prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — Även KK:s detaljförslag till särskildaförkunskapskrav bör kunna tjäna till ledning för vederbörande myndigheter vidulformningen av de särskilda förkunskapskraven för olika linjer. Jag vill härfrarahålla atl i de bedömningar som därvid görs bör ingå att överväga orasärskilda förkunskapskrav över huvud taget behöver uppställas för enutbUdning. För vissa utbildningar inom kulturområdet lorde det exempelvis, raednågot undantag, inle behöva uppställas några krav uiöver de krav på anlag ochfärdigheter som utbildningarnas speciella karaktär ställer. Idet föregående har jag berört behovet av goda möjligheter att komplettera enulbildning i gymnasieskolan för alt uppnå allmän behörighet. Jag har därvidförordat bl. a. att vissa ålgärder i enlighet med KK:s förslag skall vidlasinom den gymnasiala vuxenutbildningen. Vad jag i det sammanhanget anfört gällersjälvklart i tillämpliga delar även möjligheterna alt komplettera kunskaperför atl uppnå särskild behörighel. För personer som efter entids yrkesverksamhet söker utbildning i enstaka kurser anser KK attförkunskapskraven huvudsakligen bör ha en informerande funktion. Underförutsättning att de sökande, bl. a. inom ramen för sarahällets siudie- ochyrkesorientering, kan få tillräckliga inforraalioner om studiernas krav bör deenligt kommittén själva kunna bedöma om de har tiUräckliga förkunskaper för entilltänkt ulbildning. Några krav på dokumenterade förkunskaper skulle såledesinte behöva stäUas. Jag finner KK:s förslagväl överensslämraa raed de allmänna principerna för en breddning avraöjligheterna för olika grupper av utbUdningssökande att få sina önskemåltiUgodosedda inom högskoleutbildningen. Personer som uppnått allraänbehörighet på gmndval av ålder och yrkesverksamhet får anses ha förvärvat ensådan mognad att del är rimligt att utgå från alt de själva, på grundval av deninformation de får från läroanstalterna, kan göra bedömningar av sinaföratsättningar i förkunskapshänseende. Också mot bakgrund av erfarenhetema avden nuvarande försöksverksamheten med vidgat tillträde till högre ut- Prop.1975: 9 458 bildning,där regler av denna innebörd i viss utsträckning tillämpas, anser jag detrimligt all pröva den föreslagna ordningen. Självfallet får erfarenheterna avdenna följas fortlöpande och evenluella förändringar aktualiseras om så visarsig nödvändigt. Antalet studerande i Ihögskoleutbildning m. m. Urvaloch antagning Studerandeantaleti högskoleutbUdning ökade slarkl . En väsentlig förklaring tillexpansionen var reformerna inom skolområdet, som bl. a. ledde till att antalelelever sora läranade gyrana-siel i det närraasle trefaldigades under entioårsperiod. Även en ökad frekvens för övergång till eftergymnasiala studier,tUlkomslen av nya utbildningsmöjligheter bl. a. i och och viduniversitetsfilialerna samt förbättringar av de studiesociala förmånerna ochtillströmning av alll fler studerande utan fullständig gymnasieutbildninghörde till bUden. Arbetsmarknadens efterfrågan på arbetskraft med längreulbildning var generellt sett hö;». Denväxande efterfrågan på högre ulbildning fick till stor del mötas avuniversitetens s. k. fria fakulteter, dvs. de filosofiska, juridiska ochteologiska fakulteterna. Antalet fijrstagångsinskrivna vid dessa fakulteterökade från ca 6 000 /61 tUl ca 27 000 /69. Expansionenvar, sora jag berört i det föregående, inte problemfri. a. var den svår attförena med den fömyelse av utbildningen som det kraftigt ökadestuderandeantalet i sig hade motiverat. Också övriga utbildningar viduniversitet och högskolor byggdes ul kraftigt . Antaletnybörjarplalser i utbildnuigar med antagningsbegränsning ökade från ca 3 /61 tUl ca 7 000 /71. Expansionen avsåg här framförallt civilingenjörsutbUdningen, läkarutbUdningen och socionomulbUdningen. Iövrig eftergymnasial utbildning ökade antalet nybörjarplalser under 1960-taletfrån ca 7 000 tUl ca 16 000. De raest expanderande utbildningarna var härklasslärar-, förskollärar-, sjuksköterske- ochlaboratorieassistentulbildningarna m. fl. saml utbildningarna till systemmanoch programraerare. m. /70 har den totala tillströmningen tUl högskoleutbUdrUngminskat till följd av en minskning av tillströmningen till de friafakulteterna. Antalet förstagångsinskrivna vid dessa fakulteter minskade frånca 27 000 /69 tUl ca 17 000 /74. Antalet läsåret1974/75 kan inte slutligt anges men torde vara i huvudsak lika stort soraföregående läsår. Arbetsmarknadenkunde inte utan vidare erbjuda det kring kraftigt ökande antaletexaminerade från de ofta raindre yrkesinriktade UtbUdningamavid fUosofisk fakultet arbeten och begynnelselöner sora svarade mot derasförväntningar. Dessa anpassningssvårigheter kom därtill alt sammanfalla medkonjunkturnedgången under 1970-talels första år. Den ändrade benägenheten attstudera vidare torde till stor del ha sin förklaring i dessa förhållanden. Denminskade tillströmningen till de fria fakulteterna har delvis balanserats aven fortsatt utbyggnad av andra universitets- och högskoleutbildningar. Desenaste åren har det dock inte funnits sökande till alla utbildningsplatservid de tekniska fakulteterna. Under1960-talets expansionsperiod var de studerandes köns- och åldersfördelningrelativt stabil vid universitet och högskolor. Kvinnomas andel av denyinskrivna var . Den minskade tillströmningen under senare århar läranat könsfördelningen relativt oförändrad. Stora skillnader föreliggerdock mellan olika utbildningar. Jag återkommer tUl denna fråga i det följande.Åldersfördelningen har ändrals märkbart, främst vid de fUosofiskafakulteterna. var ca 25 procenl av de nyinskrivna här äldre än 24år. Motsvarande åldersgrupps andel uppgick till . Denstarka förskjutningen i åldersfördelningen beror på alt antalet äldrestuderande som sökt sig till universitet och högskolor varit i stort settoförändrat sora antalet yngre minskat. Parallelltmed den snabba ökningen av studerandeantalet pågick en långsara men tydligutjämning av fördelningen mellan olika socialgmpper av rekryteringen tilluniversitet och högskolor. utgjorde nyinskrivna frånarbetarhem av samtiiga nyinskrivna, sedan motsvarande andel vidbörjan av årtiondet varit . har den andel avde nyinskrivna som komraer från arbetarhem varit i stort sett oförändrad, ca 23procent. U 68framhåller att utbildningsplaneringen bör syfta till aft tillgodose bådeindividemas önskemål om utbildning och samhällets behov av utbildadarbetskraft. Fördelningsaspekterna måste enligt ulredningen ges stor vikt. Avavgörande betydelse för högskoleulbildningens omfattning måste vara de resursersom samhället kan ställa till förfogande. Åtskilliga remissinslanser, bl. a.UKÄ, SÖ, AMS, LO, TCO, , samtSAF/SI ansluter sig till utredningens synsätt härvidlag. Någraremissinslanser, bl. a. SFS och elevers centralorganisation (),menar att dimensioneringen i huvudsak bör gmndas på individernas efterfrågan påhögre utbUdning. Undantag bör göras endast för vissa snävt yrkesinriktade ellermycket kostnadskrävande utbildningar. I några yttranden åter, bl. a. frånSACO, () och , förordas att högskoleutbUdningensdimensionering primärt skall styras av arbetsmarknadens behov av utbildadarbetskraft. Föregen del får jag anföra följande. Individernas efterfråganpå högskoleutbUdning har, bl. a. att döma av de senaste årens erfarenheter, ettstarkt samband med den rådande situationen på arbetsmarknaden och varierarkraftigt från period lill period. U 68:s förslag om den gmndläggandehögskoleutbildningens dimensionering har som ett syfte att undvika olägenheterav det slag som svängningar i studerandetillströmningen medför och ge siörrefasthet åt planeringen. Etl annat syfte med förslagel är att skapa bättre förutsättningarför statsmakterna att göra avvägningar såväl mellan högskoleutbildning ochandra ändamål som meUan olika slag av högskoleutbUdning. I en del remissyttrandenoch i den allraänna debatten har U 68:s förslag om en fastare planering ocksåinom de nuvarande fria fakulteternas område hävdats vara inaktuellt motbakgrund av den f. n. låga tillström-rUngen till högskoleutbildningen.Diraensioneringsfrågan raåste emellertid enligt rain raening ses i etl vidareoch mer långsiktigt perspektiv än det som ges av del dagsaktuella lägel. Enlids låg tillströmning kommer med all sannolikhet att följas av en period av pånytt ökad efterfrågan. En sådan ökning kan bli dramatisk. Som U 68-beredningenframhållit är det viktigt atl hålla beredskap inför en förändring avefterfrågan i denna riktning. Kraftiga svängningar itillströmningen får olyckliga konsekvenser för både de enskilda,utbildnmgssystemet och arbetslivet. Mot bakgrund av de senasle årenserfarenheter finns det anledning alt särskilt beakta de betydande svårigheiersom kan uppslå i läroanstalternas planering och i strävandena att ökaanställningstryggheten för den i utbildningen engagerade personalen. Fråganora fördelningen av de totalt tillgängliga resurserna på olika slag avhögskoleutbildning raed hänsyn till både arbetslivets behov och individernasönskemål är givetvis också av betydelse i sammanhanget. Det är uppenbart atlen fördelning som så långt möjligl tillgodoser både de ensluldas önskeraål ocharbetslivets behov förutsätter att alla delar av högskoleutbildningen kan vägasraot varandra i en sammanhållen planering. Inte minst viktiga är vidare de förutsättningarför decentralisering av beslutanderätt rörande utbildningsutbudets inriktningoch närmare; diraensionering som en fastare övergripande planering ger.Slutiigen är det för mig självklart att statsmakterna skall ha möjlighet attavväga de samlade resurserna för högskoleutbUdning raot insalser inom andraområden. Jaganser det mot den angivna bakgrunden inte vare sig rimligt eller möjligl althögskoleulbildningens kapacitet skall bestämmas enbart utifrånindividernas efterfrågan på utbildning. Detla gäller i fråga om både dentotala kapaciteten och dess fördelning på olika utbUdningar även om, särskilti det senare fallet, individemas önskemål hör till de faktorer som börtillmätas stor vikt i planeringsarbetet. leutbildningensomfattning kan inte heller bestäraraas enbart efter behovet av utbildadarbetskraft. Detta följer redan av svårigheterna att göra prognoser avarbetsraarknadens efterfrågan. Sådana prognoser koraraer alltid att vara behäftademed betydande osäkerhel. Flera reraissinstanser betonar, liksom U 68,osäkerheten i de för utredningens räkning utförda kalkylerna.Prognossvårigheterna är inte endast lekniska. Det är också så att efterfråganpå arbetskraft raed viss ulbildning inle är absolut till sin karaklär. Denpåverkas av den ulbildningsmässiga samraansättningen av den grupp sora sökersig ut på arbetsmarknaden. Vidare kan prognoserna själva lätt få en styrandeeffekt på individernas utbildnings-val och därraed bidra till ogynnsammasvängningar i tillströmningen lill olika UtbUdningar. Bedöraningar avarbetslivets behov av utbildade, där hänsyn tas till raålen för ulveckling avbeslämda sektorer av samhället, bör likväl enligt raui raening tillmätasbetydande vikt vid fördelningen av utbildningskapaciteten på bl. Det förtjänar all påpekas alt den nuvarande ordningenför dimensionering av högskoleutbildningen med en sektor som har fritttillträde och en som inte har del ger begränsade möjligheter att över huvudta hänsyn till bedömningar av detia slag. Motdenna bakgrund ansluter jag mig liksora åtskilliga remissinstanser och UöS-beredningen lill U 68:s uppfattning atl såväl arbetslivels behov avutbUdad arbetskraft som individernas behov av utbUdning bör vara vägledandeför utbildningsplaneringen. Den i sista hand bestämmande faktorn för samhälletsinsatser för högskoleutbildning måste vara de resurser som kan slällas lillförfogande för detta ändamål, sedan avvägningar gjorts mot insatser inom andradelar av utbildningsväsendet och inom andra oraråden av samhällsverksamheten.Till frågan om en generell anlagningsbegränsning som ett hjälpmedel för att förverkligaen planering efter dessa riktlinjer, såväl totalt som när det gäller fördelningpå bl. a. yrkesutbildningssektorer, återkommer jag i det följande. Mångaremissinstanser frarahåller atl de av prognosinstilulet vid statistiskacentralbyrån (SCB) utförda behovs- och utflödesberäkningarna lämnar värdefullabidrag till kunskapen ora förhållandet mellan utbUdning och arbetsmarknad.Andra är mer tveksamma vad gäller behovsberäkningarna. För egen del vill jagbetona att prognoser av detla slag endast är ett av flera underlag förplaneringen. Som jag förut berört är det också med hänsyn tiU arbetsmarknadensföränderiighet viktigt all prognosarbetet utgår från vidare sektorer avutbUdning och arbetsmarknad och inte syftar lill en finfördelning på enskUdayrkesområden. Jag vUl även peka på den allmänna svårigheten att göra nationellaprognoser i elt Utet land som är slarkl beroende av en svårbedömd internationellutveckling. Likvälanser jag att material av del aktuella slaget är av slort värde förden övergripande kvantitativa utbUdningsplaneringen. Sora frarahålls i flerayttranden är det angeläget atl den använda modellen vidareutvecklas och altberäkningar raed användning av modellen fortlöpande genomförs. a.sysselsiiltningsulredningens arbete bör här ge nya förutsältningar ochmöjligheter. Självfallet måste beräkningama kompletteras med underlag ochanalyser av annat slag, t. ex. rörande urvals- och anpassningsmekanisraer.Undersökningar av den typ U 68 redovisal i sina rapporter bör därför förasvidare och utvecklas. Detta ankommer främsi på AMS, SCB, SÖ och UKÄ. U68 har arbetat med en planeringsperiod för dimensioneringen av dengrundläggande högskoleutbildningens linjer som slräcker sig från läsåret1976/77 t. o. m. /84. Planeringen för en så måstenödvändigtvis ske under betydande osäkerhet. Utredningen redovisar därför isilt förslag lill dimensionering två planeringsgränser. En nedreplaneringsgräns har föreslagits främst ulifrån en bedömning av behovet avhögskoleutbildad arbetskraft. En övre planeringsgräns har också föreslagits,varvid en bedömning gjorts av vUka resurser som kan ställas till förfogande föratt möta en större efterfrågan på högskoleulbildning. Antagningskapacitelenför olika utbildningslinjer skall sedan enligt förslagel bestämmas påett sådant sätt alt den samlade kapaciteten koraraer att ligga raellan deangivna planeringsgränserna. Åtskilligaremissinstanser liksom U 68-beredningen finner den föreslagna ordningenanvändbar. Också enligt min mening är det mycket sora talar för utredningensplaneringsmodeU. Det är självfallet vanskligt atl detaljplanera enskUdaulbUdmngsIinjers eller linjegruppers kapacitet över en längre tidsrymd. Om manväljer ordningen med en totalram med en övre och en nedre gräns får manmöjlighet alt fortlöpande ompröva kapaciteten för olika utbildningslinjer medhänsyn till nya informationer om individernas efterfrågan på ulbildning ocharbetslivels behov av utbildad arbeiskraft. För högskoleC'rganisalionen börsystemet ge önskvärd stadga i planeringshänseende. Vidbedömningen rörande den nedre gränsens läge har U 68 utgått från bl. a. deutflödes- och behovsberäkningar sora utförts av SCB. Enligt dessa kommerutflödet från utbildningsväsendet och arbetsmarknadens nyrekryleringsbehov avpersoner med s. k. fullständig högskoleutbildning, dvs. i princip ulbildningsom sluiförts lill examen, alt vara i balans /80, omtillströmningen följer det lägre beräkningsalternativet. Tendenser till bristpå arbetskraft med fullständig högskoleutbUdning kan enligt utredningensbedöraning vänlas upp- ståefter hand, om utflödet skulle ligga kvar på dennanivå. En antagningskapacilet sora ansluler till det lägre alternativet, ca 37 000studerande i utbUdningslinjer, bör därför enligt U 68:s mening vara ettminiraum för planeringsperiodens början. Det kalkylerade nyrekryteringsbehovetökar enligt SCB:s beräkningar från perioden /70 tiU perioden /80 i ensådan takt alt en fortsatt ökning av antagningen med 2 procenl synesmoliverad. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att den nedreplaneringsgränsen läggs vid 37 000 antagningsplatser i /77 och ökas . Inågra yttranden ifrågasätts, raot bakgrund av tendenserna under de senasleåren, ora tillströraningen koramer att nå upp lill den föreslagna nedreplaneringsgränsen /77. Exerapelvis påpekar SCB, som i sittyttrande gjorl en viss uppföljning av beräkningarna under hänsynstagande tilltiUströmningen /74 tUl universitet och högskolor, bl. a. attandelen studerande som angett avsikt alt la exam.en minskat påtagligt desenasle åren. Också U 68-beredningen har anfört att den nedre planeringsgränsensannolikt inledningsvis bör ligga något lägre än U 68 förutsatt. Vadgäller nuläget är det vanskligt att raera exakt ange kapaciteten förutbildningslinjer inora högskolan. I högskoleutbildningar med antagningsbegränsningfinns ca 25 000 antagningsplatser. Antalet förstagångsinskrivna vid de friafakulteterna var som nämnts /74 ca 17 000 och torde vara ungefärdetsamraa innevarande läsår. AUa studerande vid de fUosofiska fakulteternaavser inte att fullfölja studierna till en examen. En stor del följer endastnågon enstaka kurs. I de beräkningar som utfördes för U 68 antogs all igenomsnitt av de nyinskrivna vid filosofisk fakultet påbörjarstudier på vad som raotsvarar utbildningslinjer. Om detla anlagandetillämpades på dagens tillströmningssiffror skulle kapaciteten förutbUdningslinjer f. n. motsvara ca 36 000 nybörjarplatser. De uppgifter omsludieavsikl som läranas i saraband med inskrivning tyder emellertid påatt antalet studerande på utbildningslinjer kan vara lägre. Höslen 1974 uppgavsålunda av de nyinskrivna vid filosofisk fakultet all de avsågatt studera frara till examen. denna uppgift om examensavsikt godtas sommått på andelen studerande på utbildningslinjer motsvarar kapaciteten förUnjer f. n. endast ca 33 000 nybörjarplatser. EnUgtmin mening kan iniresset för studier i en studieorganisation som reforraeralsenligt mina förslag i det föregående knappast bedömas utifrån de uppgifier omstudieavsikter som f. n. avges av studerande vid de fUosofiska fakulteterna.Också SCB raenar att det är osäkert om studerande som i samband medinskrivningen anger alt de inte har för avsikt att la examen är jämförbara raeddera som, ora U 68:s förslag förverkligas, komraer att studera enstaka kurser.Nuläget är således oklart.Del är dessutom ovisst om elt genomförande av de nya behörighelsreglema ger enså stor effekt på tillströmningen redan i planeringsperiodens början somantagits i SCB:s kalkyler. Föralt underlätta övergången till de nya planeringsmetoderna bör den totalaantagningskapaciteten för utbildningslinjer /78 enligl rain meningfastställas med utgångspunkt i den kända volymen av molsvarande /77 och med beaktande av då aktuella tendenser i efterfrågan. Motbakgrund av tillgängligt material gör jag bedömningen attplaneringsarbetet tUls vidare bör kunna ulgå från en nivå av omkring 35 000nybörjarplatser i utbUdnmgslinjer. Enalltför låg studerandetillströmning kan leda till problem i fråga omarbetslivets försörjning raed högskoleutbildad arbetskraft. Dessutora kan denleda till ogynnsarama svängningar av det slag jag berört i det föregående. Detär givetvis svårt att raera exakt ange var en miniminivå för antagningen tillhögskoleutbildning bör läggas. Den nedre planeringsgränsen bör dock enligt minmening kunna sänkas något i förhållande till U 68:s förslag. Jag räknar bl. a. med ettlägre nyrekryteringsbehov än U 68 i fråga om administrativ och ekonomisk yrkesutbUdningsamt utbildning för undervisningsyrken. I enlighet med vad jag anfört i detföregående beträffande gränsdragningen mellan gymnasieskolan och högskolanräknar jag vidare raed att vissa högre specialkurser, som av ulredningen betraktatssöm högskoleutbUdning, även fortsättningsvis skall tillhöra gymnasieskolan. Motdenna ba,kgmnd gör jag bedömningen all den nedre planeringsgränsen för enfemårsperiod bör anpassas till en antagningskapacitet av 33 000 /78 med en årlig ökning därefter om . Enligl min bedömningkan denna nivå inte avsevärt underskridas utan atl samhälletsförsörjning med högskoleutbildade äventyras. TUl frågan om kapaciteten förenstaka kurser återkommer jag i det följande men vUl redan här nämna att rainaförslag innebär att denna del av utbildningsutbudet skall prioriteras i denfortsatta utbyggnaden. U 68 föreslår att en övregräns för antagning till utbildningslinjer sätts vid ca 42 000 /77 och att den maximala kapaciteten därefier tUlåts öka raed 2procent . I flera yttranden, bl. a. från LO och TCO, ifrågasätts orainte den sålunda föreslagna raraen för antalet studerande i utbildningslinjerär för hög. Del är enligt de nämnda organisationema angeläget att framför alltutbildningar som riktar sig tUl korttidsutbUdade byggs ut. Sålänge nuvarande tendenser står sig har den övre planeringsgränsen för dentotala antagningskapacitelen i fråga om Utbildningslinjer främst principieUtintresse. Jag utgår tills vidare från en övre planeringsgräns av 38 000studerande /78 raed en ökning av kapaciteten per årunder en femårsperiod. 1975: 9 465 Närdet gäller fördelningen av den saralade kapaciteten för utbildningslinjer på yrkesutbildningssekloreroch olika slag av linjer har U 68 redovisat ett orafatlande och förhållandevisdetaljerat planeringsunderlag som bör kunna ligga tUl grund för det fortsattaplaneringsarbetet. Mot bakgrund av bl. a. de förändringar i förhållande tillutredningens förslag som jag förordat beträffande det loiala antaletantagningsplatser finner jag inle anledning att nu ta slällning lillkapaciteten för enskilda utbildningslinjer eller grupper av linjer läsåret1977/78. Jag redovisar däremot i det följande med utgångspunkt i U 68:smaierial vissa riktlinjer för planeringen avseende de olikayrkesutbildningssektorerna m. m. Allmäntansluler jag raig till utredningens bedömning alt en utbyggnad avhögskoleutbildningen såvitt avser Unjer i första hand bör syfta lill atltillgodose behoven av kortare klarl yrkesinriktade utbUdningar. U 68förordar alt någon ytterligare utbyggnad av traditionell tekniskhögskoleutbildning inte skall planeras . bör dockenligt U 68:s raening anlalel ulbUdningsplalser i högskoleutbUdning raedteknisk inriktning ökas. Den siörre delen av ökningen bör avse kortareutbildningslinjer, bl. a. yrkesleknisk högskoleutbildning. , TCO och fleraandra remissinslanser delar U 68:s bedömning. Intressetför civilingenjörsutbildning har, som jag förut nämnl, de senasle åren inlevarit så stort atl utbildningskapacketen kunnat utnytljas hell. Jag anslulerraig till U 68:s ra. bedöraning att den fortsatta utbyggnaden inora sektomi försia hand bör avse kortare utbildningar. Tillfrågan ora kapaciteten för yrkesteknisk högskoleulbildning underförsöksverksaraheten äterkoraraer jag i det följande. Behovelav korabinalioner av teknisk och adramislraliv-ekonomisk utbUdning liksora avteknisk utbUdning och vårdutbUdning bör, som U 68 förordat, uppraärksararaas ifraratiden. Prognosunderlagetpekar på en i stort sett balanserad arbetsmarknad under senare delen av1970-taIet för personer med administrativ och ekonomisk högskoleutbildning. Detfinns, menar 68, mot bl. a. denna bakgrund skäl att här planera för en ihuvudsak oförändrad kapacitet vid början av planeringsperioden. börrnan enligl utredningens bedömning räkna med en måttlig ökning av antaletutbildningsplatser. SACOanser den föreslagna antagningskapaciteten för administrativ och ekonomiskyrkesutbildning vara för hög. a. det ackumulerade överskottet av utbildadefrån 1970-talels försia hälft bör enligt organisationen motivera en lägrekapacitet. Även vissa universitetsorgan tUl-råder en försiktigare bedömning avkapaciteten inom området. Ocksåenligt min raening motiverar bl. a. det slora utflödet på arbetsmarknadenunder början av 1970-lalet en viss återhåUsamhet vid dimensioneringen av bl.a. den administrativa och ekonoraiska yrkesutbildningen. Möjligheterna alttUlgodose arbelsraarknadsbehovel genom vidareutbildning av yrkesverksammatorde dessutom vara särskUt goda 30 1975.1 saml Nr 9