prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag ansluter mig också till kommitténs förslag, som vunnit stödhos många remissinstanser, alt sökande med handikapp av olika slag där så ärmöjligt skall kunna antas med förtur till viss utbUdning eller till utbildningpå viss ort. KKföreslår alt ett enligl vissai regler framräknat medelvärde av de enskildabetygen i en sökandes avgångsbetyg skall vara meritgrundande. Det förslag tillregler för meritvärdering av betyg som kommillén lägger frara kan jag i alltväsentiigt ansluta raig till. Jagövergår så till alt behandla studielämplighetsprovet och dess roll iurvalssystemet. Isamband med alt statsmakterna fattade beslut på grundval avkompetensutredningens förslag fick SÖ i uppdrag att utarbeta ett studielämplighetsprovför antagning tUl högskoleutbildning saml att lägga fram förslag rörandeprovets organisation. At KK uppdrogs att överväga studielämplighelsprovetsroll i urvalssamraanhang. Frop.1975: 9 475 SÖ:sförslag ora studielämplighetsprövning har remissbehandlals med KK:sförslag och av i huvudsak sararaa reraissinstanser. I det följande redovisarjag vissa stäUningstaganden till båda förslagen. EttstudielärapUghetsprov kan fylla olika funktioner vid urvalet lillliögskoleutbildning. Dels kan provet användas för att ge informaiion omförväntad studielämplighet både lill antagningsmyndigheten och till dén somgenomgår provet, dels kan det ge en föniyad möjlighet åt den sora i sinskolraässiga föralbildning inte lyckats jgöra sig själv rättvisa. Det prov sorahar konstruerats avses kunna användas i båda dessa syften. Flertaletreraissinstanser är positiva tUl alt ett studielämplighetsprov införs främstför sökande Utan forraell utbildningsbakgrund raen även som en andra chans försökande med skolmässig föratbUdning. Endast ett fåtal remissinstanser avstyrkerhelt att ett studielärapUghetsprov införs. Enutbredd uppfattning bland reraissiristahserna är eraellertid alt provetbör ulvecklas ytterligare, innan det erbjuds alla sökande lUl högskoleutbildning.Många sätter i fråga om det är raöjligt att använda samma prov för sökande avalla kategorier och för alla utbUdningslinjer i en vidgad högskola. Provetanses av raånga i sin föreslagna utforraning gynna sökande med mer omfattandeoch aktuell skolutbUdning. Förmin del finner jag det angeläget att arbetet med konstruktion och utprövning avett studieläraplighetsprov fortsätter. Elt sådant kan, som jag redan framhåUit,ha viktiga funktioner att fyUa för alla sökande till högskolan. Jag delaremellertid också uppfattningen alt det finns skäl för alt lill en börjanbegränsa användningen av studielämplighetsprovet. Detla ger bl. a. möjlighetatt pröva och anpassa de många tekniska och praktiska rutiner som ingår i enstudieläraplighetsprövning och som måste fungera friktionsfritt om provet skallkunna genomföras med etl mycket slort anlal deltagare.- Jaganser sålunda alt studielämplighetsprovet tUl att börja med bör användas somurvalsinstrument endast för sökande inom kvotgrupp III, där, som jag redovisattidigare, huvuddelen av de sökande kan beräknas ha en icke skolmässigbehörighetsgrand och därför inte har några betyg som kan användas vid urvalet.I denna grapp torde provresultatet också ha ett ännu store värde sominformaiion till den enskilde sökande än det har i de övriga grupperna. Man börsamtidigt enUgt min uppfattning inte släppa tanken på alt i en framlid införastudieläraplighetsprövning även för sökande i övriga kvotgrupper. Betydelsen avalt ge dessa en andra chans alt bli antagna till en utbildmng i högskolan sonide önskar bör inle underskattas och jag delar den från flera håll framfördauppfaltningen att det är angeläget alt ge betygen en mindre avgörande roll vidantagningen. Detfortsatta utvecklingsarbetet i fråga om studieläraplighetsprov bör alltsåenligt rain raening bedrivas med två syften, dels alt på kort sikt 1975: 9 476 fåfram ell prov i första hand avpassat för den sökandegrapp som enligt mittförslag skall tillhöra kvotgrapp III, dels att på utveckla ettprov sora kan ge en förnyad chans åt den som inte lyckats göra sig självrättvisa i sin skolmässiga föratbUdning. Jag avser att senare föreslå regeringenatt utfärda särskilda anvisningar för den fortsalla utvecklingen avstudielämplighetsprovet. Enanvändning av studielämplighetsprovet endast inom kvotgrupp III ger andraförutsältningar för provets organisation än de som' legat till grund för SÖ:sförslag i denna del. Vissa av SÖ:s förslag blir härigenom inaktuella, medanandra är tillämpliga även i den nya sUuationen. Det blir exerapelvis nödvändigtatt på nylt överväga var prövningen skall förläggas och hur den skallorganiseras. TiU denna fråga liksora till frågan om den centrala ledningen avverksaraheten avser jag atl återkomma lill regeringen i annal sammanhang. Härutövervill jag ta upp frågan om provet skall vara obligatoriskt eller frivilligt. SÖföreslår att deltagande i studielämplighetsprov skall vara obligatoriskt fördem som tUlhör kvotgrupp III. KK däremot, liksom många remissinstanser, anseratt provet skall vara frivilligt även för dessa. Föregen del anser jag att provet skall vara frivUligt för aUa. Ett obligatorisktprov skulle, som KK framhåller, mista sin karaktär av urvalsinslruraent ochövergå till atl bli ett särskilt behörighelskrav. Detla kan inte accepteras medhänsyn tUl vad jag förut anfört om behörighetskravens funktioner. Vidutbildningslinjer där ingen konkurrens råder måste en sökande kunna antas utanatt han behöver uppvisa något resullat från studielämplighetsprov. Däremot kan,vilket KK också framhåller, genomgång av studielämplighetsprov, trotsfrivUligheten, upplevas som elt krav av dem som söker till en utbildningslinjedär ett urval måste göras. Dessa sökande har annars bara poäng för eventuellarbetslivserfarenhet alt konkurrera med.. SÖförordar alt provresultaten skall ingå i ett dalaregister. I likhet med deremissinstanser sora yttrat sig i frågan ansluter jag raig till förslaget. SÖlar vidare upp frågan om sekretessregler för provinnehåll och provresultat. SÖfinner, och stöds i denna uppfattning av offentiighels- ochsekrelesslagstiftningskomraillén (), att proven, enligt gällande rätt ärhemliga tills de har använts och att någon uividgning av sekretessen inle ärnödvändig eller önskvärd. Jag delar denna uppfattning. Vad gäller frågan omhemlighållande av provresultaten frarahåUer SÖ, att denna fråga behandlas avOSK. SÖ anser alt raan i anslutning till detta arbete bör överväga, ora inteprovresultaten bör vara offentliga även i provskedet. I sitt yttrandeframhåller , atl något befogat anspråk på att provresultaten skall varaskyddade från insyn knappast kan resas, men förutsätter att maierial somkoramer att ingå i ADB-regisler Jag delar uppfattningen all någon ändring i sekretesslagen f.n. inte bör göras. Berörda frågor får las upp i annat sammanhang. Jaggår så över till urvalsgrunden arbetslivserfarenhet. Oraman vUl sträva efter ett syslera med återkomraande utbildning är det viktigtalt ge ett påtagligt meritvärde åt den arbetslivserfarenhet som en studerandeskaffar sig före högskolestudiernas början. Alt allt flera har sådan erfarenhetger sluderandegmppen i högskolan en mer varierad sammansättning med avseende påerfarenhetsbakgrund, något som jag redan framhåUit värdet av när jag behandladefrågan ora allmän behörighet. Genom att ge raeritpoäng för arbetslivserfarenhetger man också den sora av olika skäl inte lyckats uppnå tillräckligt höga betygi gymnasieskolan en andra chans att vinna tiUträde tiU en önskad utbildning. Jagansluter mig tUl KK:s förslag att alla slags arbetslivserfarenhet skalltillgodoräknas och även i övrigl i alll väsentligt till de regler förtUlgodoräknande och poängvärdering av arbetslivserfarenhet som kommitténföreslår. Att endast tillgodoräkna arbetslivserfarenhet som förvärvats fr. o.ra. finner jag dock inle förenUgt med vad jag tidigare anförtberäffande ålerkommande utbildning. Denna åldersgräns skulle missgynna dem somav olika anledningar inte fortsätter till gymnasieskolan direkt eftergrundskolan men som, vilket många undersökningar visar, ofta äterkoraraer tUlstudier i gyranasieskola eller t. ex. folkhögskola efter ett eller annat årsverksamhet i arbetslivet. Jag anser således i likhet med fleraremissinstanser, bl. SÖ, och , attarbetslivserfarenhet skall få tillgodoräknas . Vadbeiräffar poängvärderingen av arbetslivserfarenhet ansluter jag mig tUl KK:sförslag alt sådan poäng skall läggas tiU poäng för betyg ellerstudielämplighetsprov. KK:s förslag att arbetsUvserfarenhet skall kunna meden maximal betygspoäng av fem ge högst två poäng finner jag väl avvägt. KKhar inte lagit upp frågan om bedömningen av sådan verksamhei som huvudsakligenbedrivs vid sidan av hel- eller deltidsanställning. Jag syftar här på fackligtoch ideellt föreningsarbete, ungdomsledarskap m. m. Sådana erfarenheler ärenligt min uppfattning värdefulla och bör såvitt möjligt tillgodoräknas inoraramen för meritvärderingen av arbetslivserfarenhet. Jaggår nu över tiU att behandla frågor sora rör fördelningen av platser mellankvotgrupperna och antagningen inom de olika grapperna. Ilikhet med flertalet remissinstanser ansluter jag mig till KK:s förslag atlplatserna i kvolgrupperna IIII skall fördelas raellan grupperna genoraproportionell kvotering. De sökande inom varje kvotgrupp kom- mersålunda att konkurrera endast inbördes. Jag återkommer i det följande tillantagningen inom grapp IV. I det föregående har jagförordat alt arbetslivserfarenhet skall tillgodoräknas sora merit vid urvaletoch att poäng för arbetslivserfarenhet skall läggas saraman raed betygspoängför sökande i grupperna I och IIoch raed eventuell poäng förstudielämplighetsprov för sökande i grapp III till en urvalspoäng. För sökandeutan arbetslivserfarenhet blir betygspoängen eller provpoängen ensam urvalspoäng. Huvudprincipen förantagning inom varje kvotgrupp skall enligt KK:s förslag vara att de sökanderangordnas efter sina urvalspoäng och att antagning görs med början från denhögsta urvalspoängen. KK har dock inte velat föreslå att man skaU ordna alla sökandeinom en kvotgrapp i en enda rangordning. Detta skulle nämligen kunna medföraatl, framför alll vid utbildningar där konkurrensen är hård, inga sökande ulanarbetslivserfarenhet skuUe bli antagna. KK har med andra ord inte velat föreslåett system, där det kan bli omöjligt att gå direkt från gymnasieskolan tillhögskolan utan mellaiUiggande arbetslivserfarenhet. KK:s förslag innebär istället alt man inom varje kvotgrapp skall ha en undergrapp, som lill sinstorlek bestäras genora proportioneU kvotering mellan det antal som hararbetslivserfarenhet som merit och det totala antalet sökande i grappen. Tillplatserna i undergrappen antas de sökande på den samraanlagda p(3ängen av betygoch arbetslivserfarenhet, raedan antagningen i övrigt sker på grandval avbetyg. Undergruppen skaU enligt förslaget, oavsett utfallet av denproportionella kvoteringen, alllid omfatta av hela grappensplatser. Dennamodell, menar KK, tillgodoser två viktiga intressen. Den stimulerar de sökandetill högskolan att skaffa sig arbetslivserfarenhet och den omöjliggör samtidigtinte en antagning på enbart betygsmeriter. Huvuddelen avremissinstansema accepterar de principer sora KK lagt till grund för siltförslag till urvalsmodell. Några remissinstanser, bl. a. LO, avstyrkerutformningen med undergrupper och raenar alt arbetslivserfarenheten härigenomendast blir en tUläggsmerit, vars värde kan bli alltför lågt. Man viU gemöjlighet för sökande raed och sökande utan arbetslivserfcuenhet att frittkonkurrera med varandra. Detta uppnås om alla sökande inom en kvotgrupp ingåri sarama rangordning, baserad på suraman av poäng för betyg ellerstudieläraplighetsprov och poäng för arbetslivserfarenhet. Man bör dockgarantera att en viss procent av platsema, exempelvis , alltidbesätts med sökande som har arbetslivserfarenhet. En garanti av samma storlekkan också ges för antagning enbart på grandval av betyg. Jagdelar uppfattningen att man inte genom urvalsreglerna bör skapa en situalion,där arbetslivserfarenheten i praktiken blir en obligatorisk merit vid vissautbildningsvägar och inte vid andra beroende på de konkurrensförhållanden soraråder. 1975: 9 479 kommaatt spela ungefär sararaa roll som de regler vilka lidigare tillätkonkurrenskomplettering på högskolenivå. Jag anser också och härvUl jag åter hänvisa till vad jag tidigare anfört om värdet avarbetslivserfarenhet för studerande i högskoleutbildning atl man skall sökaen lösning som generellt medger alt arbelslivserfarenhel värderas högl. Mänbör vidare välja en modell för urvalet sora är lättbegriplig för den enskilde.I detta avseende är en geraensam rangordning med inbyggda garantier enligt minuppfattning överlägsen en undergmppsmodell. Övervägande skäl talar därförenligt min mening för att alla sökande mom en kvolgrupp skall ingå i sammarangordning, oavsett ora de har poäng för arbetslivserfarenhet eller inte. Man bör eraellertid, sorajag förat framhåUit, inte omöjliggöra en antagning enbart på grundval avbetyg. En viss andel av platserna bör därför avsättas för antagning i dennaordning. Jag är inte beredd alt nu slutgiltigt ta ställning till hur stor ensådan andel för direktövergång skall vara, men omkring femton procent av platsernaförefaller alt vara en i de flesta fall rimlig andel. Däreraot fmns detanledning atl ifrågasätta ora det är nödvändigt att, sora LO förordar, ha éngaranti av sararaa slag för alt sökande raed arbetslivserfarenhet skall antas.Det faktura all arbetslivserfarenhet tillgodoräknas koramer säkerligen alt iså hög grad stimulera de sökande att skaffa sig sådan erfarenhet alt behovet aven garanti för denna kaiegori blir mindre uttalat. Jag anser således atl desökande inom varje kvolgrupp bör rangordnas i enlighet med sina urvalspoäng,att antagningen skall ske med början från den högsta urvalspoängen och att manskall besätta en från början bestämd, begränsad del av platsema med de sökandesora har de högsta betygspoängen. I det föregående har jag anslutitmig till KK:s förslag alt sökande med utländsk fömtbildning och utiändskamedborgare som vinner behörighet genom ålder och yrkesverksamhet skall förastill en särskild antagningsgrupp, grupp IV. KK föreslår att dennagrapp skall tUldelas en viss andel av utbildningsplatserna, innan platsernafördelas mellan grapperna IIII proportionellt efter antalet sökande i varjegrapp. Denna andel skall bestäraraas vid varje antagningstillfälle och kunnauppgå till högst av saratliga platser. Jag delar bedöraningen attdenna grupp bör särbehandlas, bl. a. raed hänsyn till önskvärdheten attgarantera ett visst utryrarae för utiändska studerande. En högsta andel om tioprocent stämmer väl med utfärdade rekommendation att med-lerasstatemaskall hålla nnellan av platserna vid bl. a. universilelenöppna för utländska studerande. Deregler för urvalet inora grupp IVsom enligt KK:s förslag skalltillämpas överensstämmer i princip raed dera sora nu tillärapas i raotsva- En i stort sett individuell bedömning av de sökandes meriter föreslås,utan fasla regler för poängvärdering av dera. Jag delar, liksom deremissinslanser som yttrat sig i frågan, kommUténs uppfattning att detla är detlämpligaste förfarandet i en grupp där de sökande har inbördes svår jämförbararaeriter och där ett studielämplighetsprov av bl. a. språkskäl inle kananvändas. Jag går så över till att behandla antagningen till enstaka kurser.Som jag tidigare anfört finner jag KK:s skäl för alt föreslå särskildaurvalsregler för sökande lill enstaka kurser väl grundade. Flertalet remissinstansersom berört frågan instämraer också i delta förslag. KKförutsätter att olika kategorier av sökande kommer atl välja studier i enstakakurser och har utformat sina förslag lill riktlinjer med hänsyn till att alladessa kategorier de som kommer direkt från gymnasieskolan, de som villbredda eller fördjupa en avslutad högskoleutbildning och de som efter korlareeller längre tids yrkesverksarahet söker sig till högskolan i fortbildnings-och vidareulbildningssyfte skall ha möjlighet att bli antagna. Jag finnertanken att på della sätl främja allsidighet i studerandegruppens,sammansättning riktig och biträder i piincip KK:s förslag. Del är emellertidsvårt all förutsäga hur gruppen sökande till enstaka kurser kommer atl varasammansatt i det enskUda fallet. Förhållandena kan komma alt variera avsevärtmellan olika slag av kurser och även mellan orter. bördärför här få viss frihet vid tillämpningen av centralt utfärdade riktiinjer.Under alla förhållanden bör, som KK förordat, en viss del av de sökande kunnaanlas med förtur, delta för att behovet av utbildning hos dem som sökerfortbildning eller vidareutbildning eller som är lokalt bundna till vissstudieort särskilt skall kunna tillgodoses. Idet föregående har jag anfört att en förutsättning för att införa generellantagningsbegränsning för den grundläggande högskoleutbildningen är attbegränsningen kommer att grundas på behörighets- och urvalsregler sommedverkar tUl bl. a. en socialt selt allsidig rekrytering av studerande. Deregler jag nu förordat är enligl min raening väl ägnade att fräraja dettasyfte. En annan förutsättning bör vara att antagningsbegränsningen är utformadså att den främjar syftet alt fördela de samlade resurserna så all bl. a.individernas behov tiUgodoses i slörsta raöjliga utsträckning. Jag skall nu taupp denna fömlsällning. remissinslanser hävdar att en antagningsbegränsning är överflödig i ettläge där efterfrågan på en ulbildning understiger antalet utbildningsplatser.Man anser i sådana fall en anmälan tillräcklig. Jag delar bedömningen att någonform av anmälan före en utbildnings början under alla förhållandenär nödvändig med hänsyn lill den 1975: 9 481 Med utgångspimklen att de tillgängliga resurserna på någol sättmåste fördelas raed hänsyn till uppställda mål kan jag då inle finna någon merapraktisk och för den enskUde utbildningssökande raera ändamålsenlig lösning änatt denna föranmälan får karaklär av ansökan. En sådan anordning innebäratt en antagningsbegränsning formellt gäller. Om det visar sig att antaletansökningar till en viss utbildning inte överstiger det tillgängliga antaletutbUdningsplatser, blir det emellertid självfallel inle fråga ora något urvaloch sålunda ora någon antagning i reell mening. Antagningen komraer hell enkeltatt fungera sora en be-hörighetskonlroll, på sararaa sätt sora sker vidinskrivningen vid de fria fakulteterna. Skillnaden genteraot dagens procedurinskränker sig då tiU atl den enskUde måste göra sitt val några månadertidigare. Denna förändring är enligt rain mening inte av principiell betydelse ochfullt försvarbar raed hänsyn tUl fördelarna för läroanstalternas planering. Omdet däremot visar sig alt antalet ansökningar översliger antalet utbildningsplatser,blir det nödvändigt att låta antagningsbegränsningen träda i reell funktion ochgöra elt urval bland de behöriga sökande. Att införa antagningsbegränsningockså tUl utbildningen inom bl. a. de fUosofiska fakulteternas oraråde kan ochbör eraellertid enligt min mening inte innebära, att denna utbildning utanvidare i anlagningshän-seende jämställs med de utbildningar som haranlagningsbegränsning. En anlagningsbegränsning inora delta oraråde måstesålunda utformas med hänsyn till bl. a. ulbUdningslinjernas normalt raindrefasla organisatoriska uppbyggnad. Inom de givna ramarna bör största möjligaanpassning till individernas önskemål i fråga ora bl. a. uppläggningen avstudiegången även fortsättningsvis eftersträvas. Jag har för rain del, som jagnärmare skall utveckla i del följande, kommU tUl slutsatsen att det är möjligtatt utforma en generell anlagningsbegränsning på ett från denna synpunkt fullttillfredsställande sätl. Med hänvisning tUl vad jag anfört i det föregåendeförordar jag därför atl en antagningsbegränsning införs för den grundläggandehögskoleutbildningen sora helhet. Jaggår så över tiU frågan ora antagningens organisation. Pågrundval av U 68:s förslag tiU studieorganisation, lill vilket jag i huvudsakanslutit mig i det föregående, har KK lagt fram förslag om antagningensorganisaiion för huvuddelen av den statliga högskoleutbUdningen. Undantagnafrån förslagel är bl. a. utbildningarna på kulturområdel samlämnesläramtbildningen utanför universitetsområdet och förskollärarulbildningen.KK:s förslag utgår från principlösningar som fmns inom befintligaantagningssystera. KKförordar att antagningen tUl allmänna och lokala utbUdningslinjer skall görascentralt i ell datorbaserat system, medan antagningen till individueUautbUdningslinjer och enstaka kurser skall göras lokall. När det gäller fastorganiserade utbildningslinjer utgår koraraittén från atl 31 1975.1 saml Nr 9 antagningenliksora hittUls skall avse utbUdningslinje och ort. För linjerna inom denuvarande fUosofiska fakulteternas område anser KK inle en sådan lösning möjligutan föreslår att antagningen skall avse studieprogram om de tre försiaterminernas studier på en utbUdningslinje inom en yrkesutbUdningssektor på enort. Koramitlén påpekar atl med denna lösning antalet sökalternativ, dvs. deminsta enheter för vilka etl antal utbildningsplatser fixeras och till vilkaantagning görs, blir mycket stort. Detta saramarUiänger enligt KK med attfrämsi kraven på frihet att lägga upp studierna och trygghet att få fullföljaen vald studiegång visat sig vara svårförenliga i den administrativatillämpningen av ett antagningssystem. Kommittén framhåller därför att det ärangeläget att antalet studieprogram begränsas jämfört med U 68:s förslag. KK:sförslag om antagningens; organisation har i stort tillstyrkts eller lämnatsutan erinran av remissinstansema. En del remissinstanser, främst inorauniversitetsområdet, förordar eraellertid att antagningen lillutbildningslinjer inora de nuvaiande filosofiska fakulletemas oraråde skaUgöras lokalt. Några framhåller också att antalet sökalternativ bör begränsasjämfört med kommilléns förslag. Statskontoret har förordal vissa modifieringar,tUl vilka jag äterkoraraer. Deredovisade synpunkterna är uttryck för de även av KK belysta svårigheterna attinordna de utbildningslinjer inom de filosofiska fakulteternas oraråde, somhar en mindre fast uppbyggnad, i ett centralt antagningssystem. För egen delhar jag här, i likhet med åtskilliga remissinstanser, uppfaltningen alt dekrav som en central antagningsorganisa-lion i sig släller inte får påverka studieorganisationeninom det nämnda området i riktning mot en större fasthet och en minskadindividuell frihet. Jag viU emellerlid i sammanhanget erinra om de ökademöjligheter alt över hela högskolefältet tUlgodose lokala och individueUa önskemålsom komraer att föreligga genora tillkomsten av en ordning med lokala ochindividuella utbildningslinjer saml enstaka kurser- Sorajag återkommer liU i det följande bör de lokala högskolemyndigheterna enligtmin raening få frihet att inora vissa raraar göra den närraare fördelningen avutbildningskapaciteten raellan likartade utbildningslinjer och härvidfastställa det exakta antalel antagningsplatser för varje linje ochanlagningstUlfäUe. Som ett led häri bör raan för den del av utbildningsutbudet,sora svarar raot huvuddelen av nuvarande ulbildning vid de fUosofiskafakultelema, öka det lokala ansvaret för antagning och de lokala raöjlighelemaatt tUlgodose den enskildes önskeraål järaf ört-raed vad sora blir fallel raedden av KK förordade ulformningen av en central antagning, å andra sidan är jag inle övertygad omatt den raest ändaraålsenliga lösningen, vare sig för högskolan eller för denenskilde, är alt sora förordats i en del yttranden göra antagningen tillutbildning inom detta oraråde hell och hållet lokalt. Encentral antagning av det slag sora f. n. finns inom UKÄ-området erbjuderenligt min raening betydande fördelar med avseende på behörighetskontroll ochrangordning av sökande enligt riksgiltiga kriterier.