prop · FY0332 · 1975-12-31 00:00:00 — Densom hanterar eller importerar hälso- och miljöfarlig vara är skyldig vidta deåtgärder och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att hindraeller motverka skada på människor eller i miljön (5 §). Om det är påkallat frånhälso- eller miljöskyddssynpunkt, kan regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer enligt 6 § föreskriva att hälso- och miljöfarlig vara av visst slagfår hanteras eller importeras endast efter särskilt tillstånd eller att förhantering eller import av sådan vara skall gälla särskilt villkor. Myndighetsom regeringen bestämmer får enligt 9 § föreskriva att den som yrkesmässigthanterar eller importerar hälso- och miljöfarlig vara skall göra anmälan omdenna verksamhet. Centrala bedömningar som kan vara aktuella i fråga om hälso-och miljöfarliga varor görs av ett särskilt organ, produktkontrollnämnden, somi administrativt hänseende är knutet till . Enligt 50 §kungörelsen (1973:334) om hälso- och miljöfariiga varor kan produktkontrollnämndenmeddela ytterligare föreskrifter om försiktighetsmått m.m. enligt 5 § lagen.Tillsyn över lagens efterievnad 1975: 32 41 utövasav , arbetarskyddsstyrelsen, , yrkesinspektionenoch hälsovårdsnämnden. Miljöskyddslagen(1969:387) innehåller bestämmelser till skydd mot vattenförorening,luftförorening, buller och andra störningar, som uppkommer genom användning avmark, byggnad eller anläggning. Åtgärd eller verksamhet som faller inom lagenstillämpningsområde kallas miljöfarlig verksamhet. Den som utövar eller ämnarutöva miljöfarlig verksamhet kan hos ansökaom tillstånd till verksamheten (9 §). Regeringen har med stöd av bemyndigandei 10 § miljöskyddslagen i stor utsträckning föreskrivit skyldighet att inhämtatillstånd (koncessionsplikt). Från koncessionsplikt kan naturvårdsverketenligt 10 § andra stycket miljöskyddslagen medge undantag (dispens) efterprövning i varje särskilt fall. Till skydd mot miljöfarlig verksamhet som kanmedföra fara för allmänna intressen skall enligt 38 § miljöskyddslagen tillsynutövas av och länsstyrelserna. Om tillstånd inte givitsenligt lagen, kan enligt 40 § första stycket meddela föreläggandeom sådant försiktighetsmått eller förbud som är uppenbart behövligt för attlagens bestämmelser skall efterlevas. I 47 § miljöskyddslagen finnsbestämmelser om handräckning. Där föreskrivs bl.a. att utmätningsmannen påanmodan av skall ombesörja att åtgärd vidtas, om länsstyrelsensföreläggande om försiktighetsmått eller förbud inte efterkoms. Bestämmelserom oskadliggörande av läkemedel finns i 14 § läkemedelsförordningen(1962:701). Somtidigare har anförts kan statligt stöd i form av bidrag med högst avkostnaden utgå till behandlingsanläggning som framstår som angelägen frånallmän synpunkt enligt kungörelsen om statligt stöd till avfallsbehandling.Statligt stöd kan också utgå i form av garanti för ekonomiska förluster som kanuppkomma vid lagring av kemiskt avfall eller annat avfall som är miljöfarligt. Enligtarbetsgruppens betänkande uppkommer ansenliga mängder kemiskt avfall avskilda slag i vårt land. Största delen av detta avfall uppkommer somprocessavfall hos industrin. Många industriföretag har möjligheter attoskadliggöra avfall internt, dvs. i anslutning till den anläggning där det haruppkommit. Relativt stora mängder kemiskt avfall uppkommer emellertid undersådana förhållanden att avfallet måste transporteras bort för att oskadliggöraspå annat håll.. Nuvarande resurser för att ta hand om det kemiska avfallet ärenligt arbetsgruppen otillräckliga, vilket antas vara en bidragande orsak tillatt endast några få kommuner har utvidgat det kommunala renhållningsmonopolettill att omfatta även industrins kemiska avfall. Arbetsgruppen understryker attsamhället beträffande det kemiska avfallet saknar tillfredsställandekunskaper om mängd, art och sätt på vilket det slutliga omhändertagandet sker.Bl.a. med hänsyn härtill är samhällets faktiska möjligheter att 1975: 32 42 utövatillsyn och kontroll i fråga om hanteringen av kemiskt avfall f.n. påtagligtbegränsade. Mot bakgrund av att olämplig hantering av kemiskt avfall iallmänhet får antas,innebära risk för skada på människor eller i miljön måsteett bibehållaiide av nuvarande förhållanden enligt arbetsgruppen anses ingeallvarliga betänkligheter. Det är nödvändigt att få till stånd en förbättringav förhållandena på detta område. Gruppens överväganden och förslag inriktaspå sådant kemiskt avfall som bedöms medföra hälso- eller miljörisker vidhanteringen (miljöfarligt . Till sådant avfall, vill gruppen främsthänföra olje- och lösningsmedelsavfall, koncentrerat surt eller alkalisktavfall, metallhaltigt resp. cyanidhaltigt avfall från. ytbehandlingsverksamhetävensom bekämpningsmedelsavfall .och ayfall som innehåller PCB. Måletbör enligt arbetsgruppen vara att skaffa samhället insyn i och kontroll avsamtliga led i hanteringen av miljöfarligt avfall. I sådant syfte föreslårarbetsgruppen att kommunalt renhållningsmonopol i fråga om miljöfarligt avfallinförs i hela landet. Detta bör enligt arbetsgruppen ske på motsvarande sättsom gruppen har förordat beträffande visst pappersavfall. Arbetsgruppen föreslårsålunda att regeringen med stöd av den föreslagna bemyndigandebestämirielsen irenhållningslagen skall meddela föreskrifter om införande av kommunalt renhållningsmonopolför miljöfarligt avfall i de ohka kommunerna efterhand som dessa hunnit vidta nödvändigaförberedelser för insamlingen av det miljöfarliga avfallet. Enligt gruppensuppfattning bör sådant monopol kunna vara infört i alla kommuner senast . Föratt skaffa sig ett tillräckligt underlag för beslut rörande den renhållningsorganisationsom behövs till följd av det föreslagna renhållningsmonopolet måste kommunernaenligt arbetsgruppen som en första åtgärd inventera omfattningen och arten avindustrins miljöfarliga avfall. Företag som driver verksamhet varimiljöfarligt avfall uppkommer skall enligt förslaget efter föreskrift avhälsovårdsnämnden vara skyldiga att anmäla verksamheten och däri uppkommandeavfall till nämnden. Om det behövs, bör företagen enligt arbetsgruppen ocksåvara skyldiga att efter anmodan i varje särskilt fall lämna närmare uppgifterom avfallets innehåll. Denuvarande förhållandena i fråga om vägtransporter av miljöfarligt avfall ärenligt arbetsgruppen inte tillfredsställande. Även om renhållningsmonopolinnebär en viss samhällskontroll också av transporterna, är det enligtarbetsgruppen motiverat att införa tillståndsplikt fÖr den som yrkesmässigtvill transportera miljöfarligt avfall på väg. För att sökanden skall få tillstånd beviljat bör hanenligt förslaget kunna visa att han har per-, sonella, tekniska och ekonomiskaförutsättningar att transportera miljö farligt avfall på ett från hälso- ochmiljöskyddssynpunkt tillfredsställan- 1975: 32 43 desätt och att han har de tillstånd som kan fordras för verksamheten enligtgällande annan lagstiftning. Av sökanden bör enligt arbetsgmppen dessutomkrävas att han ställer godtagbar säkerhet för behandlingskostnaderna försådant avfall som han, temporärt lagrar. bör vidare enligt förslagetkunna meddela föreskrift om den största mängd miljöfarligt avfall som samtidigtfår förvaras hos transportföretaget. Företag som drivs av kommun föreslås varaundantagna från skyldig-, het att söka tillstånd. Ivårt land finns enligt betänkandet f.n. sju anläggningar för extern behandlingav miljöfarligt avfall. Den huvudsakliga verksainheten vid fyra av dessaanläggningar avser behandling av oljeavfall. som ärelt helägt dotterbolag till () behandlarvid sin anläggning i utanför utöver oljeavfall ocksålösningsmedelsavfall och förbränner dessutom en del fast avfall. ägstill hälften av det statliga företaget , medan den andrahälften till lika delar ägs av . Arbetsgruppenanser det vara nödvändigt att en utbyggnad av behandlingsresurserna förmiljöfarligt avfall kommer till stånd främst för att fler avfallstyper skallkunna behandlas samt för att en bättre regional täckning skall erhållas.Enligt arbetsgruppen måste det också finnas en viss beredskap för att klara avbehandlingsbehov som inte är kända. Införs kommunalt renhållningsmonopolmera allmänt i fråga om miljöfarligt avfall kommer behovet avbehandlingsresurser att öka. Utbyggnaden härav bör enligt arbetsgruppen skestegvis i takt med de behov som föranleds av monopolets införande. Denframtida behandlingsverksamheten, som enligt arbetsgruppen också bör inbegripalångtidsförvaring av sådant avfall som av tekniska eller ekonomiska skäl f.n.inte kan återvinnas eller oskadliggöras, bör ha sådan bredd att i princip allaslag av miljöfarligt avfall skall kunna tas om hand. Med hänsyn till att detråder osäkerhet om den mängd och de slag av avfall som måste omhändertas är detenligt arbetsgruppen motiverat att i inledningsskedet prioritera utbyggnad avlagringsresurser. Arbetsgruppen anser att det från samhällets sida måstekrävas att behandlingsverksamhet av ifrågavarande slag bedrivs uthålligt undersamhällsansvar. Det måste finnas garanti för att allt miljöfarligt avfallverkligen blir omhändertaget och att detta sker på ett från hälso- ochmiljöskyddssynpunkt tillfredsställande sätt. Med hänsyn till att den avfallsbehandlingsom det här gäller av flera skäl inte kan i sin helhet bli företagsekonomisktlönsam kan man enligt arbetsgruppen inte räkna med att satsning på dettaområde från privata företag kommer att ske i sådan takt och omfattning attföreliggande och kommande behandlingsbehov verkligen blir 1975: 32 44 tillgodoseddaeller att därvid tillräcklig hänsyn tas till lämpligaste lokalisering uravfallsproducentemas synvinkel. Mot bakgnmd härav anser arbetsgruppen attgaranti för att allt mUjöfarligt avfall blir omhändertaget på etttillfredsställande sätt kan vinnas endast genom att samhället tar över hela detorganisatoriska ansvaret för det slutliga omhändertagandet av sådant avfall.Detta bör enligt arbetsgruppen ske genom att det tillskapas ett av staten,kommunerna och näringslivet gemensamt ägt behandlingsföretag som i princip fårensamrätt att behandla miljöfarligt avfall. Allt avfall behöver, sägs det ibetänkandet, inte tas om hand vid behandlingsföretagets egna anläggningar. Detkan vara rationellt att utnyttja kapacitet som finns på annat håll inom ellerutom landet. Arbetsgruppen finner det naturligt att kommer att ingå somen del i det tänkta behandlingsföretaget. Enligt arbetsgruppen börförhandlingar som syftar till ett samgående med behandlingsföretaget tas uppmed de företag som driver särskild rörelse för att behandla miljöfarligtavfall. Därigenom kan en lämplig samordning av nuvarande resurser ske. Ävenefter reformens genomförande bör det enligt förslaget i viss omfattning varamöjligt för andra behandlingsföretag att driva verksamhet som avses eftersärskilt tillstånd. Enligtarbetsgruppens mening bör industriföretagen i princip ges möjlighet attbehandla sitt avfall på det mest rationella och ekonomiskt fördelaktiga sättetunder fömtsättning att den avsedda behandlingen står i överensstämmelse med dekrav som ställs i miljöskyddslagen och lagen om hälso- och miljöfarliga varor.Det måste anses önskvärt att företagen i första hand strävar efter internalösningar på sina avfallsproblem. För att intern behandling av det avfall somdet här gäller skall få ske enligt gällande bestämmelser torde normalt krävasatt verksamheten prövats enligt miljöskyddslagen. Det finns därför enligtarbetsgruppen inte anledning att renhållningsmonopol eller ensamrätt förbehandlingsföretaget skall gälla i de fall då miljöfarligt avfall behandlas ianslutning till den anläggning där avfallet uppkommer. Från samhällets sidabör man enligt arbetsgmppen också se positivt på att industriföretagsamarbetar när det gäller behandling av miljöfarligt avfall. Om etttillverkningsföretag har kapacitet att i sina anläggnmgar återvinna elleroskadliggöra också viss mängd miljöfarligt avfall från annat sådant företag,framstår det enligt arbetsgmppen som naturligt att företagen samverkar. Underförutsättning att behandlingen av avfallet sker i enlighet medmiljöskyddslagstiftningens krav bör den form av samarbete som beskrivitsinte hindras eller onödigtvis försvåras genom behandlingsföretagets inrättande.Samhället bör emellertid enligt arbetsgruppen beredas möjlighet attkontrollera att angivna krav uppfylls. Med hänsyn härtill föreslår gruppen attdet företag som skall behandla avfallet skall vara skyldigt att söka särskilttillstånd till den avsedda behandlingen. Tillstånd som här avses skall alltidbeviljas, om det visas att 1975: 32 45 behandlingenkommer att ske i överensstämmelse med tillstånd eller dispens enligtmiljöskyddslagen. Fråga om tillstånd bör enligt förslaget prövas avlänsstyrelsen. för att behandla miljöfarligt avfall kan enligtarbetsgmppen också iimebära att två eller flera företag går ihop om att byggaupp en gemensam anläggning för återvinning eller oskadliggörande av avfall. Medhänsyn till sitt förslag om inrättande av behandlingsföretaget anserarbetsgmppen att det inte utan vidare bör vara tillåtet att etablera och drivasärskild behandlingsrörelse vid sidan av behandlingsföretaget. I likhet med vadarbetsgruppen föreslagit i fråga om befintliga behandlingsföretag bör detenligt gruppen vara möjligt att efter särskilt tillstånd etablerabehandlingsrörelse efter reformens ikraftträdande. Frågan humvida sådanbehandlingsrörelse skall få inrättas måste enligt gmppen bedömas såväl frånmiljöskyddssynpunkt som från samhällsekonomiska synpunkter. Prövningen avfrågan om särskilt behandlingstillstånd i nu avsedda fall är av sådan karaktäratt den föreslås ankomma på regeringen. Särskilt tillstånd bör enligtarbetsgruppen inte få avse långtidsförvaring med hänsyn till att lagringsresursernalämpligen bör koncentreras till behandlingsföretaget. Arbetsgruppen föreslåratt särskilt behandlingstillstånd bör kunna förenas med föreskrift om attföretaget skall ställa godtagbar säkerhet för behandlingskostnaderna förtemporärt lagrat avfall. Det finns annars en risk, menar arbetsgruppen, attdessa kostnader drabbar det allmänna, om tillståndet återkallas eller företagetav annan orsak upphör med verksamheten. Kostnadernaför behandlingsföretagets verksamhet skall enligt betänkandet i principbetalas av dem som utnyttjar företagets tjänster. De avgifter som tas ut skallutöver rörliga kostnader täcka också kalkylmässiga avskrivningar och ränta påallt arbetande kapital. Enligt arbetsgmppen bör inflytande avgifter däremotinte ge vinst i företagsekonomisk mening. Av flera skäl kan det emellertidvara svårt att nå full täckning för kapitalkostnaderna. Intäkterna kan varasvåra att kalkylera på grund av avfallsmarknadens föränderliga karaktär.Detsamma gäller när resurserna är under uppbyggnad. Arbetsgruppen framhålleratt avgift för transport och behandling av avfallet skall fastställas och tasut av kommunerna med stöd av lagen om kommunala renhållningsavgifter. Medhänsyn till att det är uttalade samhälleliga intressen som ligger bakomförslaget att inrätta behandlingsföretaget och bygga ut nuvarandebehandlingsresurser för miljöfarligt avfall finner arbetsgruppen det naturligtatt staten på lämpligt sätt garanterar finansieringen av företagets fastainvesteringar. Också den risk som enligt vad förut sagts finns för att fulltäckning för kapitalkostnaderna inte alltid erhålls talar enligt gmppen föratt staten bör garantera finansieringen av dessa inves- Prop.1975: 32 46 teringar.När reformen genomförts, bör enligt arbetsgruppens inening statligt stöd tillavfallsbehandling varom nu är fråga endast undantagsvis utgå till annatföretag än behandlingsföretaget. Behandlingsföretagetsinvesteringar bör enligt arbetsgruppen avse anläggningar som skall tillämpaetablerad teknik. Om det är påkallat bör företaget dock kunna delta i visstangeläget utvecklingsarbete. Enligtarbetsgruppens förslag bör företag som har miljöfarligt avfall ha rätt att förslutligt omhändertagande anlita behandlingsanläggning utomlands. Emellertid börsvensk myndighet ha möjlighet att kontrollera att omhändertagandet i det andralandet kommer att ske på ett från hälso- och miljöskyddssynpunkttillfredsställande sätt. Med hänsyn härtill föreslår arbetsgruppen alt detinförs krav på särskilt tillstånd för att utförsel av miljöfarligt avfall skafå ske. Behandlingsföretaget föreslås dock vara undantaget från skyldighet attsöka tillstånd. Tillståndsprövningen bör enligt förslaget ankomma pånaturvårdsverket. Såsomantytts inledningsvis är lagen om hälso- och miljöfarliga varor i principtillämplig på sådant avfall som avses med arbetsgruppens nu redovisade förslag.Också vissa bestämmelser av allmän karaktär i kungörelsen om hälso- ochmiljöfarliga varor äger tillämpning på miljöfarligt avfall. Mot bakgmnd häravanser arbetsgruppen det vara både naturligt och lämpligt att de grundläggandeförfattningsbestämmelserna för nu ifrågavarande reform upptas i nämnda lag. Vadgäller den föreslagna ensamrätten för behandlingsföretaget föreslårarbetsgruppen att i lagen tas in en ny paragraf, som innehåller bemyndigandeför regeringen att, om det är påkallat från hälso- eller miljöskyddssynpunkt,föreskriva att återvinning, oskadliggörande, långtidsförvaring eller annatdärmed jämförligt förfarande för slutligt omhändertagande av miljöfarligtavfall får bedrivas yrkesmässigt endast av juridisk person vari staten harinflytande. Arbetsgruppen föreslår vidare att bestämmelser ombehandlingsföretaget och om särskilt tillstånd att vid sidan av företagetbedriva avfallsbehandling meddelas av regeringen i en särskild författning,kallad förordningen om miljöfarligt avfall. Enligt arbetsgruppen kanerforderliga föreskrifter för att genomföra vad gruppen föreslagit i fråga om anmälningsskyldighetför verksamhet vari miljöfarligt avfall uppkommer och i fråga om tillståndtill yrkesmässig transport av miljöfarligt avfall meddelas av regeringen isamma författning med stöd av 9 § resp. 6 § lagen om hälso- och miljöfarligavaror. För att undvika tillämpningssvårigheter är det enligt arbetsgmppensmening nödvändigt att i den föreslagna förordningen räkna upp de avfallsslagsom skall anses miljöfariiga och för vilka den föreslagna regleringen skallgälla. I det konkreta fallet kan det förhålla sig så att visst avfall somenligt den angivna uppräkningen skall omfattas av den tänkta förordningen intekan anses falla under definitionen på hälso- och miljöfarlig vara i 1 § förstastycket lagen om hälso- och miljöfarliga varor. 1975: 32 47 Medanledning härav föreslår arbetsgruppen alt regeringen med stöd , av 1 § andrastycket nämnda lag skall föreskriva att vad i lagen sägs skall gälla i fråga omde i förordningen uppräknade ävfallsslagen. Arbetsgruppenframhåller att särskilda ansvars- och tillsynsbestämmelser inte behövermeddelas. Bestämmelser i dessa ämnen i lagen om hälso- och miljöfarliga varorblir tillämpliga också på den reglering av miljöfarligt avfall som föreslagits. Närdet gäller läkemedel och läkemedelsavfall anser arbetsgruppen att denföreslagna förordningen inte bör vara tillämplig. Oskadliggörande av läkemedelregleras uteslutande i läkemedelsförordningen. Arbetsgruppen, som anser att enskärpning av bestämmelserna på detta område bör ske, föreslår att socialstyrelsenåläggs att meddela föreskrifter om oskadliggörande av läkemedel. Föreläggandeenligt 40 § miljöskyddslagen kan enligt arbetsgruppen avse t.ex.oskadliggörande av visst miljöfarligt avfall som lagrats. Efterkoms intesådant föreläggande, skall utmätningsmannen som förut sagts enligt 47 § tredjestycket miljöskyddslagen ombesörja att åtgärden vidtas. I fråga om tolkningenav handräckningsbestämmelsen konstaterar arbetsgruppen att effekten avförelägganden som det här är fråga om skulle försämras avsevärt, om denförsumlige inte behövde betala kostnaden för handräckningen. Arbetsgruppenanser för sin del att lagstiftaren torde utgått från att den försumlige ävenutan uttrycklig föreskrift skulle svara för handräckningskostriaden. Vidtillkomsten av väglagen (1971:948) gjordes emellertid ett uttalande som enligtarbetsgruppens mening kan föranleda osäkerhet om innebörden av gällande rätt iförevarande hänseende. För att undanröja den osäkerhet som kan råda i fråganföreslår arbetsgmppen att det genom ett tillägg i 47 § tredje stycketmiljöskyddslagen klart utsägs att åtgärden skall vidtas på den försumligesbekostnad. Arbetsgruppen framhåller också att de medel som behövs för attförskottera handräckningskostnad bör ställas till länsstyrelsernas förfogandefrån anslaget Bidrag till miljövårdande åtgärder inom industrin m.m. Det börenligt arbetsgmppen ankomma på regeringen att besluta om medel tillvederbörande länsstyrelse efter framställning i varje särskilt fall. Föreslagnalagändringar bör enligt arbetsgmppen kunna träda i kraft . Av deföreskrifter som avses komma att meddelas av regeringen bör enligtarbetsgruppen föreskrifterna om renhållningsmonopol, såvitt gäller de kommunerdär monopol då kan införas, tillståndsplikt för transportföretag ochföreskrifter om behandlingsföretaget träda i kraft . övrigaföreskrifter föreslås träda i kraft . Underremissbehandlingen har de förslag som jag nu redovisat i huvudsak godtagitseller lämnats utan erinran. Många remissinstanser har uttalattillfredsställelse över skilda delar av förslagen. 1975: 32 48 stanserhar dock avstyrkt eller ställt sig tveksamma till införande av kommunaltrenhållningsmonopol för miljöfarhgt avfall. Även inrättandet av det föreslagnabehandlingsföretaget har avstyrkts av några remissinstanser. Somframgår av arbetsgruppens redovisning hanteras f.n. icke obetydligakvantiteter kemiskt avfall på ett från hälso- och miljösynpunkt oacceptabeltsätt. Samhällets faktiska möjligheter att utöva kontroll och tillsyn över dennahantering är påtagligt begränsade. Resurserna att omhänderta hälso- ochmiljöfariigt avfall är klart otillräckliga. Enligt min mening är det enangelägen samhällsuppgift att åstadkomma en förbättring av förhållandena pådetta område. I likhet med det övervägande flertalet remissinstanser anser jagatt detta bör ske genom åtgärder i den riktning arbetsgruppen förordat. Jagtillstyrker alltså att kommunalt renhållningsmonopol successivt införs förmiljöfarligt avfall i samtliga kommuner på det sätt arbetsgruppen föreslagit.Därigenom bör bättre betingelser för kontroll och omhändertagande avmiljöfarligt avfall skapas. Det bör ankomma på regeringen att meddelaföreskrift att monopol skall gälla i viss kommun. Sådan föreskrift bör meddelasefter samråd med berörd kommun när kommunen vidtagit erforderliga förberedelserför monopolets införande. Jag delar arbetsgruppens bedömning att kommunaltrenhållningsmonopol för miljöfarligt avfall bör kunna vara infört i samtligakommuner senast efter reformens ikraftträdande. Jag vill också i likhetmed flera remissinstanser framhålla att det i många fall kan vara lämpligt attkommuner inom samma region samverkar när det gäller insamling av miljöfarligtavfall. Det behandlingsföretag vars inrättande jag föreslår i det följandeavses få resurser att ta emot allt insamlat avfall för behandling ellerlångtidslagring. Den enskilda kommunen kommer sålunda alltid att ha möjlighetatt lämna allt insamlat miljöfarhgt avfall till detta företag. Jagvill upplysningsvis nämna att jag ämnar föreslå regeringen att i en särskildförordning om miljöfarhgt avfall ange de slag av avfall som skall föras inunder det kommunala renhållningsmonopolet. Dit bör i första hand hänföras deavfallstyper som nämnts av arbetsgmppen. Miljöfarligt avfall som omhändertas iden anläggning där avfallet uppkommer bör i enlighet med arbetsgmppens förslaginte omfattas av renhållningsmonopolet. Jagbiträder arbetsgruppens uppfattning att företagen skall vara skyldiga att tillmyndighet lämna uppgifter om det miljöfarliga avfall som uppkommer iverksamheten. Enligt min mening bör dock, som bl. a. harföreslagit, införas en obUgatorisk deklarationsplikt för företagen i dettahänseende. Uppgifter om företagens miljöfarliga avfall är betydelsefulla intebara som underlag för beslut om insamlingsorganisation utan också förtillsynsverksamheten enligt både miljö- 1975: 32 49