prop · FZ03113 · 1975-12-31 00:00:00 — Särskilt bör beaktas atl många patienter haretl arbete atl sköta och alt de inte vill utebli från detta i onödan. 1975/76:113 41 Utredningen anser alt del från klinikverksamhetenssynpunkt kan vara av betydelse att det finns en beslämmelse om minimitid förkvarhållandel alt hänvisa lill i de fall, då en patient kräver alt få lämnakliniken men läkaren anser atl patienten behöver stanna kvar.Kvarhållningstiden bör normall inte vara kortare än åtta limmar. Denna gränsbör dock inle vara ovillkorlig. Föreligger särskilda skäl alt släppa patiententidigare bör detta kunna ske. Det är enligl ulredningen angelägel att man även påorter som inte utms-las med akutklinik får möjlighet all hålla kvarfylleristerna än . Ulredningen förordar all fyllerister somplaceras i polisens förvaringsutrymmen skall kunna hållas kvar i högsl 24timmar. Denna förvaringstid bör under samma fömtsättningar som i fråga omakutkliniker kunna förlängas till 48 limmar. 24-timmarsfristen bör dock här iregel betraktas som maximitid. En fyUerist skaU också släppas före frislensutgång om anledning saknas att hålla honom kvar längre. Av betydelse är förstoch främsl att fyUeristen får stanna kvar så länge, all hans ålerställarebehovär elimineral och hans fysiska och sociala situation har blivit någorlundaklarlagd. 24-limmarsfristen bör också medföra, alt man inlesläpper ul någon mitt i nallen. Den som är omhändertagen skall enliglutredningsförslaget i princip alltid kunna hållas kvar lill följandedag, såvida del kan ske ulan olägenhet för honom. De reglerom omhändertagande och förvaring somföljer av ulredningens ställningstaganden har i utredningsförslaget sammanförtslill en särskild lag om omhändertagande och behandling av bemsade personer.Utredningen föreslår all förordning upphävs vid den nya lagens ikraftträdande. Genom inrättandet av ett system med akutklinikeruppnår man enligt utredningen alt fyUerislerna tas om hand under humana formeroch underkastas socialmedicinsk behandling i ell stadium av akut alkoholförgiftning.Del kan enligl utredningen med fog göras gäUande alt den positiva instäUningenlill klinikverksamhelen och möjlighelerna till fortsatt samarbete med deomhändertagna kommer atl försvåras om behandlingen förbinds med ensträffrättslig påföljd. Del ligger nämligen en motsättning i atl å ena sidanbetrakta fyUeriel som ell sjukligt beteende som påkallar medicinsk behandlingoch atl å andra sidan straffbelägga samma beteende. Ulredningen diskuterar ingående fyUeristraffelsbetydelse från olika synpunkler. När del gäUer den allmänt återhåUande effektsom man har velat tillskriva slraffel menar ulredningen att man på många hållhar lagt en myckel vid innebörd i begreppet slraff. Vad som ofta har avsetls ärhela den samlade reaktionen från samhäUets sida mol fylleristen och fyllerietssociala och psykologiska verkningar. Utredningen tänker här på själva po- Prop.1975/76:113 42 fisingripandet och vad detta för med sig samt på denregistrering och de lättsverkningar av olika slag som följer på en fylleridom.Själva bötesstraffet torde enligt ulredningen allmänt betraktas som en mindreingripande åtgärd. Etl bötesbelopp på . torde inte kännas särskiltbetungande för folk i allmänhet. Ulredningen avvisar tanken på en skäipning avstraffet i syfte atl ge detta en mera allmänpreventiv effekt. Redan detförhållandel alt straffet måste sättas i rimlig proportion lill förseelsens artmedför en begränsning av möjlighelerna alt höja bötesstraffet. Del måsteenligt utredningen också bli fråga om en avsevärd höjning för att man skallkunna tala om ett kännbart straft". En sådan höjning skuUe framför alltkomma all drabba låginkomsttagare och bli särskilt kännbar förålerfallsfyllerister som samlar på sig många bötesstraff. 1 flertalet fallskulle del visa sig uteslutet att driva in böterna och straffet skulle närmastframstå som etl slag i luften. Del förhåller sig vidare enligtulredningen så alt del främst är socialt avsigkomna personer och personer iden lägsta socialgruppen som tas om hand för fyUeri. Personer som kan visa uppen respektabel social slällning undgår däremot i stor utsträckningpolisingripande på grund av bemsning. Skillnaden beror framför allt på vai- deuppehåUer sig. Del är, framhåller utredningen, otillfredsställande atl straffetpå detta sätt drabbar endasl den del av de akut bemsade som uppfyller lagensfömtsättningar för omhändertagande, beroende på skiUnader i social ochekonomisk status. Lagstiftningen kan med rätta komma all uppfattas som enklasslagstiftning av dem som blir omhändertagna. Enligt vad utredningensammanfattningsvis anför finns det myckel som talar för att fylleristraff'etsom sådant inte har några egentligt allmänpreventiva effekter. Ulredningenmenar därför att det inte kan vara sakligt motiverat alt åberopa straffetsallmänverkan som skäl mol en avkriminalisering. Inte heller kan straffet antasha någon nämnvärt avhållande effekt på fylleristklientelet. Den högaåterfallsfrekvensen och den bild som man genom ofika statistiska undersökningarfår av klientelet ger vid handen att straffet i flertalet fall får ansesändamålslöst. 1 de fall där fylleristen inle har återfallit efter enfylleriförseelse eller denna eljest kan betraktas som en enstaka företeelse -fall som relativt sett torde vara sällsynt förekommande - finns det inget sommotsäger att utvecklingen skulle ha gått i samma riktning oberoende av deutdömda fylleriböterna. Med den ändrade sociala grundsyn och den ökadeförståelse för den medicinska aspekten på alkoholismen som kännetecknarnutidsmänniskan är enligt ulredningen bestraffningen av fylleriet otidsenligoch ändamålslös samt oförenlig med samhäUets strävanden alt komma till rättamed alkoholproblemen. Utredningen föreslår därför atl bestämmelsen i 16 kap.15 § BrB helt upphävs. När del gäUer avkriminaliseringensstraffrättsliga konsekvenser lar utredningen särskilt upp frågan omgränsdragningen mellan fylleri och förargelseväckande beleende saml denbetydelse denna kan ha vid en avkriminalisering av fylleriet. 1975/76:113 43 Enligt utredningen synes i praxisha utbildat sig den ordningen att en fyllerist, som uppträder allmäntförargelseväckande t.ex. genom att skräna, antasta förbipasserande eller läggasig på gångbanan, i allmänhet endast blir åtalad för fylleri, oaktat hansuppträdande även kan uppfylla rekvisiten för förargelseväckande beteende. I.sjäfva verkel synes i många fall fylleristens uppträdande kvalificera honomtill ansvar även för en rad andra straffbelagda gärningar, t.ex. missfirmelsemol tjänsteman, våldsamt motstånd eller beljugande av myndighet. Denstraffrättsliga bedömningen av fylleristerna kännetecknas emellertid av stortolerans och överseende, vilket hänger samman med atl fyUerislens beleende iregel måste ses som en direkt följd av hans akuta förgiflningstillslånd. Den uppfattningen har framförts atten avkriminalisering av fyUeriet skulle leda till att fylleristen i ställetställs till ansvar för förargelseväckande beteende. Enligt utredningen kan ensådan uppfattning inte godtas. Efter upphävandet av fylleriparagrafen skallgivetvis inte de beteenden som anses falla inom fylleriels råmärkenbestraffas. Gör sig däremol fyllerislen skyldig till sådana gämingar som maninle kan överse med på gmnd av hans berusning, dvs. gämingar vilka nubestraffas särskilt ulöver fylleriet, bör han inte heller i fortsättningenundgå ansvar härför. Del är således inte fråga om atl ändra denrättstillämpning som har vunnit insteg. Det torde inte vara möjligl att idetalj precisera vad som skall anses falla inom fylleriets straffria område. Såmycket är emellertid enligt utredningen klart att den som tas om hand förfylleri, däiför att han vinglar omkring på gångbanan, provocerar tillmeningslösa samtal med obekanta eller kanske för ett högfjutt och störande tal.inte bör åtalas för förargelseväckande beleende. Enligl utredningens meningbör den ändrade gmndsyn som präglar förslagel om omhändertagande av fylleristerockså komma till uttryck på det sättet, att de typiska dragen i fyllerislensuppträdande accepteras som utslag av hans sjukdomstillstånd. Sådanabeteendeyllringar kan efter reformens genomförande inte anses vara ägnade altväcka förargelse hos allmänheten. Med hänsyn till det anförda finnerutredningen inle anledning att föreslå någon ändring av nuvarande beslämmelseom förargelseväckande beteende. Utredningen anser atl vad som sagtsom förargelseväckande beteende i viss utsträckning också kan gälla andrastraffbara inslag i fylleristens beteende, främst sådana som behandlas i 17kap. BrB (brott mot allmän verksamhel). Utredningen tror inle heller allpolisen efter en avkriminalisering kommer att bli mera benägen än tidigare attrapportera sådana inslag i fylleristens aUmänna uppträdande. Prop.1975/76:113 44 3.3FyUeri på militärt område m. m. Ulredningen anser atl de gmndläggande synpunktersom den lägger på frågan om omhändertagande av bemsade personer i allmänhet ocksågäller mililära fyllerister. Dessa bör följaktligen las om handoch behandlas på samma sätt som andra fyllerister. Utredningen anser det interealistiskt all föra omhändertagna bemsade militärer till förbandens sjukvårdsavdelningar.Inte heller i övrigt torde det finnas förutsättningar för att med utnyttjandeav de militära personalvårdande resursema skapa en särskild form föromhändertagande och behandling av detta klientel i enlighet med utredningensintentioner. Man bör i slällel inrikta sig på alt utnyttja de aUmännaakutkUnikema på platser, där sådana inrättas. Någon skiUnad i behandlingen avmilitära och civila fyllerister på sådana kliniker skall givetvis inle finnas. På orter där akutkliniker inte inrättas slår valetmellan förvaring i polisarrest och militärhäkte. Efiersom mililärhäktena inlekan lillgodose de krav som bör ställas på förvaringslokaler för akut bemsade,förordar ulredningen att de inle annal än i rena undanlagsfall används försådant ändamål. Även , innan polisartcstema har hunnit mslasupp och behandlingen kan ske enligl den föreslagna ordningen, bör de mililärafyUerislema enligl utredningens mening förvaras hos polisen i slällel för imilitärhäkte. Del avgörande skälet härtill är all polisen i högre grad änvaktpersonalen vid mililärförband har erfarenhet av fylleristklientelet, harbättre förutsättningar all övervaka de omhändertagna samt bättre kan bedöma hurpass allvarligt en omhändertagens tillstånd är och om han behöver läkarvård. Även de som las om hand inom militärt område börenligt ulredningen föras lill akutklinik eller polisarrest och inle placeras imilitärhäkte. Transporten lill akutklinik eller polisarrest bör i sådana fallombesörjas av militär personal. När det gäller själva kriminaliseringen av delmililära fylleriet saknas enligl utredningens inening också bärande skäl föralt lägga andra synpunkler på bestraffningen av fyllerister som är klädda iuniform, närde las om hand på allmän plats, än på reaktionen mot fyllerister iallmänhet. De allmänna synpunkter som ulredningen lägger på frågan omavkriminaliseringen av fyUeriet gäller även mililärei som tas om hand på grundav atl de uppträder bemsade. vare sig det sker på militärl område eller inte.Den omständigheten att vederbörande är klädd i uniform bör inle leda lillannan bedömning. Enligl ulredningens mening måsle sålunda avskaffandet av delallmänna fyUerislraffel få lill följd att även den speciella straffbestämmelsenom fylleri i 21 kap. 15 § BrB upphävs. 1975/76:113 45 3.4 Förfarandet med alkoholhaltiga drycker m. m. Den omständigheten alt fyllerietinle längre skall vara straffbart bör enligt utredningen inte medföra någonändring i gällande ordning i vad denna innebär all alkoholhaltiga drycker ellerandra bemsningsmedel som påträffas hos en omhändertagen berusad person skalltas ifrån honom. Det skulle visserligen vara tänkbart att reglera denna fråga iden särskilda förverkandelagen och låta prövningen av frågor om förverkandeankomma på åklagare. En sådan ordning skulle dock enligt ulredningen vara fögaändamålsenlig. Atl den omhändertagne skall lämna ifrån sig medförda msdryckeroch andra bertisningsmedel är enligt utredningen självklart. Lika självklart ärdel alt denna egendom inte skall lämnas tillbaka till honom när omhändertagandetupphör. Enligt ulredningens mening bör del också vara möjligl att genom etlsmidigt och mindre formellt fortfarande ulan åklagares medverkan frånhända denomhändertagne dessa berusningsmedel. Utredningen förordar atl frägan regleraspå samma sätt som gäller för omhändertagande av msdrycker enligt 63 § Nvl,dvs. ulan något formellt föiverkan-deförfarande. I den föreslagna lagen omomhändertagande och behandling av berusade personer har därför en bestämmelsemed denna innebörd tagits in. Utredningen framhållerinledningsvis all fylleridomen f n. utgör det faktum på vilkel myndigheternakan gmnda ingripanden av olika slag, t.ex. tvångsåtgärder enligt Nvl och beslutom återkallande av körkort. genomförande av förslagel om fyUeristraffelsavskaffande medför under sådana förhåUanden all den nuvarande grunden för dessaoch andra liknande rättsverkningar rycks undan. Avkriminaliseringen för med sigatl beslulel om omhändertagande i fortsättningen kommer all bli del endakonstitutiva faktum, lill vilket sådana rättsverkningar kan knytas. När det gäUer fylleriindikationensom underiag för tvångsåtgärder enligt Nvl anser ulredningen atl det frånprincipiell synpunkt i och för sig är oriktigt att i fortsättningen låta eltfylleriomhändertagande tjäna som ell självständigt tecken på alkoholmissbruketsart och omfattning. Upprepade omhändertaganden ger visserligen anledning lillmisstanke all del bakom fyllerierna ligger ett allvarligt alkoholmissbmk. Delär emellertid inte möjligt atl ens av ett dokumenteraf återfall i fyllerialllid dra den slutsatsen alt klienten är hemfallen ål alkoholmissbruk. Ettsådanl konstaterande förutsätter atl man skaffar sig en allsidig bild överklientens levnads-förhåUanden. Även från behandlingssynpunkt måste man enliglutredningen hysa betänkligheter mot all lägga elt beslul om omhändertagande avden akut berusade till grund för nykterhetsvårdande tvångsåtgärder. Framföralll gäller detta då omhändertagandel sker på akutklinik. 1975/76:113 46 Det finns alltså enligtutredningens mening starka skäl som talar mot att införa enomhändertagandeindikalion i stället för fylferiindikationen. Frågan haremellertid en praktisk nyklerheisvårdande aspekt som inte bör undanskymmas.Som systemet f n. är utformat skulle det sannolikt möta stort motstånd från depå fältet verksamma nykterhetsvårdande organens sida. om fylleriindikationenavskaffades utan att någon annan specialindikation sattes i dess ställe.Frågan om ett slopande av ifrågavarande indikation bör enligt ulredningendäiför behandlas i ett större sammanhang. Utredningens förslag i denna delinnebär sålunda alt en motsvarighet till fylleriindikationen bibehålls t.v.Dess tillämpning avses bli beroende av alt någon minst under de tvåsenast förflutna åren har uppträtt så bemsad av alkoholhaltiga drycker atl hanhar tagils om hand av polisen. Ulredningen konstaterar att man därmedåstadkommer en ulvidgning av tillämpningsområdet för nykterhetsnämndensIvångsingripanden, eftersom nämnden enligt nuvarande ordning endast kan grundasina beslut pä sådana omhändertaganden som har föranlett lagföring och straff.Denna utvidgning står dock i överensstämmelse med fylleriindikalionens syfte.Det är ju inte lagföringen som sådan utan det konstaterade alkoholmissbruketsom är relevant från nyklerhetsnämndens synpunkt. En av de nuvarande bristernai fylleriindikationen anses just ligga i begränsningen av desstillämpningsområde. Utredningen framhåller alt enförutsättning för tillämpningen av fylleriindikationen liksoni nu bör vara atlklienten är hemfallen ål alkoholmissbmk. Att någon vid tre återkommandetillfällen har tagils om hand för fylleri är inte tillräcklig gmnd för alt hanskall anses hemfallen. Härutöver måste krävas att de omständigheter som letttill fylleriomhänderlagandena ingår som led i en allmän misskötsamhet inykterhelshänseende. En undersökning av de närmare levnadsförhållandena i delenskilda fallet är därför nödvändig för all nämnden skall få ingripa med stödav fylleriindikationen. Ulredningen är inte enhällig i dennafråga. Ledamölerna Larnstedt och anser att fylleriindikationen, sominte grundar sig på något konstaterat vårdbehov, bör las borl i samband medatl fyUerislraffel försvinner. Man kan annars befara att positiva attityderlill vården på akutklinik kommer att motverkas genom alt de omhändertagna vetatt vården kan komma att åberopas för vidtagande av tvångsåtgärder. Från renvårdsynpunkl ler del sig för reservanterna också orimligt atl vidtagnavårdåtgärder i ell senare skede skall kunna läggas till grund förtvångsåtgärder, t. ex. tvångsinlagning på vårdanstalt. I fråga om anmälningsskyldighetenenligt 10 § Nvl anser utredningen - som i delta avseende är enhällig - alt dennuvarande skyldigheten för polis och åklagare atl lämna undertättelse tillnykerhetsnämnd inte i och för sig bör slopas enbart av den anledningen allfyllerister i fortsättningen tas om hand på kliniker i stället för påpolisstationer. Anmälningsskyldigheten bör emellertid anses fullgjord i ochmed alt den omhän- Prop.1975/76:113 47 dertagne sammanträffar med den på kliniken stationeradesocialassistenten. Den för polisen stadgade anmälningsskyldigheten kommersålunda i fortsättningen endast att gälla fall då fylleristen inte tas om handpå klinik och inte heller i samband med omhändertagandet och vistelsen ipolisarrest sammanträffar med socialvårdsfunktionär. Beträffande frågan om ettfylleriomhändertagandes betydelse för rätlen att erhålla eller behålla körkortframhåller utredningen tiU en början all körkortsmyndighelens ingripande ianledning av en fyUeri-förseelse f. n. av de flesla människor säkeriigenuppfattas som etl särskilt slraff vid sidan om de böter som kan följa påförseelsen. Man kan enligt utredningen inle heller frånkännakörkortsmyndighelemas verksamhel viss preventiv betydelse i kampen motalkoholmissbmket. Enligl utredningen haruppfattningen att fylleriet bör leda lill någon form av ingripande frånkörkortsmyndighets sida blivil allmänt vedertagen, och det torde inte nu finnasanledning atl göra en annan bedömning än den som har kommit till uttryck iförarbetena till gällande regler. Utredningen framhåller dock all del liggeren viss fara i alt schematiskt inordna fylleristklientelet under kategorien"opålitiiga ur irafiksäkerhetssynpunkt". Från medicinskt håll harpåpekats alt en person med alkoholproblem likväl kan äga ansvar och omdöme nogatt ställa stränga krav på nykterhet i trafiken. Man kan däiför inte bortseifrån alt en och annan person med nykterhets-anmärkning kan komina attinrangeras under nämnda kategori utan all han i verklig mening är att anse somtrafikfariig. Efiersom körkorlsmyndighe-terna skall gmnda sina beslut på enallmän genomgäng av vederbörandes personliga förhållanden, synes dock hänsyn isärskilda fall kunna tas till en sådan beaktansvärd inställning hos en förare,om den tillförlitiigen kan dokumenteras. Utredningen framhåller ävenbetydelsen av all körkortsmyndigheterna vid sin prövning kan beakta när en personvisar vilja alt söka komma till rätta med sina alkoholproblem och självmantunderkastar sig behandling som innebär fortsatt avhållsamhel. Del är av viktalt en sådan person vinner förtroende, och körkortet kan i vissa fall utgöraetl slöd för honom, vilkel kan ha stor betydelse frän behandlingssynpupkt. Ulredningen anser sålunda atlfyUeristraffels avskaffande inte bör medföra någon ändring förkörkortsmyndighelemas prövning. De rättsverkningar i körkortshänseende som nuknyts till en ådömd fylleriförseelse bör i fortsättningen i stället hänföraslill ell omhändertagande på gmnd av berusning. Av utredningensställningstagande följer all länsslyrelsen bör underrättas om inträffadefylleriomhändertaganden. Skyldigheten att göra anmälan härom bör inle åvilapersonalen på en akutklinik utan i stället läggas på polismyndigheten. Detligger hell i linje med dess verksamhel all lill annan myndighet anmälauppdagade missförhållanden. Härtill kommerait del i första hand är polisen somarbetar för alt trafiksäkerhetens krav skall tillgodoses, vilket är gmnden föranmälningsskyldigheten. Anmälan till länsslyrelsen bör göras av vederbörandepolisbefäl så snarl som möjligl ef- 1975/76:113 48 terdet all någon som veterligen innehar körkort rapporterats ha blivit omhändertagenpå akutklinik. Sker omhändertagandel hos polisen bör det åligga polisbefäl somhar meddelat beslut om intagningen att också svara för körkortsanmälan. Även i denna fråga föreligger en reservation inomulredningen. Ledamoten har sålunda med instämmande från en avulredningens experter, förste sekreteraren - framhållit altden ledande tanken i ulredningens hela arbete har varil all ersätla en äldrelids bestraffning av fyUeristen med en ändamålsenlig vård. Under sådanaförhåUanden bör man även befria fyUeristen från vissa andra sanktioner. Dit hörfrämsl fyUeriets återverkan på körkorisinnehav. I det moderna samhällel, där innehavav körkort myckel ofta utgör elt villkor för all en människa skall kunnafullgöra sitt yrke, innebär en körkorlsindragning elt hot mot vederbörandesexistens. Gentemot en körkortsindragning väger etl bötesstraff fjäderlätl.Enligl reservationen är det högsl tvivelaktigt om indragning av körkort isamband med fyUeri som inle har med förande av molorfordon att göra fyUer någonirafiksäkerhelsfrämjande funktion som slår i rimlig relation lill detallvarliga ingreppet. En körkorlsindragning kan också i hög grad försvårarehabiliteringen av en person som behandlas för alkoholsjukdom. När del gäller frågan om den automatiskaavstängningen från rusdrycksinköp anser sig ulredningen inte böra pröva denmera vittomfattande frågan, nämligen om ell avslängningsförfarande som sådantär motiverat i kampen mol alkoholmissbmket. Utgångspunkten för ulredningensöverväganden blir därför alt nyklerhelsvårdsfall och personer som har gjort sigskyldiga lill olovlig överlåtelse och innehav av msdrycker även ifortsättningen skall kunna bli föremål för avstängning från rätten att inköpasådana varor. Ulredningen framhåUer all del vid den automatiskaspärmingen inte sker någon prövning av lämpligheten av en avstängning i delenskilda fallet. Denna form av spärtning ger sålunda stort utrymme ållillfällighetemas spel. Del kan vara en lillfäUighel om etl upprepat fylleriligger inom eller utom . Del kan också vara entillfällighet om en bemsad person i det ena eller andra fallet omhändertas ochsakfälls för fyUeri. Härtill kommer all man inle har någon säker garanti förall de spärtade personerna alltid har så allvarliga alkoholproblem alt enavstängning är motiverad. Den aktuella situationen kan vara en hell annan näravstängningen träder i kraft än vid tiden för förseelsen. Slutligen får manräkna med all personer som är alkoholmissbmkare men är mera socialt anpassadeundgår att bli omhändertagna av polisen och alltså inle blir avslängda. Ulredningen anser sig vidare kunna konstatera automatiska spärrningen av fyllerister och personer som har begåttratlfyUeri och rattonykterhet inte har haft någon egentlig effekt. Den har ivarje fall inle salt några positiva spår i fyllerislatistiken. Mol bakgmndhärav kan man en- Prop.1975/76:113 49 ligt utredningen sälta i fråga om den automatiskaspärmingen av fyllerister fyUer någon verklig uppgift. Enligt utredningensmening kan del inle vara försvariigi atl vidmakthålla denna ordning som kräveren särskild administration och därmed förbundna kostnader, om den inte kansägas vara elt verksamt medel i kampen mot alkoholmissbruket. Med denerfarenhet man har av det faktiska utfallet kan fyllerispärrningarna närmastbetraktas som ett slag i luften. Ulredningen anser allavkriminaliseringen av fylleriet bör leda till atl den automatiska spärrningenav fyllerister och personer som har begått trafiknykterhetsbrott upphör.