prop · FZ0342 · 1975-12-31 00:00:00 — a. att det i rättstillämpningen hade visat sig alt det fanns enbenägenhet att rubricera sådana brott som grova så snart någon omständighetförelåg som enligt de i lagbestämmelserna angivna exemplen typiskt sett bordeföranleda ett sådant bedömande, även om det aktuella brottet med hänsyn tillsamtliga omständigheter ingalunda kunde anses som grovt och straffetföljaktligen inte borde sältas högre än till några månaders frihetsstraff. För att motverka en sådan lagtillämpning, varigenom broltsbenäm-ningarnamiste sitt värde som uttryck för brottets svårhetsgrad, höjdes straffminimumför de grova brotten till fängelse . En gärning som kunde hänförastill någon av de nämnda brottstyperna borde följaktUgen i regel inte rubricerassom grov om omständigheterna vid brottet var sådana att frihetsstraff underkortare tid än borde följa på gärningen. Avsikten med ändringen avstraffminimum var alltså endast att förskjuta gränsen mellan normalformen ochden grova formen av brottet och inte alt åstadkomma en allmän straffskärpningvid ifrågavarande brott. De i brollsbeskrivningarna angivna exemplen påomständigheter som särskilt skulle beaktas vid bedömande huruvida ett brollvar grovt ansågs varken vara uttömmande eller i och för sig avgörande. Detförutsattes sålunda atl rubriceringen alllid skulle ske med hänsyn tagen tillsamtliga vid brottet föreliggande omständigheter. I promemorian lämnas en redogörelse över rättspraxis med ulgångspunkti de i lagtexten angivna exemplen på omständigheter som skall beaktas särskiltvid bedömningen av om ett stöldbrott skall anses som grovt. Vidare redovisasvissa resultat av en särskild undersökning av straffmälningspraxis vid bl. Materialet lyder på alt utvecklingen inle gått i den riktning straffrättskommitlénavsett. Tillgängliga uppgifter ger sålunda stöd för antagandet att de l'llgreppsbrotlsom enligt SL regelmässigt bedömts som grov stöld i praktiken i de flesta fallockså kommit att rubriceras som grov stöld enligl BrB. Det genomsnittligafrihetsstraffet för grov stöld var av SL:stillämpning. Genomsnitlsslraffel har därefter ökat successivt och närmade sigunder fängelse . Härav kan den slutsatsen drasatt den vid BrB:s tillkomst genomförda höjningen av straffminimum för grovstöld till fängelse fått en straffskärpande effekt. En sådanutveckling var som har nämnts inte åsyftad. Under åren19651971 dömdes 4 0005 300 personer för grov stöld. .Mia tillgängligauppgifter tyder på att del därvid lill allra största delen var fråga ominbrottsstölder. Enligl promemorian kan den utveckling som skett inte motiverasav en ändrad syn på inbroltsslölder-nas relativa straffvärde. Jag delar dennauppfattning. 1975/76: 42 21 ten att egendom numera i väsentligt högre grad än tidigaretorde förvaras under lås har fått till följd att inbrott i större utsträckningän tidigare utgör förutsättning för tillgrepp utan att tillgreppet för denskull behöver framstå som särskilt kvalificerat. Skyddsintressel för egendomsom på grund av sina egenskaper, främst då värdet, förvaras under lås ärsjälvfallet fortfarande beaklansvärt. Likväl talar den allmänna ekonomiskautvecklingen och de ökade möjligheterna till försäkringsskydd mot förluster avekonomisk art för att detla skyddsintresse inle längre kan tillmätas sammatyngd som . Inle heller lyder den tidigare nämnda undersökningen av straffmälningspraxispå alt det generellt sell finns anledning att ingripa med stränga straff mol demänniskor som begår inbrottsstölder. Det övervägande flertalet av dem ärsocialt och ekonomiskt handikappade. EnUgt undersökningen var av dem somdömts för grov stöld efter BrB:s tillkomst arbetslösa. Anteckningar om teckenpå alkoholism förekom för . Brotten synes i elt betydande antalfall vara oöverlagda och begångna under alkoholpåverkan och kan varken tas somuttryck för någon särskild yrkesskicklighet eller för vad man numera menar medkvalificerad kriminalitet. För attåstadkomma en ändring av rättspraxis som inte bara stämmer bätlre överens medde intentioner som låg bakom förslaget till BrB utan också tar hänsyn tUl den meranyanserade syn på ifrågavarande typer av brott som vunnit allt starkareanslutning föreslås i promemorian att en lagändring nugenomförs. Enligt promemorian bör lagändringen markera en viss förskjutning av skyddsintressel.Vid beaktande av de försvårande omständigheter som skall kunna leda lill alten stöld bedöms som grov bör hänsyn tas till del förhållandet atl medborgarnaskrav på skydd vid kränkningar av olika slag numera är mindre inriktat på rentekonomiska intressen än under gångna tider. Den personliga integriteten ochtryggheten mot störningar av vad som räknas till hemfriden bör komma iförgrunden. För atl åstadkomma en sådan ordning föreslås i promemorian all inbrottsmomentelmönstras ut ur lagrummet som ett exempel på en självständig kvaliflkationsgrundför grov stöld. 1 stället förordas atl exemplifieringen kompletteras med etlnytt kriterium som tar sikte på om gärningen varit av särskilt hänsynslös arl.Del förutsätts därvid alt frågan om graden av visad hänsynslöshet inte baraskall tUlmälas betydelse vid bedömningen av om ett genom inbrott företagettillgrepp skall bedömas vara av sådan särskilt kvalificerad karaktär alt det måslebetecknas som grovt utan bör få generell räckvidd för alla stöldbrott. 1 promemorianhänvisas i sistnämnda sammanhang bl. a. till fall då tillgrepp sker hos gamlaeller sjuka personer eller när gärningsmannen över huvud taget direkt utnyttjardet förhållandel att en person på grund av något handikapp eller annanomständighet över vilken han inle själv kan råda befinner sig i en situationsom han upplever som särskilt utsatt eller på annat sätt besvärlig. Prop.1975/76: 42 22 Den sålunda föreslagna lagändringen har vidremissbehandlingen tillstyrkts eller lämnals utan erinran av flertaletremissinstanser. Jag delar uppfattningen att enbart den omständigheten atl etttillgrepp skett efler inbrott inte som f. n. mer eller mindre regelmässigt börfå till följd alt tillgreppet bedöms som grov stöld och alt starka skäl därförtalar för atl inbrottsmomentel slopas i exemplifieringen över försvårandeomständigheter. Att som två remissinstanser föreslår istället behålla inbrottsom exempel på en kvalifikationsgrund men med tillägget "av icke ringa betydelse"resp. "där någon har sin bostad" är enligt min mening inle tillräckligtför att åstadkomma en så nyanserad rättstillämpning som här framstår somönskvärd. Givelvis är del bl. a. av betydelse var och när ett inbrott äger rum.Det är sålunda naturligt atl elt inbrott i någons bostad bedöms somallvarligare än ett inbrott i elt vindskontor eller en lagerlokal. Emellertidbör vid bedömningen också beaktas del mått av hänsynslöshet, exempelvis i formav betydande skadegörelse, som gärningsmannen visar vid själva inbrottet. Ävenandra negativa följder t. ex. i form av personligt lidande eller obehag somuppstår i samband med tillgreppet och under del fortsatta händelseförloppet börbeaktas, förutsatt att de omfattas av gärningsmannens uppsåt. Som särskilt kvalificerande bör som framhålls ipromemorian sådana förfaranden anses som innebär angrepp på den personligaintegriteten i den mån de inle skall beivras som självständiga broll eller får lillföljd alt tillgreppet rubriceras som rån. Jag tänker särskUt på tillgrepp somsker hos gamla, sjuka eller handikappade personer. Även tillgrepp från andrapersoner som befinner sig i en särskUl utsatt situation, exempelvis tillgreppnattetid hos sovande personer, bör anses särskilt slraffvärda. Den föreslagna lagändringen innebär atl tonvikten iförevarande sammanhang i mindre mån läggs på tillvägagångssätlet som sådant änpå det obehag och lidande etl hänsynslöst tillvägagångssält vid stölden innebär.Lagändringen ger enligt min mening erforderlig vägledning för en mera nyanseradbedömning av brottets svårhetsgrad i enlighet med de rikllinjer som anges ipromemorian och som jag ansluter mig till. Syftet med reformen är således altbeteckningen grov stöld endast skall tillgripas i fall som efter en allsidigbedömning av samtliga föreliggande omständigheter framstår som särskUtkvalificerade. Något avgörande språkligt hinder mot att anse en gärning vara avhänsynslös art anser jag inte föreligga. Jag förordar därför atl 8 kap. 4 §ändras i överensstämmelse med promemorieförslaget. En remissinstans hävdar att borttagandet av inbrott som kvalifikationsgrundför grov stöld kommer alt innebära att skyddet mol kränkningar av ekonomiskart eftersatts. Enligl lagrummets gällande lydelse ingår som exempel påförsvårande omständigheter att gärningen avsett betydande värde eller inneburitsynnerligen kännbar skada. Det tillgripnas värde eller den tillfogade ska- 1975/76: 42 23 dans slorlek kan alltså ibland få lUl följd att en gärningsom med hänsyn enbart lUl övriga omständigheter inle alls eller endast lillviss grad kan bedömas som särskilt kvalificerad likväl rubriceras som grovstöld. Härvidlag föreslås ingen ändring. Mot bakgrund av såväl inträffadeförändringar av penningvärdet som den allmänna ekonomiska utvecklingen,försäkringsverksamhetens utbyggnad m. m. framhålls emellertid i promemorianatt del med fog kan göras gällande all kraven i fråga om objektets värdegenerellt sett nu bör kunna sältas betydligt högre än som tidigare synes havarit fallet. Hovrätten över och saml länsåklagaren i Hallandslän framhåller i anledning därav i sina remissyttranden alt begreppet"betydande värde" i exemplifieringen för grov stöld f. n. synestolkas alltför rigoröst av domstolarna. Enligt hovrätten torde domstolarnadärmed ofla avse några . Båda instanserna anser alt gränsen börsällas avseväri högre, enligt länsåklagaren ungefär vid . Enligthovrätten bör minsl fem basbelopp enligt lagen om allmän försäkring kunnautgöra en riktpunkt. Man förordar att dessa synpunkter markeras genom enlagändring och föreslår all begreppet betydande värde förstärks att avse"mycket" betydande värde. Jag har för egen del den uppfattningen all del tillgripnasvärde, som inte säUan kan vara beroende av slumpmässiga faktorer och i varjefall ofta ligger utanför gärningsmannens direkta planering, inte utgör någothelt ändamålsenligt kriterium när det gäller all fastställa om brottet skallräknas som särskUt kvalificerat. Med denna utgångspunkt finner jag det varanaturligt atl, i de fall värdet ändå måste tillmätas självständig betydelse idetta sammanhang, del verkligen bör vara fråga om väsentligt högre belopp ännågra . Mot bakgrund härav skulle det i och för sig kunnatyckas vara motiverat att göra en ändring även på denna punkt. Uttrycketbetydande värde återfinns emellertid i flera andra lagrum i BrB såsom beiräffandegrovt bedrägeri (9 kap. 3 §) och grov förskingring (10 kap. 3 §). En ändring iavsett hänseende bör därför lämpligen prövas i ett större sammanhang. Det bördock framhållas alt tolkningen av uttrycket betydande värde i de sistnämndalagrummen i regel torde avse betydligt högre belopp än vid stöld. Iöverensstämmelse härmed och i linje med den ekonomiska utvecklingen som harskett bör det inle finnas något hinder mot alt gränsen för vad som avses meddel i och för sig klart restriktiva uttrycket "betydande värde" ävenutan lagändring sätts avseväri högre än som normalt synes vara fallet. Enligt vad som anförs i promemorian ter sig också tankenpå en justering av straffskalorna för stöld och grov stöld som önskvärd. Detkonstateras därvid all del bl. a. för undvikande av nuvarande tröskdef-fektervid gränsdragningen mellan snatteri och stöld kan ligga nära lill hands attöverväga att införa böter i straffskalan för enkel stöld. Eftersom sammaproblem föreligger även i fråga om andra brottstyper ut- Prop.1975/76: 42 24 talasdock att hithörande frågor lämpligen bör prövas i ett större sammanhang. Föregen del anser jag som har nämnts det angeläget att åstadkomma enordning som gör det möjligt att efler hand minska både antalet fribetsberövandenoch de individuella straffens längd. En justering av straffskaloma kan därvidvara en framkomlig väg. Dessa frågor bör emellertid som framhålls i promemorianlämpligen prövas inom ramen för en mera allmän översyn av gällandebestämmelser. Förevarande reform bör dock kunna få till följd all väsentligtfärre tillgreppsbrott än f. n. hänförs tUl grov stöld och kan därigenom utgöraetl steg i samma riktning. Som har påpekats i promemorian lorde denna reformäven kunna få viss praktisk betydelse för tillämpningen av bestämimd-serna ominternering. Erfarenheten visar all det bland det nuvarande in-temeringsklienteletfinns en tämligen stor grupp som vid återfall just gör sig skyldig tUl inbrottav relativt okvalificerad art. Det bör kunna förutsättas att den tendens somredan finns alt i större utsträckning än tidigare underlåta åtal eller ålerintagningi anstalt kan främjas ytterligare genom reformen. I övrigt bör frågan om inlerneringsstraffetanstå till dess utredning om behandling av psykiskt avvikande (Ju1971: 8) och åtalsrältskommillén (Ju 1970: 63) har slutfört sitt arbete. Ävenbestämmelserna om rån återfinns i 8 kap. BrB. Huvudstadgandet är upptaget i 5 §.För rån straffas den som stjäl medelst våld å person eller medelst hot sominnebär trängande fara eller, sedan han har begått stöld och anträffats på bargärning, sätter sig med sådant våld eller hot till motvärn mot den som villåterta del tillgripna. För rån straffas också den som med sådant våld ellerhot tvingar annan till handling eller underlåtenhet som innebär förgärningsmannen och skada för den Ivungne eller någon i vars ställe denne är.Lika med våld anses att försälta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Slrafflaliludenför rån är fängelse från ett till . För grova fall av rån finns särskildabestämmelser (6 §). Straffskalan för grovt rån omfattar fängelse i lägst fyraoch högsl . 1fråga om påföljden för rån är vidare bestämmelsen i 28 kap. 1 § tredje stycket BrBav särskilt intresse. Där föreskrivs att skyddslillsyn för brott för vilket detlindrigaste straffet är fängelse elt år eller däröver får ådömas endasi omsynnerliga skäl föreligger därtill. Behovetav en ändring av gällande bestämmelser om rån har aktualiserats iolika sammanhang. Den reform som därvid främst har förordats är en sänkning av slraffminimumför rån med hänsyn lill att bestämmelsen kommit alt omfatta också mindreallvarliga fall. En sänkning av minimum har även ansetts motiverad av behovet atlge domstolama större frihet att ådöma den från individualpreventiv synpunktlämpligaste påföljden i fall då gärningen är av jämförelsevis lindrig art.Förslag av sådan innebörd har bl. a. framförts av professor Prop.1975/76: 42 25 Thomstedti en artikel i 1968 (s. 329 ff), av brollskommissionen i betänkandet (DsJu 1973: 5) Åtgärder för att bekämpa brottsligheten och förbättra den allmännaordningen och senast i en motion tUl riksdag (mot. 1974: 967). Imotionen förordas vidare en omarbetning av rånstadgandets ordalydelse såvittgäller rånhotet i överensstämmelse med gällande praxis, nämligen att rånhotanses föreligga även i fall då hotet inte innebär trängande fara men välframstår som sådant, exempelvis när hot sker med en leksakspistol som denhotade tror är ell rikligt skjutvapen. uttaladei sitt belänkande med anledning av motionen (JuU 1974: 26) att man ansåg detmotiverat all de i motionen upptagna spörsmålen blev föremål för närmareöverväganden. Med hänvisning till att en översyn av bestämmelsema om bl. a. råndå pågick inom hemställde utskottet emellertid attmotionen skulle avslås. biföll utskottets hemställan. Den tidigare nämndapromemorian behandlar båda dessa frågor om ändringar i beslämmelserna om rån. Såviltförst gäller problemet med vissa mindre allvarliga fall av brottet såkonstaleras därvid alt kritiken mol konsekvensema av den nuvarande stränga slrafflaliludenför rån är berättigad. Mot bakgrund härav förordas en lagändring som är avseddatt öka utrymmet för ett mera nyanserat påföljdsval såvilt gäller rånbrott avjämförelsevis mindre allvarligt slag. Av skäl som utförligt redovisas ipromemorian föreslås den lösningen alt till 8 kap. 5 § fogas etl nytt andra siyckeav innebörd att det i fall, där etl förfarande som i och för sig faller under bestämmelsemaom rån med hänsyn till våldet, hotet eller omständighetema i övrigt är avmindre allvarlig art, inte skall dömas för rån ulan för del eller de andrabrott som förfarandet innefattar, t. ex. misshandel och snatleri. Remissutfallet visar atlen reform med syfte atl undanta vissa lindrigare rånbrott från den nuvarandestraffskalan för dessa brott har starkt stöd i den allmänna uppfattningen. Ävenjag ansluter mig lill de synpunkter som i denna del anförs i promemorian ochsom delas av remissinstanserna. Även om våldstendenser bör stävjas bl. a.genom strafflagstiftningen framstår behovet av en slörre frihet vid straffmälningensom påtagligt för att åstadkomma en skälig differentiering mellan normalfallenrån och andra som rån betecknade broll, där våldsinslaget är relativtobetydligt. Likaså förekommer det fall då del kan vara befogal att göra en meranyanserad bedömning av gämingen av hänsyn till den omständigheten att hotetsaknat all reell innebörd eller skett med relativt ofarligt hjälpmedel. Vidarekan minimistraffel för rån ibland också framstå som mindre väl avpassat tilldet ekonomiska värde som det är fråga om, i synnerhet om brottet har förövatsmed lindrigt våld eller genom hot, som inte varit allvarligt menat. Även andraomständigheter kan tänkas få till följd att gärningen framstår som uttryck fören annor- 1975/76: 42 26 lunda kriminalitet än den för vilken den strängastraffskalan är avsedd, exempelvis i sådana tämligen vanliga fall då såvälgärningsmannen som offret varit berusade och gärningen har föregåtts av vissvänskaplig samvaro dem emellan. För alt åstadkomma en större flexibilitet vidstraff-mätning i en del av nu nämnda eller andra liknande fall där omständigheternaär sådana alt en påföljd på fängelse eller mer framstår som alltförsträng bör en lagändring genomföras. Denlagtekniska lösning som i detla syfte föreslås i promemorian har i allmänhetgodtagils av remissinstanserna. Två instanser förordar dock i stället enordning som innebär alt minimistraffel skall kunna underskridas i fall då särskUtförmildrande omständigheter föreligger medan några instanser menar atl ensärskild slraffskala och brottsrubricering bör införas för lindrigare fall avrån. För min del ansluter jag mig till uppfattningen ipromemorian att det är en klar fördel om broltsbenämningen rån kan förbehållassådana gärningar för vilka den gällande straffskalan är avsedd och som i detallmänna rättsmedvetandet uppfattas som myckel allvarliga brott. Alt behåUarubriceringen rån men öppna möjlighet till lägre straff än nuvarande skalamedger för de gärningar som avses i promemorian anser jag därför inle vara enlämplig väg. Altemativel alt införa en särskild brottsrubricering och slraffskalaför lindrigare rånbrolt framstår mol denna bakgrund som i och för sig meratilltalande. Promemorianvisar emellertid vilka svårigheter som föreligger atl finna en adekvat brollsbeleckningsom skulle omfatta ringa slöldfall, motvärnsfall och utpressningsfall. I likhetmed riksåklagaren anser jag att de alternativ som därvid står lill buds skullege verklighetsfrämmande beskrivningar eller broltsbeleckningar. Den ipromemorian valda lösningen har dessutom den praktiska fördelen all man i nuavsedda fall genom all döma lill ansvar för de andra broll som förfarandet kaninnefatta lättare bör kunna nå fram till en enhetlig straffmälning baserad pågällande praxis. Länsåklagaren i och hovrätten över ochBlekinge anlägger vissa tekniska synpunkter på lagtextens utformning och anserall det föreslagna andra stycket bör arbetas in direkt i gärningsbeskrivningenför rån. Enligt länsåklagaren bör gämingsbeskrivningen därvid utformas så altför rån skall dömas om våldet, hotet eller värdet av det tillgripna inte ärringa. En sådan broltsbeskrivning skulle emellertid få till följd att frånrånstadgandets tillämpningsområde endasi skulle undantas fall där de ingåendegärningsmomenten isolerat vore all bedöma som ringa brott, dvs. misshandel somär atl anse som ringa resp. snalteri. hot faller redan nu utanförbestämmelserna om rån. En sådan begränsning av undanlagels räckvidd skulleenligt min mening alltså bli avseväri snävare än som här förutsätts och kandärför inle godtas. 1975/76: 42 27 Hovrätten förordar i denna del alt i första slyckel angesalt för rån skall dömas endast om gärningen är av allvarlig arl. En så öppen skrivningskulle emellertid bl. a. få tUl följd att all vägledning för bedömningen avvilka omständigheter som bör tillmätas betydelse i sammanhanget måste sökas imotiven lill lagändringen. Jag kan därför inle heller biträda detta förslag. Mol bakgrundav dessa överväganden finner jag den lösning som föreslås i promemorian varaalt föredra. I likhet med flertalet remissinstanser förordar jag därför atlstadgandet om rån i 8 kap. 5 § BrB kompletteras med ell nytt andra siycke ienlighet med promemorieförslaget. Jag övergår härefter till frågan om utformningen avrånhotet i lagtexten. I likhet med remissinstanserna anser jag att legalitetsprindpenkräver att tolkningen av ett slraffbud inle bör få gå utöver dess ordalydelseoch alt skälen för en omformulering av lagtexten i aktuellt hänseende därförframstår som starka. Genom den i promemorian förordade ändringen som innebäratt rånholel i lagtexten anges som etl hot som "för den hotade framstårsom" trängande fara synes man också kunna nå full överensstämmelse mellanlagtext och praxis. Hovrätten över och finner det dock mindrelämpligt att i lagtexten ersätta uttrycket "innebär" med uttrycket"för den hotade framstår som" (trängande fara). Som skäl anförs altbeviskravet i målet därigenom i alltför hög grad kommer all koncentreras på vadden hotade uppfattat under ett måhända upprört händelseförlopp och att denna bevisningmåste anses obehövlig i fall då hotet objektivt sett inneburit trängande fara,t. ex. då det utövas med laddat skjutvapen. Jag anserdenna synpunkt beaklansvärd. Särskilt då gärningen avbrutits på försöksstadietkan bevisningen om rånholets inverkan på den hotade till följd av tvekan idennes berättelse komma till korta, ett resultat som inle ter sig rimligt ifall där hotet objektivt sett inneburit trängande fara. Jag förordar därför alldet föreslagna uttrycket upptas i lagtexten som en komplettering av gällandelydelse. Jag delarvidare den i promemorian redovisade uppfattningen alt den sålunda föreslagnaändringen i fråga om hotet vid rån kan företas utan moisvarande ändring i 28 §avtalslagen och 6 kap. 1 § BrB (våldtäkt). Något absolut samband mellan dessa stadgandenoch bestämmelserna om rån kan inte anses föreligga. BrB innehåller som har nämnts en bestämmelse somanger alt återfall i brott i vissa fall kan medföra förhöjt straff. 3 § kan sålunda den som har dömts till påföljd för sådant i BrB upptaget brollsom är belagt med fängelse och som, sedan domen vunnit laga kraft, på nyttbegår brott som avses i BrB och är belagt med fängelse , föråterfallet dömas till fängelse i högsl . Är för del nya brottet stadgatfängelse på längre lid än men högst kan för återfallet dömastill fängelse i högst . Prop.1975/76: 42 28 somnågon har begått innan han fyllt får dock inle läggas till gmnd förstraffhöjning. Detsamma gäller dom som endast föranlett böter ellerdisciplinstraff. Utländsk dom får tillmätas samma verkan som svensk. Aterfallsregelnhar också betydelse för tillämpningen av bestämmelserna i 35 kap. BrB ombortfallande av påföljd. Vid beräkning av preskriptionstidens längd enligl 1 §i detla kap., vilken lid i princip avgörs av maximum i straffskalan för detaktuella brottet, skall i de fall då bestämmelserna i 26 kap. 3 § BrB ärtillämpliga hänsyn i stället las lill det maximum som där är föreskrivet föråterfall, oavsett om det i del enskilda fallet finns anledning att gå utöverden vanliga straffskalan.