prop · FZ0382 · 1975-12-31 00:00:00 — Lagrådets uttalanden i denna del synesnärmast ha den innebörden att direkt uppsåt att gynna alltid skulle föreliggaså snart gäldenären är medveten om att en betalningsåtgärd rent objektivt settinnebär att borgenären får en ställning som i förhållande till övrigaborgenärers är bättre än han har anspråk på enligt konkurslagens ochförmånsrättslagens regler. Detta synes å ena sidan föra för långt så till vidasom man inte når målet att ta undan sådana fall frän kriminaliseringen därgäldenärens handlande vid en betalning av vanlig typ inte bärs upp av någotillojalt motiv. Å andra sidan torde det också vara tveksamt om det synsättbeträffande direkt uppsåt som förefaller ligga till grund för lagrådetsuttalande kan anses stämma väl överens med vedertagen terminologi. Enligt dennatorde det ligga nära till hands att uppfatta ett krav på direkt uppsåt på detsättet att kriminaliseringen skulle avse endast fall då inte bara detförhållandet att borgenären får betalt för sin fordran utan just denomständigheten att han gynnas på andras bekostnad utgör ändamålet med engäldenärs betalning av viss förfallen skuld. Det kan ifrågasättas om inte ensådan tolkning i sin tur leder till att den av lagrådet förordade regelnskulle komma att träffa bara den tämligen opraktiska situationen attgäldenärens direkta syfte med betalning till en av borgenärerna är att skadade övriga. Mot bakgrund av det anförda synes den av lagrådetförordade till-läggsregeln lämpligen böra jämkas på ett sätt som dels utesluteren sådan begränsad tolkning som den nu senast berörda, dels medför alt vanligalöpande betalningar av förfallna skulder utan illojalt syfte inte drabbas avstraffansvar. En från de angivna synpunkterna ändamålsenlig avfattning tordenås om tilläggsregeln får det innehållet att gäldenär som i otillbörligt syftegynnar viss borgenär på annat sätt än som avses i de särskilt uppräknade fallenskall dömas för mannamån, förutsatt att andra borgenärers rätt avsevärtförringas genom åtgärden. Den nu förordade utformningen av tilläggsregelnmedför den fördelen att man vid den rättsliga bedömningen när det gäller enbetalning av vanlig typ i en obeståndssituation kan lägga tyngdpunkten påfrågan om själva motivet för gäldenärens handling är illojalt. Utanför detstraffbara området avses då falla situationer som kännetecknas av att 1975/76: 82 120 gäldenärenvid en betalning på vanligt sätt av en förfallen skuld inte har något särskiltintresse av den ifrågavarande borgenärens förmögenhetsställning. Detta är sågott som alltid fallet vid betalning av vanliga löpande fordringar, avseende t.ex. avbetalningsköp, hyra eller skatt. Vad som kriminaliseras blir de fall dåsjälva syftet med betalningen kan betecknas som otillbörligt, dvs. fall dågäldenärens handlande bestäms av en önskan att i en obeståndssituation visavälvilja gentemot en speciell borgenär, fastän det sker på de övrigasbekostnad. Det kan naturligtvis inte uteslutas att det i några fall kan tänkasuppkomma avgräns-ningssvårigheter när det gäller att bedöma om en gäldenär viden betalning av vanlig typ har handlat i otillböriigt syfte. Sådanasvårigheter torde dock knappast behöva uppkomma i en situation som svarar motlagrådets exempel med ställföreträdaren för ett gäldenärsbolag som låter dettabetala en förfallen skuld till ett annat bolag, där han själv har intressen,liksom inte heller i det av lagrådet i annat sammanhang berörda fallet attgäldenären gör en otillbörlig betalning till närstående av en skuld som harbringats att förfalla genom särskild förfalloklausul. Det illojala motivettorde nämligen i sådana fall framstå som uppenbart. Det bör tilläggas att ettotillbörligt syfte givelvis också föreligger, om gäldenärens direkta avsikt äratt skada de övriga borgenärerna, en situation som dock enligt vad som harsagts förut får betecknas som opraktisk. Mot bakgrund av de överväganden som harredovisats föreslår Jag att det till 4 § första stycket i det remitteradeförslaget fogas en andra mening av följande lydelse: "Detsamma skallgälla, om gäldenären i otillbörligt syfte gynnar viss borgenär på annat sättän som sagts och andra borgenärers rätt därigenom avsevärtförringas." För att paragrafen redaktionellt sett skall få entillfredsställande avfattning förordar jag vidare att ordet"otillbörligt" får utgå i första meningen av första stycket. Ordetfyller där inte någon nödvändig funktion, eftersom det gynnande som behandlas imeningen redan med hänsyn till arten av de åtgärder som anges och kravet på attden ifrågavarande åtgärden skall avsevärt förringa övriga borgenärers rättalllid torde framstå som otillbörligt. Jag vill tillägga att den straffrättsligabedömningen av gäldenärens syfte i de fall som avses i den nya andra meningenav 4 § första stycket inte sammanfaller med den mer vidsträckta innebörd som detobjektiva otillbörlighetsbegreppet har i 30 § konkurslagen. Någon nackdel häravtorde inte uppstå i rättstillämpningen. Slutligen vill jag ta upp ett speciellt problem somlagrådet har berört. Lagrådet har ifrågasatt om man med betalning med ovanligabetalningsmedel kan likställa det fallet att gäldenären säljer t. ex. ettvaruparti och i nära anslutning därtill betalar en förfallen skuld med depengar som har influtit vid försäljningen. EnHgt min mening som i denna 1975/76: 82 121 delsynes stämma överens med lagrådets kan en betalning av detta slag inte ansesske med ovanliga betalningsmedel och inte heller jämställas med en betalningav sådan typ. Jag vill dock erinra om att ett bortslumpande av egendom i endylik situation kan vara att betrakta som oredlighet mot borgenärer enligt 11kap. 1 § första stycket BrB (s. k. ekonomisk förstörelse). Tidpunktenför ikraftträdandet av de nu aktuella ändringarna i BrB bör flyttas till den 1juli 1976. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att antaga det av lagrådet granskade lagförslagetmed vidtagna ändringar. Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposition föreslå att antagadet förslag som föredraganden har lagt fram. TRYCKERI, 1975 75037S