prop · FY03104 · 1975-12-31 00:00:00 — Underremissbehandlingen har gjorts gällande att småföretagare ibland inte har dekunskaper som behövs för att kunna fullgöra en bokföringsskyldighet. Gentemotdenna uppfattning vill jag tUl en början framhålla att de skatterättsligabestämmelserna inneburit att alla företagare måste ha ordnaderäkenskaper. De noteringar i den löpande bokföringen som krävs enligtutredningens förslag torde inte medföra någon större arbetsökning eller vara särskUtmer komplicerade med hänsyn till vad som redan gäller i fråga omanteckningsskyldighet enligt 20 § taxeringslagen. Jag vill i detta sammanhangockså peka på alt alla rörelseidkare som har fört räkenskaper, vare sig de ärbokföringsskyldiga eller ej, är skyldiga att till deklarationen foga bestyrkt avskriftav in- och utgående balansräkning för beskattningsåret samt dessutom vinst- ochförlusträkning, om sådan räkning har ingått i bokföringen. De skatterättsUgabestämmelserna innebär alltså att även icke bokföringsskyldiga rörelseidkaremåste göra någon form av bokslut. Och detta är ju f, ö, även nödvändigt för attde själva skaU kunna bedöma sin ställning. Jag kan därför inte finna att detskulle möta några oöverkomliga svårigheter ens för de minsta företagarna attfölja bestämmelserna om ordnad bokföring i en ny bokföringslag. Jag återkommerstrax till frågan om det behövs förenklade regler i den nya bokföringslagen förde minsta företagens del. Enligten beslutad ändring i kommunalskattelagen skall även inkomst avjordbruksfastighet beräknas enligt bokföringsmässiga gmnder. Detta hartidigare varit möjligt för den som frivilligt följt bestämmelsema i jordbraksbokföringslagen(1951:793), Övergången tiU bokföringsmässig redovisning av inkomster avjordbruksfastighet skall ske successivt med börjanden , Vid taxering skall alltså alla jordbrakareredovisa inkomst av jordbmksfastighet efter bokföringsmässiga grander. Detår 1972 införda systemet innebär bl, a, alt förenklade avskrivningsreglerenligt den s, k, restvärdemetoden införts samt att bokföring av inköp ochförsäljning av inventarier kan underlåtas. Denyligen införda reglerna, som ännu inte fuUt ut ttätt i kraft, innebär sålundaatt bokföringspUkten för jordbrakare inte ligger på den nivå som krävs iutredningens förslag och som också enligt min mening bör krävas av rörelseidkarei allmänhet. Med hänsyn tUl de speciella förhållanden som råder inomjordbraket och mot bakgrund av de skäl som chefen för finansdepartementetåberopade i samband med att de nämnda bestämmelserna infördes (prop, 1972: 120 s,208) är jag inte beredd att nu föreslå någon ändring i bokföringsplikten för jordbmkare.Det särskilda system för bokföring inom jordbruk och skogsbrak som efter ingåendeutredning genomfördes bör alltså fortfarande bestå, Ienlighet med det anförda bör således bokföringsskyldighet utom för dem somdriver jordbrak eller skogsbrak, gälla för alla näringsidkare. Dettabetyder att lagen blur tiUämpUg både för de allra största aktiebolagen medtusentals anställda och för enskUda näringsidkare utan några anställda alls.Med anledning härav vill jag något uppehålla mig vid frågan om man bör införasärskilda förenklade regi er för mindrerörelser. Utredningen,som diskuterat frågan om förenklade regler för mindre rörelser, har kommit framtill att det inte är praktiskt möjligt eUer ens motiverat att ha några sådanasärskilda regler. Utredningen har i stället strävat efter att utformaregelsystemet så att det med vissa jämkningar kan tUlämpas av alla rörelseidkare.Det övervägande antalet remissinstanserinstämmer i utredningens bedömning att lagförslaget har fått en sådan elasticitet,att några särregler inte behövs. Andra remissinstanser åter menar attlagförslaget inte tUlräckUgt tiUgodoser mindre rörelsers behov. nya bokföringslagen måste man självfallet reglera aUa viktiga grundfrågorsom har betydelse för det stora flertalet företag. Regleringen måste emellertidgöras elastisk så att olika företag och företagskategorier kan bygga upp sinabokföringssystem inom de ramar som lagreglerna anger. I detta hänseende kandet finnas vissa skillnader när det gäller reglema om årsbokslut och när detgäller bestämmelsema om den löpande bokföringen. Det är knappast möjligt att ilagen ge bestämda regler för hur t, ex, balansräkningen skall ställas upp förvarje särskUt företag. I fråga om den löpande bokföringen är situationen någotannorlunda. Där kan man ge fasta och bestämda normer för hur bokföringen skallvara anordnad. Dessa normer är i sina grunddrag inte annorlunda för större änför mindre rörelser. Om bestämmelsemapå detta sätt i viss utsträckning ges karaktären av rambestämmelser kan man iden praktiska tUlämpningen göra de avvikelser som i det särskUda fallet kanvara av behovet påkallade utan att därför den ordning och reda, sombokföringslagstiftningen är avsedd att åsladkomma, eftersatts. Självfalletmåste också bokföringslagen ges en sådan utformning att alla rörelseidkare kanfölja den. Vid utarbetandet av lagförslaget inom harstor vikt lagts vid att de mindre företagarna skall ha möjlighet att följa deföreslagna reglerna. Åtskilliga förenklingar har genomförts i förhållande tilluttedningens förslag framför allt i fråga om reglema för den löpande bokföringen.När det gäller reglerna om årsbokslut innebär mitt förslag vissa utvidgningar iförhållande till utredningens. Å andra sidan är avsikten, såsom närmare skallutvecklas i det följande, att även reglema om årsbokslut skall kunna tUlämpasmed hänsynstagande tUl den berörda rörelsens särskilda förhållanden. Jagkommer i det följande att ge exempel på hur de föreslagna lagreglerna skallkunna tillämpas dels när det gäller större företagare dels när det är fråga ommindre företag. Efter en genomgång av huvud-grundema för mitt förslag kommerjag att exemplifiera hur den föreslagna lagen kan tiUämpas av en utprägladsmåföretagare, t. ex. en hantverkare utan anställda. Det är min övertygelse genom den föreslagna uppbyggnaden av lagstiftningen kan på ett tiUfredsstäUandesätt beakta de svårigheter som småföretagare kan ha att sköta sin bokföring.Jag har därför funnit att det inte behövs skilda regelsystem för olika typer avföretag. Enligtutredningsförslaget skall den som yrkesmässigt bedriver självständig rörelsevara bokföringsskyldig. Utredningen har därvid anknutit till detskatterättsliga rörelsebegreppet. Närdet gäUer att närmare bestämma innebörden av begreppet rörelse synesman ha att välja mellan å ena sidan det civilrättsliga begreppet"näringsidkare" och å andra sidan det skatlerättsligarörelsebegreppet. Begreppet näringsidkare ges i flera civilrättsliga lagar enganska vidsträckt innebörd så att det omfattar var och en som yrkesmässigtdriver verksamhet av ekonomisk art, både fysiska och juridiska personer. Dennainnebörd har begreppet näringsidkare exempelvis i konsumeniköplagen (1973:877), (jfr prop. 1973: 138 s. 160). För egen del anser jag att det civUrättsligabegreppet som är något mer omfattande än det skatterättsliga är att föredranär det gäUer att bestämma bokföringsskyldighetens omfattning. Eftersom också jordbrakareoch skogsbrukare faller under näringsidkarbegreppet, krävs att dessa i lagenuttryckligen undantas från bokföringsskyldighet enligt departementsförslaget. Enligtgällande lag är den som idkar uthyrning av annan fastighet intebokföringsskyldig. Utredningen föreslår inte heller bokföringsskyldighet försådan uthyrning i annat fall än när det är fråga om hotell- och pensionatrörelse.Utredningens förslag att undanta övrig uthyrningsverksamhet frånbokföringsskyldighet har dock kritiserats av åtskilliga remissinstanser. Föregen del har jag inte något att erinra mot förslaget att all uthyrningsrörelsesom avser hotell- och pensionalverksamhet skall omfattas avbokföringsskyldighet. När det gäller annan uthymingsverksamhet har jagemellertid en annan uppfattning än ulredningen. Utredningens uppfattning attbestämmelserna i bokföringslagen, byggda på principen om bokföringsmässigagrunder, knappast är lämpliga som riktlinjer för den bokföring som kan behövaförekomma vid uthyrningsrörelser är enligt min mening knappast riktig. Inkomstav annan fastighet taxeras visserligen i princip inte enligl bokföringsmässiga granderutan enligt den s, k, kontantprincipen. Från denna princip görs emellertidavsteg vid beskattningen dels genom att avdrag medges för årlig avskrivning påbyggnad och fastighetsinventarier dels genom en analog tillämpning av vissaregler för fastighet som ingår i rörelse även då rörelsen bedrivs av annan änfastighetsägaren. Redan denna omständighet utgör ett visst stöd för attuthyrningsverksamhet bör vara bokföringspliklig. Detär i olika sammanhang av intresse att göra undersökningar beträffande kostnademaför förvaltningen av hyresfastigheter. Sådana undersökningar underlättas om detfinns en ordnad bokföring. Vidare bör framhållas att det från hyresgästhåll harframställts önskemål orii att hyresvärden skall specificera hur hyresbeloppenfördelar sig på kapitalkostnader, driftskostnader, underhåll osv. Från de nuanförda synpunkterna är det av värde om ägare av flerfamiljshus är bokföringsskyldiga, Minaöverväganden har lett mig till. att all egentlig uthymingsverksamhet böromfattas av bokföringsskyldighet. Gränsen för denna skyldighet bör sättas såatt bokföringsplikt skall föreligga vid all uthyrning somomfattar mer än två lägenheter. Jag återkommer i specialmotiveringen närmare tUlhur bestämmelserna bör utformas. Utredningensförslag innebär att ideella föreningar och stiftelser blir bokföringsskyldigaendast om de driver rörelse. Utredningsförslaget på denna punkt haruttryckligen godtagits av flera remissinstanser, bl, a, RÄ ochriksrevisionsverket. Några remissinstanser, däriblandföretagsskatteberedningen och hovrätten för , anser däremot attbokföringsskyldighet bör föreligga för sådana ideella föreningar ellerstiftelser vilkas verksamhet eller förmögenhetstillgångar inte är alltför obetydliga. används för många skiftande ändamål. Till sådana föreningar höri första hand föreningar med annat ändamål än att främja medlemmamas ekonomiskaintressen. Hit hör föreningar som sysslar med exempelvis reUgiösa, politiska, vetenskapliga,välgörande, idrottsliga eller sällskapliga angelägenheter. Bland dem finnsmånga mycket små, ofta lokala sammanslutningar med ytterst blygsamma ekonomiskaförhåUanden, Som ideella föreningar räknas emellertid också föreningar som ärinriktade på att främja medlemmamas ekonomiska intressen men som inte ägnar sigåt ekonomisk verksamhet i den mening som avses i lagstiftningen om ekonomiskaföreningar. Hit hör bl. a, sådana föreningar som arbetsgivarföreningar ochfackföreningar samt branschföreningar för olika slag av verksamhet. Detfinns inte någon civilrättsUg lagstiftning om ideella föreningar. Det anses atten ideell förening blir juridisk person när den antagit stadgar av inte alltförbristfäUig beskaffenhet och valt styrelse. Det behövs inte någraregistreringsåtgärder för att en ideell förening skaU anses vara juridiskperson. Föregen del vill jag först framhålla att många ideella föreningar inte har någraandra medel än dem som erhållits genom blygsamma medlemsavgifter för ett begränsatantal medlemmar. När det gäller sådana föreningar kan inle hänsynen tillborgenärsintressena och de fiskala intressena anses vara så framträdande av den anledningen bör ha regler om bokföringsskyldighet. Verksamhetentorde inte heller ha den omfattningen att det från föreningens egen synpunktkan sägas vara av värde att lagen ger fasta regler om en ordnad bokföring. Lägetkan vara ett annat när det gäller större ideella föreningar. Här möter manemellertid den svårigheten att det saknas grundläggande civilrättsliglagstiftning om föreningsformen i fråga. Man har med andra ord inte detgrundläggande regelsystem på vilket speciella regler om bokföringsskyldighetkan byggas upp. Det skatterättsliga intresset av en mera noggrann insyn isådana ideella föreningars ekonomiska förhällanden bör kunna tiUgodoses genom specieUaregler i skattelagstiftningen. Jag vill i detta sammanhang nämna att ensärskild utredning, föreningsskatteutredningen (Fi 1971:06), har i uppgift attse över reglema för beskattning av ideella föreningar. synesmig övervägande skäl tala för utredningens uppfattning att ideeUa föreningar,som inte driver rörelse, bör undantas från bokförings-plUcten, Jag viU tiUäggaatt slörre ideella föreningar ofta driver rörelse. Därmed uppkommer också bokföringspUktför rörelsen i fråga. Jag vUl slutligen påpeka att det, såsom utredningenframhållit, är svårt alt finna någon metod för begränsning avbokföringsskyldigheten tUl större föreningar. Skall sådana begränsningargöras, bör de lämpligen bygga på en registreringsplikt e, d, för de berörda föreningama.Och en sådan registreringsplikt är f, n, inte aktuell. Ocksåantalet stiftelser är i stort sett okänt. Till stiftelserna hör i förstahand den stora grapp av stiftelser, tidigare kallade "frommastiftelser", som uppkommit främst genom donationer från enskUda. De fuUföljerallmännyttiga ändamål och lämnar exempelvis understöd tUl mindre bemedlade, bamoch ungdom, sjukvårdsändamål, utbUdning, forskning o. d. Många stiftelser harmycket begränsade tillgångar. Ett mindre antal är donationsstiftelser medbetydande förmögenhet. Förvaltningen av förmögenheten kan vara fristående menkan också vara anförtrodd kommuner, sjukvårdsinrättningar, utbildningsanslalterm, m. Vidare finns ett stort antal pensions- och personalstiftelser. Stiftelseformenhar också kommit till användning för ekonomisk verksamhet av olika slag.Sålunda finns, när det gäller bostadsförsörjningen, ett stort antal till störredelen kommunala bostadsstiftelser. Även annan verksamhet bedrivs i någonutsträckning genom kommunala och andra allmänna stiftelser, Slutiigen finns ettökat antal stiftelser som på olika sätt är knutna till företag och därvid kanförvalta betydande aktieposter. Ävenför stiftelsernas del saknas i huvudsak grundläggande civilrättsliglagstiftning. Viss lagstiftning finns dock. Till denna hör främst lagen (1929:116) om tiUsyn över stiftelser m, m. Ett mycket stort antal stiftelser äremellertid undantagna från tillsyn enligt denna lag. Specialbestämmelser finnsi lagen (1967: 531) om tryggande av pensionsutfästelse m. m. Ifråga om stiftelser är läget enligt min mening likartat med det som råderbeträffande ideella föreningar. En skUlnad föreligger dock. Man kan nämligenräkna med att det kommer att föreligga en grandläggande civUrättsliglagstiftning rörande stiftelser. har nämligen hemställt attlagstiftningen om stiftelser ses över. Jag räknar med att begärabemyndigande att tillkalla sakkunniga för att göra en sådan översyn. Innan engrundläggande civUrättslig lagstiftning beträffande stiftelser föreligger börman emellertid enligt min mening inte uppstäUa krav på bokföringsskyldighet.Jag ansluter mig därför även i fråga om stiftelser till den av utredningenintagna ståndpunkten att bokföringspUkt bör föreligga bara om stiftelsendriver rörelse. Slutiigenbör nämnas att jag biträder utredningens uppfattning att statoch kommun bör undantas från bokföringsskyldighet enligt den föreslagna lagen.Detsamma bör gälla i fråga om landstingskommun, kommunalförbund, församlingaroch kyrkliga samfälligheter. Mittförslag innebär att kretsen av bokföringsskyldiga vidgas kraftigt. Detta fåråterverkningar på betydelsefulla områden vid sidan av redovisningsområdet. JagvUl därför nu gå närmare in på frågan om sambandet mellanbokföringslagstiftningen och annan lagstiftning. Den lagstiftning som härvidfrämst är av intresse är lagen (1905: 38 s. 1) om köp och byte av lös egendom(köplagen), lagen (1914:45) om kommission, handelsagentur och handelsresande(kommissionslagen), handelsregisterlagen (1974: 157), lagen (1966: 454) omföretagsinteckning, lagen (1895: 64 s. 1) om handelsbolag och enkla bolag samtkonkurslagen, (1921: 225) och ackordslagen (1970: 847), Iköplagen bestäms begreppet genom en hänvisning till gällandebestämmelser om bokföringsskyldighet. är nämligen bara den som är skyldigatt föra handelsböcker. Köp som sker mellan köpmän i och för deras rörelsekallas handelsköp. Kraven på parterna är större vid handelsköp än vid vanligaköp. För handelsköp gäller sålunda bl, a, att reklamation måste göras snabbareän eljest. Några av bestämmelserna i köplagen gäller bara för handelsköp. Utredningenhar stannat för att nuvarande bestämmelser i köplagen bör behållas oförändradetrots den faktiska förändring som följer av de nya reglema om vilka som ärbokföringsskyldiga. Detta har under remissbehandlingen kritiserats på ett parhåll, Köplagsulredningen (Ju 1963: 51) har emellertid uttryckligen förklaratatt den ansluter sig till utredningens uppfattning. Föregen del vUl jag först framhålla att antalet köpmän skulle öka avsevärt om bokföringsskyldighetenvidgas i enlighet med vad jag förordat utan att några ändringar görsi köplagen. Många av de rörelseidkare, som med mitt förslag blirbokföringsskyldiga, är emellertid i den situationen att man kan ifrågasätta omdet är rimligt att tillämpa de strängare reglerna i köplagen om handelsköp pådem. Jag tänker i första hand på typiska småföretagare utan anställda, t. ex,en hantverkare. Det finns inte tillräckligt underlag för att i detta lagstiftningsärendebedöma om det är lämpligt att genomföra en ordning som får vittgåendekonsekvenser på köprättens område. Det finns dessutom så mycket mindreanledning härtUl som köplagen f. n. ses över av köplagsulredningen. Dennautredning avser att i ett kommande betänkande behandla köplagens regler omköpmän och handelsköp. Jag anser det olämpligt att på denna punkt föregripautredningens arbete. Jag föreslår därför att köpmansbegreppet i köplagen fårvara i sak oförändrat t, v. Detta kan åstadkommas genom en särskild bestämmelsei köplagen som klargöratt köpmansbegreppet skall avgöras enligt tidigare gällande regler, dvs, medledning av huruvida skyldighet förelegat enligt lag att förahandelsböcker. Det får senare ankomma på köplagsulredningen att ta ställningtill hur köpmansbegreppet mera definitivt bör utformas. Begreppetköpman utgör även grunden för kommissionslagens bestämning av begreppen handelskommissionäroch . föreligger sålunda om kommissionärenär och hans uppdrag avser försäljning eller inköp som faller inomområdet för hans rörelse. Med ställningen av handelskommissionär följer enskärpning av rättigheter och skyldigheter. En handelskommissionär har t, ex, enutvidgad plikt att undersöka gods som kommittenten, uppdragsgivaren, lämnar tUlhonom för försäljning. Vidare finns bl, a, särskilda regler om handelskommissionärsrätt till provision. Är kommittenten har även han en vidgad skyldighetatt undersöka inköpt gods. Godaskäl synes enligt min mening kunna anföras för att köpmansbegreppet ikommissionslagen bör ha samma innebörd som det har i köplagen. I enlighet medvad som anförts i fråga om köplagen förordar jag därför att köpmansbegreppet ikommissionslagen t. v. behålls i sak oförändrat. Detta förutsätter ett tilläggtill kommissionslagen av den typ jag angav beträffande köplagen. Ocksåi handelsregisterlagen finns bestämmelser som bygger på bokföringsskyldigheten.Enligt den lagen åligger det enskild näringsidkare, som är skyldig att förahandelsböcker, att söka registrering i handelsregister. Vid lagens tUlkomstuttalade jag (prop, 1974: 4 s. 193), att mycket talar för altbokföringsskyldighet och skyldighet att registrera firma borde åligga sammakrets av enskilda näringsidkare. Jag fann det dock inte möjligt att ta slutligställning till denna fråga förrän frågan om bokföringsskyldighetens omfattningfick sin slutliga lösning. När en ny bokföringslag kom till stånd, uttaladejag, fick på nytt bedömas, om sambandet kunde bevaras eller om en särskild avgränsningborde göras i fråga om skyldigheten att göra anmälan till handelsregistret. Medanledning härav vUl jag först framhåUa att inte bara näringslivet ochallmänheten har intresse från informationssynpunkt av att näringsidkare istörsta möjliga utsträckning låter registrera sina företag. En något så närfullständig företagsregistrering har stor betydelse också från offentiigrättsligasynpunkter. Jag kan i det sammanhanget peka på områden som beskattning,socialförsäkring och priskontroll. Det synes mig dock tveksamt huravida dessaintressen är så framträdande när det gäller typiska småföretagare utananställda, vilka enligt nuvarande bokföringslag inte är bokföringsskyldiga. I detlasammanhang bör också framhållas att antalet företag utan anställda är mycketstort. Det skulle alltså bli ett utomordentligt omfattande arbete för registreringsmyndig- heterna,länsstyrelserna, att hantera en så omfattande registrering som skulle bliföljden, om reglerna om vidgad bokföringsskyldighet fick slå igenom även påhandelsregistreringens område. Jag förordar därför att tiUämpningsområdet förhandelsregisterlagen behåUs oförändrat t, v. Detta betyder atthandelsregisterlagen måste tillföras en bestämmelse som innebär attregistreringsplikten knyts tiU bokföringsskyldighetens omfattning sådan dennabestäms lag. Enligtlagen om företagsinteckning får företagsinteckning meddelas bara omnäringsidkaren är bokföringsskyldig eller driver jordbruk eller skogsbmk.Lagstiftningen är f, n, föremål för översyn. Utredningen (Ju 1972: 12) ang,företagsinteckning har i sitt remissyttrande anfört att den nuvarande kretsenav inteckningsberättigade bör behållas oförändrad t. v. Jag delar dennauppfattning. Bokföringsskyldighetenhar vidare betydelse vid bestämmande av begreppet handelsbolag. Handelsbolaguppkommer sålunda då två eUer flera sluter ett bolag för att under gemensamfirma idka handel eller annan näring med vars utövande följer skyldighet attföra handelsböcker. Ombokföringsplikten vidgas till att gälla för alla rörelseidkare, innebär dettaatt fler sammanslutningar än tidigare kommer att falla in under lagensbeskrivning på handelsbolag. Formen enkelt bolag får därmed ett avsevärtinskränkt användningsområde. Som utredningen framhållit torde enkelt bolag då ipraktiken bli användbart främst för tUlfäUig samverkan och för samverkanutanför området för ekonomisk rörelse. Denmest väsentUga skillnaden mellan handelsbolagen och de enkla bolagen hänför sigtUl ansvarigheten mot tredje man. Bolagsmännen i ett handelsbolag svarar soUdarisktför bolagets förbindelser, I ett enkelt bolag svarar en bolagsman däremot iprincip endast för förpliktelser på grand av avtal som han deltagit i. Fråganom vUken praktisk betydelse detta har kan inte utan vidare besvaras. Det ärinte heUer möjligt att nu säkert säga vilket praktiskt behov det finns av attkunna använda enkla bolag i deras nuvarande form, I slutet av förra årettillkallade jag sakkunniga med uppgift att se över lagstiftningen omhandelsbolag och enkla bolag. Jag anser det inte lämpligt att innan dettautredningsarbete avslutats lägga fram förslag som innebär attanvändningsområdet för enkla bolag beskärs. Jag förordar därför även på dennapunkt att de lag angivna reglema om bokföringsskyldighetensomfattning t, v. skall vara avgörande när det gäUer att bestämma omhandelsbolag eller enkelt bolag skaU anses föreligga. Iprop, 1975: 6 läggs fram förslag tiU ändringar i konkurslagen m, m. Förslagetupptar bestämmelser om särskilda konkursgrander för bokföringspliktiga gäldenärer(4 §). I propositionen påpekar chefen för att,bokföringsplikt enligt lag inte före- 10 1975.1 saml Nr 104 liggerför exempelvis handelsidkare utan fast försäljningsställe med, föratomfamiljemedlemmar, högst en anställd eller innehavare av hantverks-,reparations- eller serveringsrörelse med, förutom familjemedlemmar, högst tvåanställda. Sådana småföretag har enligt departementschefen ofta ganska ringaekonomisk stabUitet och slås lätt ut vid ekonomiska påfrestningar. I allmänhethar de då inga eller blott obetydliga utmätningsbara tUlgångar, För borgenäreri allmänhet torde därför förenklade möjligheter atl begära detta slagssmåföretagare i konkurs vara av begränsat värde.