prop · FZ03176 · 1975-12-31 00:00:00 — I den månotillbörliga förmåner av större ekonomiskt värde skulle förekomma anser TCO troligtatt förmånerna normalt lämnas till personer med större inflytande överföretagets verksamhet såsom styrelseledamöter och ägare av en-mans- eller fåmansbolagän till anställda med som regel högst begränsade beslutsfunktioner. Enligt TCO:smening är det angeläget att samhällets avståndstagande från sådanatransaktioner även i detta fall tar sig uttryck i konkreta straffbestämmelser. Länsåklagaren i finner att ifrågavarandebestämmelse genom den omfattande uppräkningen av ansvariga befattningshavareblir svåröverskådUg och att det ingalunda är säkert att inte någon kategoriarbetstagare som bör omfattas av mutansvaret kan ha förbisetts. Länsåklagarenförordar att ansvarskretsen i författningstexten bestäms mera generellt och atti stäUet en utförlig exemplifiering av vilka kategorier som avses ges imotiven till lagstiftningen. För att lagrummet inte skall komma att omfatta enomotiverat vidsträckt personkrets kan i anslutning lUl straffrihetsregeln förringa fall vidare anges vilka person-kretsmåssiga hänsyn som bör tas vidbedömningen om ringa fall skall anses föreligga. 1975/76:176 21 finner det ologiskt att endast de som är anställda inom ekonomiskverksamhet skall omfattas av ansvaret. Enligt förbundets mening saknasanledning att göra skiUnad mellan offentligt anstäUda och privat anställda.Förbundet förordar därför ett generellt ansvar för arbetstagare även inom denprivata sektorn. anför liknande synpunkter. Länsåklagarenför speciella mål förordar att den allmänna verksamhet somstat eller kommun bedriver i bolags- eller stiftelseform tas upp redan istraffbestämmelsens första stycke genom att där anges arbetstagare hos bolag,förening, stiftelse eller företag som utövar allmän verksamhet likställd medden som stat eller kommun bedriver. Länsåklagaren anser det inte heller finnasanledning att från mutansvaret undanta styrelseledamöter i kommunala bolag ochstiftelser. advokatsamfundifrågasätter om inte till den ansvariga personkretsen bör hänföras anställdavid alla bolag, ekonomiska och ideella föreningar samt stiftelser, även om inteorganisationerna är näringsidkare. Sådana organisationer kan enligt samfundetha en i hög grad skyddsvärd verksamhet. Den av samfundet föreslagnautvidgningen skulle också medföra att man på ett väsentligt område skulle få enklar gränsdragning för den ansvariga personkretsen. Genomförandet av kommitténsförslag innebär däremot att gränsdragningen i viss omfattning måste göras i rättstUlämpningenoch inte i lagstiftningen. Vidare får kommitténs förslag till följd att detnuvarande straffansvaret enligt 7 § IKL i viss mån upphör, t. ex. för anställdhos stiftelse som inte är näringsidkare. Nackdelarna med ett generellt mutansvarför anställda anser samfundet vara obetydliga. Några remissinstanserframhåller att stiftelser ofta utgör komplement till offentligt regleradesamhällsfunktioner utan att kunna betecknas som allmänna inrättningar. Likasåförekommer stiftelser vUkas verksamhet berör stora ekonomiska intressen utanatt de kan anses bedriva näringsverksamhet. Skäl talar därför enligtlänsstyrelsen i och polisstyrelsen i polisdistriktför att även anställda hos stiftelser bör tillhöra den personkrets för vilken mutansvarskall gälla. JO anser att det finns anledning att föreskriva mutansvar förarbetstagare m. fl. hos stiftelser som handhar betydande penningtiUgångar och utdelaranslag för oUka ändamål eller belöningar. Enligt SAV bör av principiella skäläven anställda hos stiftelser och ideella föreningar med allmännyttiga ändamål tUlhöraden personkrets för vilken mutansvar skall gäUa. För en utvidgning av mutansvarettiU anställda i ideella föreningar uttalar sig också överåklagaren iStockholm, kommerskoUegium, handelskammare, i Stockholmslän, polisstyrelsen i och domareförbund.Överåklagaren pekar på att till ideella föreningar hör flera organisationer somförvaltar stora 1975/76:176 22 ekonomiskavärden, bl. a. idrottsorganisationer och fackliga organisationer, utan att dettorde kunna sägas att de driver ekonomisk verksamhet. Om ettregistreringssystem skulle införas för vissa ideella föreningar, anser att det finns skäl att ompröva frågan om mutansvar föranställda i sådan förening. EttsärskUt behov av att låta mutansvaret omfatta anställda i arbetsmarknadensorganisationer föreligger enligt , , ,i , polisstyrelsen i ,, IMM och KF. Man framhåller att det tid efter annanvisat sig vilka möjligheter organisationer på arbetsmarknaden har att på ettingripande sätt påverka situationen inte bara för sin motpart och sinamedlemmar utan i hög grad även för tredje man och därmed samhället i desshelhet. Att de som företräder arbetsmarknadens parter agerar helt opåverkadeav ovidkommande intressen anges vara av största vikt. IMM, KF ochpolisstyrelsen i anser att korruptionsskyddet ocksåbör utsträckas att gälla anställda i näringslivets branschorganisationer. Vadgäller uppdragstagare har kommitténs förslag i allmänhet godtagits avremissinstanserna. , i , Skåneshandelskammare och IMM anser dock att uppdragstagare i större omfattning änkommittén föreslagit bör åläggas mutansvar. förordar attsamtliga uppdragstagare hos staten och kommun omfattas av mutansvaret.Handelskammaren anser att en uppdragstagare inom den av kommUtén undantagnakretsen ofta har att bevaka för huvudmannen så betydande ekonomiska intressenatt ett mutansvar knappast kan undvaras, inte minst när det är fråga ommateriella uppdrag. Hovrätten anför entreprenadförhållanden som exempel på närett vidgat mutansvar för uppdragstagare är motiverat. Man framhåller att detinte torde vara ovanligt att en entreprenör vid fullgörandet av sitt uppdraganlitar underentreprenörer. Huvudentreprenören sluter i sådana fall avtal somkan få stor ekonomisk betydelse för uppdragsgivaren. IMM förordar attlagtexten formuleras om på sådant sätt att konsulter underkastas mutansvar. JOfinner att förslaget i fråga om uppdragstagare innebär en så långtgåendeutvidgning av den ansvariga personkretsen att det väcker betänkligheter. JOifrågasätter om den samordning med personkretsen för brottet trolöshet mothuvudman som härigenom åsyftas är helt nödvändig. Blandytterligare kategorier som bör omfattas av mutansvaret nämner försvaretsmaterielverk förlikningsmän och ledamöter i förlikningskom-inissioner. SverigesRadio anmärker att bolaget av kommittén hänförts tUl näringsidkare och attbolagets personal därigenom kommer att omfattas av mutansvaret. Bolaget finnerdet önskvärt att dess roll och placering i 1975/76:176 23 detföreslagna systemet utreds mera ingående. Vidare finns det enUgt bolagetsmening anledning att överväga om inte den programproduce-rande verksamheteninom kan undantas från det straffbara området. Det befintliga utomstraffrättsligatillsyns- och granskningssystem som radionämnden tillämpar finner bolagetutgöra en tillräcklig garanti för att försök till otillbörlig påverkan blirverkningslösa och därför meningslösa. Förslaget att behålla gäUandegärningsbeskrivning i BrB:s mutbrottsparagraf har föranlett vissa erinringarfrån remissinstansernas sida. JO och anmärker att straffbudet i 20 kap. 2 § BrB enUgt förslaget får enmycket stor spännvidd. JO anför att lagrammet täcker såväl mycket allvarligafall när någon tagit muta för att i ämbetet orätt främja som fall därgärningen mera bottnar i oförstånd eller bristande omdöme, t. ex. när någonmottar en efterföljande belöning för en fullt korrekt ämbetsåtgärd.Svårigheterna att dra en klar och användbar gräns mellan olika typer och graderav mutbrott är enligt JO uppenbara. Rent principiellt är dock den nuvarandeordningen som föreslås bibehållen inte lyckad. Det framstår som olämpligt att iett och samma lagrum sammanföra å ena sidan jämförelsevis obetydliga förseelseroch å andra sidan allvarliga brott av starkt diffamerande natur. Metoden ärstötande för rättskänslan och kan medföra resultat som inte är avsedda. I valetmellan att hänföra ett obetänksamt mottagande av en belöning understraffbestämmelsen i 20 kap. 2 § BrB eller att frikänna torde en domstolmången gång föredra att frikänna och det även när gärningen är av den karaktäratt den inte bort passera utan varje påföljd anför JO. I nuvarande läge finnsför den offentliga sektorns del en viss möjlighet att i stället döma förtjänstefel men denna förutsätts bortfalla. En omarbetning av förslaget i nuangivna hänseende är önskvärd enligt JO. De negativa följderna förkorruptionsbekämpningen av att straffansvaret för tjänstefel bortfaller berörsäven av länsåklagaren för speciella mål . JO framhåller vidare att otillbörlighetsrekvisitetär ytterst svårtolkat och anser det inte vara tillfredsställande att behållaett straffbud med så obestämt innehåll. Den anställde, som ställs inför valetatt mottaga eller avvisa en erbjuden förmån, har ett rimligt anspråk på att fåveta hur han skaU handla. Detsamma gäller i kanske ännu högre grad den utomståendesom skulle vilja ge den anställde något som uttryck för sin erkänsla.Betänkligheterna mot att behålla den gällande lagtexten ökar enligt JO:s meningom den ansvariga personkretsen vidgas så starkt som kommittén föreslagit. JOerinrar vidare om att regeln enUgt förslaget skall vinna tillämpning också inomdet enskilda näringslivet, där förhållandena och sedvänjorna inte är i allodesamma som inom den offentliga sektom och där följaktligen problemet om vadsom skall anses otill- 1975/76:176 24 börligtfår andra aspekter. JO förordar därför en omarbetning av förslaget förvinnande, om möjligt, av en bättre precisering av vad som skall ansesstraffbart. JKuttalar sig i samma riktning. Även i finner otillbörlighetskriterietmindre tUlfredsställande från legaUtetssyn-punkt och pekar på att kravet påförutsebarhet endast kan anses uppfyllt, om den enskilde i stora drag kanavgöra vilka handUngar som omfattas av kriminaUseringen. Att rekvisitethitintills inte vållat större tolkningssvårigheter vid rättstillämpningentorde ha sin förklaring i att en någorlunda entydig uppfattning aUmänt råder omgodtagbara belöningar inom den offentliga sektorn. Beträffande privatatjänstemän erhålls f. n. en avgränsning genom att det för ansvar enligt IKLkrävs att gärningen skett i pliktstridigt syfte. finner att rekvisitetotillbörligt kräver ytterligare penetrering och klarläggande under lagstiftningsarbetet.Vidare bör lagmotiveringen på denna punkt få en fyllig utformning till stöd förrättstillämpningen, varvid bör framgå att otillbörliga förmåner måste vara ettsträngare begrepp när det gäller offentlig myndighetsutövning än enskildverksamhet. Även TCO understryker vikten av ytterligare klargörandemotivskrivningar i syfte att underlätta för den enskilde arbetstagaren attavgöra vilka handlingar som är straffbara. EnligtIMM och LRF bör gärningsbeskrivningen ges åtminstone någon konkretion tillledning främst för de anställda. Man finner den gärningsbeskrivning somutredningen om illojal konkurrens föreslog vara mera åskådlig, nämligen"muta eller annan otillbörlig förmån ägnad att förmå mottagaren att itjänsten eller vid uppdragets fullgörande gynna bestickaren eller annan". ÄvenGöta hovrätt och handelskammare framhåUer att otillbörlighetsrekvisitetkommer att medföra stora svårigheter såväl i enskilda avvägningsfrågor som vidrättstillämpningen. Handelskammaren betonar att många olika förhållanden måstebeaktas i sammanhanget. Av betydelse måste vara under vilka former kontaktermed affärsförbindelser äger rum. Ur de kontinuerliga, personliga kontakter sommånga gånger äger rum mellan företrädare för företag som står i affärsförbindelsemed varandra växer ofta ett personUgt vänskapsförhållande fram. Enligthandelskammarens mening saknas skäl att straffbelägga företeelser som måstebetraktas som ett naturligt led i och en konsekvens av dessa vad man kan kaliavedertagna umgängesformer inom näringslivet. Hänsyn bör också tas till vad somfår anses vedertaget i vederbörande bransch. Vidare kan vad som ytligt settframstår som en otillbörlig förmån ibland utgöra ett naturligt led i ettföretags marknadsföring, exempelvis utomlands förlagda informations- eller utbUd-ningskurseravseende fabrikantens produkter för anställda hos presumtiva kundföretag. Vad gäller svenska företags affärsförbindelser Prop.1975/76:176 25 medutlandet måste också beaktas att synen på det tUlbörliga i att lämna gåvor isamband med affärer växlar starkt från land till land. Hänsyn måste tas tillden praxis som utvecklats i det främmande landet. Svenska företag skulle annarskomma att allvarligt hämmas i sina strävanden att utveckla sin export på vissaländer med de negativa verkningar som härigenom kan åstadkommas för företagensutveckling och därmed för sysselsättningen. Straffansvar bör i de angivnasituationerna inte komma i fråga redan på den grund att förmånen ej kan anses otUlbörlig. advokatsamfundframhåller att det finns en uppenbar skUlnad i allmänhetens syn på vad som kananses otillbörligt inom den offentliga sektorn resp. den privata sektorn.Samfundet anser att denna skillnad bör komma till uttryck genom att iansvarsbestämmelserna införs en allmän regel om vad som är av särskildbetydelse vid bedömning av otillbörligheten, såsom tjänstens eller uppdragetsbeskaffenhet, vedertagen sedvänja på visst samhällsområde, huvudmannensvetskap och samtycke e. d. KommerskoUegium anser att det av lagtexten klart börframgå att hänsyn skall tas till vedertagna affärsseder och kutymer inom näringslivet. IMM och LRF Ifrågasätterom differentieringen mellan muta å ena sidan och otillbörlig belöning å andrasidan fyller någon praktisk funktion. Båda remissinstanserna förordar att allaotillbörliga belöningar benämns muta. Kommitténs förslag omen straffrihetsregel för ringa fall, som inte rör utövning av offentligmyndighet, tillstyrks av RA och . Överåklagarna i Stockholmoch , poststyrelsen, och Svenska kommunalarbetareförbundetanser att även ringa fall som rör myndighetsutövning bör omfattas av straffrihetsregeln.Överåklagaren i anser det mest lämpligt med utomstraffrättsligasanktioner när det gäUer mera bagateUartade lagöverträdelser. En sådan ordningkan inte antas rubba tilliten tUl de offentliga organens verksamhet.Överåklagaren i förordar att straffrihetsregeln ersätts av en särskUdåtalsregel med lydelse att ringa fall ej må åtalas av åklagare med mindre åtalav särskilda skäl finns påkallat från allmän synpunkt. Med en sådankonstruktion torde ett beslut att ej väcka åtal inte ens från principiellasynpunkter behöva tala mot efterföljande korrektiva åtgärder frånarbetsgivarens sida anför överåklagaren. Polisstyrelsen i Stockholmspolisdistrikt anför liknande synpunkter. Mot den föreslagna straffrihetsregelnför ringa fall uttalar sig länsåklagaren för speciella mål . Länsåklagaren pekar på att den nuvarande och föreslagnalagstiftningen innehåller s. k. normativa bestämningar otUlbörlighet ochbelöning vars innehåU måste bestämmas i det enskUda fallet med hänsyn tagentill alla föreliggande omständigheter. Han anser att de av kommittén an- 1975/76:176 26 givnaförhållandena som skulle indicera straffrihet bör beaktas, redan vid otillbörlighetsbedömningenoch att straffrihetsregeln därför bör utgå. menar att regeln omundantag för ringa fall de facto tillskapar en värdegräns som kan komma attbilda utgångspunkt för vad som är tUlåtet och otillåtet. Undantaget bör därförinte slås fast i lagtext. Skåneshandelskammare anser att huvudmannens samtycke bör kunna legalisera mottagandetav en förmån inom den privata sektorn och betonar att en sådan instäUning frånlagstiftarens sida skuUe komma att stärka den anställdes rättssäkerhet ibetydande utsträckiung. IMM och i anser atthuvudmannens samtycke till en förmån inom den privata sektorn bör vara avstörre betydelse för dess tillåtlighet än vad kommittén ansett. Utan att gå sålångt som att föreslå samtycke som formeU straffrihetsgrund menar institutetatt åtminstone uttryckligt samtycke från huvudman i regel bör medföra straffrihet,särskilt om förmånen ges öppet i förhållande till tredje man. bör åklagaren resp. domstol redan vid prövningen avotillbörligheten i en transaktion ta hänsyn till huvudmannens samtycke, i vartfall när det är fråga om föregående samtycke som lämnats frivUligt. Samfundethänvisar tUl de vägledande regler om god advokatsed som antagits av samfundetsstyrelse. Enligt 20 § första stycket i reglerna får advokat inte utanklientens samtycke av annan än klienten betinga sig, låta åt sig utlova ellermotta gottgörelse utöver det arvode som klienten eller annan på dennes vägnarhar att erlägga. Om emellertid sådan gottgörelse mottagits med klientenssamtycke, bör det inte komma i fråga att förfarandet betraktas somotillbörligt. Samfundet vill emellertid inte påkaUa en formeU straffrihetsgrundi händelse av huvudmannens vetskap eller samtycke enär det utan tvivel finnsfall, särskilt vid efterföljande samtycke, där straffrihet inte bör följa. Detväsentliga är enligt samfundets mening att helhetsbedömningen görs inom ramenför otUlbörlighetsbegreppet. 1fråga om ansvarsreglernas placering har flertalet remissinstanser inte haftnågot att erinra mot kommittéförslaget. JKifrågasätter dock om inte ett reviderat mutbrott avseende den enskilda sektornbör ba sin plats inom närings- eller marknadslagstiftningen. Systematiskt bördet inte hamna i ett kapitel i BrB med rubriken och de ändringar som i förtydligande syfte torde böra görasbeträffande broltsrekvisilen kommer enligt JK att ytterligare understrykabrottets specialstraffrättsliga karaktär. Om det likväl anses påkallat attgenom slraffstadganden i BrB utsträcka korruptionsansvaret inom den enskildasektorn, bör detta ske genom införande av ett särskilt korruptionsbrott fördenna sektor. ÄvenJO och KO finner lösningen att sammanföra reglerna om korraption i 20 kap. BrBunder rabrUcen "Om missbrak av myndighet m. mindre lämplig medhänsyn till att personkretsen utsträckts att Prop.1975/76:176 27 a. samtliga arbetstagare hos landets näringsidkare. JO ifrågasätter om detinte är bättre att föra in reglerna i 17 kap. BrB, vars rabrik i så fall måstejämkas något. RÄ och länsåklagaren förspeciella mål understryker behovet av utvidgad skyldighetför myndighet att polisanmäla misstänkt korruptionsbrott, överåklagaren iStockholm betonar vikten av att det klargörs vilken inverkan ett disciplinärtförfarande skall ha på frågan om inledande av förundersökning och på beslut iåtalsfrågan. Flertalet remissinstanserframhåller vikten av att rekommendationer utarbetas och information lämnastill vägledning för den ansvariga personkretsens handlande. Till kommitténs förslagatt rekommendationer bör utarbetas av arbetsgivarna i samråd med arbetstagarnaoch deras fackliga organisationer ansluter sig uttryckligen fortifikationsförvaltningen,, statens vägverk, , och . En mera generellt gällande"mutkatekes" förordas av , som anser att manbör undvika att rekommendationer ges av en mångfald subjekt. Centralt utgivnaallmängiltiga rekommendationer bör dock kunna kompletteras lokalt i den månsärskilda förhållanden inom resp. område så kräver. IMM anför liknandesynpunkter. SAV ocharbetsmarknadsstyrelsen avstyrker förslaget att arbetsgi-varna i samrådmed arbetstagarna och deras organisationer själva skall utarbetarekommendationer. SAV framhåller att mutansvaret ytterst är en fråga om ett straffsanktioneratskydd för vissa samhällsintressen. Det är därför enligt avtalsverkets meningtveksamt om de föreslagna parterna ens rekommendationsvis bör ge vägledning ommutansvarets innehåll. Verket ifrågasätter om inte erforderlig vägledning börlämnas av den särskilda nämnd som kommittén föreslagit. Arbetsmarknadsstyrelsendelar däremot kommitténs uppfattning att lagfäst beskedsrätt ochanmälningsskyldighet för arbetstagare inte bör införas. ,försvarets civilförvaltning, IMM och LRF instämmer uttryckligen i förslaget ominrättandet av en rådgivande framhåller att en sådan nämnd torde vara avsärskild betydelse för den offentliga sektorn, där en ordning med avarbetsgivare i samråd med arbetstagare och fackliga organisationer utfärdaderekommendationer kan möta vissa svårigheter. Därutöver bör fortlöpandeinformation anordnas i samband med anställning av personal genom t. ex.informationsbroschyr anser civilförvaltningen. Inom den statliga sektorn börerinran om mutansvaret meddelas i arbetsordning eller annan tjänsteföreskriftpå samma sätt som skett i fråga om reglerna angående tjänstemans innehav avbisyssla. JO uttalar sig i samma riktning och anser vidare att man inte bör taavstånd från tanken att införa eller bevara någon form av be- 1975/76:176 28 skedsrättinom verk där problemet ofta gör sig gällande. JO hänvisar i sammanhanget till14 § polisinstruktionen, vari stadgas att polisstyrelsen kan medge polisman attmotta gåva m. m. IMM anser att det finns anledning att ytterligare övervägaalternativet med anmälningsplikt i fråga om förmåner över visst ekonomisktvärde. Som skäl anförs att ett anmälningssystem kan tänkas ha en viss dämpandeinverkan på den poten-tielle bestickarens vUUghet och intresse av att inlåtasig på transaktioner som ligger inom farozonen värdemässigt sett. Riksrevisionsverketifrågasätter om en central granskning av en särskild nämnd är erforderlig medhänsyn till att företrädare för och kan ingå blandarbetsgivarrepresentanterna vid utfärdandet av rekommendationer. Kommitténsförslag beträffande korruptionsansvar för gärningar begångna utomlands har iallmänhet inte föranlett några invändningar från remissinstanserna. RÄ menar dockatt frågan inte fått sin slutliga lösning genom förslaget. RA erinrar om attkommittén avvisat tanken på att genom lagstiftning utvidga tillämpningsområdetför ansvarsreglerna under hänvisning till bl. a. den europeiska lagföringskonventionen.RA anser detta vara en mindre lämplig lösning och anför att lagföringskonventioneni och för sig kommer att få en begränsad omfattning eftersom den kantillträdas endast av ett mindre antal stater, huvudsakligen västeuropeiska. Detär enligt RÄ dock inte otänkbart att det arbete som etableras genom dennakonvention kan komma att utsträckas också till andra nationer. RAavstår därför från förslag till ändring i bestickningsparagrafen i förevarandehänseende. IMMbetonar att korruption förekommer i stor omfattning även i vissa länder där manhar lagstiftning häremot. IMM anser det rimligt att enligt svensk lag straffasvenska medborgare för bestickningshand-ling i utlandet, om handlingen ärkriminaliserad i den främmande staten under förutsättning att kriminaliseringendessutom är en realitet där. Enbart det förhållandet att en lag finns påpapperet motiverar dock enligt IMM:s mening knappast att lagföring sker iSverige. TCO understryker att den centrala diskretionära åtalsprövningenendast bör komma till användning i ytterst graverande fall av tagande av mutaeller bestickning. Bestickning utomlands torde i aUmänhet komma att utföras avarbetstagare på order av arbetsgivaren. Det får därför regelmässigt antas attarbetstagarna befinner sig i en sådan tvångs- och beroendeställning att bestickningenbör betraktas som ringa och att arbetstagaren således ej skall dömas tillansvar menar TCO. SIDAframhåller att en styrelsens tjänsteman, som utomlands gör sig skyldig tiUhandling som enligt svensk lag är att betrakta som korruptionsbrott, måsteanses begå ett brott riktat mot svenskt offentligt intresse, nämligen detallmänna intresset av att internationeUa bi- Prop.1975/76:176 29 ståndsarbetebedrivs effektivt, utan ovidkommande hänsyn och efter de riktlinjer somangivits av riksdag och regering. Tjänstemannen bör således kunna åtalas medstöd av tmdantagsbestämmelsema i 2 kap. 3 § BrB. Detta bör gälla även om tjänstemannenställts till förfogande för mottagarlandets förvaltning, undervisningsväsende,företag etc. och därvid är underkastad mottagarlandets lagar och bestämmelserinom ifrågavarande område.