prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — a.slridsåtgärder, som kan medföra allvarliga rubbningar av samhällsekonomin ellerfolkförsörjningen eller som skulle vara stötande av humanitära skäl. finns vidare bestämmelser om en gemensam nämnd, statstjänstenämnden,och om förhandlingsordning m. m. Slutligen innehåller huvudavtaletbestämmelser varigenom vissa tjänster undantas från stridsålgärder.Bestämmelserna i huvudavtalet avser hela den del av StjL:s och KtjL:stillämpningsområde där SAV äger företräda arbetsgivaren. F. n. gäller vidare bl. a. ett mellan SAV och denuvarande tre huvudorganisationerna (/SR, SF och TCO-S) slutet, avtal omlöner 1975 1976 för statstjänstemän m. fl. (197576). Detta omfattar aUmäntavlöningsavlal för statliga och vissa andra tjänstemän (AST), allmänttjänsteförteckningsavtal (ATF), tjänsteförteckningsavtal för undervisningsområdet(TFU), allmänt arbetstidsavtal (ARB), avtal om inrättande av en nämnd förpersonalpolitiska frågor, allmänt pensionsavtal för statliga ochvissa andra tjänstemän, m. fl. Här kan också nämnas avtal somrör arbetarskydd, personalföreträdare och fackliga förtroendemän (SAV-cirkulärA 19 och 37/1974 samt 6 och 37/ 1975). Prop.1975/76:105 Bilaga 2 13 Tillämpningen för statens räkning av dekollektivavtal som staten har ingått ankommer i allmänhet på de olikastatsmyndigheter som omfattas av avtalet. De har därvid att i förekommandefall följa SAV:s föreskrifter och anvisningar. Myndighet som är bunden avkoUektivavtal skall inom yrkesgrupp och område som avses i avtalet tillämpadetta även på arbetstagare som inte omfattas av avtalet eller annattill-lämpligt kollektivavtal (4 § kungörelsen om vissa statliga kollektivavtalm. a. på det rent kommunala området träffaskollektivavtal i annan ordning. Vid centrala förhandlingar förs därvidarbetsgivarens talan av resp. . Imånga förhandlingar företräder kommunförbundet också församlings-och pastoratsförbund. De avtal som dessa förbund träffar med dekommunanställdas huvudorganisationer ,/SR-organisationerna och TCO-K-organisatio-nerna har karaktär av enrekommendation och blir bindande för den enskilda primärkommunen resp.landstingskommunen först när vederbörande kommun har antagit avtalen.Förhandlingar såvitt rör de flesta av de anställda hos de allmänna försäkringskassornaäger rum mellan Försäkringskassornas förhandlingsorganisation ochFörsäkringsanställdas förbund. Också inom andra delar av den offentligasektorn förs förhandlingar i särskUd ordning. När kollektivavtal gäller, löses tvistefrågormellan parterna vid lokala eller centrala förhandlingar eller i sista hand vid AD eller genom skiljeförfarande. Detsamma gäller om andra tvister iavtalsbara frågor som rör organiserade arbetstagare. Är arbetstagarenoorganiserad, prövas tvisten i första instans av tingsrätt med AD somfullföljdsinstans. Vid konflikt om avtalsbart anställnings- ellerarbetsvillkor får enligt 15 § StjL och 3 § KtjL lockout eller strejk vidtas, ominte annat följer av lag eller avtal. Beträffande frågor som får regleras i avtal, kanarbetstagaren inte föra talan mot den offentiige arbetsgivarens beslut genomadministrativa besvär. På några områden främst i fråga om förmåner i sambandmed tjänsteresa och förrättning och dessutom i fråga om tjänstledighet (jfrprop. 1973: 177 s. 38) tillämpas emeUertid fortfarande en offentligrättsligreglering i avvaktan på att avtal träffas. Uppstår tvist om till-lämpningen avdessa författningar, får talan inte föras vid domstol eller skiljenämnd. Istället förs talan genom administrativa besvär. Blir frågan reglerad genomkollektivavtal, upphör utfärdad administrativ bestämmelse att gälla enligtkungörelsen (1965: 886) om upphävande av vissa författningar och beslut ianslutning till genomförandet av förhandlingsrättsreformen för offentligatjänstemän, m.m. (ändrad : 942) och talan förs då på vanligt sättvid AD. Deavtalsförbjudna frågorna är förbehållna offentlig- 1975/76:105 Bilaga 2 14 Denna kan ha formen av lag eller förordning eller bestå iföreskrifter som underordnad myndighet meddelat. Förbudetmot avtal beträffande frågor om imättande eUer indragning av tjänst ellertjänsteorganisationens utformning i övrigt (3 § andra stycket a i StjL, resp.2 §, andra stycket a KtjL) gäller bl. a. frågor huruvida tjänst skall varaordinarie, extra ordinarie eller extra och huruvida tjänst skall vara inrättadför heltids- eller deltidstjänstgöring samt frågor om myndigheternas stationeringsortoch deras geografiska arbetsområde (prop. 1965: 60 s. 142). TiU frågor som rörmyndighets verksamhet (punkten b i angivna båda lagrum) och som därför äravtalsförbjudna räknas frågor, om vad slags verksamhet det allmänna skall bedriva,hur verksamheten skall fördelas på olika myndigheter och myndigheternasorganisatoriska uppbyggnad, i den mån frågan inte avser tjänsteorganisationensutformning och sålunda faller under punkten a, m. m. Ävtalsförbudet i andrasärskilda frågor (punkten c i angivna lagrum) gäller bl. a. en delanställningsvillkor m. m. som regleras i olika paragrafer i , KtjL ra. I StjL regleras sålunda sådana frågor som villkor för tjänst,anställning av tjänsteman, tjänstemans åligganden, arbetskonflikter,disciplinansvar och avskedande (fr. o. m. ), åtal och avstängning,anställnings upphörande, turordning vid uppsägning på grund av arbetsbrist,företrädesrätt tUl ny anställning, talan mot myndighets beslut, särskildöverläggning i vissa tvister, m. m. Exempelvis skall tjänsteman enligt 10 §StjL stäUa sig till efterrättelse instruktion, arbetsordning och andra allmännabestämmelser om arbetet samt särskilda föreskrifter rörande hanstjänsteutövning. I KtjL regleras frågor om arbetskonflikter m. m. och omsärskild överläggning i vissa tvister. En avtalsförbjuden fråga får inte bli föremål förstridsåtgärd. Arbetsgivarens beslut i en sådan fråga kan frånsett vissaundantagsfall (jfr avsnitt 12.1.7) inte heller prövas av AD eUer tingsrätt (se1 kap. 2 § andra stycket LRA). Vid missnöje med beslutet får arbetstagare istället söka rättelse genom besvär i administrativ ordning, om denna möjlighetstår öppen (jfr 50 § StjL). Anmärkas kan att beslut, som tjänstemaiinen pågrund av sin lydnadsplikt enligt 10 § StjL är skyldig att efterkomma, haransetts inte kunna överklagas genom besvär (jfr Förvaltningsrättslig tidskrift1972 s. 278). Huvudregeln är alltså att talan om avtalsförbjudnafrågor inte handläggs enligt LRA utan i stället får prövas genomadministrativa besvär. Denna huvudregel gäller dock inte, om annat är särskiltföreskrivet (se 1 kap. 2 § andra stycket LRA). Sådana föreskrifter finns i bl.a. 51 § StjL och 42 § LAS. När tvisten med stöd av en sådan föreskrift skallhandläggas enligt LRA, får tjänstemannen inte besvära sig över beslutet iadministrativ ordning. Detta framgår av lagen (1965: 276) om 1975/76:105 Bilaga 2 15 inskränkningi rätten att föra talan mot offentiig arbetsgivares beslut (lagen omtryckt1974: 1011). Som exempel på bestämmelser rörande avtalsförbjudnafrågor som har meddelats i administrativ ordning bör främst nämnas föreskrifteri StjS och KtjS. Vidare kan anföras exempelvis förordningen (1965: 729) medvissa bestämmelser om anställning som präst (omtryckt 1975: 365, ändrad senast1975: 957), kungörelsen (1965: 915) om inrättande av vissa statligt regleradetjänster m. m. (ändrad : 577), förordningen (1965: 931) medsärskUda bestämmelser för vissa tjänstemän inom universitets- och skolväsendet(ändrad : 396), kungörelsen (1966: 40) om tjänstetidsbefordran ochpersonlig placering i lönegrad i vissa fall (ändrad : 323),kungörelsen (1966: 462) om inrättande av vissa tjänster i befordringsgång, m.m. (ändrad : 588), kungörelsen (1970: 90) om rätt att håUa tjänstvakant m. m. (ändrad : 174), kungörelsen (1974: 224) ompersonalföreträdare i statlig myndighets styrelse m. m. och omplaceringsförordningen(1974: 1006). Vidare kan från utbildningsområdet nämnas skolförordningen,förordningen (1971:424) om och statiig vuxenul-bUdning (ändrad senast1975: 1188) och universitetsförordningen (1964: 461, omtryckt 1975: 336, ändradsenast 1975: 1209). Från det kommunala området kan här anföras bl. a.den lokala tjänstemannastadgan för primärkommuner (TST 75). Självfallet kan de anställda genom sinaorganisationer påverka också regleringen av sådana avtalsförbjudna frågor somrör deras villkor i arbetet. Det är nämligen föratsatt att myndigheternatillmötesgår önskemål från organisationerna om att få framföra synpunkter(prop. 1965: 60 s. 122; jfr prop. 1973: 129 s. 202). Meningen är också att myndigheternasjälvmant bör ta upp överläggningar i ärenden där de anställda och derasorganisationer har grundade anspråk på att få framföra sina synpunkter ochönskemål. En speciell överläggningsplikt gäller numera enligt 52 § StjL och 7§ KtjL (prop. 1974: 174). Där föreskrivs att arbetsgivare ellerarbetstagarorganisation, som avser att väcka talan vid AD i avtalsförbjudenfråga som skall handläggas enligt LRÄ, är skyldig att bereda motparten tillfäUetill särskild överläggning i frågan. Vidare kan nämnas att Uksom på det privataområdet fortiöpande kontakter mellan de statliga myndigheterna och deanställda också äger rum inom företagsnämnderna (kungörelsen 1968: 104 omföretagsnämnder m.m, inom statsförvaltningen, ändrad : 304).Motsvarande gäUer på det kommunala området enligt särskUt kollektivavtal (FÖN68). Genom reformer har deoffentliga tjänstemännens anstäUningsvUlkor ytterligare anpassats till vad somgäller på den privata arbetsmarknaden. Jag syftar på den reformering av anställningsskyddeti statiig tjänst, m. m., som har trätt i kraft 1975/76:105 Bilaga 2 16 ochden (prop. 1974: 88, 1974: 174) och på den reform som innebärbl. a. avskaffande av ämbetsansvaret och som trätt i kraft (prop. 1973:129, 1975: 78). I båda faUen är emd-lertid att märka att hänsyntill den offentiiga verksamhetens särskUda beskaffenhet har ansetts motiveraett flertal särbestämmelser inom den offentiiga sektorn. Reformerna i fråga harmedfört ändringar bl. a. i tjänstemannalagstiftningen. Här skall än en gång framhållas att det i fråga omde offentliga arbetstagare som inte är tjänstemän saknas motsvarighet tillbestämmelserna i och KtjL. På den statliga sidan gäller detta numeraendast dels arkiv- och beredskapsarbetare, dels några speciellaarbetstagargmp-per (jfr kungörelsen 1971: 940 om tjänstemannaanställning förarbetstagare hos staten). Däremot utgörs en betydande del av de anställda hoskommuner och landstingskommuner av arbetstagare på vilka KtjL inte ärtUlämplig. För hithörande grupper regleras motsvarande anställnings-ocharbetsvillkor i olika avtal. Slutligen bör anmärkas att en del av de lagar påarbetsrättens område som har tillkommit i princip ägertillämpning på arbetstagare i både allmän och enskild tjänst. Främst avsesLÄS, lagen (1974: 13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder (ändrad senast1975: 743), lagen (1974: 358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen(ändrad : 356), LRA och lagen (1974: 981) om arbetstagares rätttill ledighet för utbildning. Vissa av föreskrifterna i dessa lagar har gjortsdispositiva på så sätt att avvikelse kan ske genom kollektivavtal som harträffats på förbundsnivå. I LAS har dessutom tagits in en bestämmelse av innebördatt avvikelse kan stadgas i lag eller, när det gäller statiigt löneregleradanställning, i annan författning (jfr även förtroendemaima-lagen). Frågor om information och sekretess tas upp i ettsenare sammanhang (avsnitt 6). 2.2Förvaltningsdemokrati m. m. De offentliganställda och deras organisationer harf. n. möjlighet att göra sitt inflytande gällande också på andra sätt än genomavtalsför-handUngar och överläggningar med det allmänna. De fortlöpande kontaktersom på statens område äger rum inom företagsnämnderna har redan framhållits(kungörelsen om företagsnämnder m. m. inom statsförvaltningen). Utöveruppgiften att vara organ för samråd och information mellan myndigheten ochdess anställda har företagsnämnd i några frågor möjUghet att ta övermyndighetens beslutanderätt. Därutöver förekommer personalinflytande bl. a. somstyrelserepresentation och genom den försöksverksamhet som bedrivs underledning av DEFF. 1975/76:105 Bilaga 2 17 Styrelserepresentationen på statens område reglerasi den tidigare nämnda kungörelsen om personalföreträdare i statlig myndighetsstyrelse m. m. och i det därtill anslutande koUektivavtalet. Kungörelsen är f.n. tillämplig på ett sjuttiotal statliga myndigheter. Enligt kungörelsen harpersonalförelrädarna en vidsträckt rätt att närvara och yttra sig vidhandläggning på högsta nivå inom myndigheten. Vid handläggning av fråga, sominte har avseende på det slag av verksamhet som myndigheten skall bedriva, ärpersonalföreträdarna ledamöter av styrelsen, dvs. de har rösträtt ochreservationsrätt. Ätt personalföreträdarnas rätt att dehaga i beslut på så sätthar begränsats motiveras enligt förarbetena av hänsyn tiU bl. a. de politiskainstansernas bestämmanderätt (prop. 1974: 1 bil. 2 s. 40). Som exempel påfrågor där personalföreträdarna har rösträtt anges i förarbetena frågor omarbetsmetoder, arbetsfördelning, organisation och rationalisering inommyndigheten samt myndighetens budget och petita. Häratöver nämns frågor omt.ex. personalpolitik och olika former av personaladministration. Kungörelseninnehåller f. ö. särskilda jävsregler som komplement till vad som föreskrivsi 4 § förvaltningslagen. Dessa regler innebär bl. a. en begränsning av vissjävsgrund i lagen. När det galler andra offentliga arbetsgivare änstaten, bör nämnas den närvaro- och yttranderätt som försöksvis har införts pådet primär- och landstingskommunala området (jfr lagen 1972: 271 om närvarorättvid sammanträde med eUer landstingskommunal nämnd). I fråga om dennaförsöksverksamhet hänvisas till ÄRK:s betänkande (SOU 1975: 1 s. 126). Inom den icke-statliga delen av den offentligasektorn förekommer viss personalrepresentation m. m. också i andra sammanhang(jfr lagen 1975: 364 om närvarorätt vid sammanträde med nämnd hos föfsamUngeller kyrklig samfäUighet, kungörelsen 1974: 963 om personalföreträdare i allmänförsäkringskassas styrelse). DEFF skall enligt sina direktiv bl. a. undersöka omde statsanställdas inflytande på verksamheten inom den egna myndigheten kanökas. I en rapport som har getts in till har DEFF inovember 1972 lagt fram förslag om en försöksverksamhet för att ge de anställdamedbestämmanderätt i en del frågor, t. ex. principiella personalpolitiskafrågor och frågor om tjänstetillsättning och utbildning. Denna rätt utövasgenom särskilt inrättade koUegiala beslutsnämnder, varav en kaUasföretagsnämnd. Dessa nämnder, som ingår i myndighetens organisation, utövarmyndighetens beslutsbefogenhet i vissa frågor, som annars i allmänhet avgörsav en enda tjänsteman. består som regel av den handläggandetjänstemannen, ett antal andra företrädare för verksledningen och ett antalföreträdare för personalen. DEFF har därutöver lämnat rapporter, som bl. a.innehåller redogörelse för pågående försök med medbestämmande för de anstäUdagenom partssammansatta 2 1975/76. 1975/76:105 Bilaga 2 18 beslutsorganinom nio myndigheter, däribland postverket och (), ochinom 20 myndigheter, bland vUka de nio tidigare nämnda ingår (). Enrapport () utgör del av en sociologisk undersökning. I den senasterapporten () redovisas några tänkbara utvecklingslinjer förarbetsledarna i en företagsdemokratisk organisation. Rapporterna utvisar bl.a. att försöksverksamheten i en del fall är av betydande omfattning. Dessutomhar DEFF publicerat ett diskussionsinlägg av sin huvudsekreterare, benämnt"Ledning och chefsroU under medbestämmande" (). Här skall också nämnas de orts- ochorganisationskommittéer som enligt regeringsbeslut har bUdats i samband medomlokaliseringen av viss statlig verksamhet. Inom båda slagen av kommittéer är bådemyndigheter och anställda företrädda. Även i fråga om företagsnämnderna,slyrelserepresentalionen, DEFF-försöken samt orts- ochorganisationskommittéerna på statens område lämnas en närmare redovisning iARK:s betänkande (SOU 1975: 1 s. 120). 3 Principerna för en ny förhandtingsrättsreform Inledningsvis vill jag erinra om att ARK:s direktivinnehåUer bl. a. följande (riksdagsberättelse s. 431). Den förhandlingsrätt som kommer att möjliggörasgenom en ny lagstiftning bör i princip vara så vidsträckt att förhandlingarkan inledas i aUa frågor på olika beslutsnivåer som det är angeläget för deanställda att få inflytande på. De sakkunniga bör emellertid inte överväga reformerbeträffande annan lagstiftning än den arbetsrättsliga. Desakkunnigas uppdrag bör i princip avse alla arbetstagare, även de offentligtanstäUda. De sakkunniga bör pröva om och i vUken utsträckning det med hänsyntill de politiska organens beslutsbefogenheter och därpå grundadmyndighetsutövning kan vara erforderligt med särskilda inskränkningar imedinflytandet för denna kategori. När det gäller de offentiigt anställda börde sakkunniga samråda även med förhandlingsutredningen (C 1968: 16). I fråga om det allmänna innehåUet i ÄRK:s förslag fårjag hänvisa till bil. ARK föreslår att de regler som har samlats i den föreslagnaFKL skall gälla fullt ut för de offentiigt anstäUda som saknartjänstemannaanställning. Reglerna är emellertid enligt ARK avsedda att vinnatillämpning också på det offentiiga tjänstemannaområdet. För att göra dettamöjligt föreslår ARK åtskilliga ändringar i de centralatjänstemannaförfattningarna. Ändringarna syftar till att så långt möjligtbegränsa det nu gällande avtalsförbudet i StjL och KtjL. Enligt ARK skall sålundadels 3 § StjL och 2 § KtjL ändras, dels en rad be- 1975/76:105 Bilaga 2 19 stämmelseri StjL m. m. upphävas. Vidare föreslås ändring i de särskilda reglerna omfredspUkt i tjänstemannalagarna. a. föreslås i denna del att den nuvarandebegränsningen av stridsmedlen till strejk och lockout i princip skall upphävas.ÄRK:s betänkande innefattar också vissa förslag som skulle ge LÄS vidgadtillämpning inom den offentliga tjänstemannasektorn. Enligt ÄRK:s uppfattning bör sålunda för deoffentliga tjänstemännens del eftersträvas samma avtalsfrihet som på denprivata arbetsmarknaden (SOU 1975: 1 s. 638). Emellertid ansluter sig ARK tiUden allmänna grandsyn som ligger bakom den nuvarande regeln om avtals-förbud ifråga om myndighets verksamhet (punkten b i 3 § andra stycket StjL resp. 2 §andra stycket KtjL, prop. 1973: 177). ARK åberopar härvidlag sådana synpunktersom att grundsatsen om avtalsfrihet inte får komma i konflikt med demokratiskaprinciper rörande medborgarnas politiska rättigheter eUer med de politiskaorganens frihet att inom grandlagarnas ram handla utan obehörig inblandningfrån utomstående. ARK åberopar också att ämbetsansvarskommitlén har gett uttryckåt samma grandsyn genom att som en av sina utgångspunkter ange detmedborgerliga intresset av att all utövning äv offentlig verksamhet utanovidkommande hänsyn uppfyller vad verksamhetens bästa kräver (SOU 1969: 20 s.33). ARK betonar också att ett avtal som innebär en annan ordning för att fattapolitiska beslut än som följer av lagstiftningen grundlag och kommunallag redan enligt gällande rätt torde vara att anse som ogiltigt. Med utgångspunkt i den redovisade grandsynenär det enligt ARK tydligt att avtal inte kan tillåtas som påverkar innehållet iden offentiiga myndighetsutövningen (SOU 1975: 1 s. 639). ARK anmärker attdetta i och för sig inte utgör hinder för avtal om exempelvis närvarorätt förarbetstagare när beslut som innebär myndighetsutövning skall fattas av ettoffentligt organ. ARK finner vidare att de tidigare angivna grundsatserna,främst den om de politiska organens frihet att inom grundlagarnas ochkommunallagstiftningens ram handla utan obehörig inblandning av utomstående,bör utgöra hinder också för avtal om vilken verksamhet det aUmänna enligtdessa organ bör utöva. Utanför avtalsområdet bör således falla varje beslut ommyndighets verksamhet. Denna ståndpunkt gör sig enligt ARK gällande också närde politiska organen har delegerat beslutsrätten i hithörande frågor tillsärskilda myndigheter inom den offentliga förvaltningen. Det är också tydligt,anför ARK, att grundsatsen om rätt för det allmärma att bestämma vUkenoffentlig verksamhet det allmänna skall ägna sig åt inte bör kunna kringgås genomsådana avtal i andra ämnen exempelvis rörande arbetsledning vilka gör detomöjligt att verkställa fattade verksamhetsbeslut. Jag redovisar ÄRK:s närmare förslag i frågan omutrymmet för avtalsreglering i ett senare avsnitt (4). Redan nu bör emellertidnämnas att 1975/76:105 Bilaga 2 20 a. att det nämnda området skall utvidgas genom att nuvarandeavtalsförbud i fråga om tjänsteorganisationens utformning slopas. Här skall i huvudsak tas upp bara sådanaprincipiella remissynpunkter som inte närmare berör frågan om utrymmet föravtalsreglering eller anslutande problem inom den offentliga sektorn. AUa instanser torde vara ense med ARK i fråga omden allmänna utgångspunkten för varje reglering som berör den offentiigasektom, nämligen behovet av ett särskilt väm för den politiska demokratin,samhällsintressena och den enskUdes rättssäkerhet. Närdet gäller de allmänna principerna för en ny förhandlingsrättsreform på denoffentliga sektorn, synes flertalet remissinstanser i stort sett ansluta sigtill ARK:s förslag eller i varje fall lämna detta utan grundläggande ermran.Bland dessa remissinstanser, som alltså delar uppfattningen att reglerna på denoffentliga sektorn i möjligaste mån bör stämma överens med motsvarande reglerinom den privata arbetsr marknaden, märks SIDA, ÖB, försvaretscivilförvaltning, postverket, , statens vägverk, RRV,, , , AMS, statens industriverk, domänverket,i och församlings- ochpastoratsförbund. En del av dessa remissinstanser har fogat särskildasynpunkter tiU sitt principiella ställningstagande till förmån för ARK:sförslag. Sålunda erinrar om att lagar och förordningar påolika områden självklart utgör en begränsning för avtalsbarheten.Socialstyrelsen pekar också på behovet av snabbhet med vissamyndighetsåtgärder tUl skydd för enskUd eller för verksamhetens bedrivande iövrigt. Styrelsen syftar därvid både på den offentUga sektom i allmänhet och påsitt eget verksamhetsområde. Statskontoret ansluter sig tiU huvudlinjerna iförslagen men anför att det är svårt att överblicka konsekvensema av attrelationema mellan arbetsmarknadsparterna regleras på ett nytt sätt.Utvecklingen blir enligt statskontoret beroende av hur parterna utnyttjar denya föratsättnmg-ama. Detta gäller också den statiiga verksamheten, framförallt i fråga om föratsättningama för organisatoriska och administrativa förändringar.Svårigheterna ligger enligt statskontoret i att de grundlagenligt fastställdavillkoren för ämbetsutövningen åtminstone i vissa sammanhang kan komma ikonflikt med den alltmer markerade utvecklingen inom alla samhäUsområden iriktning mot deltagande och inflytande på verksamheten för de direkt berörda.Generaltullstyrelsen, som också i princip delar ARK:s uppfattning att man förde statligt anställda bör sträva efter samma avtalsbarhet som gäller för deprivatanställda, betonar att avtalsbarheten självfaUet inte bör gå så långtatt man genom 1975/76:105 Bilaga 2 21 ingångnaavtal kan komma att inkräkta på kravet att den statliga verksamheten skallkunna verkställas på det sätt som har avsetts av riksdag och regering vid detpolitiska beslutsfattandet. Styrelsen anser därför, liksom ARK, att det äruppenbart att avtal som påverkar innehållet i den statliga myndighetsutövningeninte kan tillåtas. Frånfackligt håll har reaktionen i fråga om de allmänna principema varitövervägande gynnsam, även om man delvis vill gå längre än ARK. Sålunda anför LOatt samma arbetsrättsliga regler bör gäUa för hela arbetsmarknaden. Konfliktenmellan den politiska demokratin och avtalsbarheten kan enligt LO:s mening intetas till intäkt för att införa principiellt annorlunda regler förmedbestämmande på den offentliga sektom. De offentligt anställda får sålundaenligt LO inte berövas rätten att, inom ramen för fattade politiska beslut,påverka arbetets ledning, fördelning och organisation.