prop · FZ03136 · 1975-12-31 00:00:00 — Detsammatorde också ofta gälla då endast modem uppehåUit sig i , i det hon idylika fall kan ge sådana upplysningar, som tiUåter ett någorlunda säkertantagande. En omiitändighet, som skulle försvåra tUlämpningen av en regel,omfattande jämväl utomlands födda bam, utgör även det förhåUandet, attmedborgarskapsfrågan för sådana bam troUgen ofta icke skulle bli aktueU förränlångt efter barnets födelse. TiU stöd för den ifrågasatta begr'äDsiiingen kanäven åberopas, att utomlands födda bara i äktenskap ineUan statslös man ochsvensk kvinna mången gång kan antagas sakna närmare anknytning tiU . Departementschefenanslöt sig i prop. 1950: 217 tiU de delegerades uppfattning på denna punkt. finska lagen finns en regel som förhindrar att barn vid födelsen blirstatslöst. EnUgt 1 § 2) och 4) i den finska lagen förvärvas sålunda finsktmedborgarskap vid födseln av: 1975/76:136 63 2)barn i äktenskap, vars moder är fmsk medborgare, om bamet ej vid födselnförvärvar medborgarskap i främmande stat 4)annat bara, som föds i , om ej barnet vid födseln förvärvarmedborgarskap i främmande stat. 1950: 217 framhöUs, som tidigare nämnts, att det finns goda möjligheteratt naturaUsationsvägen ge bara med svensk moder och utländsk fader svensktmedborgarskap. Praxis är också numera mycket U-beral i fråga om självständignaturalisation av bara. I 'äktenskap mellan svensk kvinna och utiändsk mannaturaliseras sålunda regelmässigt alla barn, som vid förvärv av svensktmedborgarskap förlorar sitt tidigare medborgarskap. Detsamma gäller bara, sominte förlorar sitt tidigare medborgarskap ens om det upptas tUl svenskmedborgare tillsammans med fadera, t. ex. brittiska och grekiska bara. I desenare fallen uppstår sålunda dubbelt medborgarskap. Även sådana barn, som inteförlorar sitt tidigare medborgarskap om det förvärvar svenskt medborgarskapgenom självständig naturalisation men väl om det naturaUseras som biperson tUlfadern, t. ex. itaUenska och spanska barn, naturaUseras numera självständigt,men i dessa fall avvaktar man vanligen faderas ansökan om svensktmedborgarskap för att därigenom söka undvika dubbelt medborgarskap för baraet.Om det visar sig att fadera inte ansöker om svenskt medborgarskap trots att hanuppfyller naturaUsationsviUko-reo, naturaUseras baraet självständigt, faständubbelt medborgarskap därigenom uppstår. I de faU detta har skett, har denomständigheten att även fadern kunnat upptas till svensk medborgare varitavgörande för bifaU tiU baraets ansökan. Någon ansökan om självständignaturalisation i faU där fadera visserUgen uppfyUt hemvistviUkoret men inte övrigavillkor för egen del har inte varit föremål för bedömning av regeringen. Fråganom bams ställning i medborgarskapsb'änseende i de fall då fadern är utlänningbar nyUgen behandlats på nordiskt plan. I ett med-lemsförslag tiU föreslogs en översyn av de nordiska medborgarskapslagama. Enligtmedlemsförslaget borde regeringarna rekommenderas dels att genomföra sådanaändringar i medborgarskapslagstiftningen att bara inom äktenskap meUanutländsk man och kvinna som är medborgare i nordiskt land kan förvärva medborgarskapi moderas hemland från födelsen, dels att tiUämpa regleraa om naturalisation isamband med giftermål så att skillnad inte görs meUan man och kvinna. Motbakgrund av medlemsförslaget föreslog jiuridiska utskott enrekommendation tUl regeringaraa att undersöka bl. a. om man vid faststäUandetav medborgarskap kunde ta större hänsyn tiU principen om baraets intresse. I enreservation föreslogs en rekommendation tiU regeringaraa att genomföra sådanaändringar i medborgarskapslagstiftningen, att bara fött i äktenskap meUan utländskman och nordisk kvinna kan förvärva medborgarskap i moderas hem- 1975/76:136 64 Juridiska utskottets förslag tiU rekommendation antogs avNordiska rådets 18:e session (6/1970). utsågs tUl koordinerandeland för detta spörsmål. Vid samma session antog även en avjuridiska utskottet föreslagen rekommendation beträffande den imedlemsförslaget behandlade frågan om naturalisation i samband med giftermål(7/1970). En samnordisk arbetsgrupp tiU-sattes för att behandlarekommendationerna nr 6 och 7. Arbetsgruppen har slutfört sitt arbete(se det bUagda betänkandet). Äveninom har hithörande frågor behandlats. Ar 1969 erhöU kommittén förlagstiftningsfrågor inom ett förslag till rekommendation angåendemedborgarskap för barn till föräldrar med oUka medborgarskap. Sedan förslagetutretts inom , har rådgivande församlingen i rekommendation nr 696år 1973 om s'är-skilda aspekter på förvärv av medborgarskap uttalat bl. a. attproblem föreligger beträffande medborgarskap för bam som är födda i äktenskapav föräldrar med olika medborgarskap samt att det är önskvärt att i vissutsträckning låta man och hustra besluta om vUket av deras två medborgarskapsom de viU ha för egen del och för sina barn. ministerkommittérekommenderas att studera möjUgheten av att utarbeta en europeisk konventionrörande hithörande frågor. Inom har tUlsatts en expertkommitté,som f. n. utreder de nu berörda frågorna. 5 Vissa uppgifter om ordningen i övriga nordiska länder m. m. Somfömt nämnts fick och nya medborgarskapslagar medSverige, medan erhöU sin nuvarande lag . De danska och norskamedborgtirskapslagama överensstämmer med den svenska. Den danska lagen skUjersig emeUertid från den norska och den svenska lagen i ett hänseende. EftersomnaturaUsation enligt 44 § i den danska grundlagen endast kan ske genomlagstiftning i varje enskilt fall, finns det inte i denna som i de övrigaländernas medborgarskapslagar särskilda besfämmelser som anger fömtsättningarnaför naturalisation. Den ordning som i aUmänhet tiUämpas finns intagen i ett avindenrigs-ministeriet utfärdat cirkulär nr 126 om meddelandenom dansk inf0dsret (naturalisation). INorge och krävs för naturalisation liksom i hemvist föricke-nordbor och för nordbor. I fordras hemvist föricke-nordbor och för nordbor. Beträffandedispenspraxis gäller att man i kräver endast vistelse föricke-nordisk medborgare som 'är gift med norsk medbor- 1975/76:136 65 gare.Medborgare i annat nordiskt land som är gift med norsk medborgare kan naturaliserasefter hemvist i . Har äktenskapet bestått endast under en kort tidkr'ävs som regel längre vistelsetid, medan kravet på hemvisttid reduceras omäktenskapet har varat . De nämnda reglerna g'äller för både mänoch kvinnor. IDanmark har förelegat en viss skillnad vid behandlingen av danskgiftamän och kvinnor. EnUgt 2 § tredje stycket i det förut nämnda cirkuläret kanhemvisttiden för en utomnordisk man, som är gift med dansk kvinna, förkortasmed . Motsvarande förkortning för en nordisk man är . Utländskkvinna som är gift med dansk man kan enligt 8 § i cirkuläret i allmänhetnaturaUseras sedan hon efter 'äktenskapels ingående levt tUlsammans med manneni . Denna regel gäller såväl nordiska somutomnordiska kvinnor. Om det finns särskUda skäl, kan detta hemvistkravbegränsas eller t. o. m. efterges. Avdet sagda framgår att naturalisationsförutsättningarna för utiändska män somär gifta med danska medborgare har varit åtskilligt strängare än förutländska kvinnor, gifta med danska män. Detta gäller särskilt hemvistkravet ifråga om utomnordiska män. Enligt vad som uppgivits övervägs emellertid f. n.ändringar i syfte att jämstäUa män och kvinnor i detta avseende. IFinland krävs för naturalisation hemvist, om sökanden är gift med finskmedborgare. Äktenskapet skall ha varat . För nordbor krävs två årsvistelse och äktenskap. Beträffandedispens i övrigt från hemvistvUlkoret har från norsk sida uppgivits att man iallmänhet är restriktiv. Dispens har givits enbart då det förelegat tungtvägande skäl. Som sådana har bedömts t. ex. ett starkt och varaktigt behov avatt i sitt arbete med kort varsel kunna resa utomlands om statslösheteUer "ukurant statsborgerskap" innebär svårigheter i dettahänseende. En annan grund har varit att sökanden har behövt besöka allvarligtsjuka släktingar i det tidigare hemlandet. Naturalisation har i dessa faUmedgivits vistelse. Äveni är man restriktiv med dispenser från hemvistvUlkoret. Dispenser harUksom i lämnats i faU då sökanden behövt danskt medborgarskap för sittarbete eller för att besöka sjuk släkting. Högst dispens har lämnats. IDanmark tillämpas följande praxis. Beträffande vandelsviUkoret sägs i dettidigare nämnda danska cirkuläret, att bötesstraff i allmänhet inte är etthinder för naturalisation. Bötesstraff för grövre överträdelser motbrottsbalken eller mot skattelagstiftningen och "afgtttslovgivnuig"medför dock normalt att beslut om danskt medborgarskap uppskjuts un- 5 1975/76.1 saml. 1975/76:136 66 Samma karenstid gäller för fängelsestraff upp till tre månader.Är strafftiden längre bestäms en karenstid som efter omständigheterna anseslämplig. Naturalisation sker i aUmänhet inte förr'än efter avtjänatstraff. För villkorliga domar gäller att karenstiden sträcker sig över helaprövotiden. BeträffandeförsörjningsvUlkoret anges i 5 § i det danska cirkuläret, att socialhjälp somregel inte är ett hinder för naturaUsation. Socialhjälp medåterbetalningsskyldighet utgör dock i allmänhet hinder för naturalisationunder från det hjälpen upphört. Har återbetalningskyldig-beteneftergivits eller är socialhjälpen återbetalad, föreligger inte något hindermot att bli upptagen tUl dansk medborgare. Bidragsförskott på underhållsbidraghindrar naturalisation från det bidraget upphört, om beloppet inteåterbetalats eUer efterskänkts. De nämnda fristerna kan nedsättas eUer heltslopas när sökanden har stark anknytning tUl . Densom är skyldig för restförda skatter kan enligt 6 § i curkuläret i aUmänhetinte bli upptagen till dansk medborgare. Har sökanden träffat avtal omavbetalning av skatterna eller har sökanden stark anknytning till kandock bortses från skatteskulden. INorge dispenseras i mycket stor utsträckning från försörjningsviUkoret. IFinland tillämpas försörjnings- och vandelsvUUcoren förhåUandevis strängt.Socialhjälp, obetalda böter eller skatter samt brottslighet utgör i principhinder mot naturalisation. Denorska och danska medborgarskapsreglerna beträffande barns förvärv avmedborgarskap vid födseln är likalydande med 1 § MbL. Den finskamedborgarskapslagen skiljer sig som nämnts från MbL i två avseenden. Dds krävsinte att bam som avses i 1 § 2 MbL är fött i för att det skaU få finsktmedborgarskap och dels innehåUer den finska medborgarskapslagen enkompletterande fjärde punkt enligt vUket finskt medborgarskap förvärvas vidfödseln av varje barn som föds i , om det mte vid födseln förvärvarmedborgarskap i annat land. Sålunda kan inte statslösa barn födas i . Sverigeträffade den första internationella överenskommelsen om medborgarskap 1869.Konventionen, som ingicks med , gällde utflyttade personers nationalitet.Sverige har därefter tiUträtt ett flertal multUaterala överenskommelser påmedborgarskapsrättens område. Flera av dessa konventioner speglar staternasvilja att i möjligaste mån und- 1975/76:136 67 vikafall av dubbelt medborgarskap och statslöshet. Särskilda konventioner har ävenutarbetats för att lösa problem som uppstår för personer, som på grund av attde har flera medborgarskap har militära förpliktelser mot flera länder. Härskall enbart nämnas för lösande av vissa konfliktermellan medborgarskapslagar (SÖ 1937: 9) och NF-protokoll angåendevärnplikt i vissa fall av dubbelt medborgarskap (SÖ 1937: 6). Denförsta i vilken medborgarskapsfrågorna berörs är 1951 årsFN-konvention angående flyktingars rättsliga ställning (SÖ 1954: 55).Konventionen trädde 1954. Flyktingskonventionen har ratificerats av61 stater. I art. 34 "Naturalisation" föreskrivs följande:"Fördragsslutande stat skall så mycket som möjUgt underlätta flyktingarsinförlivande med samhället och deras naturalisation. Särskilt skall fördragsslutandestat bemöda sig att påskynda naturaUsationsförfarandet och att så mycket sommöjUgt nedbringa avgifterna och kostnaderna för detta". Vidarekan nämnas angående statslösa personers rättsligaställning (SÖ 1965: 54) samt om begränsning avstatslöshet (SÖ 1969: 12). I den sistnämnda konventionens ingress anför defördragsslutande staterna att de anser det önskvärt att begränsa statslöshetgenom internationell överenskommelse. De fyra första artiklarna i konventionensyftar tUl att skapa möjUghet för den som är statslös att förvärvamedborgarskap, medan de fem följande artUclarna avser att förhindra attstatslöshet uppkommer. Konventionsbestämmelsema är i vissa delar tämUgeninvecklade och svårtiUgängliga. Detta torde få ses mot bakgrund av att detgällt att åstadkomma en reglering som ger åsyftad effekt, både mot sådanaländer som bygger sin medborgarskapslagstiftning på härstamningsprincipen ochmot sådana som i första hand tUlämpar territorialprincipen. Enligt art. 1 mom.1 skall fördragsslutande stat bevilja på dess territorium född person medborgarskap,om denne annars skuUe bli statslös. Medborgarskapet skall beviljas antingenautomatiskt vid födseln på grand av bestämmelse i lag eller också efteransökan. Eftersomen anslutning till konvention förutsatte ändringar i 1950 årsmedborgarskapslagar hänsköts denna fråga tiU de sakkunniga som tiUsatts att seöver medborgarskapslagstiftningen (NU 1965: 8). dansk-norsk-svenskalagar, vilka bygger på härstamningsprincipen, upptar inte någon möjlighet attoberoende av härstamning förvärva svenskt medborgarskap i respektive land vidfödseln. Någon ändring i de nämnda lagamas utformning på denna punkt kunde desakkunniga inte heller förorda. Den i art. 1 mom. 1 alternativt angivnamöjUgheten för den som år född i ifrågavarande stat att under vissa villkorförvärva medborgarskap efter ansökan, som inte får avslås, har lagaren motsvarighet i stadgandet i 3 § om förvärv om medborgarskap ge- 1975/76:136 68 De danska och finska sakkunniga var emot en an-slutiung tUl1961 års konvention, medan de svensk-norska sakkunniga förordade en anslutrung.Vid de nordiska departemenlsöverläggningarna uttalade sig samtliga länder,också de som inte ämnade tiUträda konventionen, för att genomföra delagiindringar som en anslutning till konventionen förutsatte. Den svenskedepartementschefen (prop. 1968: 128), som förordade en användning av den i art.1 mom. 1 angivna möjligheten till förvärv av medborgarskap efter ansökan,föreslog vissa ändringar i 3 § MbL för att anpassa lagen tUl konventionen.1961 års konvention träder i kraft . Konventionen harhittills ratificerats av, förutom , , , , Norgeoch . Slutligenskall nämnas Europarådskonvention angående begränsning av fall avflerfaldigt medborgarskap och angående militära förpliktelser i fall avflerfaldigt medborgarskap (SÖ 1969: 24). Konventionens syfte är att åstadkommastörre enhetlighet mellan medlemssta-leraas medborgarskapsregler och attmotverka flerfaldigt medborgarskap och krav på militärtjänstgöring i mer än enstat. Konventionen trädde i kraft . Den har ratificerats av bl. a. (prop. 1968: 128). Art.1 innehåller den grundläggande principen att medborgare i fördragsslutandestat, som tiU följd av uttrycklig vUjeförklaring förvärvar medborgarskap iannan stat genom naturalisation, option eller återvinning, skall förlora sitttidigare medborgarskap. Regeln gäller både myndiga och omyndiga. För omyndigaär den emeUertid inte ovUlkorlig utan förutsätter, dels att omyndiga enligtlagen i medborgarlandet kan förlora medborgarskapet under ifrågavarandebetingelser, dels att den omyndige ägt rättslig handlingsförmåga eller varitlagligen företrädd. Vidare föreskrivs i artikeln att omyndiga som inte är ellerhar varit gifta, skall förlora sitt tidigare medborgarskap, om de på grund avbestämmelse i lag blir medborgare i annan fördragsslutande stat tUl följd avatt deras föräldrar förvärvar medborgarskap där genom naturalisation, optioneller återvinning. Är det bara den ene av föräldrarna som förlorar sitttidigare medborgarskap, bestämmer lagen i den stat där den omyndige ärmedborgare om han skall följa den för'äldern i medborgarrättsligt avseendeeUer inte. Konventionensandra kapitel (art. 56) upptar regler om militära förpliktelser vidflerfaldigt medborgarskap. I art. 5 mom. 1 stadgas att den som ägermedborgarskap i två eUer flera fördragsslutande stater inte skall åfäggas attgöra milifärtjänst i mer än en av dessa stater. Departementschefen fastslog iprop. 1968: 128, att konventionens regler i allt väsentiigt stämde väl överensmed vår lagstiftning, varför någon lagändring inte krävdes för anslutning förSveriges del. 1975/76:136 69 7 reformförslag 7.1 Riksdagsmotioner m. m. Vid1971 års riksdag väcktes i två motioner frågan om sänkning avkvalifikationstiden för erhållande av svenskt medborgarskap. I motion nr 158hemställdes bl. a. att förslag läggs fram om ändring av MbL så att utiäimingsom vistas i landet nordbo sedan två skaU kunna få svensktmedborgarskap. Den huvudsakliga motiveringen för yrkandet var att invandrarnaborde få möjlighet att utöva politiska rättigheter som rösträtt efler kortaretids vistelse i än vad som f. n. är fallet. Enligt utskottet (InU 1971:26) fanns många skäl för en ändring av tidskravet vid naturalisation, men medhänsyn till att frågan redan övervägdes i pågående utredning,grundlagberedningen, och då ändringar i berörda regler borde föregås avöverläggningar med övriga nordiska stater fann sig utskottet inte för detdåvarande berett att ta ställning till vilken tidsgräns som var lämpligast.Utskottet kunde därför inte biträda motionsyrkandet men utgick ifrån attKungl. Maj:t hade sin uppmärksamhet riktad på frågan. Vid 1972års riksdag väcktes en motion (1972: 595) med samma innehåll som den nu nämndamotionen . Svenskt medborgarskap borde alltså erhållas efter fyra årsvistelse i för utomnordiska medborgare och vistelse förnordiska medborgare. vidhöll sin principiella inställning frånår 1971 och avstyrkte motionen (InU 1972: 11). Utskottet framhöll att fråganom sänkning av tidskravet hade ytterUgare aktualiserats genomgrundlagberedningens betänkande. I samband med att grundlagberedningenavstyrkte att utländska medborgare får rösträtt vid kommunalval pekadeberedningen på möjligheten att förkorta kvalifikationstiden för svensktmedborgarskap. Med h'änsyn dels tUl att gmndlagberedningens förslag kundeväntas på remiss och frågan därmed bli ytterligare belyst, dels ock till attdet var angeläget att bibehåUa samordningen med medborgarskapslagstiftningen ide övriga nordiska länderna, var det enligt utskottet inte lämpUgt attriksdagen nu bestämde sig för vUka tidsgränser som skulle gällasom villkor för erhållande av svenskt medborgarskap. Även vid riksdag väcktes en motion av samma innebörd som tidigare motioner (1973: 1545). Den huvudsakliga motiveringen för yrkandet var att invandrarna bör få möj lighet att utöva politiska rättigheter efter en kortare vistelse än vad som är fallet. Utskottet (InU 1973: 10) framhöU bl. a. att proposition med anledning av grundlagberedningens betänkande skulle föreläggas riksda gen. Vidare hade förslag om nordisk rösträtt och valbarhet 1975/76:136 70 Utskottet framhöll slutligen att fråganom lättnader i tidskravet för erhållande av svenskt medborgarskap inte bordeövervägas självständigt i förhållande tUl eventuella förslag om förändringar iutlänningars möjUgheter att utöva politiska rättigheter. Med h'änsyn h'ärtUloch då sistnämnda fråga var aktuell i annat sammanhang ansåg sig utskottet inteböra biträda motionsyrkandet. Motionen avslogs av . Detkan i detta sammanhang även nämnas, att i betänkande medanledning av motion (1971: 227) om utökade politiska rättigheter för invandrarehar understmkit önskvärdheten av att åtgärder övervägs för en väsentligförkortning av den erforderliga väntetiden för invandrare, som genomnaturalisation önskar bli svensk medborgare. Slutligenframlades i motion 1973: 702 förslag om att sänka kvalifikationstiden försvenskt medborgarskap tiU för utomnordiska medborgare och tUl två årför nordiska medborgare. Fråganom politiska rättigheter för invandrare har framlagts i proposition1975/76: 23 om rösträtt för invandrare som bygger på betänkandet SOU1975: 15, rösträtt för invandrare. Fr. o. m. den 1 januari 1976föreslås i bosatta utiänningar få rösträtt vid val av kommunfuUmäktige,landsting och kyrkofullmäktige samt vid prästval. Som särskUd förutsättning förutlännings rösträtt skall enligt förslaget gälla att vederbörande har varitkyrkobokförd i de tre åren närmast före valåret. Medrösträtten skall enligt förslaget också följa valbarhet till kommunalaförtroendeuppdrag. I motioner (I: 437 och II: 556)föreslogs en översyn av MbL såvitt avsåg svenskt medborgarskap för bam. Enligtmotion'ärema borde aUa bam som föds i bli svenska medborgare, om denena föräldern är svensk. TUl stöd härför anförde motionärerna att tiU följd avinvandringen aUt flera barn, som är födda här, inte är svenska medborgare ochatt antalet socialfaU bland dessa bam har ökat väsentligt. I motionernauttalades vidare att barn kidnappas och förs utomlands efter upplösning avföräldramas äktenskap. Dessutom framhölls som otiUfredsställande att barn blirsvenska medborgare endast om föräldrarna avstår från äktenskap. Utskottet (ILU1967: 27) ansåg att motionerna inte borde föranleda någon åtgärd.Frågan förföll eftersom sammanjämkning av kamraraas beslut inte var möjlig. Somstöd för sitt ställnuigstagande anförde utskottet bl. a. att dubblamedborgarskap skuUe uppkomma i stor utsträckning om förslaget genomfördes.Utskottet refererade även tiU följande uttalande av departementschefen vidMbL:s tillkomst: Stundomkan det vara motiverat att baraet naturaliseras självständigt. Detta gäUerfrämst då för'äldraraas äktenskap upplösts och modem fått 1975/76:136 71 I likhet med de delegerade anser jag, att i dylUia fall bör vara regelatt göra avsteg från de allmänna naturalisationsviUkoren. Står bamet underföräldramas gemensamma vårdnad, synes den omständigheten, att fadern icke villeUer icke kan bli svensk medborgare, ej böra utesluta att barnet naturaliseraspå ansökan av för'äldrama. Utskottethade under hand inhämtat att de möjUgheter till avsteg från de allmännanaturalisationsvUlkoren som lagen erbjuder i praxis utnyttjas på ett smidigtsätt som tillmötesgår de barns intressen av vars föräldrar endast den ene ärsvensk medborgare. Utskottet framhöll vidare i siti yttrande vad beträffar desociala förmånerna, att möjligheterna för de av motionärerna åsyftade barnenatt erhålla bidragsförskott, allmänt barnbidrag, sjukförsäkring, socialhjälp,utbildning i grundskola och gymnasium inte är beskurna genom barnens avsaknadav svenskt medborgarskap. Utskottet anförde även att man genom den antyddalagändringen ej kunde hindra att barn förs ut ur riket. Isammanhanget ville utskottet beröra en närliggande fråga som tUl-dragit sigdess uppmärksamhet. Spörsmålet g'ällde bara i äktenskap där modern är svenskmedborgare och fadera är statslös. En fömtsättning för att sådana barn vidfödelsen skall förvärva svenskt medborgarskap är, som nämnts, att de fötts iSverige. Detta medför att bam som föds utomlands i sådana äktenskap kan kommaatt bli statslösa. Stadgandets begränsning till barn som föds här harmotiverats av att avsaknaden av en sådan begränsning skulle medföra storatUlämpningssvårigheter samt att utomlands födda barn i äktenskap mellanstatslös man och svensk kvinna ofta kunde antas sakna närmare anknytning tillSverige. Departementschefen ansåg det vid MbL:s tillkomst lämpligast attfrågan huruvida sådana barn skall förvärva svenskt medborgarskap underkastasprövning i det enskilda fallet. Utskottet fömtsatte att Kungl. Maj:t hade sinuppmärksamhet riktad på spörsmålet huruvida de erfarenheter som vunnits undertUlämpningen av medborgarskapslagen föranleder ett ändrat ställningstaganderörande nämnda barns förvärv av svenskt medborgarskap. Motionerna I: 16 och II: 65överensstämde med motionspar. Utskottet (ILU 1968: 54) avstyrktebifall tUl motionerna och hänvisade till vad utskottet anfört . Fråganförföll vid behandlingen i kamrarna. Medanledning av prop. 1968: 128 angående bl.