prop · FZ0342 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligtförarbetena tUl denna bestämmelse är syftet därmed atl öppna möjlighet tillkraftigare ingripanden mot sådana personer som genom upprepad kriminalitetvisat en tendens till asocialitet. I promemorian konstateras att detta syfleinte längre har någon giltighel ulan tvärt om står i direkt strid med gällande kriminalpoliliskavärderingar. Mol bakgrund av del förhållandet att erfarenheten har gett beläggför alt domstolarna i sin straffmälning normalt håller sig lill den nedredelen av den aktuella straffskalan framstår det vidare som uppenbart alt dessnuvarande enda egentliga praktiska betydelse, nämligen för tUlämpningen av preskriptionsbestämmelsernai 35 kap. BrB, inte heller är sakligt motiverad. Det föreslås därför alt 26kap. 3 § upphävs. Samtligaremissinstanser har ullalat sig i tillstyrkande riktning. Jag ansluter mig tUlden allmänna uppfattningen atl ålerfallsbestämmdsen, som i praktiken redantorde ha förlorat all betydelse, bör slopas. Lagändringen bör uppfattas somytterligare en markering av den kriminalpolitiska inriktning som jag tidigareförordat, nämligen all söka inte bara minska användningen av frihelsberövandepåföljder ulan även i görligaste mån avkorta längden av de fribetsberövandensom ändå anses oundvikliga. Förslaget föranleder också en följdändring i lagen(1964: 163) om införande av . När domslol meddelarvillkorlig dom eller dömer lill skyddstillsyn kan den för samma brott ävenutdöma dagsböter, vare sig böter är föreskrivna för brottet eller inle.Förutsättningen härför är all det är påkallat för den tUltaladestillrättaförande eller av hänsyn till allmän laglydnad (27 kap. 2 § resp. 28kap. 2 § BrB). Denna påföljdskombination förekommer ofta i praxis, särskilt ifall då brottsligheten omfattar gärningar vid vUka allmänprevenliva synpunktergör sig starkt gällande, t. ex. våldsbrott och trafikbrott. Ifall då den dömde sedermera övertygas om att vara skyldig lUl annat brott somhar begåtts innan den villkorliga domen eller skyddstillsynen har upphört, kanrätten enligt 34 kap. 1 § BrB med iakttagande av vad som är närmare föreskrivetefter omständigheterna (34 kap. 56 §§) välja mellan tre altemativ i fråga ompåföljdsbestämningen. Prop.1975/76: 42 29 kansålunda i 1. förordna att den villkorliga domen eller domen på skyddslUlsynskall avse också det andra brottet, 2. döma särskilt lill påföljd för dettabrott eller 3. undanröja den villkorliga domen eller domen på skyddstillsynoch för hela den samlade brottsligheten döma till påföljd av annan art, ipraktiken vanligen frihetsstraff. Är den tidigare ådömda påföljden villkorligdom, kan förordnande enligt alternativ 1 meddelas endast beträffande brott sombegåtts före prövotidens början. Vid tillämpning av alternativ 1 eller 2 beiräffandeden som har erhållit villkorlig dom eller dömts till skyddstillsyn kanrätten under olika föratsättningar också besluta om varning, meddela särskildföreskrift eller förlänga prövotiden. Är den tidigare ådömda påföljden skyddstillsyn,kan rätten vidare besluta att den dömde skall undergå behandling i anstaltenligt 28 kap. 3 § BrB. Tillämpas altemativ 1,dvs. meddelas förordnande all tidigare ådömd viUkorlig dom eller skyddstillsynskall avse också den nytillkomna brottsligheten, saknas däremot möjlighet altjämte sådant förordnande döma till böter med stöd av 27 kap. 2 § eller 28 kap.2 § BrB. Yrkande om sådan ändring i BrB atl domslol får möjlighet all kombineraförordnandet om fortsatt skyddstiUsyn eller villkorlig dom med dagsböter har senastframförts i en motion till riksdag. Samtliga remissinstanser somyttrat sig över motionen har uttalat sig till förmån för den föreslagnareformen. I sitt av godkända belänkande (JuU 1974: 20) förordadeutskottet också en ändring i BrB i enlighet med det i motionen framlagdaönskemålet. Även jag anser attlagändringar bör komma till stånd i dessa hänseenden. harsålunda som har nämnts frihetsstraffens övervägande negativainverkningar blivit allt mer uppenbara. Till följd härav har strävandena gåttmot en utvidgad användning av påföljder som innebär kriminalvård i frihet.Detta har bl. a. tagit sig uttryck i atl domstolarna även vid återfall i brottunder prövotiden för skyddslillsyn i stigande utsträckning blivit benägna all lillämpafortsalt kriminalvård i frihet. Den möjlighet som då står närmast lill buds äratt domstolen med tillämpning av 34 kap. 1 § 1 BrB förordnar att den tidigare ådömdaskyddstillsynen skall avse även den nyupptäckta brottsligheten som ivissa fall föreskrifter meddelas och prövotiden förlängs. Emellertid har detdärvid allt oftare upplevts som en brist atl domstolen f. n. saknar möjlighetatt kombinera den fortsatta skyddstillsynen med ett bötesstraff. En sådanskärpning av reaktionen har inte minst upplevts som påkallad avallmänpreventiva skäl och ligger också i linje med de kriminalpoliliskasträvandena att ge bötessanktionen en mer framskjuten plats ipåföljdssystemet. I hög grad otUlfredsställandeär det naturligtvis om avsaknaden av den angivna kombinationsmöjligheten ledertill att den tilltalade döms till frihetsberövande påföljd trots att hanspersonliga förhållanden mo- Prop.1975/76: 42 30 tiverarfortsatt kriminalvård i frihet. Som justitieutskottet har uttalat står en sådanlösning i uppenbar strid med de grundtankar som präglar BrB:s rikt nyanseradepåföljdssystem och utvecklingen mol en ökad användning av kriminalvård ifrihet. Enmöjlighet att åstadkomma den skärpning av reaktionen som ett särskUtbötesstraff innebär föreligger visserligen i den angivna situationen genom attdomstolen med tiUämpning av 34 kap. 1 § 2 BrB kan döma särskilt till ny skyddstiUsyn.Böter kan då med stöd av 28 kap. 2 § BrB för samma brott ådömas i kombinationmed den nya skyddstillsynen. Ett sådant förfaringssätt för emellertid med sig atltvå skyddstillsyner delvis kommer att löpa vid sidan av varandra beträffandeen och samma person. Av flera skäl bör en sådan ordning om möjligt undvikas, ochdet kan med fog hävdas att den inte skall behöva tillämpas enbart för attmöjliggöra att skyddstillsyn kombineras med böter. Detkan i detta sammanhang nämnas att om den nya brottsligheten omfattar flerabrott varav något i och för sig kan medföra bötesstraff, t. ex. olovlig körning,domstolen kan, om särskilda skäl föreligger, med tillämpning av 34 kap. 1 § 1och 2 jämfört med 1 kap. 6 § BrB döma till böter för detta brott och samtidigtförordna alt tidigare ådömd skyddstillsyn skall omfatta den övrigabrottsligheten. Denna situation är dock så jämförelsevis speciell att den intekan åberopas som ett skäl mol den föreslagna reformen. Motbakgrand av det anförda talar starka skäl för att genomföra den ändringen i BrB:sbestämmelser om sammanträffande av brott atl möjlighet öppnas för domstol attkombinera ett förordnande enligt 34 kap. 1 § 1 BrB om fortsatt skyddstillsynmed bötesstraff. I likhet med vad som är fallet enligt 28 kap. 2 § BrB bör somförutsättning för ådöman-det av bötesstraff i sådant fall föreskrivas atl detär påkallat för den tilltalades tUlrättaförande eller av hänsyn till allmänlaglydnad. Vadjag har anfört i fråga om skyddstillsyn gör sig i viss mån gällande också närdet gäller villkorlig dom. Med hänsyn till atl vid villkorlig dom förordnandeenligt 34 kap. 1 § 1 BrB får meddelas endast beträffande brott som har begåttsföre prövotidens början lorde dock fråga om meddelande av sådant förordnandeuppkomma endast i undantagsfall. Detta utesluter emellertid inle att detibland kan framstå som motiverat att kunna kombinera förordnandet med eltbötesstraff. Även för förordnande som sagts bör därför den angivna kombinationsmöjligheteninföras. Decentrala bestämmelsema om hur påföljd skall bestämmas när den som tidigaredömts till påföljd finnes ha begått annat brott är som jag förut nämnt intagnai 34 kap. 1 § BrB. De kompletterande föreskrifterna för tillämpningen av de i1 § upptagna olika alternativen rörande påföljdsbestänmingen ges i 5 och 6 §§för de fall då den tidigare påföljden är villkorlig dom eller skyddslUlsyn.Lämpligen bör de lagbestäm- 1975/76: 42 31 melsersom krävs för att genomföra den i detta lagstiftningsärende förordadeändringen få sin plats i dessa sistnämnda två paragrafer. Beträffandevillkorlig dom bör sålunda i ett nytt andra siycke av 5 § anges alt, omförordnande meddelas enligt 1 § 1, rätlen får, om det finnes påkallat för den tUltaladestillrättaförande eller av hänsyn till allmän laglydnad, även döma tUldagsböter, högst etthundratjugo, vare sig böter är föreskrivna för brotteteller inte. 1 fråga om skyddstillsyn bör en bestämmelse av motsvarandeinnehåll tas in som ett första stycke av 6 §. Gällande bestämmelserinnebär att böter som enligt 27 kap. 2 § eller 28 kap. 2 § BrB ådömts jämtevillkorlig dom eller skyddstillsyn inte bortfaller om den vUlkorliga domeneller skyddstUlsynen sedermera undanröjs. Om den förordade lagändringengenomförs, bör detsamma självfallet gälla även böter som ådömts enligt 34 kap.5 eller 6 §. Om den som undergårskyddstillsyn allvarligt åsidosätter sina åligganden utan atl begå nytt brotl,kan rätten enligt 28 kap. 9 § jämfört med 8 § BrB under viss förutsättningundanröja skyddstiUsynen och bestämma annan påföljd för brottet. Därvid skallskälig hänsyn tas till vad den dömde har undergått till följd av domen på skyddslUlsynsamt till böter som enligt 2 § ådömts jämte skyddstillsynen. Fängelse kan då ådömaspå än som är stadgat för brottet. Vad som sagts nu skall enligt 34kap. 6 § nuvarande andra stycket också gälla om rätten vid lagföring för nybrottslighet undanröjer skyddslillsynen och dömer lill fängelse medtillämpning av 34 kap. 1 § 3. Införs den här förordade möjligheten attkombinera fortsatt skyddstillsyn med bötesstraff, bör vid tilllämpningen iangivna fall av såväl 28 kap. 9 § som 34 kap. 6 § jämfört med 1 § 3 framgå atthänsyn naturligen skall tas också till böter som har ådömts jämte förordnande enligl34 kap. 1 § 1. För att detta skall komma till klart uttryck bör 28 kap. 9 §kompletteras med en föreskrift som anger detta. Föreskriften kommer genomhänvisning lill 28 kap. 9 § från 34 kap. 6 § alt gälla även vid tUlämpning avsistnämnda paragraf. Även i fall då rätten medtillämpning av 27 kap. 6 § BrB undanröjer villkorlig dom på grund av att dendömde misskött sig utan atl ha begått nytt brott, skall enligt samma paragrafvid påföljdens bestämmande skälig hänsyn tas till böter som jämlikt 2 § ådömtsjämte den villkorliga domen. Efter ett genomförande av den förordadelagändringen bör i angivna fall på samma sätt som anförts i fråga om skyddslillsyn hänsyn tas också till böter som vid villkorlig dom ådömts jämte förordnande enligl34 kap. 1 § 1. En bestämmelse härom bör tas in i 27 kap. 6§. 1 38 kap. 6 § BrB börgöras en redaktionell ändring för att klargöra att vad här sägs om underrättssammansättning vid avgörande i fråga om åtgärd enligt 34 kap. 5 och 6 §§ inteskall avse ådömande av bötesstraff enligt sistnämnda paragrafer. Rättens domförheti sådant fall följer de allmänna reglema i . Prop.1975/76: 42 32 Ienlighet med vad jag nu anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1964: 163) om införande avbrottsbalken. Förslagen bör fogas tUl regeringsprotokollet i detta ärende sombilaga Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i 2. lag om ändring i lagen (1964: 163) om införande avbrottsbalken. Regeringenbeslutar i enUghet med föredragandens hemställan. 1975/76: 42 33 Ds Ju1974: 20 Promemoriaom grov stöld och rån samt återfall i brott 3 1975/76. 1 saml Nr 42 Prop.1975/76: 42 35 1 Inledning ...................................................... 1 2 Förmögenhetsbrotten historisk översikt ............. .... 2 3 Grov stöld .................................................... .... 3 3.1.1 Lagstiftning och förarbeten .................... 3 3.1.2 Rättspraxis ......................................... ... 8 3.1.3 Nordisk rätt ....................................... .. 11 3.2 Undersökningaroch reformförslag 12 3.2.1 rapport .................................. .. 12 3.2.2 Thomstedts promemoria ....................... .. 15 3.3 Övervägandenoch förslag till åtgärder 16 4 Rån ............................................................. .. 21 4.1.1 Lagstiftning och förarbeten .................... .. 21 4.1.2 Rättspraxis ......................................... .. 23 4.1.3 Statistiska uppgifter m. m........................ .. 27 4.1.4 Nordisk rätt ....................................... .. 29 4.2.1 Strafflatiluden ..................................... .. 30 4.2.2 Rånhotet ........................................... 33 4.3 Övervägandenoch förslag 34 5 Återfall............................................................ 40 5.1 Lagstiftning och förarbeten............................. 40 5.3 Överväganden och förslag ........................... 43 Förslagtill Lag om ändring i .................. .. 45 1975/76: 42 37 Underde senasie åren har en övergripande kriminalpolitisk debatt förts i den aUmätmasamhällsdebatten. Det har därvid bl. a. framhåUits att kriminalpoUtikenfortlöpande måste anpassas tUl brottslighetens inriktning och omfattning ochtill de förändringar i samhällsförhållandena som påverkar mätmiskornas socialaanpassning. Strafflagstiftningen utgörgrunden för kriminalpoUtiken. Det kriminaliserade området är avsett att speglasamhäUets värderingar av skilda avvikande beteenden. Värderingarna ändras itakt med samhällsutvecklingen. Förändringar och kompletteringar avstrafflagstiftningen utgör därför nödvändiga inslag i det kriminalpolitiskautvecklingsarbetet. tiUkom enny myndighet under Kungl. Maj:l, (). BRÄ är ettsamordnande och rådgivande organ som skall söka komma tiU rätta medbrottsligheten på bred front. BRÄ började sitt arbete i form av en kommitté redanden (Ju 1973: 14). En särskild arbetsgmpp under BRÄ har ägnat sigåt kriminalpolitiska frågor. Gruppen överlämnade sin första rapport(BRÄ 1974: 3 KriminalpoUtiskt utvecklingsarbete). Enligt gruppens mening bör enöversyn av strafflagstiftningen företas. Gruppen avvisar dock tanken på engenerell straffrättsreform. Inte minst praktiska skäl talar enligt gmppensmening i stäUet för att man inom ramen för nuvarande system planerar och tarinitiativ till olika reformer som uttrycker en förändrad syn på kriminalitetenoch samhällets sanktionsordning. Gruppen förordar sålunda att man inriktarstraffrättsöversynen på vissa prioriterade områden och nämner i dettasammanhang bl. a. förmögenhetsbrotten. BRÄ har sedermera givit gruppen iuppdrag atl ytterligare undersöka förutsättningarna för de förslag tiUreformåtgärder som sålunda nämnts i gruppens första rapport. I den allmänna debatten omförmögenhetsbrotten har ett särskilt intresse knutils tUlgällande bestämmelser om grov stöld och rån. Såvitt gäller stöldbrottet har detdärvid bl. a. framförts kritik mot det förhåUandet att tUlgrepp genom inbrottnästan undantagslöst bedöms som grov stöld. Härigenom skuUe en aUmänstraffskärpning ha kommit tiU stånd som inle var åsyftad vid (BrB:s)tUlkomst. I fråga om rån har kritiken främst tagit fasta på den omständighetenatt minimistraffel för rån är fängelse trots att lagrummet kommit attomfatta även förhållandevis lindriga gärningar. Man har även ifrågasatt områnstadgandets ordalydelse täcker den situationen att hot sker med heltofarligt vapen t. ex. en leksakspistol. Det kriminalpolitiskautvecklingsarbetet har imder senare tid i allt större utsträckning inriktats påatt minska användningen av frihetsberö- 1975/76: 42 38 vandepåföljder och att ersätta dem med individuellt avpassade påföljder som innebärkriminalvård i frihet. Syftet är att därigenom främja den dömdes personlighetsutvecklingoch sociala anpassning. I linje med denna utveckling finns också önskemål omatt i görUgaste mån söka avkorta längden av de fribetsberövanden som ändåanses påkaUade. Motbakgmnd av nu nämnda förhållanden framstår det som angeläget att utan avbidanpå en mera samlad översyn av BrB:s regler om förmögenhetsbrotten ta upp fråganom behovet av partiella lagändringar såvitt gäller grov stöld och rån. Det ärockså motiverat att överväga om nuvarande bestämmelse i BrB omförhöjt straff vid återfall i brott står i överensstämmelse med gällandekriminalpolitiska uppfattningar. 2 Förmögenhetsbrotten historisk översikt Vårcentrala straffrättsUga lagstiftning fram var strafflag(SL). Ibörjan av planerades en aUmän strafflagsreform. Omfattandeförarbeten till en sådan reform utfördes av professor . W. Thyrén. År1916 tUlsattes strafflagskommissionen, som avgav etl förslag tillstrafflag, allmänna delen (SOU 1923: 9). År1934 upprättades inom en promemoria angående frågan omfortsatt arbete på en strafflagsreform. I promemorian uttalades alt arbetetskulle ske i etapper och sammanföras lill ett enhetligt lagverk.Därigenom kunde arbetet i första hand inriktas på områden där mera trängandereformbehov förelåg. Dit hörde förmögenhetsbrolten och arbetet borde därför tUlen början inriktas på dessa. Departementschefen biträdde i yttrande tillstatsrådsprotokollet 1937 åsikten att den avsedda strafflagsrevisionen bordegenomföras successivt och främst inriktas på förmögenhetsbrotten. För attutföra detla arbete tillsattes straffrättskommittén . Är1940 avgav straffrällskommitlén belänkande med förslag till lagstiftning om förmögenhetsbrott(SOU 1940: 20). Kommittén föreslog atl i lagen skulle införas beskrivningar somnärmare angav de skilda brotts-begreppens innebörd. För att göra dessa begrepplättillgängliga hade brottsbeskrivningarna gjorts kortfattade. Man hade försöktatt genom själva uppställningen och den systematiska grapperingen av lagstadgan-denage vägledning för bedömande av lagens anda och mening vilket innebar att mankunnat avstå från att söka lösa alla gränsfaU genom uttryckliga föreskrifter ilagtexten. För att göra brottsbegreppen lättbegripliga hade varje brott vidaregivits sin särskilda benämning. Enligt kommitténs uppfattning lade aUmänhetenstörre vikt vid brottets rabri-cering än vid det ådömda straffet. I betänkandetframhölls också att betydelsen av att brottet i domen angavs till namnet blevstörre i den mån 1975/76: 42 39 utvecklingenskulle leda tiU att de tidsbestämda straffen kom att ersättas av påföljder som vUlkorligdom utan i förväg bestämt straff. EnUgt kommitléförslaget sammanfördesbestämmelserna om stöld, rån, åverkan och egenmäktigt förfarande tiU ettkapitel (20 kap.). Kommitténs förslag innebar vidare en genomgående uppdelningav de viktigaste förmögenhetsbrotten i tre skilda svårhetsgrader. För detcentrala tillgreppsbrottet betydde detta en uppdelning på snatteri, stöld ochgrov stöld varjämte för vissa specialfall av stöld gavs särskUda regler om bodräkl.Vid bedömning av till vilken brottsgrad ett brott borde hänföras skulle enligt förslagethänsyn tas tUl samtliga omständigheter vid brottet. Omständigheter som rörde brottsUngensperson skulle däremot inte komma i betraktande i detta hänseende utom vad gäUdeåterfall. Straffet för de i grader indelade förmögenhetsbrotten skulle nämligenvid återfall utmätas efter skalan för närmast strängare grad av samma brott. Departementschefenuttalade i prop. (1942: 4) bl. a. att förslaget i stort sett syntes väl ägnatatt råda bot för de brister som vidlådde gällande rätt. Straffskalorna hadegjorts tämligen vida, vilket medförde den fördelen, alt domstolarna vidstraffmätningen kunde ta hänsyn till det särskilda fallels beskaffenhet. Altett stort antal brotl delats upp i grader alltefter brottets grovhet fann departementschefenlämpligt såsom ägnat att anpassa det straffrättsliga bedömandet och i vissutsträckning även de särskilda brottens benämning efter den aUmännauppfattningen inom samhället. Straffrättskommitténsförslag antogs med smärre justeringar av . Därigenom erhöUbrotten stöld, grov stöld och rån i huvudsak sin nuvarande utformning. Är 1945fick straffrättskommittén i uppdrag att söka åstadkomma en ny strafflag ellerbrottsbalk. Kommittén avgav etl förslag lill brottsbalk (SOU 1953:14). Förslaget antogs av . I fråga om stöld, grov stöld ochrån innebar BrB ingen saklig ändring. 3 Grov stöld 3.1 GäUande rätt 1 SLfanns som tidigare nämnts stöldbrotten upptagna i 20 kap. Förstöld dömdes den som olovligen tog vad annan tillhörde med uppsåt att tillägnasig det, när tillgreppet innebar skada. Straffet var straffarbete i högst tvåår eller fängelse (1 §). I 2 och 3 §§ stadgades ansvar för snatteri och bodräkl. Kapitletinnehöll också en strängare straffbestämmelse med beteckningen grov stöld (4 §).I stället för det dittills tiUämpade systemet med ett antal uppräknadekvalifikationer som alltid skuUe leda tUl att ett 1975/76: 42 40 brottbedömdes som grovt stadgades, att för grov stöld skulle dömas då stöld eller bodräklmed hänsyn tiU samthga omständigheter vid brottet var att anse som grov. Tillledning för bedömningen innehöU paragrafen en samling exempel på grova fall.Som exempel angavs att gärningen var av särskUt farlig beskaffenhet inbrott, fickstöld,medförande av vapen, sprängämne eller annat dylikt hjälpmedel eller attbrottet avsåg betydande värde eUer innebar synnerligen kännbar skada. Imotiven framhölls att det varken var nödvändigt att i de angivna exempelfallenalltid döma för grov stöld eUer uteslutet att till grov stöld hänföra andra fallän dessa. Straffet angavs tUl straffarbete i högst . Förslagettill BrB innebar ingen saklig ändring i fråga om rekvisiten för grov stöld.Däremot föreslogs en höjning av straffminimum till frihetsstraff i lägst sexmånader i överensstämmelse med vad som enligt förslaget skulle gäUa även förvissa andra grova förmögenhetsbrott nämligen grovt bedrägeri, grovförskingring, grov trolöshet mot huvudman och grov oredlighet mot borgenärer.För aUa dessa brott stadgades tidigare elt minimistraff på straffarbete i enmånad eller fängelse . Enligt straffrättskommitténs i dettasammanhang uttalade mening borde en gärning som kunde hänföras till någon avnyss nämnda brottstyper i regel inle rubriceras som grov om omständigheternavid brottet var sådana att frihetsstraff än bordefölja på gärningen. I rättsskipningen hade emellertid, enligt vad kommitténfortsättningsvis anförde, yppats en benägenhet att rubricera brotten som grovaså snart någon omständighet förelåg som enligt de i lagbestämmelserna angivnaexemplen typiskt sett borde föranleda till sådant bedömande, även om det aklueUabrottet med hänsyn tUl samtliga omständigheter ingalunda kunde anses som grovtoch straffet följaktligen inte borde sättas högre än tUl några månadersstraffarbete. För att motverka en sådan lagtillämpning, varigenombrottsbenämningarna enligt komil-tén miste sitt värde som uttryck för brottets svårhetsgrad,föreslog kommittén att straffminimum för de grova brotten sattes till fängelsei . Om domstolen ansåg att lägre straff än fängelse i sex månaderborde följa på brottet skulle aUtså stadgandet om grovt brott i regel inte tillämpas.Någon gång kunde möjligen omständigheterna vara sådana alt brottet borde mbricerassom grovt fastän man ansåg att lägre straff än fängelse bordeutdömas. För dessa undanlagsfall borde enligt kommitténs mening de allmänna bestämmelsemaom straffned-sättning kunna bli tUlämpliga. Vidremissbehandlingen av förslaget tUl BrB föranledde höjningen av straffminimumför vissa grova brott en del erinringar. Föreningen i kommitténs kritik av den dittillsvarande lagtillämpningen ochdelade även kommitténs uppfattning att de aktuella gärningarna i regel inteborde rubriceras som grova i fall då ett frihetsstraff än sexmånader ansågs motiverat. Prop.1975/76: 42 41 mittensförslag sålunda endast syftade tUl en ändrad praxis i fråga om brottsrubriceringenförelåg emeUertid risk för att den föreslagna höjningen av straffminimumskulle leda tiU en förlängning av strafftiden. Dessa farhågor gällde särskiltstöld- och bedrägeribrotten, där en tämligen fast praxis utbUdals i fråga omgränsen mellan grova och icke grova brott.