prop · FY0378 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligtstatstjänstemannalagen får tjänsteman skiljas från tjänsten endast av allmändomstol efter åtal eller av regeringen eller myndighet med stöd av bestämmelsei statstjänstemannalagen eller, i fråga om tjänsteman som är förordnad tiUsvidare, i lagen om ansfällningsskydd. Skyldighet att avgå från tjänsten vidålder, som anges i avtal om statiig pension finns föreskriven istatstjänstemannalagen. Där regleras bl. a. också i vilka fall tjänsteman tillföljd av förlust av eller nedsättning i arbetsförmågan är skyldig att avgå fråntjänsten innan han har uppnått nyssnämnda ålder. Vidare finns istatstjänstemannalagen bestämmelser om förflyttaing av tjänsteman till annan tjänstsamt om entledigande (försättande i disponibilitet) i vissa fall av tjänstemanvid utrikesförvaltningen, försvarsmakten eller polisväsendet. Denangivna regleringen i statstjänstemannalagen ger ett i vissa hänseenden bättreanställningsskydd än det som följer av lagen om anställningsskydd, varför detinte bör komma i fråga att i alla delar anpassa den till sistnämnda lagsregelsystem. När det gäller utformningen av det institut som skall ersättaåvsättningsslraffei, finns däremot anledning alt pröva humvida bestämmelsema ilagen om anställningsskydd kan tjäna som förebild. I det fall då någon harvisat sådan olämplighet att han enligt arbetsgivarens bedömning varken kan fåslå kvar i sin nuvarande tjänst eller beredas annan sysselsättning synes i regeluppsägning ligga närmast till hands. Såväl arbetsgivare som arbetstagare fårhärigenom skäligt rådmm för att inrätta sig efter den omställning som anställningensupphörande innebär. I vissa fall kan emellertid tjänstemannens olämplighet varaav så allvarlig natur att ett skiljande från tjänsten är påkallatfrån aUmän synpunkt. En motsvarighet till det avskedandeinstitut som reglerasi lagen om anställningsskydd behövs därför men bör, som jag harframhållit, utformas mera med beaktande av de särskilda krav som medborgarnahar rätt att ställa på statstjänstemän. För att det anställningsskydd somenligt gällande rätt är tillförsäkrat tjänsteman med fullmakt ellerkonstitutorial inte skall försämras bör entledigande av sådan tjänsteman pågrund av olämplig- hetinle kunna ske i annan ordning än genom avskedande. Detsamma gäller tjänstemansom är förordnad för bestämd tid. Tjänsteman som är förordnad tills vidare bördäremot, liksom hittUls, kunna skiljas från tjänsten även efter uppsägning medstöd av bestämmelserna i lagen om anställningsskydd. Närdet gäller avskedande på grund av brott har både inom kommittén och blandremissinstanserna yppats farhågor för alt en privaträltslig reglering skallleda till komplikationer. Dessa farhågor är enligt min mening i viss månöverdrivna. Den föreslagna regleringen gäller sålunda på denprivata arbetsmarknaden utan att såvitt är bekant föranleda några nämnvärdaproblem. Vidare innehåller kommittéförslaget, som jag skall återkommatUl, en bestämmelse om att den offentiige arbetsgivaren är skyldig att anmälaarbetstagare, som misslänks för allvarligare brott, tUl åtal. Arbetsgivarenbör enligt min mening givetvis i sådana fall dröja med åläggande av disciplinpåföljdtill dess åklagare och eventuellt domstol tagit ställning i ansvarsfrågan.Väcks åtal och vinner detta bifall, får discipUnpåföljd enligt kommitténsförslag inte åläggas arbetstagaren för samma gärning som har prövats ibrottmålet. Är gämingen sådan att den kan föranleda avskedande börarbetsgivaren, som jag återkommer tUl, åläggas att dröja med sitt besluttUl dess lagakraftägande dom i brottmålet föreligger. Domstolen å sin sida fårenligt kommittéförslaget vid sttaffmätningen ta hänsyn till avskedande ellerannan enligt anställningsavtalet medgiven följd av brottet oavsett om dennaännu ålagts eller inte. Någon större svårighet för domstolen att bedöma omgämingen kan komma att föranleda avskedande torde normalt inte föreligga,eftersom domstolen i förekommande fall kan fömtsättas ha anledning att inhämtayttrande i frågan från arbetsgivaren. SkuUe i sådant fall arbetsgivarens påförhand tUlkänna-givna avsikt att vidta åtgärder för elt avskedande inteförverkligas eller inte leda till avsett resultat, kan delta förhållande ivarje fall inte leda till något men för arbetstagaren. Man bör vidare ipraktiken helt kunna bortse från den eventualiteten att en arbetsgivare, som iyttrande tUl domstolen har förklarat att han inte har för avsikt att avskedaarbetstagaren, senare handlar i strid däremot. Medhänsyn tiU det anförda ansluter jag mig tUl kommitténs förslag att samtiigafrågor om avskedande av arbetstagare skall avgöras i privaträttslig ordning.Jag anser också att en bestämmelse till förekommande av dubbelbestraffning ärpåkallad. Men jag delar inte kommitténs uppfattning att det saknas behov avsärskild föreskrift om att arbetsgivaren inte bör ingripa med disciplinpåföljdsedan åtal har väckts och att sådan påföljd inte får åläggas om domstol funnitatt arbetstagaren inle har begått den åtalade gämingen och frikänt honom pådenna gmnd. Jag förordar därför ett bibehållande av gällande regel i 21 §statstjänstemannalagen alt disciplinärt förfarande sedan åtal har väckts intefår inledas eller 1975: 78 164 fortsättasrörande gärning som omfattas av åtalet. Någonanledning all, som förordats av en reservant i kommittén, föreskriva att beslulom disciplinpåföljd eller avskedande skall ha vunnit laga kraft för att kunnabeaktas i brottmålet anser jag inte finnas. Inte heller är det enligt minmening nödvändigt att uttryckligen ålägga domstol skyldighet att inhämtayttrande från arbetsgivaren i avskedandefrågan innan brottmålet avgörs.Domstol är enligt allmänna processuella principer skyldig att självmant verkaför att omständigheter som kan vara tUl förmån för den tilltalade blir utredda.Likaså är förvaltningsmyndighet även utan uttrycklig bestämmelse skyldig attefterkomma domstols begäran om yttrande exempelvis i fråga om avskedande av underställdpersonal. Det kan för övrigt förhålla sig så att avskedandefrågan redan haravgjorts av arbetsgivaren och förts vidare tUl arbetsdomstolen eller t. o, m.till samma tingsrätt som prövar brottmålet. Som fömtsättning för atten arbetstagare skall kunna avskedas anges i den av mig föreslagna bestämmelsenatt han geriom brottslig gärning eller genom grov eller, om disciplinpåföljd har ålagts honom, upprepad tjänsteförseelse visat siguppenbarligen olämplig atl inneha sin tjänst. Sistnämnda formulering finns iden nya bestämmelse som jag har förordat beträffande skUjande avför-" troendeman från uppdraget tUl följd av. Motsvarandeformulering finns också bl. a. i nuvarande 20 kap. 8 § första stycket BrB somstadgar att ämbetsman som genom allmänt brott visat sig uppenbarligen mte varaskickad att inneha sin befattning, eventuellt jämte annan påföljd, skallavsällas (jfr även 11 kap. 5 § RF). Är för brottet inte stadgat fängelse i tvåår eller däröver, får dock enligt nämnda bestämmelse i BrB dömas tillavsättning endast om tjänstens särskilda beskaffenhet kräver del. Med hänsyntUl att avskedanderegeln. är avsedd alt gälla också kvalificerade fall av ickekriminaliserad tjänsteförselse anser jag det inte vara lämpligt attuttryckligen föreskriva någon motsvarande begränsning. Det är emellertid inleavsett att förutsättningarna för avskedande skall sättas lägre än vad som f.n. gäller för avsättning. Det angivna olämplighetsrekvisitet skall såledestolkas restriktivt. Avskedande skall sålunda kunna komma i fråga endast isådana fall där dét med hänsyn tUl såväl brottets eller tjänsteförseelsensbeskaffenhet som anställningens art och övriga omständigheter skulle verkaslötande om arbetstagaren fick behålla sin tjänst. Någraremissinstanser har ifrågasatt om inte bestämmelsen om avskedande bör utformasinte bara som en rätt utan fastmera som en skyldighel för arbetsgivare alttUlse att tjänsteman, som har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha smtjänst, avskedas. Jag delar inte denna uppfattning. Arbetsgivaren bör nämligeni detta sammanhang alltid pröva om det inte finns möjlighet att i stället föratt avskeda arbetslagaren tilldela honom andra arbetsuppgifter. I nuvarande 32 § statstjänstemannalagen föreskrivs att tjänsteman ärskyldig att avgå från tjänsten bl. a. om han genom. lagakraftägande dombefunnits skyldig till brott vara avsättning kunnat följa men enligt 33 kap. 2§ BrB överlämnats till särskild vård, dömts till böter eller skyddstUlsyn ellerförklarats fri från påföljd. Undanlag görs emellertid för tjänsteman som harrätt till statlig pension men inte uppnått den ålder då han äger avgå medålderspension, om tjänstemannen lämpligen kan förflyttas tUl eller beredasannan anstäUning som är förenad med sådan pensionsrätt. En motsvarighet tillsistnämnda bestämmelse bör behållas för att det befintliga anställningsskyddetinle skall försämras. Enligtcirkuläret (1960: 553) angående ansläUningsviUkor m. m. för partielltarbetsföra inom statUg och statsunderstödd verksamhet gäller vidare alt beslutom uppsägning eller beslut i disciplinär ordning om suspension eller avsättningav tjänsteman på gmnd av missbmk av alkohol eller annat berusningsmedel ellerav orsak som bedömes ha samband med sådant missbrak meddelas av myndighetförst sedan statens personaln'ämnd har förklarat att särskild åtgärd enligtcirkuläret, exern-pelvis omplacering tUl andra arbetsuppgifter eller till annananställning, inle bör komma i fråga. Jag vill i detlasammanhang också erinra om cirkuläret (1972: 130) om anställning av straffadepersoner m, fl. inom statlig och statsunderstödd verksamhet, där det bl. a.föreskrivs att arbetssökande, som har befunnits skyldig till brott, av denanledningen får utestängas från anställningen endast om brottet prövas görahonom olämplig för arbetsuppgifterna. Maj:t har uppdragit åt statenspersonalnämnd atl företa en översyn av cirkulär och i samband meddenna översyn kommer, enligt vad jag har erfarit, nämnden att behandla ävenfrågan om bibehållande i anställning av straffade personer. För att inteföregripa re- . sullatet av denna utredning anser jag mig inte böra föreslå attnågra bestämmelser i ämnet tas in i statstjänstemannalagen. En erinran bördock göras om att bestämmelse i annan författning, som avviker från statstjänstemannalagensregler om avskedande, skall gälla. Dettorde f. n. inle vara möjligt atl säga upp en tjänsteman på grund av brottsliggärning som anmälts till åtal och som kan föranleda avsättning enligt 20 kap.8 § BrB (jfr 1967 ref, 9), För all bibehållastatstjänstemannens anställningstrygghet i detta hänseende bör det som ävenhar förordals av ett par remissinstanser åläggas arbetsgivaren att i sådanafall då tjänsteman har anmälts tUl åtal eller brotlmålsförfarande av annat skälhar inletts mot honom avvakta utgången i brottmålet, innan frågan om avskedandepå grund av gärning som omfattas av åtalet slutligt prövas. Givetvis bör inteheller beslut om avskedande på gmnd av icke kriminaliserad, tjänsteförseelsemeddelas, innan ansvarsfrågan har prövats av arbetsgivaren. 1975: 78 166 Ävenom det sålunda inte alltid är möjligt att avgöra avskedandefrågan ,kan det i vissa faU föreligga behov av att avstänga arbetstagarenfrån tjänstgöring. I anslutning tUl gällande bestämmelser istatstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan föreslår därförkommittén en bestämmelse om att arbetstagare skall kunna avstängas fråntjänstgöring i avbidan på att frågan om påföljd för brott ellertjänsteförseelse slutiigt prövas, om gärningen kan antas medföra avskedandeeller om annars särskilda skäl föreligger. Enligt min mening finns inte behovav att kunna avstänga tjänsteman i andra fall än då gärningen kan antas medföraavskedande. I övrigt biträder jag kommitténs förslag. Det bör emellertidnämnas att om tjänstemannen tUlhör den gmpp som kan sägas upp och arbetsgivarenväljer denna väg att skilja honom från tjänsten så kan avstängning i vissa fallske även enligt 34 § andra stycket lagen om anställningsskydd. Arbetstagareskall enligt kommittéförslaget anmälas till åtal, om han är skäligen misstänktför sådant i tjänsten begånget brott som avses i 20 kap. BrB eUer annat brott,varigenom han åsidosatt åliggande i ansläU-ningen, och för brottet är stadgatfängelse eller det finns anledning anta att talan om cnskUt anspråk kommer attföras. Den föreslagna bestämmelsen överensstämmer 1 sak nära med nu gällandeföreskrifter i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan. Jaganser i likhet med kommittén att en motsvarighet till dessa bestämmelserbehövs och ansluter mig till förslaget. Liksom bör dock regeringen kunnabefria från anmälningsskyldighet i fråga om allmänfarlig vårdslöshet enligt 13kap. 6 § första stycket BrB, något som har särskild betydelse förjärnvägstjänstemän inom vilkas verksamhetsområde även relativt ringa fel kanfå allmänfarlig effekt. Altsåsom ifrågasatts av en remissinstans sätta ned de för vissa lindrigare brotti BrB stadgade straffsatserna för att därigenom möjliggöra disciplinärtförfarande i stället för åtal är en fråga som inte kan behandlas i detta sammanhang. Disciplinpåföljdfår enligt kommitténs förslag inle åläggas arbetstagare sedan anställningenhar upphört eller uppsägning ägt mm. Inte heller får påföljd åläggasarbetstagare som inte efter tjänsteförseelsen fått del av denskriftliga anmaning som skall inleda discipUnför-farandet. I dessa hänseendenhar jag ingen erinran mot förslaget. Jag delar också kommitténs uppfattning attdet i fråga om avskedande inte bör ställas upp någon preskriptionsregel av detslag som förordats beträffande åläggande av disciplinpåföljd, alltså med enabsolut bestämd frist. Däremot är det enligt min mening lämpligt att, på sammasätt som skett i 18 § andra stycket lagen om anställnuigsskydd, föreskriva attavskedande inte får gmndas enbart på omständighet som arbetsgivaren har känttill mer än en månad före avskedandet. En sådan bestämmelse torde få tolkas såatt fristen börjar löpa först sedan de närmare om- Prop.1975: 78 167 ständighetemahar blivit utredda (jfr prop. 1973: 129 s, 255). Om det sålunda övervägs attavskeda en tjänsteman på gmnd av brottslig gärning, torde fristen inte börjalöpa förrän fällande dom vunnit laga kraft. Kommittéförslagetinnehåller vissa bestämmelser om förfarandet som avser alt tryggarättssäkerheten och intresset av största möjliga objektivitet i handläggningenav frågor om disciplinansvar. Dessa bestämmelser innebär i huvudsak följande.Innan fråga om disciplinpåföljd eller avskedande avgörs skall arbetstagarengenom skriftlig anmaning ges tillfälle att skriftligen eller vid muntligtförhör uttala sig om vad som åberopas mot honom. Möjlighet finns att höravittne eller sakkunnig vid domstol och alt begära domstols föreläggande förnågon att tUlhandahålla bevis. Arbetstagaren har rätt att anlita biträde underutredningen. Om arbetstagaren är fackföreningsanslulen och föreningen önskaröverläggning i saken, får frågan inle avgöras förrän sådan överläggning har ägtrum. Beslut i ärendet skall vara skriftligt och ange de skäl på vilka detgrundats. Reglerna om anmaning, rätt tiU biträde och utformning av beslutgäller även ärende om avstängning av arbetslagaie. Vidare ar de bestämmelser iförvaltningslagen om förfarandet i förvaltningsärenden som tar sikte påmyndighetsutövning tillämpliga också i ärenden rörande anställnings- ellerarbetsvUlkor för offentliga tjänstemän. Desålunda föreslagna reglerna synes i stort sett vara ändamålsenliga. Jag villdock erinra om att kommitténs förslag lades fram före tillkomsten av lagen omanställningsskydd. EnUgt 29 och 31 §§ i denna lag åligger det sålundaarbetsgivaren atl så snart det kan ske underrätta arbetstagaren och varslalokal arbetstagarorganisation om tilltänkt avskedande. Den som har rätt tillunderrättelse eller varsel är enligt 32 § samma lag även berättigad tillöverläggning med arbetsgivaren om den tilltänkta åtgärden. Såvitt gällerarbetstagarens rätt till underrättelse och överläggning torde de av kommitténföreslagna bestämmelserna vara bättre anpassade till den offentligaverksamhetens särskilda natur och därför alt föredra framför reglerna i lagenom anställningsskydd. Beträffande varsel till och överläggning med lokalarbetstagarorganisation bör däremot den föreslagna regleringen ersättas med erihänvisning till bestämmelserna i nämnda lag. Sådant varsel torde i regel böralämnas som arbetstagaren delges den skriftliga anmaningen. Med hänsyntill att förvaltningslagens regler om rätt till biträde samt utformning av ochunderrättelse om beslut avses, liksom hittUls, vara tUlämpliga i förevarande'ärendenbehöver några bestämmelser i dessa hänseenden inte tas in istatstjänstemannalagen. Medangivna modifieringar biträder jag kommitténs förslag lill bestämmelser omförfarandet. Ettnar remissinstanser har kritiserat det föreslagna förfarandet från densynpunkten att arbetstagaren då fråga är om avskedande skulle Prop.1975: 78 168 komma i väsentligt sämre ställning än vad som gäller f, n.då avsättnings-frågan oftast prövas av domstol med möjlighet alt förordnaoffenllig försvarare. Dessa farhågor är enligt min mening överdrivna. Arbetstagarenär sålunda i princip berättigad att enligt reglerna om aUmän rättshjälp irättshjälpslagen (1972: 429) få både biträdes- och utredningskostnader ersattaav slalen. Åtminstone i mer komplicerade fall torde det också kunna förutsättasall antingen arbetsgivaren eller arbetstagarens egen organisation ser till altarbetstagaren får den hjälp som han behöver för att kunna tillvarata sinaintressen. Om företrädare för arbetsgivaren åsidosätter de nubehandlade reglerna gör han sig i princip skyldig tiU oriktigmyndighetsutövning och kan ådraga sig straffansvar enligt 20 kap, 1 § BrB.Dessutom kan arbetslagaren bli berättigad till skadestånd. Huruvida den avarbetsgivaren beslutade åtgärden blir beslående beror emeUertid på om talanfullföljs mot beslutet. Beslut om disciplinpåföljd, avskedande, avstängning ochanmälan till åtal skall enligt kommitténs förslag fattas av kollegiala organdär juridisk kompelens finns företrädd. Beträffande arbetstagare,hos statenföreslås som huvudregel atl beslutanderätten skall tillkomma den myndighetvarunder arbetstagaren lyder. Några remissinstanser anser det vara betänkligtatt på detta sätt förena arbelsgivar- och beslraffningsfunktioner hos sammaorgan. Del är emellertid,enligt min mening svårl att länka sig någonprincipiellt olikartad lösning om man vill ha en privaträltslig utformning avdet utomstraffrättsliga ansvarssyslemet. Av betydelse i detla sammanhang ärvidare atl företrädare för de anslällda hos myndigheten, efter regeringensförordnande, enligt kungörelsen (1974: 224)om personalföreträdare i statligmyndighels styrelse m.m. numera har rätt att delta i myndighetens handläggningav bl. a; frågor om disciplinär bestraffning, åtalsanmälan och avstängning fråntjänstgöring. Finns i myndigheten s. k. disciplinnämnd, är personalföreträdarnaenligt kungörelsen ledamöter i n"ämnden. Jag biträder därför kommitténsförslag med vissa modifieringar som jag närmare skall beröra i specialmotiveringen.Någon anledning alt tUlföra det beslutande organet juridisk kompelens i vidaremån än som finns anser jag emellertid inte föreligga. behandlar i sitt slutbetänkande bl.a. frågan om arbetsgivarens disciplinära befogenheter. Det finns anledning antaatl dess förslag kan få betydelse för utformningen.av det beslutande disciplinorganetäven på den offentiiga sektorn. Jag vill därför förutskicka alt denna fråga fårtas under nytt övervägande under det fortsatta lagstiftningsarbetet påförevarande område. I fråga om den som innehar eller uppehåUer ordinariedomarljänst eller högre tjänst vid statiig myndighet föreslårämbelsansvärskommitlén särskilda regler om beslutande organ. Förslagelmotiveras av atl åtgär- deri tjänsten av sådan befattningshavare inle lämpligen bör prövas disciplinärtav hans koUeger, med vilka han samarbetar och tillsammans med vilka han intesäUan har alt i kollegial sammansättning fatta beslut. Jag ansluter mig tilldessa överväganden. För ifrågavarande befattningshavare, motsvarande denpersonkrets sorii inle omfattas av det nuvarande disciplinansvaret, börsåledes inrättas en särskild nämnd. Denna nämnd bör beslå av fem ledamöter,varav ordförariden är lagkunnig och i domarvärv erfaren. Vidare bör minst enledamot företräda arbetstagarsidan. Det bör ankomma på regeringen att meddelanärmare beslämmelser om nämndens sammansättalng och verksamhet liksöm om denpersonkrets som nämndens verksamhet skall avse. Närdet gäller arbetstagare hos och dess myndigheter har attmeddela bestämmelser om beslutande organ. Bestämmelserna i 29 kap.RB om omröstning i domstol med endast lagfarna ledamöter bör på motsvarandesätt som är fallet beträffande kollegiala disciplinorgan (23 § andra stycketstatstjänstemanrialagen i nuvarande lydelse) äga tillämpning vid omröstningtill beslut i de ärenden som avses här. Sådananmaning som enligt vad jag förut sagt skall inleda förfarandet bör utfärdas avden myndighet eUer nämnd som har alt besluta i ärendet. Benämningarnadisciplinansvar och disciplinpåföljd, kritiseras av elt par remissinstanser.Bl. a. anförs att ansvarsbestämmelsernas uppgift bör vara inte endast altupprätthålla arbetsdisciplinen hos de offentliga funktionärerna ulan framförallt atl trygga allmänhetens krav på ett lojalt iakttagande av meddeladeföreskrifter, varför de valda benämningarna ter sig missvisande inle minst ifråga om ansvar för de högsta befattningshavarna. Jag delar uppfattningen altterminologin inle är helt adekvat. Det synes emellertid knappast vara möjligtalt finna några bättre beteckningar. Dessutom är de nuvarande benämningarna såinarbetade att det inte torde vara förenat med några praktiska olägenheter attbehålla dem. Jag är därför inte beredd att förorda andra benämningar än demkommittén har föreslagit. Sedanden gäller i fråga om tvister rörande förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare (s. k. arbetstvisler) alt dessa prövas i ensärskild processuell ordning. Enligt lagen (1974: 371) om rättegången iarbetstvisler skall arbetsdomstolen som första.domstol upptaga och avgöratvister om kollektivavtal samt andra arbetstvisler mellan arbetsgivare ellerförening av arbetsgivare, å ena sidan, och förening av arbetstagare ellermedlem i sådan förening, å andra sidan, övriga arbetstvisler skall upptas ochavgöras av tingsrätt med arbetsdomstolen 1975: 78 170 somandra och sista instans. Från lagen undantas bl. a. mål som gäller arbetstagarehos staten eller hos arbetsgivare som avses i 1 § kommunaltjänstemannalagennär tvisten rör fråga som inte får regleras i avtal. Detta gäller dock bara omannat inte är särskUt föreskrivet. Sådana särskilda föreskrifter, enligt vUkaockså avtalsförbjudna frågor på det offentiiga tjänslemannaområdet skallhandläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvisler, återfinns bl. a. ilagen om anställningsskydd beträffande frågor som regleras i den lagen utomsåvitt gäller bestämmelserna om avskedande. Också statstjänstemannalageninnehåller en sådan föreskrift med avseende på bl. a. uppsägningstvister.Detsamma gäller beträffande tvister om pensionering, läkamndersökning ochavstängning på gmnd av sjukdom såvitt avser ordinarie domare, EnUgt kommitténs förslagskall såvitt numera är av intresse tvister rörande disciplinpåföljder ochavskedande prövas på samma sätt som flertalet andra arbetstvisler. Dettaförslag ligger helt i linje med de tankegångar som förts fram vid tUlkomsten avlagen om rättegången i arbetstvisler (se prop. 1974: 77 s. 127 ff). Denna lagbör alltså göras tUl-lämplig på tvister om åläggande av disciplinpåföljd,avskedande, avstängning på gmnd av brott eller tjänsteförseelse ochförflyttning. Detsamma bör gälla tvister om avgångsskyldlghet i samband med pensioneringsamt läkamndersökning och avstängning på gmnd av sjukdom även såvitt angårandra tjänstemän än ordinarie domare.