prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — I fråga om medgäldenär torde detregelmässigt komma att framgå av bevakningen att fråga är om en regressfordran.Förvaltaren bör då vid behov inhämta upplysning om de fakta som behövs förtillämpning av de aktuella utdelningsreglerna. Den ståndpunkt som beredningen intagit har föranlett att133-134 b §§ inte innehåller något om bevakning. Härav bör enligt beredningenfölja, att allmänna regler om bevakning skall gälla i den mån undantag integörs i förevarande paragraf, och att därvid inte skall krävas mer än som nyssanförts beträffande borgenärs eller medgäldenärs bevakning. I fortsättningen erinrar beredningen om att enligt 133 § tredjestycket beredningsförslaget gäller att, om utdelningen i solidariskt ansvariggäldenärs konkurs överstiger borgenärens återstående fordran, överskottetskall fördelas mellan de solidariskt förpliktade medgäldenärerna. Bevakningmåste i denna situation ha gjorts av borgenären. Fordringen har alltså blivitkänd i konkursen. Vad därefter angår regressfordran har det synts praktisktatt, om den tillkommer konkursbo och konkurserna är helt eller delvissamtidiga, ge det regressberättigade konkursboet del i överskottet utan krav påbevakning. Beredningen föreslår därför att, om solidariskt ansvarig gäldenärförsatts i konkurs som inte avslutats innan någon hans medgäldenär försätts ikonkurs, den förres konkursbo har rätt till andel i överskott enligt 133 §tredje stycket även om regressfordringen inte bevakats i medgäldenärenskonkurs. och domareföreningenförklarar sig godta att högre belopp inte skall behöva bevakas än vad somsvarar mot den aktuella fordringen. Hovrätten påpekar emellertid attberedningens ståndpunktstagande inte kommit till uttryck i lagtexten och inteheller torde följa av allmänna regler om bevakning. Departementsförslaget är heltlikalydande med beredningsförslaget. Med anledning av vad uttalatvill jag nämna att jag anser det vara mest förenligt med systematiken inom KLatt underförstå att allmänna regler om bevakning skall gälla och låta reglernai 133 och 134 b §§ vara utdelningsregler som skall beaktas ex officio. Jag villerinra om att reglerna om ränta i 138 § till en del är likartat konstruerade. 135 § Paragrafen som saknar motsvarighet i gällande lagavser det fallet att borgenären fått säkerhet i tredje mans egendom. Paragrafenhar samma beteckning i berednings- och departementsförslagen. Lagberedningen framhåller att reglerna om solidariskaskuldförhållanden har tillämpats analogiskt på det fallet att borgenären fåttpant i tredje mans egendom. I tydlighetens intresse har en uttrycklig bestämmelseav denna innebörd ansetts böra tas upp. Regleringen har härvid fått avse inteendast fall då tredje man lämnat pant utan även när han på annat sätt ställtsäkerhet i sin egendom. Tredje man som lämnat säkerhet i sin egendom för annansskuld blir alltså, såvitt nu är i fråga, jämställd med den somiklätt sig solidariskt betalningsansvar med annan. Bestämmelsen får enligtberedningen inte hindra, att analogisk tillämpning av reglerna om solidarisktbetalningsansvar sker i andra fall. Beredningenframhåller att det praktiska fallet naturligtvis är att tredje man ställtkonventionell pant l.ex. för anhörig eller närstående företag. Som framgår avlagtexten avser emellertid bestämmelsen alla sorters panter, alltså även s.k.legala panter, liksom annan säkerhet, t.ex. företagsinteckning. Departementschefen.Jag har utan ändring i sak tagit upp den av beredningen föreslagnabestämmelsen i departementsförslaget. 136§ Paragrafen anger hur s.k. suspensivt villkorade fordringar skall behandlas iutdelningshänseende när villkoret ännu inte har uppfyllts. I 136 § ges regler om behandlingen i utdelningshänseende av fordran, somär beroende av sådant villkor att borgenären inte har rätt att få utfordringsbeloppet såvida inte viss omständighet inträffar (suspensivtvillkorad fordran). Skillnad görs härvid mellan eventuella regressfordringaroch andra suspensivt villkorade fordringar. För båda grupperna skall utdelningavsättas i utdelningsförslag som inte avser slututdelning. Självfallet får dockutdelning inve lyftas förrän villkoret uppfyllts (se 141 § andra stycket). Föreventuell legressfordran avsätts enligt 136 § andra stycket utdelning även islututdelningsförslag. När även huvudborgenären har bevakat, gäller dockföreskrifterna i 135 §. Andra suspensivt villkorade fordringar änregressfordringar förlorar däremot enligt första stycket i 136 § all rätt tillutdelning i konkursen, om borgenären inte, innan kungörelse om framläggande avslututdelningsförslag utfärdas, hos rättens ombudsman visar att villkoretuppfyllts. När fordringen sålunda inte skall beaktas i slututdelningsförslag,skall vad som i tidigare utdelningsförslag reserverats för densamma gå tillfördelning i vanlig ordning mellan övriga borgenärer. Lagberedningen.Beredningen anser att skäl föreligger till en sådan förenkling att någonskillnad inte görs mellan olika slag av suspensivt villkorade fordringar. Detpraktiska behovet av en specialreglering för andra suspensivt villkoradefordringar än regressfordringar synes vara mycket ringa. Att reservera medel för suspensivt villkorade fordringar är olägligt.Preskription av rätten att lyfta avsedd utdelning börjar enligt 148 a § intelöpa förrän ovillkorlig betalningsrätt inträtt (jfr 141 § andra stycket). Medlenskulle därför kunna komma att hållas reserverade i stället för :att utdelastill övriga borgenärer. Denna olägenhet kan väsentligen elimineras, om medelinte behöver avsättas vid slututdelning när det saknas anledning anta attvillkoret kommer att uppfyllas. Enligtförsta punkten i förevarande paragraf skall utdelning för suspensivt villkoradfordran beräknas i utdelningsförslag som inte avser slututdelning i konkursen.Detta överensstämmer med gällande rätt. Andra punkten i paragrafen avser slututdelning. Vid sådanutdelning skall enligt bestämmelsen suspensivt villkorad fordran inte komma ibetraktande, om det saknas anledning anta att villkoret kommer att uppfyllas.Huvudregeln blir att medel skall avsättas även vid slututdelning. Det kansålunda knappast tänkas komma i fråga, att förvaltaren och rättens ombudsman(se 128 § första stycket KL) beträffande eventuella regressfordringar annat änmöjligen i rena undantagsfall kommer att finna, att det saknas anledning antaatt villkoret kommer att uppfyllas. I övrigt bör avsättning ske så snart detinte framstår som mycket osannolikt att villkoret kommer att uppfyllas. Enlämplig riktpunkt för bedömningen synes vara, huruvida fordringen kan vidtillfället anses ha något förmögenhetsvärde eller inte. I huvudsaklig överensstämmelse med vad som f.n. gällerföreskrivs vidare att, när en fordran av här aktuellt slag inte skall komma ibetraktande vid slututdelningen, vad som vid tidigare utdelning kan haberäknats för fordringen skall gå till fördelning mellan andra borgenärer.Härvid gäller vanliga utdelningsregler. Slutligen erinrar beredningen om att paragrafen står ivisst samband med 121 § 4 i förslaget. finner beredningens lösningav problemet med suspensivt villkorade fordringar, innebärande att skillnadenmellan regressfordringar och övriga fordringar upphävs, vara välbetänkt.Hovrätten anför vidare. När det sedan gäller att avgöra i vilken utsträckningavsättning för sådana fordringar skalt ske vid slututdelning har beredningenstannat för att sådan fordran ej får komma i betraktande, 'om det saknasanledning' antaga att viltkoret kommer att uppfyllas. Genom den föreslagnaformuleringen kommer ett jämförelsevis stort antal fordringar i åtnjutande avavsättning vid slututdelningen. Det kan ifrågasättas om icke denna rätt blivitalltför vid. Här bör t.ex. erinras om de garantier som företag numera i storutsträckning lämnar för sina produkter. Om ett sådant företag skulle råka ikonkurs kan med den föreslagna lagbestämmelsen en förhållandevis storavsättning behöva göras för ändamålet. Hovrätten ifrågasätter därför om ej i136 § borde användas uttrycket 'finnes anledning antaga att villkoret kommeratt uppfyllas....' Sistnämnda skrivsätt användes i beredningens förslag till121 § 4. I vart fall synes de båda lagrummen böra erhålla samma lydelse i dettaavseende. Beredningens förstag innebär att medeltorde komma att avsättas för flertalet villkorade fordringar vid stututdelning.Enligt tagtexten skall avsättning inte ske 'om det saknas anledning antaga attvillkoret kommer att uppfyllas'. har ifrågasatt om man inte genomen omformulering borde begränsa skyldigheten att göra sådan avsättning.Hovrätten hänvisar särskilt till sådana fordringar som är villkorade som enföljd av lämnade garantier. Även om vissa skäl talar för den av hovrättenföreslagna lösningen, kan det å andra sidan te sig stötande att från rättentill utdelning utestänga sådana fordringar för vilka saknas positivt stöd förantagande att villkoret skall uppfyllas. formuleringhar f.ö. den fördelen framför hovrättens att den framtvingar egnaundersökningar av konkursförvaltaren beträffande sannolikheten av att villkorskall komma att uppfyllas. Det är med hänsyn härtill inte säkert att de bådaformuleringarna skulle leda till så olika resultat i den praktiskatillämpningen. Beträffande de av hovrätten åberopade garantiutfästelserna kanavsättning över huvud taget komma i fråga endast om garantifallet ellerliknande skada inträffat vid slututdelningsförslagets upprättande så attfordringen kan beräknas. Beredningens formulering torde passa väl för dessafall. De fall åter då fordringen inte kan beräknas på grund av attgarantifallet inte inträffat torde däremot inte behöva beaktas i förevarandesammanhang (jfr lagutskottets uttalande LU 1971:22 s. 8). Pågrund av det anförda och som jag inte heller i övrigt har något att invända motberedningens förslag har jag behållit det i departementsförslaget. Jag villtillägga att enligt min mening är skillnaden mellan förevarande paragraf och121 a § iförsta stycket sådan att det finns skäl att begagna olika skrivsättoch att i sistnämnda paragraf välja det som beredningen där har föreslagit. 176§ Femte stycket i paragrafen innehåller i nuvarande lydelse en hänvisning till19, 20, 103 och 111 §§ KL i fråga om sättet för utlysande av vissasammanträden. Hänvisningen blir delvis oriktig genom de föreslagna ändringarnai 19, 20 och 103 §!(. Eftersom hänvisningen inte är behövlig föreslås att femtestycket får utgå ur paragrafen. 185§ I paragrafen behandlas förfarandet vid s.k. ursprunglig fattigkonkurs, dvs.konkurs där det för konkursbeslutet bedöms att boet inte förslårtill bestridande av konkurskostnaderna och säkerhet inte heller ställs fördessa. har i betänkandet Förenklad konkurs m.m. föreslagitomfattande ändringar av paragrafen. 1 enlighet med de utgångspunkter för nuförevarande reform vilka jag angett i den allmänna motiveringen bör f.n. baranågra mindre justeringar göras i paragrafen. Dels har sålunda ordetegendomsavträde utbytts mot konkurs. Dels har i femte punkten vissahänvisningar till 19 och 20 §§ ändrats med anledning av det ändrade innehåll somi nu förevarande sammanhang getts dessa paragrafer. 193§ Under hänvisning till vad som har anförts under 4 § föreslås att förevarandeparagraf, som innehåller en definition av termen , upphävs. 198§ Paragrafen har samband med 21 § KL som innehåller bestämmelser omkonkursdomarens skyldighet att underrätta olika myndigheter m.fl. om konkurs. Ienlighet med vad jag angett i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.7) bör debestämmelser av administrativ natur som ges i förevarande paragraf utmönstrasur KL först i ett senare sammanhang. Den direkta hänvisning till 21 § KL somförekommer i paragrafen bör dock utgå . 201§ I paragrafen föreskrivs f.n. att, om konkursgäldenären är gift, hans makeskall kallas till första borgenärssammanträdet. Bestämmelser om vilka som iövrigt skall kallas till sådant sammanträde finns f.n. i 20 § KL. I enlighetmed vad jag angett i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.7) har jagutmönstrat sist angivna bestämmelser ur KL. Motsvarande bestämmelser kommer atttas upp i särskilda tillämpningsföreskrifter. Istället för nuvarande bestämmelse i 201 § bör lämpligen tas in den avberedningen förestagna regeln om överflyttning av en redan anhängig konkursfrån en behörig konkursdomare till en annan (6 § andra stycketberedningsförslaget). Sådan överflyttning skall enligt beredningsförslagetkunna ske om synnerliga skäl föreligger. Den konkursdomare till vilkenöverflyttning sker skall vara bunden av beslutet. Enligt förslaget skallbeslutet dock kunna fattas först efter samråd mellan de båda konkursdomarna. Somjag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.1) kan jag godta den avberedningen föreslagna regeln. Som förutsättning för överflyttning gäller attbeslutet har fattats efter samråd mellan konkursdomarna. Härigenom markeras attöverflyttning inte bör komma i fråga om den konkursdomare till vilken måletskall överflyttas motsätter sig det. 208 § Paragrafen innehåller ett bemyndigande för Konungen att meddelanärmare föreskrifter om dagbok och akter i konkursärenden. Sådant bemyndigandeär enligt nya regeringsformen inte behövligt. Jag har därför låtit paragrafenutgå. 209 § Enligt paragrafen får konkursdomaren meddela vissa beslut och vidtavissa åtgärder även om han är jävig (jfr 45 § ackord slagen). De beslut ochåtgärder som avses är utmärkta genom hänvisning titt respektive paragrafer. Bestämmelsernai förevarande paragraf måste jämkas till följd av ändringarna i 1 kap. KL. Ianslutning tilt den nuvarande regleringen anges i departementsförslaget attkonkursdomare trots föreliggande jäv får meddela de beslut eller vidta deåtgärder som avses i 6 § tredje stycket, 7, 10,12 § andra stycket, 13, 15, 19och 201 §§. EnligtKL får jävig konkursdomare försätta gäldenär i konkurs, om konkursansökningengjorts eller medgetts av denne (11 § första stycket och 13 §). Någon sakligprövning av konkursansökningen sker inte i dessa fall. Enligtdepartementsförslaget (12 § försto stycket och 14§) finns emellertid utrymmeför sådan prövning. Med hänsyn härtill skall enligt förslaget en jävigkonkursdomare inte i något fall få ingå i saklig prövning av konkursansökan. Enligtandra stycket av 209 § KL skall konkursdomaren vid behov anmäla jäv tillhovrätten. Bestämmelsen synes överflödig och bör utgå. 216§ Om borgenärs konkursansökan inte bifalls, kan han enligt denna paragraf påyrkande av gäldenären bli skyldig att utge skadestånd till denne.Förutsättningen är enligt gällande lydelse, att borgenären, när han gjordeansökningen, saknade skälig anledning till antagande att gäldenären var påobestånd eller, i fall som avses i 3 § KL, att det förelåg omständighet somsägs där. Departementsförslagettar i likhet med beredningsförslaget inte upp den särskilda konkursgrund somf.n. anges i 3 § KL utan innehåller där endast vissa hjälpregler i form avpresumtioner för att gäldenären är insolvent. Med hänsyn härtill tordebestämmelsen om borgenärs skadeståndsskyldighet i förevarande paragraf kunnainskränkas till fall då han finnes ha vid konkursansökningens ingivande saknatskälig anledning tilt antagande att gäldenären var på obestånd. Paragrafen harutformats i överensstämmelse härmed. Denya lagreglerna föreslås träda i kraft . Vid samma tidpunktavses den förut nämnda förordningen med tillämpningsbestämmelser träda ikraft. Iöverensstämmelse med en tidigare tillämpad ordning vid reformer pådet konkursrättsliga området föreslås som huvudregel att konkursansökningsdagenblir avgörande för om äldre eller ny lag skall tillämpas (jfr SOU 1970:75 s.215). Har ansökningen gjorts före ikraftträdandet skall sålunda äldre lagtillämpas. Leder sådan ansökan till konkurs tillämpas äldre lag på konkursen.På ansökan som gjorts efter ikraftträdandet blir däremot ny lag tillämplig.Detsamma gäller den konkurs som sådan ansökan kan föranleda. Regelnatt konkursansökan som inkommit efter nya lagens ikraftträdande skallhandläggas enligt den nya lagen blir tillämplig bl.a. på 17 § i förslaget. Vidtillämpning av bestämmelsen skatt då även beaktas konkurrerande ansökan sominkommit före ikraftträdandet. Ehurusålunda i första hand äldre tag i princip skall tillämpas när konkursansökaningetts före nya lagens ikraftträdande, finns det flera bestämmelser,övervägande av materiell natur, som det är önskvärt att tillämpa i och medkonkursbeslutet. Detta gäller reglerna om gäldenärens legitimation (21 §, jfr27 och 100 §§ samt 121 a §), verkan av att konkursboet avstår från att inträdai rättegång (22 §), återvinning (28 40 d §§), gäldenärens beneficium (97 §),möjlighet att göra gällande lönefordan m.m. (100 a §), kvittning i konkurs(121 121 b §§), solidariska skuldförhållandens ställning i konkurs (133 135§§) samt utdelningen för villkorade fordringar (136 §). Det torde inte möta någraprincipiella hinder (jfr undantagen under punkt 3 i övergångsbestämmelserna)att låta dessa nya bestämmelser gälla i alla konkurser som beslutats efter nyalagens ikraftträdande. härom har i enlighet med beredningsförslagetupptagits som ett andra led under punkt 2. Lagberedningen framhåller att de nyaåtervinningsbestämmelserna i 28 38 §§ beredningsförslaget i regel ärförmånligare för konkursboet än gällande regler om återvinning. Beredningen hardärför i fråga om återvinning av rättshandling eller åtgärd som ägt rum förenya tagens ikraftträdande föreslagit att 28 38 §§ i sin äldre lydelse fåråberopas av återvinningssvaranden, om det medför frihet från återvinning.Bestämmelserna i 28 38 §§ i den äldre tagen skall i den aktuella situationentillämpas utan hänsyn till nya 17 §. Om konkursbeslutet meddelats sedan den nya lagen trätt ikraft, blir nya lagen enligt förslaget tillämplig även på de processuellabestämmelserna i 39 § punkt 1 och 2 beredningsförslaget. De nya bestämmelserna i 121 § punkt 1 beredningsförslagetom kvittning under konkurs medför bl.a., att borgenärens kvittningsrättinskränks i förhållande till vad som följer av gällande lag. I linje med vadsom föreslås i fråga om återvinning bibehålls i beredningsförslagetkvittningsrätt som enligt 121 § KL förelåg vid nya tagens ikraftträdande, ävenom kvittning inte skulle vara tillåten enligt lagrummet i dess nya lydelse.Förutsättning för tillämpning av bestämmelsen är att fordran och motfordranstod mot varandra, dvs. att de var i den aktuella borgenärens respektivekonkursgäldenärens hand vid tiden för nya tagens ikraftträdande. Beredningen framhåller att föreskrifterna i 133-135 §§beredningsförslaget om vad som i konkurs skall gälla beträffande solidariskaskuldförhållanden skiljer sig väsentligt från gällande lag. 134 och 134 c §§ iden nya lagen torde dock inte innehålla några beaktansvärda nyheter i sakjämfört med gällande rätt. Beredningen anser det angeläget, att såväl denbetalande som betalningsmottagaren kan rätta sig efter vad som gäller vidbetalningstidpunkten. Av denna orsak har beredningen föreslagit att om fordran,för vilken flera är solidariskt betalningsansvariga, helt eller delvis betaltsföre nya tagens ikraftträdande, i fråga om verkan av den betalningen äldre lagskall gälla i stället för 133, 134 b och 135 §§ i nya lagen. Beträffandebetalning som sker efter nya lagens ikraftträdande skall däremot nya lagentillämpas, när den är tillämplig enligt punkt 2. Beträffande bestämmelsen i 134 a § nya lagen framhållerberedningen, att denna saknar motsvarighet i KL. Enligt beredningens mening börde förutsättningar från vilka parterna utgått inte i efterhand rubbas genom 134 1 saml Nr 6 Som ett sista stycke under punkt 3 i övergångsbestämmelserna har därförupptagits föreskrift om att 134 a § i nya tagen inte skalt tillämpas, omsäkerheten ställts före nya lagens ikraftträdande eller fordningarna stod motvarandra vid ikraftträdandet. Departementschefen.Departementsförslaget överensstämmer i sak med beredningsförslaget. En särskildövergångsbestämmelse avseende 100 a § har dock tillagts. Idenna punkt har tagits upp en övergångsbestämmelse som på sedvanligt sätt angerhur hänvisningar till ersatta tagrum i KL skalt tillämpas. 10.2Förslaget till lag om ändrin;; i Hälften av den arvslott som enligt lag tillkommer bröstarvinge är enligt7 kap. 1 § ÄB hans laglott. För att komma i åtnjutande av laglotten kanbröstarvinge enligt 3 § påkalla jämkning av testamente. Hans rätt gåremellertid förlorad, om han inte efter att han fått del avtestamentet på sätt som sägs i 14 kap. har påkallat jämkning genom att getestamentstagaren sitt anspråk tilt känna eller genom att väcka talan mothonom. Har arvlåtaren i livstiden gett bort egendom under sådana omständighetereller på sådana villkor att gåvan till syftet är att likställa med testamente,gäller enligt 4 §, att bröstarvinge kan få gåvan jämkad genom att väcka talaninom efter att bouppteckning efter arvlåtaren avslutades, om särskildaskäl inte är däremot. I13 kap. ÄB anges vissa falt då testamente är ogiltigt. Vill arvinge göra gällandeogiltighet i sådant fall, skall han enligt 14 kap. 5 § väcka talan inom sexmånader efter det att han fått del av testamentet i föreskriven ordning. Omarvinge försatts i konkurs, är konkursboet i hans ställe behörigt att enligt 7kap. 3 och 4 §§ ÄB påkalla jämkning av testamente etter gåva eller att enligt14 kap. 5 § klandra testamente. Lagberedningen.Beredningen föreslår i enlighet med vad som angetts i avsnitt 5 att till 7 kap.ÄB läggs en ny paragraf, 7 §, enligt vilken bröstarvinges rätt enligt sammakapitel att påkalla jämkning av testamente eller gåva inte övergår till hansborgenärer. Vidare föreslås, att såsom en ny 6 § i 14 kap. upptas föreskriftatt inte heller arvinges rätt att väcka talan om av testamente övefgårtill borgenärerna. Beredningsförslagetinnebär inte, att en arvinge som väl tagit ståndpunkt och bevarat sin rättdärefter kan avstå från sin rätt till skada för borgenärerna. Som jag angett i den allmänna motiveringen (avsnitt9.2.3) kan jag ansluta mig tilt beredningsförslaget. Deav beredningen föreslagna bestämmelserna har behållits oförändrade idepartementsförslaget. Beträffandede närmare konsekvenserna av de nya bestämmelserna kan jag hänvisa tillberedningens överväganden. Jag vill för min del nöja mig med att konstatera,att ett testamente i fortsättningen skall delges med arvingen, även om han är ikonkurs. Någon delgivning med konkursboet behövs inte. Denya bestämmelserna bör som beredningen påpekat inte tillämpas, när arvingeförsatts i konkurs genom beslut som meddelats före lagens ikraftträdande. Jaghar i förslaget intagit en övergångsbestämmelse i enlighet härmed. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1915:218) om avtal och andrarättshandlingar på förmögenhetsrättens område. I överensstämmelse med vad som gäller enligt 21 § KL i fråga omgäldenärens förlust av rådighet föreskrivs i 23 § avtalslagen, att omfullmaktsgivares egendom avträds till konkurs, tredje man inte äger pårättshandling som fullmäktigen företar grunda någon rätt av beskaffenhet attkunna göras gällande i konkursen. Efter konkursbeslutet kan fullmäktigenalltså lika litet som fullmaktsgivaren företa rättshandlingar med bindandeverkan för boet. Paragrafen avser inte rättshandling som företagits avfullmäktigen innan fullmaktsgivaren försattes i konkurs men som först därefterkommer till tredje mans kännedom. Bestämmelsen hindrar inte, att rättshandlingsom fullmäktigen företar under konkursen kan göras gällande mot gäldenärenpersonligen. Under speciella förhållanden som anges i 24 § avtalslagen äremellertid fullmäktigen behörig att handla med bindande verkan för konkursboet. Lagberedningenframhåller att den av beredningen föreslagna regleringen i fråga om gäldenärenslegitimation innebär, att rättshandlingar som gäldenären företar efterkonkursbeslutet kan i viss utsträckning bli bindande mot boet närmedkontraheten var i god tro. Motsvarande bör gälla även när gäldenären handlargenom fullmäktig.