prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — Om publiceringskall ske i periodisk skrift skulle en föreskrift av denna innebörd komma ikonflikt med 5 kap. 3 S TF, som ger ansvarige utgivaren ensamrätt att bestämmaom skriftens innehåll. Införandel av en berikiigandesanktion kräver därförenligl utredningens mening en ändring av TF. En annan komplikation är enligl utredningen atl delär tveksamt om iraklatmässiga förplikielser tillåler allmarknadsdomsiolen ges be-fogenhel all utdöma en berikiigandeförplikielse ulanall del blir möjligl all överklaga avgörandet. 1 den av tillträdda 1966års internalionella konvention om medborgeriiga och politiska rättigheterföreskrivs nämligen all envar som befunnits skyldig lill och dömts för ellbrott skall ha rätt Prop.1975/76:34 58 attfå skuldfrågan och det ådömda straffet omprövade av högre inslåns. Uiredningenhar sålunda funnil all en lagstiftning om beriktigandereklam är förenad medbetydande problem. Härtill kommer att övervägandena om lämpligheten av ensådan lagstiftning enligt utredningens mening även bör ske mot bakgrund av deerfarenheter, som tillämpningen av en lagstiftning om informalionslämnande ireklam och annan marknadsföring kommer alt ge. Vidare bör man ha ytteriigareerfarenheter av marknadsföringslagens lillämpning. Mol bakgrund härav anserutredningen all man i varje fall i nuvarande läge bör avslå från lagstiftningom beriktigande av vilseledande uppgifter i marknadsföring. 7.8.2 Befrielsefrån reklamskatt i vissa fall Under utarbetande av delbelänkandel (SOU 1972:6)Reklam 1, Beskattning av reklamen, diskuterade utredningen olika åtgärder somskulle syfta lill atl göra reklamen mera adekval vad belräffar innehåll ochulformning. Därvid övervägdes bl. a. möjligheien atl införa ett s. k.befrielseinslilui, så ul-formal all skattereduktion skulle kunna ges förreklam, som uppfyllde vissa krav på informativt innehåll. Utredningen konstaterar nu att den lagstiftning ominformation i reklamen som utredningen föreslår lill väsentlig del tillgodoserde syften som befrielseinstitutet skulle främja. Med hänsyn bl. a. härtillanser utredningen all frågan inle längre är aktuell. 7.8.3 Överdrivetbruk av reklam har analyserat uppgifter omreklamkostnaderna i ullandel och låtit företa en omfattande statistiskundersökning av reklamkostnaderna i . Det har därvid framgått allbetydande skillnader i fråga om genomsnittlig reklamintensilet föreliggermellan varugrupper och mellan branscher såväl i som utomlands. Enligt undersökningen av reklamkostnaderna iSverige uppgick den genomsnittliga reklaminiensiieten, beräknad somkvoten mellan reklamkostnaderna och omsättningen för ifrågavarande produkt,inom kon-sumentvarusektorn till 2 %För den av konsumtionens huvudgrupper som bl.a. omfattar rengöringsmedel ochhygienprodukier var motsvarande relationstal . För enskildavarugrupper redovisas betydligt högre reklamintensiteter. Reklamen är enligtuiredningen vidare starkt koncentrerad lill ell litet antal varugrupper ochföretag. Sålunda anförs atl de sex mest reklaminiensiva varugrupperna i denkemisk-iekniska huvudgruppen svarar för av omsättningen men avreklamkostnaderna för samtliga de i undersökningen redovisadekonsumentvarugrupperna. Uiredningen har funnil att den variabel som mestbidrar till au förklara variationerna i reklaminlensiieien ärmarknadsstrukturen. 1975/76:34 59 oligopolistiskkonkurrens och långsam marknadstillväxt har sålunda en re-klaminiensitei som ärbetydligt högre än genomsnittet. Det har inom utredningen framhållits alt storareklaminsatser kan innebära nackdelar i olika hänseenden. Konsumenternasöverblick över varuutbudet kan komma att försämras, etablering av nya företagpå ifrågavarande marknader försvåras, varupriserna kan komma atl höjas ochkonsumiionsslruk-luren påverkas på ell ogynnsamt säll. Mol bakgrund härav haruiredningen bl. a. övervägt frågan om en speciallagstiftning om ingripanden motöverdrivet bruk av reklam. En sådan lagstiftning skulle fl karaktären av enfdrhandlingslag och vara utformad med nära anknytning till lagen (1953:603) ommotverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inom näringslivet(konkurrensbegränsningslagen) eller infogad inom dennas ram. Förhandling skulleäga rum då reklamen för viss vara eller vissl varuslag eller inom viss bran.scheller del av viss bransch hade sådan omfattning, all den bedömdes ickeönskvärd från konsumentsynpunkt. Inom uiredningen har ä andra sidan hävdals atlnämnda reklaminsatser inte medför några negativa effekter. Härvid har bl.a.framhållits att re-klamintensiieterna i verkligheten är lägre än vad den nämndaundersökningen ulvisar, eftersom reklamkoslnaderna av statistiska skäl harrelalerais lill fabrikani- eller grossislprisei och inle lill det priskonsumenten har atl erlägga i detaljhandeln. Vidare har framhållits detnaturiiga i all reklamkostnaderna är låga för välkända varor men högre förmindre kända, särskill lör varor som håller på all introduceras pä marknaden.Slutligen har del anförts all uppbyggnaden av distributionssystemet i övrigiinverkar på användningen av reklam. Förekomsten av självbetjäningsbutiker ochfrånvaron av egna dislribulionskanaler är faklorer, som måste kompletteras medreklaminsatser. Utredningen anser all reklamen måsle ses ochvärderas i sitt funktionella sammanhang såsom en del av den totalamarknadsföringsinsatsen. Frågan om variationerna i reklamens volym bör därförbedömas i ell vidare kon-kurrenspoliiiskt och konkurrensräilsligl perspektiv. Problemområdet ligger enligt uiredningen inom densektor av mark-nadsrätlen som regleras av konkurrensbegränsningslagen. Moldenna bakgrund finner reklamulredningen för sin del inte ändamålsenligt atl nunärmare överväga huruvida del är erforderligl och lämpligt all i vissa fallförhandlingsvägen begränsa reklamens volym. Uiredningen anser i stället atlfrågan får behandlas i samband med den allmänna översyn avkonkur-rensbegiänsningslagsiiftningen som görs av konkurrensulredningen (H1974:05). 7.8.4Siaiisiik och forskning om reklam Uiredningen konstaterar atl den löpande officiellastatistiken f n. inle belyser reklamens omfattning, inriktning ellerutveckling. 1975/76:34 60 vidareatt bristen på lättillgänglig och lillföriitlig statistik har utgjort ett problemför avnämare av skilda kategorier såsom myndigheter, företag och massmedier. anser alt en lillfredsslällandestatistisk belysning av reklamen lill rimlig kostnad förutsätter all fieraolika källor utnyttjas. Utredningen förordar därför en löpande redovisningbaserad på uppgifter från riksskatleverket, statistiska centralbyrånsfinanssiatistik samt Reklamsla-listik AB:s mätningar av märkesvaruannonseringeni vissa medier. Därutöver föreslås all en mera omfattande undersökning avreklamkoslnaderna genomförs med vissa tidsintervall, förslagsvis . När del gäller forskning om reklam konstaterarutredningen all någon mera systematisk sådan inte har förekommit.Under sitt arbete har uiredningen funnil atl väsentliga aspekter pä reklamenskulle behöva studeras grundligare. Utredningen anser det därför angeläget atlreklamens funktioner och elfekler i fortsättningen blir föremål för fortlöpandestudium. Särskill framhålls behovel av forskning om reklamens inverkan på hushållensinköpsplanering, reklamens informationsinnehåll, reklamens samhällsekonomiskaverkningar och reklamens effekter på lång sikt. Enligl uiredningens uppfattning är statligainsatser för forskning om reklam väsentliga som eti led i den allmänna konsumentpolitiken.Den centrala myndigheten på konsumenlpoliiikens område, , föreslåsdärför tilldelas en uppgift även i fråga om reklamforskningen. Verketdisponerar ell anslag för forskning m. m. Uiredningen föreslår dels alt dellaanslag höjs, dels att del inom anslaget görs en uppdelning i två poster, en förreklamforskning och en för forskning i övrigt inom konsumentverkels område. 8Yttranden över reklamutredningens betänkanden 8.1 Allmänna synpunkter Så gott som samtliga remissinstanser ansluter siglill eller lämnar utan erinran reklamulredningens allmänna bedömning avkonsumenier-nas informationsbehov samt av möjligheterna och lämpligheten av auuinyiijabl.a. reklamen för produktcenlrerad information. Sålunda anförKF-LO-TCO all de självfallet är myckel positiva lill åtgärder som är ägnade allgöra reklam och annan marknadsföring mera informaliv. Organisationerna erinrarvidare om att de redan i yttrande över varudeklaraiionsulredningens belänkandeframhöll alt de betrakiade ett centralt styrt standardiserat informationssystemsom ett centralt medel i en aktiv konsumentpolitik. Koiisiimeniombiidsmannen anför all en angelägenkonsumenlpolitisk uppgift är all förbättra samhällets möjligheter all påverkanäringslivet att ge konsumenlerna mer upplysningar om varor och tjänster. Prop.1975/76:34 61 resullalskall nås måste den kommersiella reklamen inbegripas bland bärarna avupplysningarna. Enligl representerar uiredningensslutsatser ell vikligi steg i del konsumenlpolitiska arbelel och skaparförutsättningar fören breit verkande information riktad lill konsumenlerna. NO påpekar att om reklamen alt täcka dethuvudsakliga behovel av produktcenlrerad information kan konsumentupplysningenkoncentreras lill mera allmänt konsumenlupplysande insatser samt speciellt stödät svaga konsumentgrupper. NDM anser all utredningens grepp attförutsättningslösl undersöka olika mediers lämplighet som bärare avslandardiserad produktcenlrerad information är teoretiskt tilltalande ochpraktiskt fruktbärande. Enligl NDM är det förvånande all ingen tidigare påallvar sökt sig fram lill detta övergripande synsätt på informationsbärandel.Förklaringen skulle vara atl man i vårt land liksom i andra länder av traditionvarit fixerad vid föreställningen atl del skulle bestå någon djupare"begreppslig" skillnad mellan reklam och s. k. märkning. Liknandesynpunkler anförs av koinmerskollegliim. i framhåller atlen förbättrad produktinformation förutom den direkta konsumeninyllan också gerandra posiliva effekler, inie minsl en ökad och förbättrad produktutvecklingmed större satsningar på kvalitet, funktion och mindre tveksammatillverkningsmetoder och ingredienser. Några instanser tar upp lill behandling dekostnads- och prio-riteringsfrågor som hänger samman med utredningens förslag.Hit hör NDM som menar alt prioriteringen mellan olika informationsinsatser ären huvudfråga när det gäller alt i praktiken omsätta idéerna om syslem förspridning av produktcenlrerad information lill konsumenlerna. Det konstaterasatl uiredningen haravslålt från all lägga fram något mera genomarbetat programför en prioritering. Enligt NDM kan del ligga ålskilligl i uiredningensifrågasättande om det är lämpligt alt läsa utvecklingen vid någon bcsiämdprioriteringsmodell. Innan man börjar arbeta med konkreta projekt måste dockvissa riktlinjer dras upp. Detla är den mest angelägna uppgiften ,anförs del. framhåller att samhälletsinsatser för nya regler för slandardiserad produktinformation bör vägas molövriga insatser från samhällets sida för andra angelägna och resurskrävandeinsatser på konsument-området. Liknande synpunkter anförs avIndustriförhiindei. som vidare framhåller all kostnaderna för normskapandelinte har blivit tillräckligt belysta av utredningen. Endast Handelskammaren t är helt avvisandelill utredningens resonemang och förslag. Prop.1975/76:34 62 Allmän enighet råder bland remissinstanserna om allkonsumenlernas behov av produktinformation i första hand bör lillgodo,ses genomfrivilliga överenskommelser. Med några få undanlag tillstyrks också förslagetatt genom lagstiftning möjliggöra informalionsskyldig-het där del är avväsentlig betydelse frän konsumentsynpunkt. anför i dessa delar all det ärvärdefullt atl styrningen av reklamens informationsinnehåll i första hand avsesske genom ell förhand-lingssysiem som möjliggör överenskommelser på frivilligväg. Samhällets möjligheier all föreskriva obligaiorisk information bör därförenligt verket endast utnyttjas då del visar sig omöjligt alt uppnå frivilligöverenskommelse. Konsiiinentverkei anför atl enhetligainformationssystem i första hand bör utforinas genom överläggningar medbranschorganisationer. Träffade överenskommelser kan förväntas få slorgenomslagskraft bland seriösa förelag. Anialet organiserade medlemmar ochförhållandena i övrigi i branschen avgör dock hur läckande en överenskommelsekan bli, anför verket. Uian att dra någon definitiv gräns mellan olika lyper avöverenskommelser och deras efterlevnad finner verkei det naturligt, aumeddelande av föreskrifter övervägs i de fall då överenskommelse enbart ärdelvis täckande för branschen eller då överenskommelse inte har kunnatträffas. Enligt NDM blir den reella skillnaden mellanförhandlingssystem och obligatorium inie alltför slor. I båda fallen förutsättselt ingående, förtroendefullt samarbete mellan myndighet och företrädare förberörda näringsidkare. NDM understryker atl i båda fallen måsle deerfarenheter och utredningsresurser som finns samlade hos förelagen och derasorganisationer uinyitjas. Skillnaden mellan förhandlingssystem och obligatoriumligger enligl NDM på det formella planet, i rättslig konstruktion ochrättsverkningar, och inte i metoderna all ta fram informationssystem.Obligatoriet bör ses som en påbyggnad på förhandlingssystemet. Det betonasockså att valet av obligatorium inle alls behöver vara ett tecken på ellkärvare förhand-lingsklimai eller delade meningar i sak mellan de förhandlandeparterna. obligatorium kan le sig som nödvändigl på gruna av 1. ex.branschens struktur eller vederbörande branschorganisations formellauppbyggnad. Liknande synpunkter framförs av Köpmannaförbiindei. Lagstiftning avstyrks av SPK, och Handelskammaren i . Härvid menar SPK, alt lagstiftningbör tillgripas först när och om andra åtgärder misslyckats eller visal sigmindre framgångsrika. är motståndare till varjeform av lagstiftning som kan innebära ett ingrepp i eller en påverkan på enmarknad som har till uppgift atl svara upp mol konsumenlernas egna upplevdabehov oavsett vilka värderingar dessa vilar på. Förbundet pekar också på au eninfor- 1975/76:34 63 malionsskyldighelskulle kunna få en negaliv verkan genom alt undanskymma annan mera väsentliginformation och genom au pä sikt leda lill all produkter av enklarebeskaffenhet försvinner ur marknaden. Remissinstanserna ansluter sig i stora drag tillutredningens avvägningar mellan re 1 al i v och absolut informationsskyldighet.Sålunda anför all huvudprincipen bör vara all informationsskyldighetenskall vara relativ, dvs. föreskrift skall kunna meddelas inom ramen för demarknadsföringsåtgärder, som säljaren använder. Verkets erfarenheter ulvisardock att det ibland är nödvändigl med absolul informationsskyldighet. Somexempel nämns au del kan vara nödvändigt atl produkianknuien informationkompletteras med skyilar och faklablad. Absolul informationsskyldighet börenligl verket kunna tillämpas även i fråga om exempelvis monterings- ochskötselanvisningar, garantier elc NO finner au uiredningens utgångspunkt au ensäljare i princip skall ha rätt all välja konkurrensmedel stämmer väl överensmed tankegångarna bakom konkurrensbegränsningslagstiftningen. I sammanhangetpekar dock NO på all det naluriigtvis inle är lill fördel för konsumenlerna omdel sker en förskjulning i riktning mol svårkonirollerade munlliga säljmeddelanden.För all molverka dessa risker kan det bli nödvändigl all kräva absolulinformaiionsskyldighei i köpprocessens slutskede eller dä konsument så begär,anser NO. Några remissinstanser anför synpunkter på dennärmare hanteringen av informationsskyldigheten m.m. Sålunda anförlänsstyrelsen i .Ålvsborgs län all konsumenten har ett behov av alt särskilldel gällande priset anges. SPK påpekar dock all informationsbehovet påprisområdet är bättre tillgodosett än när del gäller exempelvis produktersbeskaffenhet eller servicefrågor. Nämnden erinrar också om atl varupriser ireklam kan få en normerande effekl på återförsäljarledets prissättning ochdärigenom hämma priskonkurrensen. Nämnden anser all del är angelägel atl dennarisk beaktas och alt särskilda krav på utformningen av denna typ av prisinformationmåste ställas. Kommerskolleglum erinrar om de synpunkler rörandehandelshindrande verkningar som kollegiet anfört övervarudeklaralionsutredningens förslag och framhåller alt dessa självfallet ägerrelevans även för den lagstiftning, som reklamulredningen föreslår, eftersomdenna ju avses "ta över" den föreslagna varudeklaraiionslagen.Kollegiet anför dock au den del av den nu diskuterade informationsskyldighetensom inte avser produkianknuien information i allmänhet inte torde medföra någranämnvärda problem från handelspolitisk synpunkt. Viss försiktighet böremellertid enligl kollegiet iakttas när det gäller föreskrifter om ulformningav och information i bruksanvisningar o.d., vilka ju ofta framställs centraltav producenten och innehåller överensstämmande information på flera olikaspråk. Kollegiet anser del önskvärt all berörda myndigheier uppmärksammas på desvårigheter 1975/76:34 64 somhärvidlag kan uppkomma. fndiistrlverket anser all effekterna på industrinsslruklur har belysts i alltför ringa omfattning. Verkei förulsälter emellertidall kraven på information utformas så, all de inle medför skada för producentereller handeln. fndustriförbundei inslämmer i uiredningensslutsats, all del lorde vara lämpligi all någon form av fortlöpande samråd ifasiare former sker mellan och närmast berörda organisationerinom näringslivet. Förbundet föreslår att samrådsgrupper bildas för behandlingav frågor av gemensamt intresse. Vidare understryks uiredningens uppfattning,atl siarka skäl talar för all åtminstone i elt inledningsskede delegation lillmyndighel av rällen all ulfärda föreskrifter inle bör ske annat än i ganskabegränsad utsträckning. En eventuell fullmakt bör därför vara begränsad lillkonkreta projekt inom klart angivna ramar. Självfallet måste berörda parter gestillfälle alt yttra sig innan fullmakten beslutas, framhåller förbundei. framhåller alt ominformalionskravel blir mycket om-fallande kan detta pålagligl påverkakostnaderna för i. ex. annonsering. Här bör enligl förbundet ytteriigareutredas möjligheten lill olika informations-kvantitet beroende på val avinformationsmedium. En begränsning i kraven är nödvändig vid upprepningsreklam,där målsättningen är begränsad lill alt varje gäng fäsla elt produklmärke ellerdetaljhandelsföretag i konsumenternas minne, anser förbundei. Samma fråga berörs av , somerinrar om atl mänga detaljistannonser enbart innehåller prisuppgifter ochprodukiavbild-ningar och ganska litet av säljargumentering. Eftertexlannonsernaär i mänga fall ännu mer faklaorienterade och koncentrerade. Nämndenunderstryker atl de allra fiesta eftertexlannonserna är ulomordeniligi knappalill sill omfång och att en utökad informationsplikt belräffande dessa skulleöka ul-rymmesbehovet i sä belydande omfattning att en allvarlig fördyring avdenna annonsering kan förutses. En sådan utveckling skulle enligt nämnden varalill förfång för både konsumenter och annonsörer. Nämnden förutsätter därföratt information.sskyldigheten begränsas till all enbart avsemärkesva-ruannonser. De båda alternativa lagtekniska lösningar somreklamutredningen har prövat, dvs. en fristående ramlag respektive enutbyggnad av marknadsföringslagen med en generalklausul, behandlas tämligeningående av NDM. Delegationen anför i sin promemoria, att lagstiftning hellallmänt är att föredra framför domstolspraxis som styrmedel på ett störrerättsområde. Detta skulle i synnerhet gälla där etablerad juridisk dokirin,ulländska förebilder eller en genomarbetad karlläggning av problemen saknas.Ram- 1975/76:34 65 lagsmodellenger sålunda enligl NDM möjlighel lill en planerad politik för all utvecklasyslem för slandardiserad produktcenlrerad information och all styra insatsernaenligl ell genomtänkt priorileringsprogram. Praxismodellen ger inle dennamöjlighel. Att bygga normbildningen på enstaka fall, vilkel ju praxismodellenförulsälter, skulle enligl NDM te sig synnerligen konsllal på förevarandeområde, där del är fråga om att skapa informa-lionssyslem som ofta är avsammansatt natur och i regel berör flera distributionsled. NDM ifrågasätterockså om domslolsprocessen aren rationell form tor att utreda och förhandlaöver de långa tidsrymder som del här gäller och all hanlera del omfattandematerial, vilket i regel måste ligga till grund för normbildningen. NDM menar vidare all rättssäkerhetssynpunkter lalarstarkt för ramlags-modellen. Med en sådan lösning kan informationsskyldighetensräckvidd med avseende på näringsidkare och produkt fastställas med störrenoggrannhet. NDM finner i likhet med reklamulredningen all en ramlagstiftningär att föredra. Ramlagslösningen tillstyrks också eller lämnas utanerinran av NO, Handelskammaren i , länsstyrelserna i ,Krisiianslads, Ålvsborgs och , konsumentnämnden 1Kristianstad, samt . Flertalet av de instanser, som närmare har övervägtfrågan om lämplig lagieknisk lösning, förordar i stället en utbyggnad avmarknadsföringslagen. Dessa är , , ,konsumentljänslulredningen, KF-LO-TCO och . Sålunda anför , altell tillägg lill marknadsföringslagen skulle ytterligare förstärkamöjligheterna all tvinga fram informaliv reklam och vara väl förenlig med desyften som ligger bakom lagen. En sådan lösning skulle medföra all föreläggandenom upplysningsplikt alltid blir föremål för prövning av ,vilkel skulle vara önskvärt från rättssäkerhetssynpunkt. skäl fördomstolsprövning är alt gränsdragningen mellan reklam och tryckfrihet f n. inteär reglerad i tryckfrihetsförordningen, anför hovrätten vidare. finner all reklamulredningensförslag är mindre lämpat för sitt ändamål. Vid denna bedömning utgår domstolenfrån ell resonemang om innehållet i de föreskrifter, som uiredningen har tänktsig all skulle utfärda. En möjlighet är enligt domstolen attdessa blir synneriigen konkret utformade och detaljinriklade. För de allmännadomstolarna, som enligl förslaget skall handlägga målen rörande överträdelse avföreskrifterna, yppas då inga svårigheter atl avgöra, om en överträdelse harägt rum eller inte. Å andra sidan framstår under dylika betingelser såsom enbrist alt föreskrifternas bärighet och ändamålsenliga tillämpande på depraktiska fallen inte kommer att ägnas någon reell prövning från endomstolsinstilutions sida, menar domstolen. Denalternativa innebörden av informationsföreskrifter 5 1975/76. Prop.1975/76:34 66 skulleenligl domstolen vara alt dessa får karaktären av mera generellt formuleradenormer. Under sådana förhållanden inställer sig spörsmålet angående deallmänna domstolarnas faktiska kompetens atl handha den kanske ofta besväriigauppgiften atl av göra normernas tillämplighet pä de enskilda fallen. Enligldomstolens förmenande skulle de allmänna domstolarna mestadels inte besittaden sakkunskap som erfordras för att insiktspräglade lill-lämplighetsavgörandenskall kunna åstadkommas. Hur innebörden av konsumentverketsinformalionsföreskrifter än blir, föranlederde allmänna domstolarnasinkopplande stor risk föratt förfarandet blir långsamt och tungrott, anfördomstolen vidare. Marknadsföringsärendena kommer knappast atl behandlas medprioritet vare sig inom åklagarväsendet eller inom domstolsväsendet. Domstolen framhåller i gengäld de fördelar, somhandläggningen enligl marknadsföringslagen medför. Särskilt pekas på atlparterna i övervägande antalet fall framträder personligen inför den prövandeinstansen och på så sätt bereds tillfälle alt fritt anföra sina synpunkler.Ärendena behandlas vidare uttömmande och med beaktande av samlligaomständigheter. Enligl domstolen är risken mindre för administrativt godtycke. Domstolen förordar bl.a. mot bakgrund av vad somhär refererats all behovet av positiv informationsplikt lillgodoses genom enkomplettering av marknadsföringslagen. KO anför atl reklamutredningens förslag, om delgenomförs, skulle komma atl innebära införandet av ett andra övergripandenormbildningssysiem med delvis samma verkningar som det som redan finns imarknadsföringslagen. Del kommer enligl KO oundvikligen all leda lill olösligakonfiiktsituationer.