prop · FZ03136 · 1975-12-31 00:00:00 — Under vissa förutsättningar kan vUlkoret slopas.Det gäller t. ex. i fråga om person som har bedömts vara poUtisk flykting ochden som har vägrats befrielse från sitt medborgarskap. Villkoret slopas ocksåför den som inte inom rimUg tid har fått svar på sin ansökan om befrielse frånsitt gamla medborgarskap. Genom att sökanden i dessa faU inte förlorar sitttidigare medborgarskap blir han medborgare i två länder och får aUtså dubbeltmedborgarskap. Syftetmed den vUlkorliga naturalisationen är att så långt som möjUgt försöka undvikadubbelt medborgarskap. Bara genom att befrias från tidigare medborgarskap kanden som fått svenskt medborgarskap räkna med fuUt svenskt rättsskydd utomlands.Den som inte fått befrielse betraktas i sitt föratvarande hemland sommedborgare endast där. I konfliktssituationer kan därför svenska myndigheterinte garantera något rättsskydd. Ett särskilt problem kan uppstå när vämpliktblir aktuell. 1975/76:136 54 Detfinns inte någon föreskrift om att kunskap i svenska språket utgör villkor förnaturalisation. Departementschefen framhöU emeUertid i prop. 1950: 217 s. 43,att stor betydelse skuUe tillmätas sökandens kunskaper i detta hänseende. 3 Närmare redogörelse för viss» förutsättningar för naturalisation 3.1HemvistviUkoret EnUgt6 § första stycket 2 MbL fordras som nämnts för naturalisation att sökandensedan sju år har hemvist i riket. var enligt lag femår. I praktiken irmebar emellertid tUlkomsten av MbL inte någon skärpning idetta h'änseende. Enligt den praxis, som hade utbildats vid tiUämpningen av 1924års lag, hade nämligen femårskravet i allmänhet ansetts tUlräckligt endastbeträffande nordiska medborgare, medan det för övriga utlänningar i regelfordrades muist hemvist. Medhänsyn tiU den gemenskap i fråga om språk och kultur och den likhet beträffandesamhällsförhållandena, som råder de nordiska länderna emellan, ansågs det vidMbL:s tUUomst motiverat att i regel ställa betydUgt mindre krav påhemvisttidens längd för medborgare i nordiskt land än för andra utlänningar.Departementschefen anslöt sig tUl de delegerades uppfattning att möjlighetborde beredas att i klara faU natura-lisera medborgare i annat nordiskt landefter kortare tids hemvist i än den för sådana sökande tiUämpademinimitiden av . Vidriksdagsbehandlingen av prop. (1950: 217) med förslag till medborgarskapslagframhöll första lajjutskottet (ILU 1950: 27) bl. a., att det biträddepropositionens förslag att beträffande utiänningar i allmänhet principieUtkräva sjuårigt hemvist, eftersom det vid de nordiska ländernas förhandlingarvisat sig ogörligt att uppnå enighet om än . Utskottetsställningstagande byggde på den uttryckUga föratsätt-ningen, att inteförlängdes i praxis, om inte en allvarUg skärpning i det internationeUa lägetskulle inträda (s. 31). Naturalisation borde sålunda, om övrigaföratsättningar förelåg, bevUjas så snart sökanden haft hemvist i . Ansökan borde kunna inges så långt i förväg, att Kungl. Maj:ts beslutkunde träffas strax efter tidens utgång. RUcsdagen följde utskottet. Meden persons hemvist avses den ort där han faktiskt 'är bosatt på ett varaktigtsätt. MbL föratsätter att den sjuåriga hemvisttiden skaU ha varat oavbratetfram tUl naturalisationen. Härvid bortses dock från tillfälliga avbrott, t.ex.för semesterresor, som inte har hindrat sökandens anpassning tUl svenskaförhåUanden. Om utlandsvistelsen är av sådan längd eUer i övrigt har skettunder sådana omständigheter att bosättningen här anses ha avbratits, räknassom hemvisttid i princip endast 1975/76:136 55 hemvistperiodenomedelbart före naturalisationen. Utflyttning ur riket i emigrationssyfte ansesi princip alltid som avbrott i hemvisttiden, även om vederbörande efterrelativt återvänder till riket. TUl närmare belysning av praxis ifråga om dispens från MbL:s bestämmelse om oavbruten hemvist som vUlkor förnaturaUsation kan återges följande yttrande av i ettbesvärsärende: Dispensges i regel när omständigheteraa kunnat visa att sökanden haft för avsikt attåtervända tUl . Vistelsen utomlands skall ha haft ett på förhand bestämtsyfte. I sådana faU får sökanden tUlgodo-räkna sig hela den tidigare vistelsensom kvalifikationstid. Det får t. ex. den som vistats i sitt hemland endast föratt fullgöra väraplikt, den som för vidareutbildning inom sitt yrke varithänvisad till utbildning utomlands, den som haft studiegång i utlandet och harsin famUjeanknyt-ning i eUer den som vistats i hemlandet iprivata angelägenheter såsom för vård av sjuk anhörig eUer dylikt. Sökandensom haft tillfälUg placering vid svenskt dotterföretag i annat land än hemlandeteller vid SIDA-projekt får under vissa föratsättningar även tillgodoräkna sinvistelse utomlands. Iandra fall i synnerhet om avbrottet varat så som eUer mer kan sökanden få tiUgodoräkna sig en del, högst hälften av den tidigarevistelsen. Särskilt i sådana fall fordras dessutom som regel att sökanden skallha vistats i efter återkomsten. Dispensges emellertid i princip inte om det bedöms att utresa från skett iemigrationssyfte. Sökanden får då tiUgodoiäkna sig endast tiden frånåterinflyttningen. Har sökanden tidigare vistats mycket länge i och äravbrottet förhållandevis kort kan dock undantagsvis bedömas skäligt att visshänsyn tas till den tidigare vistelsen. Detbör uppmärksammas att hemvistvillkoret i 6 § MbL är så utformat, att det intetorde utesluta att sökanden kan naturaliseras till svensk medborgare, även omhan har sådan anknytnmg tUl annat land att han kan sägas ha hemvist också i detlandet. I 6 § talas nämligen om "hemvist" och inte om "sitthemvist" (se t. ex. 3 §). Vidarekan anmärkas att personer som vistas i med diplomatisk immunitet inteanses ha hemvist här. Motsvarande gäUer även deras famUjer. Utlänningarsom vistas i som SIDA-stipendiater får enligt gällande praxis intetillgodoräkna sig sin stipendiattid här som kvalifikationstid för förvärv avsVenskt medborgarskap. Detta anses Ugga i sakens natur, eftersom dessastipendiater normalt avses återvända till hemlandet för att där nyttiggöra sinutbildning. Vidsidan av de i 6 § andra stycket angivna dispensgranderna: gagn för riket,tidigare svenskt medborgarskap, äktenskap med svensk medborgare och särskildaskäl med hänsyn tUl sökandens förhåUanden, vilka behandlas i följande avsnitt,gäUer erdigt samma bestämmelse, att medborgarskap i annat nordiskt land i sigutgör skäl för dispens från kravet på sjuårigt hemvist. Den för de nordiskaländerna gemensamma språkliga eller kulturella gmndvalen samt lUcheten i frågaom samh'ällsför- 1975/76:136 56 håUandenaanses medföra att dessa länders medborgare i regel växer in i vårt landsförhåUanden avsevärt snabbare än andra utlänningar. Kravet på hemvist i Sverigeför denna gmpp av utlänningar har, som tidigare nämnts, i prop. 1968:128angetts inte böra överstiga . Ifråga om de övriga dispensgrunderna i 6 § andra stycket MbL kan framhållasföljande. Dispensgrunden gagn för riket har tUlämpats restriktivt och därvidnästan enbart på vUlkoret om hemvisttid. Dispens bar i ett stort antal faUlämnats sökande som vid ansökningstiUfäUet varit gift med svensk medborgare.Kravet på hemvisttid reduceras i aUmänhet förhåUandevis kraftigt, närutiänningen är gift med en infödd svensk medborgare. Det krävs dock attäktenskapet har haft viss varaktighet. Eldigt hittiUsvarande praxis fordrasatt sökanden har hemvist här och att äktenskapet består sedanminst . Även vid giftermål med naturaUserad svensk medborgare kan kravetpå hemvisttid reduceras. I dessa fall har dock praxis varit något strängare.För nordiska medborgare är praxis betydUgt mUdare. I fråga om dessa krävs förnaturaUsation endast hemvist och äktenskap. Sammanboendeunder äktenskapsUknande förhåUanden torde i aUmänhet i praxis bedömas på sammasätt som äktenskap. Har däremot sammanlevnaden upphört i bestående äktenskap,anses den utVändske maken inte uppfyUa dispensvUlkoret. Idetta sammanhang bör även framhåUas att enligt gällande praxis utländskkvinna, som är gift med utomlands bosatt svensk medborgare, kan naturaliserasutan krav på hemvist i . I detta faU skall dock äktenskapet ha varatminst så som lagen föreskriver i fråga om hemvist i . MakaraaskaU dessutom sedan Tångre tid vara bosatta utanför hustruns hemland. Vissaundantag har gjorts från vad som sagts. Sålunda har det förekommit faU då ettsärskilt behov av svenskt medborgarskap har förelegat på grand av oroligapolitiska förhållanden i bosättningslandet. NaturaUsation har därför bevUjatstrots att äktenskapet varar och makarna kanske bott i hustrunshemland. En långtgående dispens från hemvisttrillkoret kan ges 'även förhustrur tUl svenska diplomater. Närutiändska makar söker svenskt medborgarskap och endast den eneuppfyller hemvistviUkoret, brakar den andre maken medges upp till två årsdispens från hemvistvillkoret. Äveni vissa andra faU lämnas dispens i större eller mindre utsträckning frånkravet på hemvist i . Detta gäller t. ex. betr'åffande hemvändandeemigrant eUer medlem av svensk folkspillra utomlands samt person som är anstäUdpå svenskt fartyg eller i svenskt företag utomlands. Ifråga om tillämpningen av hemvistvillkoret kan vidare nämnas, att personer somnaturaUseras med viUkor enligt 6 § tredje stycket MbL får viss dispens frånkravet hemvist i sådana fall, då det erfaren- 1975/76:136 57 hetsmässigttar långt tid att få befrielse från det tidigare medborgarskapet. FuUbemvisttid fordras inte heUer för bara i äktenskap mellan svensk kvmna ochutiändsk man när ansökan om naturalisation görs av båda föräldrarna eUer, omäktenskapet är upplöst, av vårdnadshavaren och denne är svensk medborgare.Hemvistkravet efterges också i naturalisationsärenden i samband med adoptionav bara. Förframstående idrottsutövare har i några faU lämnats viss dispens frånhemvistkravet. Underdet har regeringen lämnat dispens i flera olika typer av ärendenav humanitära, personliga och sociala skäl. Sålunda har meddelats en geoereUdispens för personer som är . Vidare har statslösa f.d. polacker i princip vistelse i riket upptagits tUl svenskamedborgare, när de inte har haft möjUgheter att försörja sig. Det rör sig härom personer som har uppnått pensions-åldem och vilka som svenska medborgareskuUe kunna leva på ålderspension. I dessa faU har det i besluten framhåUitsatt vederbörande har tagits emot i vårt land oberoende av vilka möjligheter dehaft att försörja sig genom eget arbete eller genom hjälp av anhöriga.Statslösa personer och politiska flyktingar har naturaliserats efter fem årshemvist här, om starka humanitära skäl har förelegat. Som sådana har godtagitsbl. a. famUjeåterförening och besök i det föratvarande hemlandet hos sjuknärstående släkting. Slutligenhar regeringen genom beslut medgivit en generell dispens på ettår för statslösa. Enligt6 § första stycket 3 MbL krävs för naturalisation att utlänningen har fört enhederlig vandel. 1950: 217 anförde departementschefen (s. 4243) bl.a., att han hyste vissa principiella betänkligheter mot att ge dispens frånvandelsvillkoret, men att det inte av detta följde att en person, som vid någottillfäUe hade begått ett brott, skulle vara utesluten frånmöjlighet att erhåUa svenskt medborgarskap. Departementschefen framhöll i praxis hade brukat bortse från vissa i mindre grad klandervärdaförhåUanden och i viss mån även från mera allvarliga sådana, om dessa låg långttUlbaka i tiden. Att departementschefen inte motsatte sig förslaget att ävenvillkoret om hederlig vandel skuUe vara dispensabelt berodde främst på att detkunde vara något tveksamt om dittiUsvarande praxis stod i god överensstämmelsemed den gamla lagens text. Det var vidare önskvärt att undvika oUkheter meUanden svenska och den norska lagen. För en dispensmöjUghet talade i viss mån ävendet förhåUandet, att enligt förslaget naturaUsationsvägen måste anlitas för atten utiändsk kvinna som gift 1975/76:136 58 sigmed en svensk man skuUe kunna bli svensk medborgare. I syfte att markera, atteftergift från kravet på hederlig vandel låg pä ett annat plan än dispens frånövriga naturalisationsvillkor, förordade departementschefen att detta fallbehancUades i en särskild bestämmdse och att det i denna som förutsättning föreftergift krävdes att synnerliga starka skäl talade för dispens. Ävenförsta lagutskottet (ILU 1950: 27) ansåg att dispens från van-delskravet bordemeddelas mera restriktivt än dispenser från andra na-turalisationsviUkor. Dettaansågs ligga i sakens natur, eftersom den prövning som äger mm i ettnaturalisationsärende i första hand avser frågan om sökanden kan anses önskvärdeller inte (s. 32). Utskottet bedömde det inte vara behövligt att i lagtextenutmärka den skillnad i till-lämpningen som borde ske mellan dispens frånvandelskravet och dispens från övriga krav. Utskottet påpekade att det även iandra hänseenden måste göras en betydande skillnad mellan olika fall utan attdetta kom till uttryck i lagtexten. 1968:158 fogade bUagan med redovisning för Kungl. Maj:ts praxis inaturalisations'ärenden framhålls följande beträffande kravet på hederligvandel: Frågani vad mån brott, som har begåtts av en naturalisationssö-kande, skaU varadiskvalificerande är beroende av tidpunkten för brottet och brottets art.Upprepad brottsUghet, som inte upphört åtminstone förenaturaUsationstillfäUet, anses inte förenlig med lagens van-debvillkor. Vandelsanmärkningarav annat slag av t. ex. misskötsamhet i arbetet, försummad underhållsplikt ocharman oviUighet att göra rätt för sig kan föranleda avslag på naturaUsationsansökan.Sådant avslag meddelas i princip när underhållsskuld tUl baia föreUgger. Dessaallmänna synpunkter har fortfarande gUtighet. Rörande den närmare tiUämpningeni praxis kan nämnas att en sökande som begått brott och dömts för detta kan om övriga villkor är uppfyllda bli svensk medborgare somvarierar med påföljden, t. ex. att förflutit efter brottet, n'åTvederbörande dömts tiU kortare fängelsestraff. Om domen eller verkställighetenligger nära tidpunkten för medborgarskapsprövningen, bedöms det i vissa falllämpligt att vänta utöver angivna tid med att uppta sökanden tilU svensk medborgare.För den som fått vUlkorlig dom eller skyddstUlsyn har hittiUs krävts attprövotiden gått tiU ända. Beträffande skyddstUlsyn krävs numera att minst tvåår förflutit efter domen samt att övervakningen upphört. Detbör framhållas att enbart misstanke om brott inte läggs sökanden tUl last, ävenom fullständig polisutredning föreligger. I sådant fall får ärendet i stäUet vUai avvaktan på domstolsprövning. Dispensfrån vandelsvillkoret förekommer i praxis främst då vederbörande vistas sedanmycket i , dvs. 1975/76:136 59 deni lagen stipulerade hemvisttiden. Vidare medges dispens för den som i varaktigtäktenskap eller äktenskapsliknande förhållande sammanlever med svenskmedborgare och för den som fömt har varit svensk medborgare och önskar återfåsitt svenska medborgarskap. Idetta sammanhang bör även nämnas att vissa slag av vandelsanmärkningar, t. ex.angående underhåUs- och skatteskulder, ofta får avgörande betydelse förbedömningen av sökandens försörjningsförmåga. När skuldema ansetts bero iförsta hand på tredska eller annan ovillighet att göra rätt för sig har de docklagts tUI gmnd för bedömningen av om vandelsvillkoret har uppfyllts. EnUgt6 § första stycket 4 MbL krävs för naturalisation att sökanden ftar möjUghetatt försörja sig och sin familj. Före tUlkomsten av lag kunde dettakrav efterges endast när sökanden tidigare hade varit svensk medborgare. I detförslag som låg tUl grund för prop. (1950: 217) angående MbL och som innebaratt den nämnda begränsningen upphävdes, uttalades att möjUgheten att meddeladispens även för sökande som inte tidigare varit svensk medborgare bordebegagnas synnerUgen restriktivt. Departementschefen framhöll dock för sin delatt försörjningsvUlkoret för sökande, som i övrigt väl fyUde kvalifikatio-nemaför naturaUsation, borde kunna efterges i något större utsträckning än somföratsätts i betänkandet (prop. s. 42). Han avsåg främst kvinnor som eftermannens död inte kunde försörja sig och personer som av politiska skäl varittvungna att lämna sitt gamla hemland vid relativt hög ålder lUcsom faUet attsökanden bott i mycket . Han framhöU även att han inte hyste sammabetänkligheter, som framkommit under remissbehandlingen av förslaget, mot atten person fick folkpension, trots att han hade varit befriad från skyldighetatt erlägga folkpensionsavgift. Utskottet gick vid sin behandling avpropositionen inte närmare in på dessa frågor. TiUföljd av den allmänna samhäUsutvecklingen har kravet på försörjningsförmågabUvit allt mer nyanserat. I den till prop. 1968: 158 fogade bilagan med redovisningav Kungl. Maj:ts praxis i naturalisationsärenden framhålls bl. a. följanderörande kravet på försörjningsförmåga: TiUkategorier som anses fyUa kravet hör nu unga studerande med normalstudieprestation, person som bUr berättigad tiU ålderspension ellerförtidspension som svensk medborgare, änka i arbetsför ålder medpensionsförmåner tUlräckliga för hennes och hennes barns försörjning och personsom på grund av arbetsbrist blivit permitterad. Dessaallmänna synpunkter äger fortfarande gUtighet. Som exempel på omständighetersom kan medföra att dispens inte ges kan nämnas att 1975/76:136 60 sökandenhar underhåUs-, hötes- och skatteskulder. Inte heUer anses person i arbetsförålder som för sin försörjning är helt beroende av socialhjälp uppfyUaförsörjningsviUkoret. Blandde grapper som enligt nuvarande praxis anses uppfylla försörjningsvUlkoreteUer som regehnässigt erhåller dispens från detta på grund av särskilda skälkan nämnas följande: Personer som uppbär ATP i formav ålderspension eUer förtidspension Personer som inte uppbärpension (ATP inte mtjänad) men som skuUe få folkpension om de hade varitsvenska medborgare Personer som uppbär sjukbidrag Personer som efter några årsanställning permitteras från sitt arbete på grund av arbetsbrist Personer som arbetar i skyddadverkstad Unga studerande med normalstudieprestation "Handikappfall"(oftast personer som överförts till från flyktingläger) Personer som vistats mycketlång tid i Personer som uppbär sjukpenning Med utlänning gift kvinna, somtidigare har yrkesarbetat men är hemma och sköter småbarn och som sökerensam Med utlänning gift kvinna medyrkesutbUdning som är hemma och sköter småbarn och som söker ensam Person, som under längre tidregelbundet betalar av på underhålls-eller skatteskulder eller ådömda böter Kvinna som är gift med svenskeUer som söker svenskt medborgarskap med mannen AvsärskUt intresse i detta sammanhang är regeringens beslut i några 'ärenden somrör frågan huravida hemmafra uppfyUer försörjningsvillkoret. Invandrarverkethade i nu avsedda faU tillstyrkt bifall tiU besvären och framhåUit att, enligtverkets mening, det arbete som hemmafru lägger ned på sitt hem och sm familjfrån försörjningssynpunkt är likvärdigt med förvärvsarbete utom hemmet, i vartfall när minderåriga barn finns i hemmet. Regeringens beslut kan dock inte gesen så vittgående tolkning, att hemmafra med hemmavarande minderåriga bara iallmänhet anses uppfyUa försörj.mngsvUlkoret. I två ärenden, där regeringenansett försörjningsvUlkoret uppfyUt, hade sålimda klaganden tidigare haftyrkesarbete. I ett annat fall, där särskUda skäl ansetts föreligga för dispensfrån försörjningsviUkoret, hade klaganden under sin drygt tjugoåriga hemvisttidi uppfostrat fyra barn. I ytterligare ett faU, 1975/76:136 61 d'ärsökanden ansågs uppfyUa försörjningsvillkoret, hade sökanden visserligen inteyrkesarbetat men väl skaffat sig en utbildnmg. I samtliga nu berörda fail hadesökanden minderåriga bam vid ansökningstiUfäUet. Regeringenhar slutligen också gett dispens från försörjningsviUkoret för i och för sigarbetsföra personer ensamstående med minderåriga bam som var beroende avsocialhjälp för sin försörjning. Denstörsta grappen av ärenden, i vilka ansökan avslås p. g. a. försörjningsvillkoret,avser personer med underhåUs-, botes- eller skatteskulder. Den som underlängre tid dokumenterat sin skötsamhet genom avbetalningar på sina skulder fårdock enUgt praxis dispens från försörjningsvillkoret, fastän att en del avskulden återstår för beslutet. 4 Närmare redogörelse för barns förvärv av svenskt medborgarskap i vissa fall Densvenska medborgarskapsrätten bygger sedan gammalt på här-stamningsprincipen.Enligt denna princip är föräldraraas medborgarskap och inte födelseortenavgörande för ett bams ställning i medbor-garskapsfättsligt h'änseende. Somtidigare nämnts g'äller oUka regler för barn i äktenskap och bam utomäktenskap. Barn i äktenskap förvärvar svenskt medborgarskap vid födelsen omfadem är svensk medborgare och bam utom äktenskap blir svenska medborgare ommodern är svensk medborgare. I båda fallen saknar det betydelse var bamet ärfött. Isamband med MbL:s tillkomst diskuterades frågan om barn i äktenskap även bordeförvärva moderas medborgarskap. En konsekvent tUlämpning av principen om könensUkstäUighet skuUe leda till att barn i äktenskap erhöll svenskt medborgarskap,även i de fall då endast modem var svensk medborgare. De delegerade ansåg sigemellertid inte kunnat förorda en sådan regel. I det stora flertalet avremissyttrandena över betänkandet SOU 1949: 45 lämnades de delegerades förslagutan erinran. De kvinnoorganisationer som yttrade sig ansåg emellertid förslagetOtillfredssfäUande och förordade, att varje i av svensk moder iäktenskap med utiändsk man fött bara skuUe bU svensk medborgare genom födseln. Departementschefenkunde emellertid icke biträda det av kvinnoorganisationerna framstäUdayrkandet. Eftersom flertalet stater upprätthåller principen att faderasmedborgarskap överförs på barnet, skuUe nämligen en sådan bestämmelse leda tiUdubbelt medborgarskap i utomor-dentUgt stor omfattning. I motsats tiU de nänmdaorganisationerna kunde departementschefen mte finna, att bestämmelsen i andrahänseenden skuUe mnebära sådana fördelar framför de delegerades förslag, attbetänkUgheteraa mot dubbelt medborgarskap borde få vika. 1975/76:136 62 Ävenom den av kvinnoorganisationerna förordade bestämmelsen inte genomfördes, ansågdepartementschefen att man kunde räkna med att i bosatta bam iäktenskap mellan svensk kvinna och utländsk man i allmänhet kom att bli svenskamedborgare innan de uppnått vuxen ålder. I de fall då fadem var bosatt iSverige, kunde sålunda barnet i många faU väntas få svenskt medborgarskap tUlföljd av att fadera genom naturaUsation upptogs tUl svensk medborgare. Iblandkunde det vara motiverat att bamet självständigt naturaliserades. Detta gälldefrämst när föräldramas äktenskap hade upplösts och modem fått vård-nanden ombarnet. I likhet med de delegerade ansåg departementschefen att det i sådanafall borde vara regel att göra avsteg från de aUmännanaturalisationsvillkoren. Stod barnet under föräldraraas gemensamma vårdnad,borde den omständigheten att fadern inte viUe eller kunde bU svensk medborgare,inte böra utesluta att barnet naturaliserades på ansökan av föräldrarna. Dedelegerade diskuterade vidare i betänkandet SOU 1949: 45 möjUgheten av attbara i äktenskap, vars moder är svensk medborgare, förvärvar svensktmedborgarskap, om inte barnet förvärvar medborgarskap i annan stat. I detta faUskulle alltså inte göras skillnad meUan bara som fötts i och barn som:Fötts utomlands. Denna lösning valdes emeUertid inte. I de danska, norska ochsvenska lagarna infördes heller inte en sådan regel. I förarbetena till MbLanförs som skäl mot att införa en bestämmelse av detta slag, att den skullemedföra stora tUlämp-ningssvårigbeter. I SOU 1949: 45 framhåUs sålunda bl. a.följande (s. 46): Oftastär det mycket vanskligt att med säkerhet konstatera huruvida en person, somuppger sig vara statslös, verkligen saknar medborgarskap. Tilfämpnuigssvårigheternaskulle emellertid i hög grad minskas, om man begränsade stadgandet tiU attomfatta endast bara som fötts i . I dessa faU lärer nämligen i regelockså fadern ha uppehåUit sig i , varför upplysningar om hans medborgarrättsligaställning skuUe kunna inhämtas ur svenska myndigheters handlingar.