammanhanget är även följande. De kostnader för arbetskläder somkan tänkas uppkomma i de enskilda fallen är typiskt sett av ganska måttligomfattning. De genomsnittiiga kostnaderna kan självfaUet variera mellan olikayrkesgrupper men den fördyring, som vissa arbetstagare får vidkännas utöverkostnader för skyddskläder och liknande, torde sällan överstiga 200500 kr.per år. Avdragsfrågan rör ett stort antal skattskyldiga. Statskontoret har isitt remissyttrande räknat med alt RSV:s förslag avser minst 200 000deklaranter. Skatteadministrationen är pressad av arbetsuppgifter ochfrån många håll framförs önskemål om långtgående förenklingar avskattesystemet. Enligt direktiven skatteutredning är det enuppgift för kommittén att söka minska avdragsfloran. nämnda omständighetertalar för att den provisoriska lösningen av avdragsrätten för övriga arbetskläderbör innehålla schabloner för beräkning av avdragen. Alla såväl löntagare somandra skattskyldiga har utgifter för kläder som slits i arbetet. Att genom enallmän avdragsrätt söka dra en gräns mellan sådana utgifter som utgör en vanliglevnadskostnad och därför bör bäras av den skattskyldige och sådana som kansägas hänförliga tiU arbete skulle leda till en komplicering av skattesystemetsom enligt en utbredd uppfattning bör undvikas. Den enligt min mening endaframkomliga vägen är därför att man försöker ange sådana arbeten som normaltsett medför ett kraftigt ökat slitage av arbetskläder, som arbetsgivaren intetillhandahåller kostnadsfritt. Avdragsrätten bör således avse de grupper somfår vidkännas typiskt sett högre utgifter än vad som kan sägas vara normalt. Jagföreslår att ett enhetligt avdragsbelopp införs och att detta skall fåutnyttjas endast av arbetstagare som har sådana arbetsuppgifter att deregelmässigt måste vidkännas mer påtagliga kostnader för arbetskläder. Avdragetskall inte medges om arbetsgivaren tillhandahäller arbetskläder eller på annatsätt bestrider kostnaderna härför. Med denna uppläggning behöver inte hellerbestämmelserna om skattefrihet för vissa förmåner av mindre värde ändras. Kostnaderför skyddsutmstning och skyddskläder bör berättiga till avdrag med fullabelopp. Den definition aV denna kategori som RSV föreslår bygger påarbetarskyddslagstiftning och bör i huvudsak godtas. Till skyddsutmstning föranställd räknas bl. a. hjälm, skyddsglasögon. Prop.1975: 86 19 hörselskydd.Skyddshandskar och skyddsbyxor som är särskilt utformade för att hindra mdcaoiskaskador får närmast ses som skyddskläder. Det är här fråga om sådant somknappast brukar betecknas som kläder. Skyddsklädema skall för att varaavdragsgilla ha särskilda skyddsegenskaper som skyddar bäraren mot frätandeämnen, skaderisker i arbetet eller väta, värme och kyla som i huvudsak berorpå arbetsplatsens beskaffenhet och inte på klimatförhållanden. Tillhandahållerarbetsgivaren utmstning av förevarande slag skall detta värde liksom f. n. intebeskattas hos arbetstagaren. Jag vill betona att med skyddskläder enbartförstås Wäder som har särskilda egenskaper av nämnt slag. Hit hör såledesinte vanliga skyddsrockar eller arbetsoveraller. En förutsättning för attavdrag skall medges är naturligtvis att skyddsutrustningen resp. skyddsklädemavarit nödvändiga för tjänstens fullgörande. Kostnaderna beaktas inte genomschablonavdrag utan envar skattskyldig får på sedvanligt sätt ange vilkautgifter av delta slag som han har haft. Dennärmare avgränsningen av de fall där kostnader för övriga arbetskläder skallföranleda avdrag bör ske enligt följande. Avgörande skall vara alt arbetets artvållar arbetstagaren påtagliga merkostnader för arbetskläder. Som jag harframhållit I det föregående måste man här arbeta med tämligen grova schabloner. Arbetskläder föråtskilliga yrkesgmpper faller helt utanför den föreslagna lagstiftningen. Hithör arbetskläder för kontorspersonal och liknande, liksom sjukhuspersonal, butiksanställda,vanliga lagerarbetare samt personal inom hotell- och restaurangnäringarna ellerinom andra serviceyrken. Gemensamt för dessa gmpper är att de arbetskläder somanvänts utgörs av skyddsrockar eller överdragskläder utan speciella egenskaperoch att bäramas arbete inte kan sägas vara sådant att kläderna utsätts för ettonormalt slitage, som typiskt sett medför påtagliga merkostnader.Klädkostnaderna är alltså inte avdragsgilla. Däremot beskattas intearbetstagaren om arbetsgivaren tillhandahåller skyddsrockar eller liknandekostnadsfritt detta bör alltjämt anses vara en skattefri förmån av mindrevärde. Dekategorier arbetstagare som bör komma i fråga för avdragsrätten börregelmässigt ha tyngre kroppsarbeten med avsevärt större klädslitage än andrayrkesgrupper. Som exempel på grupper som i regel bör medges avdrag viU jagnämna skogsarbetare, svetsare, fräsare, plåtsla-gare, anläggningsarbetare ocharbetare inorh den kemisk-tekniska industrin. Åtskilliga gränsfall finns. Somexempel kan nämnas montörer, elinstallatörer och därmed jämställda. Avdrag ärhär motiverat men åtskilliga i dessa yrkesgriipper har intekostnader för arbetskläder som är onormalt höga. 1975: 86 20 Dennu diskuterade mer begränsade avdragsrätten måste givetvis ses mot bakgrundenav den tidigare generella avdragsrätten för skyddsutrustning m.m. Som framgårav det exempel som RSV redovisat i sin promemoria är en inte ringa del av t.ex. skogsarbetares kostnader av den sistnämnda typen. Som jag redan har nämntbör avdragsrätten ges en schablonartad utformning. De olika arbetstagargruppersom kan komma i fråga för avdragsrätt kan inte bestämmas i lagtext. Degrundläggande beskrivningarna bör däremot anges i KL. RSV bör åläggas attefter samråd med berörda arbelsmarknadsparter upprätta en förteckning över de arbetstagargruppersom typiskt setl kan anlas ha mer väsentliga kostnader för övrigaarbetskläder. Vid denna bedömning skall självfallet hänsyn tas till vadarbetsgivarna normalt har att bekosta eller tillhandahålla. Arbetstagare som hör tillyrkesgrupp som tagits upp i sådan förteck ning bör vid inkomsttaxeringen medges avdrag med schablonbelopp. Någon prövning av om arbetstagaren i varje enskilt faU har haft mot svarande utgifter är inte praktiskt genomförbar. Den som yrkat avdrag måsle dock vid förfrågan från taxeringsnämnd vara beredd alt styrka alt han haft kostnader, sona inte understiger det yrkade avdraget. En tämligen resttiktiv tillämpning av, de föreslagna bestämmelserna bör iakttas när det gäller avdragsyrkanden från skattskyldiga som inte hör tUl någon yrkesgrupp som inte finns med i den nämnda förteckningen. Om arbetstiden som avdraget avser varat väsentligt mindre än bör avdraget jämkas. Med ledning av detmaterial som har redovisats i RSV:s promemoria angående kostnader förarbetskläder inom olika branscher liksorn rörande omfattning av vadarbetsgivaren bfukar tillhandahålla av arbetskläder enligl avtalen börschablonavdraget bestämmas till .