prop · FZ0364 · 1975-12-31 00:00:00 — Under sådanaomständigheter kan jag för egen del inskränka mig till att konstatera attpromemorians antagande att det numera i vårt land finns en betydande opinionsom är positiv till ett borttagande av det religiösa inslaget i edsformulärethar bekräftats. Även jag biträder förslaget och delar också, i likhet med deflesta remissinstansema, uppfattningen att den högtidliga utfästelsen ifortsättningen bör lämnas på heder och samvete. Huvuddelen av remissinstansema har även anslutitsig till promemorians uppfattning att det av såväl traditionella somlagtekniska skäl är lämpligt att även i fortsättningen beteckna den ihögtidliga former avgivna utfästelsen med ordet "ed". Från domstolaroch andra remissinstanser med anknytning till rättsväsendet har sålundasärskilt betonats angelägenheten av att begreppet ed bevaras. Eftersom inteheller några hinder 1975/76:64 47 från rent språklig synpunkt synes kunna anföras motförslaget förordar även jag att utfästelsen kallas "ed". I enlighet med det sagda börändring göras i berörda lagrum i RB samt i 23 § lagen om införande av nya RBoch i 15 kap. 1 och 4 a §§ . Som påpekas i promemorian finns detvidare på åtskilliga andra håll inom lagstiftningen hänvisningar till RB:sbestämmelser om domared eller domarförsäkran och vittnesed ellervittnesförsäkran. Motsvarande redaktionell ändring bör naturligtvis göras idessa lagar. I promemorian antyds dock att sådana rena följdändringar kan fåanstå , då vederbörande författning ändå skalländras i sak. Med anledning härav har i ett remissyttrande uttalats attbestämmelser som innehåller hänvisning till om ed ellerförsäkran i tydlighetens intresse bör jämkas efter reformensgenomförande och helst i samband därmed. För egen del anser jag det naturligtatt det med ändringarna i RB görs motsvarande redaktionellajämkningar i sådana författningar som direkt anknyter tilldomstolsverksamheten. Med hänsyn till att missförstånd synes uteslutna finnerjag det däremot inte nödvändigt att nu jämka även mer perifera författningsrumdär begreppen ed och försäkran förekommer. I enlighet med det anförda föreslårjag att ändring nu görs i 19 a § lagen (1973:188) om arrendenämnder ochhyresnämnder, 3 kap. 1 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, 15 §lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 11 § lagen (1971:52) om skatterätt,fastighetstaxeringsrätt och länsrätt, 25 och 51 §§ förvaltningsprocesslagen(1971:291), 23 § lagen (1974:1082) om bostadsdomstol, 305 och 310 §§ sjölagen(1891:35 s. 1) samt 16 och 23 §§ lagen (1%1:262) om försäkringsdomstol. Somärkebiskopen har påpekat i sitt remissyttrande bör också lydelsen av den s.k.domkapiteleden jämkas. Denna ändring kan beslutas av regeringen. I ett par remissyttranden harberörts också vissa principiellt betingade spörsmål rörande edgång. Såvälsjälva formen för edsavläggelsen som dess nödvändighet över huvud harifrågasatts. Även om skäl kan anföras för en sådan längre gående reform, anserjag inte denna fråga böra tas upp utan ytterligare utredning. 3.4 Befogenhet för tjänsteman inom rättsväsendet att varaombud i rättegång Enligt 12 kap. 3 § RB får lagfarendomare i eller rättsbildad befattningshavare vid allmän domstol eller allmänåklagare eller utmätningsman inte vara ombud, om inte regeringen för visst målger tillstånd. Som gmnd för förbudet anfördes i motiven till lagmmmet (se SOU1938:44 s. 163) bl.a. att det på grund av den ställning en lagfaren domareintar uppenbarligen inte är lämpligt att han uppträder som ombud vare sig vidden rätt han tillhör eller vid annan domstol. Det framhölls vidare att det frånflera synpunkter även är olämpligt att allmän åklagare uppträder som rättegångsombudåt enskild part, särskilt som åklagaren under vissa förutsättningar ålagts attsom en tjänsteplikt föra målsägandens talan. Prop.1975/76:64 48 utmätningsmanomfattas av förbudet motiverades med dennes befattning med verkställighet avdomar och beslut. Iskrivelse till har riksskatteverkethemställt om sådan ändring av 12 kap. 3 § RB att kronofogde och biträdandekronofogde kan få behörighet att utföra statens talan i s.k. kronomål. Tillstöd för sin framställning har verket anfört bl.a. följande. Riksskatteverkethar till uppgift att bevaka statens rätt i vissa kronomål. I ett cirkulär tilllänsstyrelserna har verket anmodat dessa att med stöd av 9 § första stycketlänsstyrelseinstruktionen förordna ombud att föra statens talan i tingsrätt.Riksskatteverket har därvid betonat att länsstyrelse vid val av ombud skall ta ställningtill vem som med hänsyn till sina speciella kvalifikationer i det särskildafallet kan antas bäst tillvarata statens intresse. Det har fömtsätts attkronofogdepersonal bör anses bäst lämpad att föra talan om bl.a.ställföreträdares betalningsskyldighet enligt 77 a § uppbördslagen (1953:272).Domstolama har tidigare såvitt verket känner till accepterat att kronofogdeföreträtt staten. Emellertid har en tingsrätt numera avvisat en kronofogde somstatens ombud med stöd av 12 kap. 3 § RB. Även om grunden för föreskriftennärmast synes ha varit att hindra utmätningsman från ätt bedriva någon form avadvokatverksamhet, torde motivuttalandena ge stöd för avvisningsbeslutet.Enligt mening är det ett starkt behov att kronofogdepersonal fårutföra talan i mål om betalningsansvar enligt 77 a § uppbörd slagen. Allmänåklagare anses nämligen inte kunna föra sådan talan armat än inom ramen föransvarsyrkandet, och det förekommer inte sällan att ansvar för de underlåtnaskatteredovisningarna helt har preskriberats för åtal. Länsstyrelse måste i såfall förordna ombud att väcka talan mot ställföreträdare för det försumligaföretaget i den för tvistemål stadgade ordningen. Det kan antas atttvistemålsprocessema om ställföreträdares betalmngsskyldighet för vissa skatterkommer att väsentligt öka i antal med hänsyn till de nytUlkonma reglema i 48 a§ lagen (1%8:430) om mervärdeskatt och 27 a § lagen (1959:92) om förfarandetvid viss konsumtionsbeskattning. Uppenbarligen är kronofogdepersonal med hänsyntill sina insikter i bl.a. skatte- och exekutionslagstiftning skickad attutföra statens talan i dessa mål. Enligt verkets mening kan en ändring av 12kap. 3 § RB ha formen av ett bemyndigande för regeringen att meddela undantagfrån huvudregeln i fråga om vissa mål. För egen del anser jag att goda skäl talar för attkronofogde får företräda staten vid domstol i angelägenheter där kronofogde pågrund av sakens anknytning till hans ordinarie arbetsuppgifter är särskiltskickad att ta till vara det allmännas intressen. Jag kan därför i sak anslutamig till framställning. Närdet gäller den lagtekniska lösningen av spörsmålet har riksskatteverketföreslagit att regeringen i fråga om vissa mål bemyndigas medge undantag frånhuvudregeln i 12 kap. 3 § RB. En sådan lösning är natur- 1975/76:64 49 Även om den föreliggande frågan haraktualiserats endast beträffande tjänstemän inom exekutionsväsendet, finns detdock enligt min mening anledning att överväga i vad män bestämmelsenbör ändras Också med avseende på de övriga kategorier som omfattas avlagrummet, nämligen lagfaren domare och rättsbildad befattningshavare viddomstol samt allmän åklagare. Härvid är att märka att det numera finns encentral myndighet för var och en av dessa gmpper genom fördomstolama, RÅ för åklagarväsendet och för exekutionsväsendet.Mycket talar för att uppgiften att pröva om dispens bör meddelas för visst måldelegeras från regeringen till den centrala myndighet under vilken vederbörandetjänsteman hör. För domstolarnas del kan även övervägas en delegation tilltjänsteförslagsnänmden för domstolsväsendet. Denna nämnd har sålunda idomstolamas instmktioner tillagts vissa befogenheter beträffande s.k.bisysslebesked enligt 37 § andra stycket stats-tjänstemannastadgan (1%5:601).De ärenden det här är fråga om saknar som regel principiellt intresse och torderedan av denna anledning väl lämpa sig för decentraliserad handläggning. Även iövrigt bör den nuvarande förbudsregeln kunna göras mer flexibel. Sålunda börbegränsningen att dispensen skall avse visst mål kurma utgå. Jag föreslårdärför den ändringen i 12 kap. 3 §RB att befogenheten att meddela dispens från förbudetatt vara ombud i rättegång skall tillkomma regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer. Bestämmelserna om förstärktsammansättning och om förändrat edsformulär bör liksom ändringen i 12 kap. 3 SRB träda i kraft Särskild övergångsbestämmelse torde endast behövassåvitt ändring en i 15 kap. . Vad beträffar val av nämndemän ärdet önskvärt att det nya systemet slår igenom utan alltför stor tidsutdräkt.Att genomföra reformen successivt, vilket ifrågasatts av en remissinstans,synes inte lämpligt. fill kommunfullmäktige och landsting för perioden1977-79 äger rum . Nästa val äger rum 1979 för perioden1980-82. Som föreslagits i promemorian bör det nya systemet lämpligengenomföras så, att halva antalet närrmdemän väljs för treårsperioden 1977-79medan den andra hälften utses för en ordinarie sexårsperiod . Valetbör förtättas av de nyvalda fullmäktige resp. (jfr 13 § fjärde stycket kommunallagen och 19 S andra stycket landstingslagen).Detta innebär vidare att nu löpande mandatperioder måste upphöra vid utgångenav är 1976. Val av nänmdeman som äger rum kommer sålunda endastatt gälla fiden fram till Som har uttalats i promemorian och fleraremissyttranden torde man kunna utgå från att vederbörande kommunala församling i stor utsträck- 4 1975/76. 1 samL Nr 64 S. 49 sista stycket, rad 5 Står: -83 Rättat till:-82 rad 7 Står: -80 Rättat till: -79, rad 8 Står: 1983 Rättattill: 1982. Prop.1975/76:64 50 ning kommer att välja om de nänmdeman vars mandatperioderavbrutits till följd av de nya bestämmelserna. Vid fördelningen mellan domsagans kommuner av denänmdemansplat- ' ser som skall tillsättas vid val bör tingsrättenbeakta den nya bestämmelsen att varje kommun skall utse ett jämnt antalnämndemän. I enlighet med vad jag nu haranfört har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnänmder, 3. lag om ändring i vattenlagen(1918:523), 4. lagom ändring i , 5. lag om ändring i lagen (1946:804) orh införande av nya rätte gångsbalken, 6. lag om ändring i lagen (1974:371)om rättegången i arbetstvister, 7. lag om ändring i lagen (1%9:246) omdomstolar i fastighetsmål, 8. lag om ändring i lagen (1971:289)om allmänna förvaltningsdomstolar, 9. lag om ändring i lagen (1971:52) omskatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt, 10. lagom ändring iförvaltningsprocesslagen (1971:29l), 11. lag om ändring i sjölagen (1891:35s. 12. lag om ändring i lagen (1974:1082) ombostadsdomstol, 13. lagom ändring i lagen (1%1:262) omförsäkringsdomstol. De under 6, 9 och 13 angivna förslagen har upprättatsefter samråd med cheferna för arbetsmarknads-, kommun-resp.socialdepartementen. Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet i dettaärende som bilaga 2'. De särskilda bestämmelserna i detremitterade förslaget kommenteras endast när de avviker frånpromemorieförslaget eller det annars finns särskild anledning tUl det. I övrigthänvisas till promemorian och den allmänna motiveringen. ' Bilagan har uteslutits här, så vitt gäller de under 2-13angivna lagförslagen. Frånsett några redaktionella jämkningar är bilagan idessa delar likalydande med de förslag som är fogade till propositionen. Prop.1975/76:64 51 5.1Förslaget till lag om ändring i RB 1 kap. 3 §Paragrafen innehåller bestämmelser om tingsrätts sammansättning i tvistemål och brottmål. Som ett tillägg till huvudregeln i nuvarande första stycket tredje meningen om sammansättningen en lagfaren domare och nänmd i brottmål har tagits in den i den allmänna motiveringen behandlade specialregeln, enligt vilken rätten i särskilt omfattande mål får förstärkas med ytterligare en lagfaren ledamot. Dessutom har vidtagits den redak ändringen att bestämmelserna om sammansättningen i brottmål brutits ut till ett särskilt stycke. Idepartementsförslaget har som förutsättning för att den förstärktasammansättningen i brottmål skall få användas angetts att huvudförhandling imålet kan beräknas pågå . Bestämmelsen skiljer sig frånpromemorieförslaget sä till vida att villkoret för tillämpning avspecialsammansättningen enligt promemorian som princip skulle vara en beräknad huvudförhandlingstidav . Att skillnaden mellan de båda alternativen likväl inte äravsedd att vara annat än marginell framgår av den allmänna motiveringen. Vadsom sägs i promemorian om olika omständigheter som kan spela in vid bedönmingenav sammansättningsfrågan är alltså relevant också vid tillämpningen avbestämmelsen i dess nya lydelse. Som redan har nänmts i den allmännamotiveringen utgör fyraveckorstiden ett minimum för omfattningen av de mål ivilka två juristdomare får delta. Något undantag härifrån har inte medgetts. Somhar föreslagits i promemorian ankommer det på vederbörande tingsrätt att självavgöra när förstärkt sammansättning skall komma i fråga. Promemorians uttalandeatt tingsrättens beslut i sådan fråga inte bör kunna överklagas har godtagitsav remissinstansema. Också jag delar denna uppfattning. I likhet med Stockholmstingsrätt ansluter jag mig vidare till promemorians uttalande att tingsfiskalinte bör anförtros uppgiften att vara bisittare men att uppgiften inte nödvändigtvismåste anförtros ordinarie domare. Det kan tilläggas att dubbleringen avjuristdo-marinslaget ofta bör göra det möjligt att undvara särskildprotokollförare i de mål varom nu är fråga. Uppgiften att föra protokoll tordenämligen kunna utföras av den juristdomare som inträder jämte ordföranden.Någon extra kostnad av betydelse för statsverket lär därför inte uppkomma idessa sällan förekommande mål. 4 §I derma paragraf, som handlar om nänmdens storlek och domförhet, har lagts till en bestämmelse om att nänmden får bestå av sex nänmdeman om det är påkallat med hänsyn till målets omfattning eller annan särskild omständighet. Bestämmelsen överensstämmer helt med promemorieför slaget. Någon åtstranming av regelns tillämpningsområde, vilket har Prop.1975/76:64 52 ifrågasatts av en remissinstans, anser jag således intebehövlig. Beträffande de närmare förutsättningama för bestämmelsenstillämpning hänvisas till promemorian. Det kan anmärkas attdepartementsförslaget utgår från att uppgiften att bestämma antalet nänmdeman idomsaga liksom f.n. skall ligga hos hovrätten (se 4 § första stycket). Dennaändring i förhällande till promemorieförslaget, enligt vilket uppgiften skulleankomma på , har vidtagits sedan det i prop. 1974:149 framlagdaförslaget om överflyttning av detta göromål till inte blivitantaget av . 5 § Paragrafen skiljer sig endast iett avseende från promemorieförslaget. Med hänsyn till att uppgiften attbestämma antalet nänmdeman i domsaga alltjämt skall ankomma på hovrätten ochinte pä (1 kap. 4 §), läggs något förslag om flyttning fråntingsrätten av uppgiften att fördela nänmdemännen mellan kommunema inom domsaganinte fram . 1 ett par remissyttranden haranmärkts att den med förebild i 22 § fjärde stycket kommunallagen avfattadebestämmelsen om rätt för en minoritet inom kommunfullmäktige att påkallaproportionellt val har fått en något oklar utformning. Tvekan kan sålundauppstå, påpekas det, huruvida uttrycket "ökat med 1" hänför sig till"det antal personer valet avser" eller till hela uttrycket "dettal etc". Den förra tolkningen torde vara den riktiga (se Kaijser, KommunallagarnaII, 1972, s. 181 och ,Kommunalrätt, 1964, s. 244). Tillämpas föreskriften, sä tolkad, på ett val därdet antal nänmdeman som skall utses är högre än antalet väljandefullmäktigeledamöter erhålls resultatet, att det är tillräckligt att en ledamotbegär proportionellt val för att ett sådant skall komma till stånd. Ettuttalande i promemorian av innebörd att det skulle krävas två röster ärföljaktligen missvisande, framhåller man. Jag ansluter mig till det sålundagjorda tillrättaläggandet. Med hänsyn till intresset av kongruens med denkommunalrättsliga lagstiftningen där ifrågavarande lokution förekommer iförutom 22 § kommunallagen också ett antal ytterligare författningar (jfravsnitt 2.4 i promemorian) utan att några tillämpningssvårigheter synes ha uppkommit,anser jag dock inte att någon jämkning av den föreslagna avfattningen av 5 §andra stycket bör ske i detta sammanhang. 3 § I denna paragraf, som i sak helt stämmer överens medpromemorians förslag, finns de centrala omröstningsreglerna i brottmål. 1975/76:64 53 somrör omröstning när rätten består av en lagfaren domare och nämnd, har endastvidtagits en redaktionell ändring. Den föreslagna möjligheten att öka antaletnärnndemän till sex kräver ingen ändring i denna omröstningsregel. I ettnytt, andra stycke har tagits in bestämmelserna om omröstning när rätten har den förstärkta sammansättningen av två lagfama domare och nänmd. Departementsförslaget skiljer sig från promemorieförslaget i ett hänseende. I tydlighetens intresse har i lagtexten markerats att ny omröstning i nänmden kan bli nödvändig om de lagfarna ledamöterna är av olika uppfattning. Som har påpekats i promemorian skall även de nämndemän som primärt har en avvikande mening delta i den senare omröstningen, med undantag för fall som avses i 29 kap. 2 § sista stycket. Att mer än en omröstning kan komma till stånd i ansvarsdelen även i fall där detta enligt 29 kap. 2 § andra stycket inte är möjligt i en kollegial sammansättning har inte väckt någon gensaga under remissbehandlingen. Som också framhålls i promemorian synes detta inte behöva medföra några olägenheter. II och 12 §§ I 11 § har vidtagits den i denallmänna motiveringen föreslagna jämkningen i edsformuläret. Till följd härav kan 12 § upphävas. De ändringar av samma karaktär som föreslås i 4 kap. 11 §, 5 kap. 7 §, 6 kap. 2 §, 36 kap. 13-15 och 21 §§ samt 40 kap. 9 och 14 §§ utgör alla en konsekvens av det ändrade edstemat och torde inte påkalla någon särskild kommentar. Som har anmärkts redan i promemorian har detförhällandet, att det föreslagna nya edsformuläret är likalydande med den i 37kap. 3 § föreskrivna saimingsförsäkran, inte ansetts böra föranleda någonändrad beteckning för denna försäkran. Det har ansetts praktiskt att även ifortsättningen ha olika benänmingar på de båda instituten, för vilka ju i flerahänseenden gäller olika regler. Att döpa om "sanningsförsäkran" till"partsed" eller liknande, vilket har antytts under remissbehandlingen,anser jag således inte behövas. 5.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nyarättegångsbalken 22§ F.n. gäller enligt 22 § promulgationslagen till RB att omfullföljd av talan mot underrätts beslut i rättegång skall äga motsvarandetillämpning beträffande talan mot underrätts beslut i fråga som avses i 4 kap.5, 7 eller 8 § RB, dvs. frägor om fördelningen av nämndemän mellan kommuner,klagan över nämndemansval, prövning av Prop.1975/76:64 54 den valdes behörighet samt förtida entledigande m.m. avnämndeman. Mot hovrättens beslut i sådan fråga får talan inte föras. Inteheller får talan föras mot hovrättens beslut i fråga som avses i 1 kap. 4 §första stycket, dvs. bestämmande av antalet nämndemän i domsaga. I det föregående har föreslagitsatt klagan över val av nämndeman inte längre skall föras hos rätten. Som haranmärkts i promemorian motiverar redan detta ändring i 22 § promulgationslagen.Promemorians inställning är emellertid att bestämmelsen över huvud taget intebehöver behållas, om en central förvaltningsmyndighet för domstolsväsendetinrättas. Eftersom de beslut som avses i lagrummet alla är av rentadministrativ karaktär föreslås att talan mot tingsrättens beslut i sådan frågaskall föras hos den administrativa chefsmyndigheten, dvs. Även jag ansluter mig tilluppfattningen att 22 § promulgationslagen bör upphävas. Detta medför att talanmot såväl tingsrätts som hovrätts beslut i de hänseenden det här är fråga omskall föras hos (39 § tingsrättsinstmktionen 1975:511, 35 a §hovrättsinstmktionen 1974:692, omtryckt 1975:510). Som anmärks i promemoriankan talan i och för sig sedan fullföljas vidare hos regeringen. 23 § Ändringen i första stycket är en konsekvens av detändrade edsformuläret. Bestämmelsen i andra stycket som torde vara uttryckför en generellt gällande grundsats leder till att ed eller försäkran somavlagts enligt äldre lag alltjämt är bindande även utanför RB:s område. 5.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:246) omdomstolar i fastighets mål Departementsförslagetöverensstämmer i sak med promemorians förslag. Det skiljer sig från dettaendast i ett par detaljer. Uppgiften att bestämma antalet nämndemän i länetavses sålunda inte bli flyttad från hovrätten till . I enlighethärmed har 6 § första stycket fått en avfattning som närmare anknyter till dessnuvarande lydelse. Uppgiften att fördela länets nämndemansbefattningar mellanlandsting och kommun som inte ingår i landsting har enligt 6 § andra stycketlagts på . Denna har redan motsvarande befattning mednämndemansplatser i länsdomstol. 5.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:52) omskatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt Departementsförslagetöverensstämmer helt med promemorieförslaget. Med anledning av vadlänsstyrelsen i har anfört i sitt remissyttrande vill jagklargöra att någon ändring i vad som f.n. gäller beträffande besvär överlänsdomstols beslut vid prövning av nämndemans 1975/76:64 55 behörighetinte föresläs (9 § sista stycket). Någon talan till är således inteaktuell här. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lagom ändring i , - 2. lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnderoch hyresnämnder, 3. lagom ändring i vattenlagen (1918:523), 4. lag om ändring i , 5. lag om ändring i lagen (1946:804) om införandeav nya rätte gångsbalken, 6. lagom ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, 7. lagom ändring i lagen (1%9:246) om domstolar i fastighetsmål, 8. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 9. lag om ändring i lagen (1971:52) om skatterätt,fastighetstaxeringsrätt och länsrätt, 10. lagomändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291), 11. lagom ändring i sjölagen (1891:35 s. 1), 12. lagom ändring i lagen (1974:1082) om bostadsdomstol, 13. lag om ändring i lagen (1%1:262) om försäkringsdomstol. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1975/76:64 57 Ds Ju 1975:1 "'''' Vissa ändringar i rättegångsbaiicen m. m. 1975/76:64 58 PMangående vissa ändringar i 1 denna promemoria behandlas tre olika frågor omändring i (RB) vilka på skilda sätt har aktualiserats underde , nämligen formerna för val av nämndeman, tingsrättssammansättning i vidlyftiga brottmål och utbyte av ed mot försäkran. Den förstafrågan har aktualiserats vid 1972 och riksdagar, den andra genom enframställning är 1972 från och den tredje såväl genombetänkandet (SOU 1972:36) Samhälle och trossamfund av beredning omstat och kyrka som vid riksdag. Ehuru frågorna sinsemellan saknardirekt samband, har det synts lämpligt att sammanföra dem i förevarandepromemoria. Förslag till ändring i RB och vissa andra författningar fogas tillpromemorian som bilaga 1. 2 Formernaför val av nämndeman Enligt1 kap. 3 § RB består tingsrätt i brottmål av en lagfaren ordförande och nämnd.I tvistemål skall tingsrätten däremot som huvudregel ha en juristkollegialsammansättning med tre eller högst fyra lagfarna domare. Från huvudregelngäller emellertid betydelsefulla undantag. Sålunda skall rätten vid särskildhuvudförhandling i flertalet familjerättsmål (mål enligt ochföräldrabalken) ha samma sammansättning som i brottmål, dvs. med lagfaren ordförandeoch nämnd (15 kap. 29 och 30 §§ resp. 20 kap. 36 §föräldrabalken). Vidare gäller att rätten är domför med endast en lagfarendomare i tvistemål vid s.k. förenklad huvudförhandling och i brottmål vidhuvudförhandling i mål om brott för vilket inte är stadgat svårare straff änböter. Enligt 1 kap. 4 § RB bestämmer hovrätten eftertingsrättens hörande hur många nämndemän som skall finnas i domsaga.