prop · FZ03112 · 1975-12-31 00:00:00 — a. bataljonschef eller högre chefmeddela lokal trafikföreskrift som avses i 147 i; vägtrafikkungörelsen (1972i603),om det behövs för att genomföra övning. Om det behövs för att genomföra militäroperation får också kompanichef meddela sådan föreskrifl. Sådana lokalatrafikföreskrifter skall tillkännages genom vägmärken eller på annat lämpligtsätt. Om föreskrift rör trafiken eller annars i störreomfattning skall kungörelse utfärdas av . Rältalt besluta lokala trafikföreskrifter tillkommer i viss utsträckning trafiknämnderna.Dessa nämnder är varken renodlat statliga eller renodlat kommunala ulan harbåde statliga och kommunala inslag. Enligt vägtrafikkungörelsen (I972i603)skall av trafiknämnd beslutad lokal trafikföreskrift, som ej skalltillkännages genom vägmärke, föras in i den eller de tidningar, vari kommunalameddelanden för orten förs in. Nämnden skall också föra in sådan föreskrift ien för ändamålet avsedd liggare. 1 fråga om lokala trafikföreskrifter som irafiknämndbeslular med slöd av terränglrafikkungörelsen (1972i594) gäller molsvarandetillkännagivanderegler. inteheller skogsvårdsstyrelsema kan hänföras till kategorin statlig myndighet.Skogsvårdsstyrelserna företer nämligen såväl statliga som landstingskommunalainslag. Skogsvårdsstyrelserna kan fatta beslut av generell karaktär. Hit hörexempelvis generella dispenser från avverkningsregeln i 7 S första stycketskogsvårdslagen (1948i237) i vad avser fastigheter med en viss högsta årligproduktionsförmåga. Några bestämmelser om hur generella beslut av skogsvårdsstyrelseskall kungöras synes inte finnas. 1975/76: 112 29 I det föregående har jag nämnt alt författningmed lokall begränsat gillighetsområde enligl gällande bestämmelser skall förasin i länskungörelserna. Föreskrifter om länskungörelserna finns i kungörelsen(1915:421) angående länskungörelser (ändrad senast 1942i316). Länskungörelsernages ut länsvis genom länsstyrelsernas försorg. 1 länskungörelserna skall enligtkungörelsen las in tillkännagivanden som enligt gällande författningar ellersärskilda beslut av regeringen bör föras in i länskungörelserna, meddelanden avlänsstyrelsen vilka är av den allmänna betydelse atl de anses böra bringastill vederbörandes kännedom genom länskungörelserna samt, efter länsstyrelsensprövning i varje särskilt fall, tillkännagivanden som myndigheter, tjänstemäneller enskilda överlämnat till intagande för allmänhetens kännedom. Innehållet i länskungörelserna är mycket blandat. innehåller de underrättelser om varjehanda andraförhållanden som avses skola komma till allmän kännedom. Del mesta avinnehållet grundar sig på beslämmelse i författning men det finns ocksåkungörelser som tas in av tradition eller på grund av beslut idet särskilda fallet. Enligt kungörelsen angående länskungörelser skall den somföranlett kungörelses införande eller vars angelägenhet kungörelse ellermeddelande avser bekosta kungörelser av vissa slag, bl. a. kungörelser somangår landstingskommuns eller kommuns angelägenheter, brand- och hälsovårdsordningarsaml reglementen, instruktioner, taxor m. m. för kommunala myndigheter ochdessutom trafiktaxor och därtill hörande ordningsföreskrifter. Undantag fråndenna skyldighel alt bekosta kungörelse kan dock vara föreskriven i allmänförfattning. 2.6 Kungörande av författningar som beslutats av kommunalamyndigheter En omfattande normgivningsbefogenhel tillkommerkommunerna. I vissa fall skall av kommun beslutade föreskrifter av generellnatur underställas statlig myndighet, vanligen . 1 de flesta fallfinns emellertid inte någon sådan statlig kontroll över den kommunala normgivningen.För en del fall finns särskilda bestämmelser i lag eller av regeringen beslutadförfattning om hur de kommunala normbeslulen skall kungöras. 1 allmänhet gälleremellertid bara de allmänna reglerna i kommunallagen (1953:753) ochkommunallagen (1957i50) för angående bekantgörande av kommunalabeslut. Som exempel på särskilda kungörandebestämmelseravseendekommunala beslut kan nämnas 2 S brandstadgan (1962i91) där det föreskrivs attsedan av kommunfullmäktige anlagen brandordning fastställts av . Prop.1975/76:112 30 denna skall påkommunens bekostnad införa beslutet och brandordningen i länskungörelserna.Det åligger dessutom kommunstyrelsen attombesörja att kungörelse om fastställelsenanslås samt förs in i den eller de tidningar, där kommunala meddelanden tas in, och att trycktaexemplar av brandordningen finns atl tillgåför allmänheten. 1 allmännaordningsstadgan (1956:617) och hälsovårdsstadgan (1958i663) finns i huvudsak samma kungörandebestämmelseri fråga om lokal ordningsstadga ochlokal hälsovårdsordning som antagits av kommunfullmäktige och fastställts av . Dock föreligger den skillnaden att bara självafastsiällelse-beslutet behöver föras in i länskungörelserna.Enligt lagen(1926i72)angående meddelande av förbud förbarn att idka viss försäljning skall av kommunfullmäktigebeslutat förbud som avses i lagen underställas länsstyrelsenför fastställelse. Fastställtbeslut skall av föras in i länskungörelserna. Dessuiom skall genom vederbörande kommunala myndighets försorg tillkännagivandeom beslutet på annat lämpligt sättdelges allmänheten. De allmännakommunallagsreglerna om bekantgörande avkommunala beslut innebär att sedan fört protokoll justerats, delta förhållandeliksom uppgift om det ställe där protokollet finns tillgängligttillkännages på kommunens anslagstavla. Tillkännagivandet skall vidare vara försett med uppgift om det anslagits. Syftetmed dessa bestämmelser är att underlättaför dem som berörs eller ärintresserade av fattade kommunala beslul atl ta del av besluten. Samtidigtbildar tillkännagivandet utgångspunkt förbesvärstiden vid kommunalbesvär. De nu ifrågavarandebestämmelserna är gemensamma föralla slag av kommunala beslut, bådenormbeslut och beslut i särskilda fall. Ett betydande anlal kommuner ger ut en författningssamling. Innehållet varierar någotfrån kommun till kommun. Genomgående torde lokala ordningar och taxor tas med.Dessutom brukar reglementen för olika nämnder, instruktioner för befattningshavare, arbetsordningar och normerande beslut för förvaltningarnaredovisas. 1 enstaka fall tas stadsplanebestämmelser med. De kommunala författningssamlingarnaär huvudsakligen avsedda som hjälpmedel förkommunala förtroendemän och tjänstemän. Spridningen till personer utanför denna krets eller till allmänheten torde vara ytterst obetydlig. När det gälleruppläggning, format, typografi och numreringföreter de kommunala författningssamlingarna stora skiljaktigheter. Även i kommuner som saknar författningssamling trycks ofta olika föreskrifter av generell natur. Också landstingskommunerna kan beslula föreskrifter som äralthänföra lill författningsområdei, även omlandstingskommunernas normgivningskompetens är mindre omfattande änkommunernas. Bekantgörandet av landstingskommunalanormbeslut torde genomgående regleras av bestäm- Prop.1975/76: 112 31 melsernai landslingslagen (1954:319) om tillkännagivande på landstingskommunsanslagstavla av justeringen av fört protokoll och av det ställe där protokolletfinns tillgängligt. 1mycket begränsad utsträckning kan också kyrklig kommun fatta beslut av generellnatur. Bekantgörandet av sådana beslut regleras av bestämmelser i lagen (1961i436)omförsamlingsstyrelse angående tillkännagivande på församlings (samfällighets)anslagstavla av justeringen av fört protokoll och av det ställe där protokolletfinns tillgängligt. Bestämmelserom verkan av underiålet kungörande av lag eller annan författning saknas nästanhelt. 1 167 S vägtrafikkungörelsen (1972i603) finns dock en bestämmelse i ämnetavseende lokala trafikföreskrifter m. m. Enligt bestämmelsen skall straff föröverträdelse av sådan föreskrift inte ådömas, om föreskriften ej utmärktsenligt bestämmelserna i kungörelsen (1966i270) om vägmärken m. m. Detsammagällerom lokal trafikföreskrift inte införts i därför avsedd liggare eller inle,när så skall ske, förts in i länskungörelserna eller i vissa fall i den ellerde tidningar där kommunala meddelanden för orten tas in. Frågorna om verkan avbrister i författnings kungörande och betydelsen av ett korrekt kungörandeställs sällan på sin spels i rättspraxis.' 1 huvudsak torde rättsläget kunnabeskrivas på följande sätt. Beträffande författningarav alla slag gäller att de skall kungöras för att bli gällande mot envar. Medkungörande förstås i detta sammanhang åtgärder för spridning av kännedom omförfattningen och inte bara att författningen är offentlig. Om det finnsföreskrifter om kungörande skall dessa iakttas. Allvariig underiålenhet attfölja föreskrifterna torde medföra att författningen inte blir gällande. Detär tveksamt om författningen i sådant fall anses gällande mot den som visas hafått kännedom om författningen på annat sätt. Mindre allvarligt åsidosättandeav föreskrifterna får till följd att författningen inte kan föranleda straffförverkande eller annan ingripande påföljd för den som saknat vetskap omförfattningen (jfr vägtrafikkungörelsens ståndpunkt att straffrihet undantagslöstinträder). Om det inte finns någon föreskrift om kungörande, torde uteblivet ellerbristfälligt kungörande i varje fall medföra straffrihet m. ni. för den som intekänt lill författningen. En författning som kungörs i SFS anses i principtillämplig mol envar. En författning som i enlighet med givna föreskrifterkungörs på annat håll Enredovisning av befintlig rätispraxis återfinns i utredningens belänkande SOU 1973:23s. Prop.1975/76:112 32 äni nämnda författningssamling torde i princip anses tillämplig mot envar, ävenom delta kan vara i någon mån tveksamt i händelse det uppställda kravet påpublicering inte är särskilt långtgående, t. ex. bara omfattar ett införande ilänskungörelserna. Saknas kungörandeföreskrifter torde författningen anses tillämpligmot envar om kungörandet uppfyller rimliga krav. Även om en författningkungjorts torde den emellertid inte medföra straffansvar för en person somsaknat kännedom om den och anses ha giltig ursäkt därför, t. ex. emedanförfattningen är ny och inte gjorts bekant över landet. Även utan kungörandetorde tjänsleföreskrifter inom förvaltningen anses giltiga. Genomgåendegälleratt samtliga omständigheter i det enskilda fallet bör beaktas. Reglerom ikraftträdande av författningar som förts in i SFS flnns i lagen (1894i44 s.1) angående tiden för allmänna författningars trädande i kraft. Enligt dennalag skall i SFS införd lag eller annan allmän författning, i vilken inteutsatts varifrån den kommer alt gälla eller av vars lydelse inte framgåratt den länder till efterrättelse genast efter utfärdandet, träda i kraft fyraveckor efter den dag då lagen eller författningen enligt därå meddelad uppgiftutkommit från trycket. Molsvarandereglering beträffande författningar som tagits in i RFS finns i bestämmelserna (RFS1967i2) angående ikraftträdande av vissa författningar och föreskrifter,intagna i . 1 omtryckt skick återfinnsbestämmelserna i sin nu gällande lydelse i RFS 1975il4. Bestämmelserna har detinnehållet att i RFS införd författning eller föreskrift, som inte las in iSFS, skall träda i kraft efter det författningen eller föreskriftenenligt meddelad uppgift utkommit från trycket, i den mån inte utsattsvarifrån den kommer att gälla eller av dess lydelse inte framgår att den ländertill efterrättelse genast efter utfärdandet. Denu återgivna ikraftträdandeförfattningarna saknar till större delen aktualitet.1 varje fall när det gäller författningar som tas in i SFS bestäms numeraregelmässigt ikraftträdandetiden på något sätt i själva författningen. Utredningenframhåller att kungörandet av lagar och andra författningar är av betydelse på fleraolika sätt. För det första är spridningen av kännedom om författningarnasinnehåll en förutsättning för att författningarna faktiskt skall bliefterlevda. Härtill kommerait medborgarna har ett legitimt intresse av attkunna följa vad statsorganen och förvaltningsmyndigheterna beslutar. Vidaremåste i ett rättssamhälle den grundläggande principen gälla att ingen Prop.1975/76: 112 33 författningäger bindande kraft innan den blivit offentliggjord. Det är nämligen ett räitssäkerhetsintresseatt medborgarna inte binds vid straff vitesförelägganden eller andrabetungande påföljder förrän de haft möjlighet atl få kännedom om reglerna.Medborgarna bör också få kännedom om föreskrifter som skapar rättigheter ochförmåner så alt de kan planera och handla med utgångspunkt i bestämmelserna. uppfattning är det lika stor anledning att offentliggöra normersom utgår från de förvaltande myndigheterna som dem vilka härrör från riksdageneller regeringen. Den omständigheten att befogenhet att besluta generellaföreskrifter delegerats till myndighet under regeringsnivån bör inte få medföraatt medborgarna lär sämre möjligheter att få kännedom om normerna än om dessautfärdats direkt av regeringen. Även generella beslut av kommuner bör enligtutredningen omfattas av kungörandekravet. ser saken är offentliggörandet främst en praktiskt informativ fråga.Den formella juridiska sidan av offentliggörandet är således inte det primäraför utredningen. Här åsyftas sådana frågor som förutsättningarna för att enförfattning skall anses giltig samt den juridiska betydelsen av bristfiilligtoffentliggörande och av bristande kännedom om författningarna. Med avseendesärskilt på förvaltningsmyndigheternas föreskrifter uttalar utredningen altnär den föreslår regler om författningars offentliggörande avsikten inte är atlen författning regelmässigt skall betraktas som en nullitet i händelseoffentliggörandet uteblir eller sker på etl bristfälligt sätt. Man torde böra ulgåfrån att författningen i så fall inte tillämpas mot den som saknat vetskap omden. Om emellertid en person på tillfredsställande sätt fått kännedom omförfattningen annorledes än genom regelrätt offentliggörande får hanförutsättas vara skyldig atl rätta sig efter den. Hur härmed förhåller sig i allade skiftande situationer som kan uppstå kan enligt utredningens meningomöjligen klarläggas i förväg. Del måste överlämnas åt rältstillämpningen attbedöma förhållandena i de enskilda fallen. Begreppetförfattning behandlas av utredningen i flera olika sammanhang. Till författningför utredningen främst vad som i den föreslagna lagtexten betecknas somföreskrifter som skall tjäna till allmän efterrättelse. Härunder ingår enligtutredningen främst föreskrifter som riktar sig till allmänheten, alltså etlstörre antal enskilda medborgare, ofta en obestämd krets av personer, företag,korporationer o. d. Hit hör emellertid också föreskrifter som riktar sig begränsad men obestämd krets, t. ex. näringsidkarna inom en viss näringsgreneller allmänheten inom ett geografiskt avgränsat område, såsom en kommun. som skall tjäna till allmän efterrättelse hänför utredningen vidareföreskrifter från regeringen eller annan myndighet till en eller flera underordnademyndigheter, om föreskrifterna gäller den materiella tillämp- 3Riksdagen 1975/76. Prop.1975/76: 112 34 ningenav en viss författning och har betydelse för medborgarna. Härmed jämställsandra föreskrifter som regeringen riktar till ett större antal eller ettobestämt antal myndigheter. som regeringen meddelarför en enda myndighet kan däremot enligt utredningen normalt inte sägas varaföreskrifter till allmän efterrättelse. Eftersoni emellertid allmänheten harintresse av att få kännedom om statsförvaltningens organisation utvidgarutredningen förfaltningsbegreppet och föreslår att genom en särskildbestämmelse kungörandekravet vidgas till att omfatta också av regeringen uttardadegrundläggande föreskrifter om domstolars och andra myndigheters samt viktigareallmänna inrättningars uppgifter och organisation. Därmed avses att uteslutasådana detaljerade bestämmelser .som återfinns i personalförteckningar ochregleringsbrev o. d. Utanför begreppet föreskrifter till allmän efterrättelseoch utanför det nyssnämnda utvidgande tillägget faller vidare föreskrifter somannan myndighet än regeringen riktar till en underordnad myndighet och somavser handläggningsrutiner, bokföring, statistik o. d. Generella föreskriftersom en myndighet riktar till tjänstemännen inom den egna myndigheten betraktasinte heller av utredningen som föreskrifter till allmän efterrättelse, såvida inteföreskrifterna berör den materiella tillämpningen av författning eller i övrigtinverkar på enskilds rätt. Föreskrifter som en myndighet riktar till elt störreantal sidoordnade myndigheter räknar utredningen som föreskrifter till allmänefterrättelse. Utredningendiskuterar också författningsbegreppet med hänsyn till avgörandets innehålloch hur innehållet är sanktionerat. Bestämmelser som allmänt reglerarmedborgarnas rättigheter och förmåner eller innehåller påbud eller förbudmåste enligl utredningen räknas till föreskrifter som skall tjäna till allmänefterrättelse. Rekommendationer om vad som bör göras torde däremot i allmänhetfalla utanför. Föreskrifter vars åsidosättande medför direkt verkandesanktioner räknas till föreskrifter till allmän efterrättelse. Även dåsanktionen inte verkar direkt utan förutsätter att medborgaren först självvidtagit en åtgärd, t. ex. ansökt om tillstånd, hör föreskriften vanligen hit.Utredningen finner det dock självfallet att inte alla föreskrifter som riktarsig till tjänstemän och vars åsidosättande kan föranleda ansvar för tjänstefelär att hänföra till föreskrifter som skall tjäna till allmän efterrättelse. Riksskatteverketkan med stöd av vissa lagrum, bl. 62 S lagen (1968i430) om mervärdeskatt,meddela bindande förklaringar i olika ämnen, exempelvis rörande tillämpningenav nämnda lag. Enligt utredningens uppfattning hör sådana bindande förklaringarnärmast till kategorin författningar. 1fråga om vissa typer av lokala beslut uttalar utredningen att de enligl dessmening närmast är av förtättningskaraktär, fastän kungörande i länskungörelsernaf n. inte är föreskrivet. Som exempel nämns bl. a. vissa beslut omjaktvårdsområde, fast fornlämning, fiskeriplan, stadsplan och andrabebyggelseplaner, nybyggnadsförbud, fiskevårdsområde, vindsröjning o. d. samtodlingsförbud. Ulredningen framhåller att föreskrifter ibland kan Prop.1975/76: 112 35 varaså lokalt begränsade att de avser bara en eller flera bestämda fastigheter. då riktar sig endast till den aktuelle agaren är det inte frågaom författning. Om emellertid föreskriftema riktar sig också till framtida ägareoch förutsätter att dessa rättar sig efter dem oavsett om de fått del av dem ellerej bör de enligt utredningens mening hänföras till författning. Utredningen ärmedveten om att det ibland kan vara svårt att avgöra huruvida ett beslut harkaraktären av författning och därför skall kungöras. Dessa svårigheterframträder främst när del gäller föreskrifter av statliga regionala ellerlokala förvaltningsmyndigheter och i fråga om vissa kommunala föreskrifter.Utredningen anser därför att man i hithörande fall inte kan nöja sig med enallmän formel beträffande vad som skall kungöras utan attspecialförfattningarna måste kompletteras med särskilda föreskrifter rörandekungörandet. Utredningenföreslår att alla författningar skall föras in i en officiell publikation. Fören sådan ordning talar främst det förhållandet att behov föreligger av enbestående information. Den officiella texten behöver finnas tillgänglig och deintresserade bör i förväg veta var de kan finna en författning. Bara enofficiell författningspublikation fyller uppgiften att på en gång spridakännedom om en författning när den kommer ut och att tjäna som uppslagsbok förden som senare vill få exakt kännedom om författningen. Utredningenavvisar tanken att i en odelad författningspublikation ta in alla förekommande förfatlningareller alla författningar som beslutas av centrala organ. En sådan publikation skullebli alltför omfångsrik och svåröverskådlig. Utredningen avvisar ocksåalternativet att inrätta en gemensam publikation för de författningar sombeslutas av de centrala förvaltningsmyndigheterna under regeringen. Dessamyndigheter har så skiftande uppgifter och utfärdar föreskrifter av såvarierande innehåll och omfång att det inte skulle vara ägnat att skapaönskvärd överblick att ta in denna växlande flora av föreskrifter i en endapublikation. Utredningen förordar ett system av författningspublikationer,bestående av SFS, ett antal särskilda författningspublikationer förde centralaförvaltningsmyndigheterna, en författningspublikation för varje län samt helsten författningspublikation för varje kommun. Vid sidan av det av utredningenföreslagna systemet ligger RFS. 3.3.2 Avregeringen utfärdade förfailnlngar Enligt1 S i den av utredningen föreslagna lagen om kungörande av lagar och andraförfattningar skall samtliga lagar som utfärdas av regeringen tas 1975/76: 112 36 Detsamma skall enligt paragrafen gälla beträffande av regeringen utfärdadeförfattningar som den beslutat själv. Av 3 S i lagförslaget framgår emellertid atlnär det gäller föreskrift som har beslutats av regeringen och som skall Uäna tillallmän efterrättelse bara inom ett lan avsikten är att möjlighet skall finnasför regeringen att kungöra författningen i länets författningspublikation istället för i SFS. 3.3.3Författningar av centrala förvaliningsmyndigheier Utredningenföreslår att var och en av de större centrala förvaltningsmyndigheterna skallge ut en författningspublikation, benämnd författningssamling, för kungörandeav i första hand myndighetens egna författningar. Övriga centralaförvaltningsmyndigheter skall i allmänhet kungöra sina förfatlningar iförfattningssamling som ges ut av någon i ämbetsområdet närliggande centralförvaltningsmyndighet. 1 SFS skall föreskrift, som beslutats av centralförvaltningsmyndighet, tas in bara om föreskriften bör ges stor spridning ellerom annat särskilt skäl föreligger. De tre nu nämnda formerna för kungörande avde centrala förvallningsmyndigheternas författningar anges i 2 S första slyckeli den av ulredningen föreslagna lagen om kungörande av lagar och andraförfattningar. Det ankommer enligt lagen på regeringen att bestämma vilka ceniralaförvaltningsmyndigheter som skall ge ut författningssamling och att reglerautnyttjandet av annan central förvaltningsmyndighets författningssamling ochförutsättningarna för införande av central förvaltningsmyndighets författningi SFS. Bestämmelser i dessa ämnen återfinns i en av utredningen föreslagenkungörelse om kungörande och registrering av författningar m. m. Närdel gäller författningar som beslutas av myndighet inom försvarsmakten och somavser annan myndighet eller personal inom försvarsmakten bör enligtutredningens mening den nuvarande ordningen med kungörande i den förförsvarsmakten gemensamma publikationen Tjänstemeddelanden för försvarsmaktenbehållas. 1 anslutning härtill har utredningen i 2 S andra stycket lagförslagetangett att regeringen får förordna om undantag från första stycket i fråga omföreskrifter inom försvarsmakten. 1 den mån myndighet inom försvarsmaktenbeslutar föreskrifter .som skall lända till efterrättelse bland allmänheten ellerbland myndigheter utanför försvaret bör enligt ulredningens mening samma kungörandereglergälla som inom den övriga förvaltningen. Såvitt utredningen kunnat finnaförekommer emellertid f n. knappast några sådana fall. Av3 S i ulredningens lagförslag framgår att om central förvaltningsmyndighetbeslutat föreskrift som skall tjäna till allmän efterrättelse bara inom etllän, myndigheten skall ha möjlighet atl kungöra författningen i länets förfaltningspublikalioni stället för på något av de satt som anges i 2 S lagförslaget. mening bör en central förvaltningsmyndighet aldrig Prop.1975/76:112 37 geut mer än cn författningspublikation för det officiella kungörandet avförfattningar. Hinder bör emellertid inte möta att göra författningssamlingarnamer lätthanterliga genom serieindelning eller särskilda beteckningar för olikaämnesområden. 3.3.4 Förfatlningarav regionala och lokala slalliga förvaliningsmyndigheier m.f.