prop · FZ03187 · 1975-12-31 00:00:00 — Det ankommer påkommunens verkställande organ att på eget ansvar avgöra om verkställighet skallske eller anstå till dess att beslutet har vunnil laga kraft. Länsstyrdsenkan meddela verkställighetsförbud utan att klaganden har yrkat detta. Beslut ifrågan om verkställighetsförbud fattas vanligen interimistiskt, innanhuvudsaken avgörs. Sådana beslut kan överklagas särskilt hos regeringsrätten.Frågan om verkställighetsförbud skall meddelas bedöms framförallt frånsynpunkten om det behövs föratt klaganden skall vinna den rättelse som avsesmed besvären. Interimistiskt verkställighetsförbud får i allmänhet anses fömtsättaatt finnerdet sannolikt att den slutliga prövningen av besvärenskall leda till att dessa bifalls. Prop.1975/76:187 553 Regeringsrättenhar samma befogenhet som länsslyrelsen alt förordna om inhibition i kommunalbesvärsmål.Regeringsrätten kan också förbjuda verkställighet av landslingskommunala beslutsom har överklagats. ger den allmänna bestämmelsen i 28 S förvaltningsprocesslagenom inhibition uttryckligt lagstöd härför. JOhar i en skrivelse till Kungl. Maj:t den 3 febmari 1965 pekat på behovei av bestämmelsersom kan säkerställa återgång av verkställighet av fullmäktigebeslut som harupphävts som olagliga. JO framhåller att inhibition kan tillgodose det från rältsskyddssynpunktstarka kravet att kommunala beslut inte ulan mycket tungt vägande skälverkställs, innan de har vunnit laga kraft. JO anser att det är viktigt attlänsstyrelsen i kommunalbesvärsmål ex officio prövar om det finns skäl altförbjuda verkställighet av beslul som har överklagats. Kommunalrättskommitténhar därefter behandlat frågan i sill betänkande (SOU 1971:84) Kommunalkompetens. Kommittén framhålleratt återgångs-situationer är förenade medolägenheter av skilda slag och alt det därför är angeläget att så långt sommöjligt förebygga alt sådana situationer uppkommer. Övervägande skäl talarenligt kommittén för att den nuvarande huvudregeln att kommunala beslut kanverkställas lämnas orubbad. I stället bör bestämmelsen om inhibitionändras till ett åliggande för att meddela inhibition, närdet imålet uppkommer skäl därtill. När besvär har anförts, bör inhibitionsfråganprövas utan dröjsmål. Den bör sedan prövas på nytt, om målels fortsattahandläggning ger anledning till en ny bedömning. Inhibitionsfrågan bör alltidövervägas i samband med att målet avgörs. Kommittén föreslår att 77 S försia styckeiKL ändras så att blir skyldig att pröva inhibitionsfrågan och såatt möjligheten att vid bifall till besvären åsladkomma rättelse avverkställighet anges som en utgångspunkt för prövningen. Utredningenansluter sig till vad kommunalrättskommittén har anfört om inhibition i kommunalbesvärsmåloch föreslår alt inhibitionsregeln ändras på del sätt som kommittén har angett.Den föreslagna regeln kommer, framhåller utredningen, att avse endasl beslut avkommunfullmäktige, kommunstyrelsen och annan nämnd i kommun. Utredningenerinrar om att bestämmelsen i 28 S förvaltningsprocesslagen om inhibition ärtillämplig på alla kommunalbesvärsmål i regeringsrätten, alltså även sådana somavser landstingskommunala beslut. Utredningensförslag om obligatorisk prövning av frågan om verkställighetsförbud i kommunalbesvärsmålhar fått ett blandat mottagande. Prop.1975/76:187 554 Länsstyrelsernai , , , , och , , , , , och kommuner godtarförslaget, har inget att erinra mot förslaget men betonar attmöjligheten att meddela interimistiskt verkställighetsförbud måste användas medstor varsamhet, kommun framhåller att verkställighetsförbud inte börmeddelas utan att kommunstyrelsen har beretts tillfälle att yttra sig särskilti denna fråga, Linköpingsoch kommuner samt Svenska kommunjörbundei ställer sig tveksamma lillutredningens förslag. Den föreslagna regeln kan enligt dessa remissinstanservålla problem, särskilt om det överklagade beslutet gäller ett civilrättsligtavtal. När frågan om inhibition avgörs, måste hänsyn tas till vilken effekt ettverkställighetsförbud kan få på avtal som redan har träffats. inhibitionsbeslutsom har meddelat kan få svåra ekonomiska konsekvenser förkommunen, om det senare vid prövning i regeringsrätten visar sig att kommunensbeslut är korrekt, och Svenska kommunjörbundei tar uppfrågan om ell inhibitionsbeslut, som har meddelat, skall stoppaverkställigheten av del överklagade beslulel utan hinder av att kommunen haranfört besvär över inhibitionsbeslutet som således inte har vunnit laga kraft.Kommunförbundet delar inte uppfattningen alt ett beslut omverkställighetsförbud gäller, även om det inte har vunnit laga kraft. Kommunenanser att den nya kommunallagen bör innehålla en beslämmelse om alt inhibitionsbeslutvid kommunalbesvär, i synnerhet i upphandlingsärenden, inte behöver följas, ombeslutet överklagas. LänsstyrelsernaI , , och Väsierboliens län är kritiskt inställdatill utredningens förslag. Länsslyrelsen i Siockholms län framhåller all en skyldighelatt utan yrkande härom pröva inhibitionsfrågan i många fall kommeratt ställabesvärsmyndigheterna inför svåra bedömningsproblem. Ett tillfredsställande underiagför prövningen, som visseriigen är förberedande men ändå måste vara tämligeningående, saknas ofta i be-svärshandlingarna. ifrågasätter ominte motivuttalanden som understryker att det är vikligl att länsstyrelserna äruppmärksamma på frågan om behovet av inhibition är tillräckliga. Prövningen kani så fall ske mera formlöst och utan att särskill beslul behöver fattas i andrafall än när inhibition skall ske. Liknande synpunkter kommer fram i de treandra länsstyrelsernas yttranden. Reglerna om återgång av verkställighet avbeslut som har upphävts bör enligt länsslyrelsen I verkaåterhållande på kommunernas benägenhet att verkställa beslut som inte harvunnit laga kraft. Detta gör obligatorisk inhibitionsprövning mindre angelägen.Mot utredningens förslag att i kommunallagen skall redovisas de förhållandensom skall beaklas vid prövningen av frågan om verkställighetsförbud harlänsstyrelsen i inget att erinra. Prop.1975/76:187 555 Beslämmelsernai denna paragraf innebär att har befogenhet att förbjuda att detöverklagade beslutet verkställts. Detta stämmer överens med gällande rält.Utredningen har föreslagit att regeln ändras så att det uttryckligen anges attlänsstyrelsen är skyldig att meddela verkställighetsförbud, om del finns skäldärtill. Remissinstanserna har olika meningar i frågan om utredningens förslagär att föredra framför den ordning som har gällt. För egen del har jaginte övertygats om att en ändring är motiverad. Bestämmelsens syfte är främstatt ge befogenhet att i avvaktan på att kommunalbesvärsmåletavgörs förordna att det överklagade beslutet inte får verkställas eller attpåbörjad verkställighet inte får fullföljas. behöver inte ha ettyrkande från klaganden som grund för verkställighetsförbudet utan kan på egetinitiativ besluta härom. Det kan ibland tydligt framgå av besvären eller dehandlingar som finns tillgängliga i målel att del överklagade beslutet tillsvidare inte bör få verkställas. Det är i sådana fall naturiigt att länsslyrelsenmeddelar verkställighetsförbud så att ett senare avgörande varigenom kommunensbeslut upphävs inte blir ett slag i luften. Att skall meddela verkställighetsförbud,om finner att skäl dänill föreligger, är egentligen självklartoch får anses följa även gällande rätt och den bestämmelse som jag förordar.Jag är ense med uiredningen om all del är angeläget att länsstyrelserna allliduppmärksammar frågan om verkställighetsförbud och meddelar sådant när delbehövs, vare sig yrkande därom har framställts eller inte. Detta kommer enligtmin mening lika väl till uttryck genom en bestämmelse av innebörd attlänsstyrelsen kan förbjuda verkställighet, när del finns skäl därtill. Paragrafenhar, bortsett från några redaktionella ändringar, utformats så att den stämmeröverens med de nuvarande bestämmelserna i och KLS. Jag har alltså intefunnit skäl att i paragrafen uttryckligen ange att möjligheten att vid bifalltill besvären åsladkomma rättelse av verkställighet skall beaktas vidprövningen av frågan om verkställighetsförbud. Detfår anses ligga i sakens natur all inhibitionsbeslut i kommunalbesvärsmålgäller oberoende av om det har vunnit laga kraft. En annan ordning skulle kunnagöra verkställighetsförbuden helt meningslösa. Jag kan därför inte ansluta migtill kommuns och Svenska kommunförbundels uppfattning alt den nyakommunallagen bör innehålla en beslämmelse om att inhibitionsbeslut intebehöver följas, om del överklagas. Jag är medveten om att ettverkställighetsförbud i fråga om t, ex, ett upphandlingsbeslut kan vållasvårigheter för kommunen. Jag vill emellertid erinra om att kommunen alltid kanöverklaga beslut om verkställighetsförbud och att sådana besvärbehandlas med förtur i regeringsrätten. Prop.1975/76:187 556 Dennaparagraf handlar om besvär över beslut i kommunalbesvärsmål.Den motsvarar 78 S KL och 82 S KLS, Enligt78 S KL och 82 S KLS får ändring i beslul i kommunalbesvärsmålsökas hos regeringsrätten. Om har lämnat besvären utan bifall,kan endast den person vars besvär har ogillats överklaga hos regeringsrätten.Andra kommunmedelmmar saknar besvärsrätt. Om däremot harbifallitbesvären, kan såväl kommunen som varje kommunmedlem överklaga beslutet. Besvärslidenenligt de nämnda beslämmelserna är från den dag när klagandenfick del av beslut. När länsslyrelsen har lämnat kommunalbesvärulan bifall och den som var klagande hos är ensam besvärsberättigad,räknas besvärstiden enligt stadgad praxis från den dag när klaganden skriftligenfick del av beslutet genom försorg, 1 de fall då länsstyrelsenhar bifallit kommunalbesvär saml kommunen och alla kommunmedlemmar har besvärsrätiråder däremot osäkerhet om utgångspunkten för besvärstiden, I KL finns ingenföreskrift om hur sådana länsstyrelsebeslut skall ges till känna. Där finnsinte heller någon bestämmelse om att underrättelse får ske genom delgivning (kungörelsedelgivning)enligl delgivningslagen (1970:428), Bestämmelsen i 18 S första stycket förvaltningslagenom att underrättelse får ske genom delgivning är enligl 3 S samma lag inte lillämpligpå beslut i kommunalbesvärsmål annt än när ärendet innefattarmyndighetsutövning mot enskild vilket vanligen inte är fallet. Bestämmelsen i12 S andra styckei förvaltningslagen om hur besvärstiden skall beräknas i frågaom s. k, normbeslut synes inte heller vara tillämplig på beslutvarigenom kommunalbesvär har bifallils, I dessa fall torde länsstyrelserna ipraktiken använda kungörelsedelgivning enligt delgivningslagen. Iframställning lill regeringen om översyn av reglemaangående kungörande och delgivning av beslut som rör en större persongruppframhåller JO bl. a. att det är otillfredsställande all frågan om tillkännagivandeav länsstyrelses beslut att upphäva kommunalt beslul inte har blivit oivelydigilösl i författning. JO anser att lagstiftningsåtgärder bör övervägas för attåstadkomma en bättre reglering och anger två alternativa möjligheter tilllösning av problemet (se JO:s ämbeisberäitelse 1975/76 s. 468). 1KL saknas föreskrift om skyldighet för länsstyrelse att i kommunalbesvärsmål underättaklaganden om vad denne har att iaktta vid besvär över beslul.Författningsenlig skyldighet av detta slag föreligger numera, sedan denallmänna regeln om besvärshänvisning har utgått ur länssiyrelseinstrukiionen, formelliendasl om 18 S förvallningslagen är tillämplig i ärendet, dvs. när fråga är ommyndighetsutövning mot enskild. Prop.1975/76:187 557 Bestämmelsenom besvär över länsstyrelses beslut i kommunalbesvärsmål börenligt uiredningenbehållas i sak oförändrad. Uiredningen föreslår vidare en föreskrift om altklaganden skall få besvärshänvisning, om beslut har gått honomemot. Länssiyrelsernai och Väsierboliens län anser att man direkt ur lagtexten bör kunnaläsa ut vem som har rätt att överklaga beslut. Paragrafen bördärför enligt länsstyrelserna ges en sådan lydelse att det klart framgår att,om ogillar eller avvisar besvären, endasl klaganden kan fullföljabesvären och all, om upphäver det kommunala beslutet, kommunenoch varje kommunmedlem har besvärs-rätt. Besvärshänvisning skall alltid lämnasoch inte endast, som uiredningen föreslår, i de fall då beslutet har gåttklaganden emot. Kammarkollegietföreslår en ändring av lagteknisk natur, 1 7 S förvaltningsprocesslagen finns,konstaterar kammarkollegiet, dels regler om tid och plats för besvär som harmotsvarighet i KL, dels en regel som innebär all, om besvärshandling förebesvärstidens utgång har kommit in till den domstol eller myndighet som harmeddelat beslutet, besvären ändå skall tas upp till prövning, 1 KL finns ingenregel av del senare slaget men 7 S förvaltningsprocesslagen får i denna delanses vara lillämplig vid besvär över beslut i kommunalbesvärsmål.Denna lagstiftningsteknik är enligl kammarkollegiet otillfredsställande.Antingen kan man i kommunallagen inskränka sig till att ange alt talan mollänsstyrelses beslut kan föras genom besvär hos regeringsrätten och i övrigtlåta 7 S förvaltningsprocesslagen gälla i sin helhet eller också bör man i kommunallagenta in en motsvarighet till hela 7 S förvaltningsprocesslagen. Kammarkollegietanser den senare metoden vara att föredra. Särskildaregler om vem som har rätt all anföra besvär hos regeringsrätten överlänsstyrelsens beslut i kommunalbesvärsmål har utbildats i rättspraxis. Dessaregler bör enligt min mening framgå av lagtexten. Paragrafen har därförutformats så all den anger vem som har besvärsrätt dels när harogillat eller avvisat besvär eller avslagit yrkande om verkställighetsförbud,dels när har bifallit besvär och upphävt del kommunala besluteteller meddelat verkställighetsförbud, I det förra fallet har endast den somförgäves har klagat hos länsslyrelsen besvärsrätt, 1 det senare fallet kanlänsstyrelsens beslut överklagas både av kommunen, dvs, i princip det kommunalaorgan vars beslut har upphävts, och av varje kommunmedlem. Prop.1975/76:187 558 Dennya bestämmelsen om besvärshänvisning är tillämplig när harogillat eller avvisat besvär eller avslagit yrkande om verkställighetsförbud.Länsstyrelsen är däremot inte skyldig att lämna besvärshänvisning, närlänsstyrelsen har bifallit besvär eller yrkande om verkställighetsförbud. Detfinns naturiigtvis inget hinder mot att även i dessa fallupplyser om vad som skall iakttas vid besvär hos regeringsrätten. Jagdelar JO:s uppfattning alt osäkerheten om när besvärstiden börjar löpa i frågaom länsstyrelses beslut att bifalla kommunalbesvär bör undaröjas, JO:sframställning till regeringen bereds f n, inom . Jaglägger därför inte fram något förslag i frågan. Kammarkollegiethar i sill remissyttrande pekat på brister i samordningen mellan förevarandeparagraf och 7 S förvaltningsprocesslagen. Dessa problem bör tas upp vid denöversyn av kommunalbesvärsprocessen som jag har förordat i specialmotiveringentill 76 och 77 SS- 1denna paragraf behandlas kommuns och landstingskommuns skyldighet attåterställa verkställighet av beslut som har upphävis. Paragrafen saknarmotsvarighet i de nuvarande kommunallagarna. Gällanderätt och tidigare förslag Fråganom kommuns och landstingskommuns skyldighet att åsladkomma återgång avverkställighet av beslut som har upphävis efter kommunbesvär är intelagreglerad. I några avgöranden av regeringsrätten har frågan varit aktuell.Dessa rättsfall (1963 I 129, 1965 ref 2 och 1969 C 78)visar att en kommun, som har fattat ell beslut som senare upphävs, är iprincip skyldig all återställa den verkställighet som kan ha skett på grund avdet upphävda beslutet. Fastän inga tvångsmedel har anvisats för ändamålei, fårkommunallagarnas besvärsbestämmelser anses förutsätla att kommunerna ochlandstingskommunerna lojalt och så långt det är möjligt återställer rättsläget lillvad det var, innan det olagliga beslutet fattades. Det är svårt att närmareange hur långt kravet på återgångsåtgärder från kommunens ellerlandstingskommunens sida sträcker sig. Det är i viss mån beroende av vilkenverkan ett beslut om upphävande har på rättshandlingar som kommunen ellerlandstingskommunen har företagit, innan beslutet fattades. Det kan av praktiskaeller rättsliga skäl ibland vara omöjligt för komniunen ellerlandstingskommunen att låta verkställigheten gå tillbaka för att rätta sig eflerlänsstyrelsens eller regeringsrällens avgörande. JOhar behandlat frågan om kommuns skyldighet alt bringa verkställighet att återgå(JO:s ämbetsberätldse 1961 s. 431, 1966 s. 307 och 1966 s. 336). 1 denskrivelse till Kungl. Maj:t som har nämnls tidigare framhåller JO att det ärönskvärt alt del finns rättsmedel genom vilka kommun kan tvingas Prop.1975/76:187 559 attvidta åtgärder för att återställa verkställighet av beslul som har upphävis.Ett sådant rättsmedel bör enligt JO utformas som en befogenhet för statligmyndighet att vid vite förelägga kommun att utreda återgång bör ske och, alt,om skäl är därtill, genomföra återgången. Kommunalrättskommitténhar behandlat ålergångsfrågan i betänkandet kompetens. Kommittén menaratt återgångssituationer i viss utsträckning är oundvikliga. Möjligheterna tillrättelse av verkställighet är, framhåller kommittén, i vissa lägen heltberoende av kommunens egen vilja. Kommittén anser emellertid alt del ärangelägel att det i längsta söka lösningar utan viiessanktioner eller direklastatliga ingripanden i den oreglerade kommunala förvaltningen. Sådana medelsom JO föreslår behöver inte anlitas. Kommittén anför att de regler om ämbetsansvarsom gällde när belänkandet avgavs i praktiken saknade betydelse som sanktionför återgångskravei, eftersom kommunfullmäktiges ledamöler endast var underkastadeett begränsat ämbetsansvar och eftersom det är oklart vilket kommunall organsom ansvarar för att återgång kommer till slånd. Om kommunstyrelsen åläggsskyldighet att vidta de återgångsåtgärder som behövs, skulle enligl kommittén ämbetsansvareti förening med JO:s tillsyn bli en effektiv sanktion mot olillböriig passivitetfrån kommunens sida. Kommitténs förslag innebär att ett lagakraftvunnetavgörande varigenom ett kommunalt beslut har upphävis efler kommunalbesväralltid innebär att ett ärende väcks i kommunstyrelsen, oavsett vilket kommunaltorgan som har fattat det beslut som har upphävts. Har delta beslut helt ellerdelvis verkställts, åligger det kommunstyrelsen att besluta om de återgångsåtgärdersom kan behövas. Därvid får kommunstyrelsen enligt kommitténs förslag vidtaåtgärd som annars ankommer på kommunfullmäktige eller på annan nämnd änstyrelsen. Kommittén framhåller alt den utvidgade befogenhet somkommunstyrelsen får inte bör sträcka sig längre än som påkallats av detaktuella legalitetsintresset. Delär enligt kommittén knappast möjligt att i lagtext närmare precisera vilkaåtgärder som kommunstyrelsen har alt vidla på grund av den regel som föreslås.För kommunstyrelsens handlande anger kommittén följande riktlinjer. Delbör ankomma på kommunstyrelsen att med lill buds stående medel bringaverkställigheten till återgång. Verkställighet i form av rättshandlingar börbringas att återgå på ogiltighetsgrund, i den mån kommunstyrelsen inle väljerandra utvägar, exempelvis i form av avveckling av verksamhet elleregendomsinnehav. Den omständigheten att ett åiergångsförfarande är förenat medkostnader eller förluster bör i princip inte försvaga del grundläggande kravetpå återgångsåtgärder. Kommunstyrelsen bör emellertid i syfte att minskaeventuella förluster ha en viss frihet alt välja metod och tidsplan föråtergång, I princip bör dock gälla att återgång skall genomföras utan onödigtdröjsmål. Undantagsvis kan situationer länkas förekomma där åiergångsförfarandeskulle medföra så omfattande ekonomiska föriusler för kommunen att det skullete sig orimligt alt uppehålla ett krav på återgång. Prop.1975/76:187 560 Genomatt alternativa ålergångsförfaranden mestadels finns att tillgå måste sådana sitautionerbli mycket ovanliga. Återgångsförfarande är ibland omöjligt att genomföra. Omverkställigheten exempelvis bestått i en utbelalning kan återkrav varauteslutet på civilrättsliga grunder, 1 fall där betalningsmottagaren äråterbäringsskyldig kan återbäring vara utesluten på grund av bristandebetalningsförmåga. När återgångsförfarandet även i ett längre tidsperspektivframstår som omöjligt alt genomföra måste kommunstyrelsen ha rätt att avskriva ålergångsärendet. Utredningenförordaratt den återgångsregel som kommunalrättskommittén har föreslagit tasin i den nya kommunallagen och ansluler sig lill vad kommittén har åberopattill stöd för sitt förslag. Utredningen påpekar all kommitténs förslag avsågendast KL och KLS, Principerna för verkställbarhet och kommunalbesvär äremellertid i huvudsak giltiga även för landstingskommunerna. Regeln bör därförenligt utredningen göras tillämplig också på landstingskommunerna. Detslora fiertalet av de remissinstanser som yttrar sig i fråga om kommuns ochlandstingskommuns skyldighet att rätta verkställighet av beslul som harupphävts godtar utredningens förslag eller lämnar del utan erinran. En sådanståndpunkt intar regeringsrätten, kammarkollegiet, fem länsstyrelser, någralandstingskommuner, ett tiotal kommuner och . Några av dessaremissinstanser ger dock uttryck för en viss tveksamhet. Regeringsrätten ochlänsstyrelsen i betvivlar att den regel som föreslås får någonstörre belydelse. hänvisar till den genomförda ämbetsansvarsreformen,och landstingskommuner påpekar att ett beslut sominnebär alt styrelsen finner rättelse omöjlig torde vara överklagbart. Om ettsådant beslul överklagas, kommer en skönsmässig bedömning in ibesvärsprocessen. Att kommunen eller landstingskommunen är bunden av ett avtalsom har träffats på grund av ett överklagat beslul kan inte anses innebära atträttelse är omöjlig, anser att del är betydelsefullt att deti lagen slås fast alt det åligger styrelsen endast att föranstalta om "möjligrättelse av verkställigheten". Det måste enligt kommunen vara så, att ålergångsåtgärdernafår bero av hur ett upphävande beslut inverkar på en rättshandling som kommunenkan ha företagit. Ett upphandlingsbeslut som har verkställts och som sedermerablir upphävt kan uppenbarligen inte bringas alt återgå, Eslövsoch Höörs kommuner anser att det i lagen bör anges att återgångsregeln ärtillämplig endast på beslut som överklagas genom kommunalbesvär. Vidare börenligt de båda kommunerna åläggas skyldighet att underrättakommunstyrelsen om del beslut som har upphävts Prop.1975/76:187 561 föratt kommunstyrelsen skall kunna vidta rättelse. Bestämmelsen att kommunstyrelsenfår vidla åtgärd som annars ankommer på fullmäktige eller annan nämnd änstyrelsen kommer enligl att medföra oklarhet i fråga om t,ex, styrelsens befogenheter och möjligheter att genomdriva rättelse. LänsstyrelsenI och kommun vill inte ansluta sig tillutredningens förslag. anser alt den regel som utredningenföreslår kommer att ställa kommunerna inför alltför svårbedömda och vanskligaavgöranden. Kommunen motsätter sig bestämt att kommunstyrelsen ges befogenhetatt träda i fullmäktiges ställe för att åsladkomma rättelse av beslut som harverkställts. En sådan ordning strider enligl kommunen motmaktfördelningsprincipen och mol grundsatsen att ett underordnat organ intekan ha en övervakande funktion gentemot ett överordnat. Däremot tillstyrker kommunenatt styrelsen ges motsvarande befogenheter gentemot annan nämnd. Enliglparagrafen läggs skyldigheten alt föranstalta om rättelse av verkställighetenpå del organ som har fattal det beslut som har upphävts efter kommunalbesvär.Jag har inte funnii det nödvändigt att tilldela kommunstyrelsen och rörvallningsulskotlelden centrala roll som de har enligt utredningens förslag. I likhet med någraav remissinstanserna anser jag all del är olämpligt att införa en regel sominnebär all den vanliga kompetensfördelningen mellan fullmäktige, styrelsenoch de andra nämnderna rubbas. Det kan knappast vara motiverat att i desituationer som det här är fräga om låta kommunstyrelsen ellerförvaltningsutskottet göra sådana förmögenhetsförfoganden som annars enligt 4 Sankommer på kommunfullmäktige resp. .