prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Ettmera långtgående alternativ till en sädan ordning vore en lag om kvotering somskulle ålägga företagen alt anställa en viss andel handikappade och äldre, Enkombination av kvotering, avgifter och bidrag är naturligtvis också tänkbar.Utredningen avseratt återkomma lill dessa frågor i sitt slutbetänkande. Sysselsättningsutredningendiskuterar vissa ändringar i det nuvarande bidragssystemet så att det bättreskall stimulera till placering av flera handikappade på den öppna marknaden. Bristernai del nuvarande systemet kan kort sammanfattas på följande sätt. 1) Enligt de formella regler som gäller skallhalvskyddad sysselsättning och arkivarbete omprövas och de anställda om möjligtöverföras lill vanlig anställning. Trots detta är rörligheten och överföringentili ordinarie anställning mycket liten. Anledningen är svårighelen att finnalämpliga anställningar på öppna marknaden. Detta leder till att denna typ avhalvskyddad och skyddad sysselsättning blir långsiktiga lösningar, 2) Systemet tar inte hänsyn till attproduktionsförmågan hos en handikappad rimligen förändras efter en viss periodav allmän inskolning och inträning på en viss arbetsuppgift. Frånföretagsekonomiska synpunkler är alltså subventionsbehovet frän börian kanskemycket stort för att sedan efter hand avta och i mänga fall helt upphöra. 3) Det kan ifrågasättas om uppdelningen på olikaarbetsgivarkategorier är rimlig. Det förutsätts t. ex. att statligaarbetsgivare (med undanlag av affärsdrivande verk) skall driva en önskvärdanställningspolitik när det gäller svårplacerade ulan ekonomisk stimulans, 4) Kostnadema för halvskyddat och skyddat arbete delasinte jämnt mellan olika arbetsgivare. av dessa brister skulle enligt utredningen kunna avhjälpas om bidraget lillhalvskyddad sysselsättning byggdes upp på följande sätt. Under försia halvåretutbetalas ett bidrag för halvskyddad sysselsättning till arbetsgivaren somuppgår till exempelvis av den totala lönekostnaden. Därefter skullebidraget utgå med 50 96 av lönekostnaderna. Efler skulle ennedtrappning av bidraget ske lill exempelvis av lönekostnaderna. Ettsystem som är utformat pä detta sätt skulle ha uppenbara fördelar. För detförsta är stödet lill en börian mycket stort. Detta bör göra det lättare attövervinna inledningsmotståndet hos arbetsgivarna. Enytteriigare fördel med systemet skulle vara att en automatisk ned- 1975/76:211 90 trappningav bidraget skulle ske i takt med att den anställde anpassas lill sinaarbetsuppgifter. Undantagen skulle vara förhandlingsresultatet mellanföretagel, arbetsmarknadsverket och den fackliga organisationen. Även detkvarstående 25-proceniiga bidraget skulle omprövas åriigen. Dennuvarande regeln om möjligheter för arbetsgivarna alt överföra en redananställd lill halvskyddad verksamhet skulle kunna täckas på följande säll. Ensådan överföring kunde ske om och när en handikappad utifrån anställts ochbidraget trappats ned fullständigt. I så fall skulle man kunna få bidrag för en redan anställd. Också dessa fall skulle prövas , Sysselsättningsuiredningenanser att halvskyddad sysselsättning bör finnas också på slatens område. Delbör därför utfärdas regler om anvisningar för statsmyndigheternas budgeteringsom gör det rimligt och önskvärt att utnyttja denna möjlighel. Fördelarna meddetta skulle bl, a, vara att man fick ett komplement till arkivarbetarsystemet. Sysselsättningsuiredningenpäpekar att behovet av olika formerav skyddat arbeie - i särskilda verkstäder,särskilda beredskapsarbeten eller pä annat sätt-kommeratt finnas kvar också iframtiden. Inte minst gäller det regioner av landet där brislen påarbetstillfällen är stor och där det finns ett stort inslag av äldrearbetskraft. har framlagt förslag om organisationen avskyddat arbete. ger därför inga förslag pä dettaområde utan förutsätter alt organisationskommitténs betänkande leder fram mera enhetlig och slagkraftig organisation. Närdel gäller arkivarbeten anser utredningen att riskerna för permanentning böruppmärksammas. Det är omvittnat att mänga arkivarbetare arbete,ingår som en självklar del i arbetsorganisationen pä en arbetsplats och görhell nödvändiga arbetsinsatser. Trots detta är det svårt att få dem överfördatill vanliga tjänster hos myndigheterna. En lösning är alt ge myndigheter (ochorganisationer) möjlighel alt anställa fler arkivarbetare på personligaijänsler. Så har skett i viss ulsträckning under det senasle årel (150plalser). Enligt ulredningens uppfattning böremellertid de medel som ställslill förfogande för sådan överföring väsentligt utökas. Enbred remissopinion anslutersig i huvudsak till ulredningens diskussion ombehovet av insatser när det gäller arbetsmiljö, personalpolitik, arbetsorganisationoch arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder för svårplacerade grupper. Arbetarskyddsstyrelsenstöder utredningens förslag om kartläggning av sambandet mellanotillfredsställande arbetsmiljö och utslagning från arbetsmarknaden samtinstämmer i uppfattningen att det finns behov av ytteriigare åtgärder i form avdirekta förbättringar av arbetsmiljön och i form av ökade 1975/76:211 91 anpassningsätgärderinom olika företag. Enligt styrelsens mening är den arbetsmarknadspolitiskainriktningen av personalpolitiken som utredningen föreslår, parallellt med enaktivering av anpassningsgruppernas verksamhet, en förutsättning för attarbetsmarknaden skall kunna öppnas för utestängda grupper, LOdelar utredningens uppfattning att arbetsmarknadspolitiken skall föras in iföretagen och understryker att det därför fordras stora personella insatserinte minst från arbetsförmedlingens sida. LO ger också sitt stöd till utredningenspåpekande all den nya personalpolitiska organisation som följer av den kommandearbetsrättslagstiftningen med nödvändighet mäste ha nära kontakt medarbetsmarknadsverket. Anpassningsgruppernas roll i denna samverkan framhålls. SAF,och framhäller i gemensamtyttrande alt frågan om att anpassa arbetsplatserna till personer med olikatyper av handikapp är viktig. Eftersom de erforderiiga åtgärderna ofta ärkostnadskrävande är enligt dessa remissinstanser inte möjligt att genomföragenerella åtgärder på ett sådant sätt att de flesta arbetsplatser skall kunnabetjänas av de flesta personer, oavsett typ av handikapp. Landstingsförbundetsstyrelse instämmer i princip i utredningens diskussion om insatser inomarbetsmiljön, personalpolitiken och arbetsorganisationen. Styrelsen delarocksä utredningens uppfattning att anpassningsgruppernas arbete är en lämpligform för samarbete mellan samhälle, arbetstagare och arbetsgivare.Arbetsmarknadspolitik och personalpolitik hänger intimt samman. I utredningensöverväganden kring dessa frägor har ocksä ett stort antal landsting ochprimärkommuner instämt. AMS framhäller attanpassningen av arbetsplatserna till arbetskraftens förutsättningar och krav ärav avgörande betydelse för att underiätta för nya grupper att komma in påarbetsmarknaden och för att förhindra utslagning. Styrelsen anser i likhet medsysselsättningsuiredningen att en rad insatser av olika slag mäste göras inomområden som t. ex. arbetsmiljö, personalpolitik och arbetsorganisation för attunderiätta denna anpassning. Utredningen framhåller att personalpolitiken måstefå "arbetsmarknadspolitiska ambitioner". Styrelsen betonar vikten avatt sysselsättningsutredningen i det fortsatta arbetet uppmärksammar sävälstatens som kommunernas personalpolitik. AMS menar vidare att ettvidgat inflytande för de anställda i personalfrågor inte automatiskt leder tillökade möjligheter för arbetshandikappade att på samma villkor som andraarbetssökande erhålla arbete. Styrelsen har därför i samråd med de centralaparterna på arbetsmarknaden rekommenderat att arbetet i anpassningsgrupperna iförsta hand skall inriklas på rekrytering av främst handikappade och äldre somf n. står ulan arbete, lagen om an-slällningsfrämjande åtgärder gerförmedlingen möjlighet att ta upp diskussioner med företagen om sammansättningenav personalen med hänsyn till bl. a. ålder och handikapp. 1975/76:211 92 endasti begränsad utsträckning. Mot denna bakgmnd har styrelsen gettlänsarbetsnämnderna direktiv att särskilt uppmärksamma denna fråga. () delar sysselsättningsutredningens uppfattning attarbetsmarknadspolitiken i sä liten utsträckning som möjligt skall skilja ut ochsärskilda resurser som handikappade kan behöva för att fungera i ett arbete.HCK framhäller att arbetsförmedlingens insatser är avgörande när del gälleranpassning av arbetsplatserna. För att främja nyrekrytering av handikappade ärdet enligt HCK:s uppfattning nödvändigt alt använda främjandelagens helaåtgärdsregisler. HCK förordar inte tvångsförmedling som ett regelmässigtförfaringssätt, men menar att arbetsmarknadsmyndigheterna inte hell och hålletfär avvisa den möjlighet som finns i främjandelagen. () betonar anpassningsgruppernas viktiga roll närdet gäller att mildra de fördomar mot handikappade människor. Dessa fördomar ärenligt FUB ännu starkare gentemot människor med förståndshandikapp än motkroppsligt handikappade. För att komma till rätta med detta problem är del bl.a. nödvändigt att arbetet i anpassningsgmpperna effektiviseras. Sysselsättningsulredningensförslag till ändrade bidragsvillkor för den halvskyddade sysselsättningentillstyrks i sina huvuddrag av så gott som samtliga de remissinstanser som har yttratsig i frågan. Detta gäller bl. a. AMS, LO, TCO, SACOtSR, SAF, de bådakommunförbunden, samt handikapporganisationerna. Vissainvändningar och reservationer kan dock redovisas. framhålleratt utredningen inte har tagit hänsyn till att en stor del av dearbetshandikappade har ett bestående arbeishandikapp som inte kan förbättrasgenom stödåtgärder. RRVanser sig inte kunna ta ställning till den föreslagna bidragshöjningen pä basisav de uppgifter som lämnas i betänkandet, utredningen har enligt RRV inteklargjort vilka effekter som eftersträvas med en höjning av bidraget. SJ menar att den möjlighetsom finns för privata företag, kommuner och landstingskommuner att i vissa fallfä överföra redan anställd person till halvskyddad sysselsättning bör finnasocksä för statliga affärsdrivande verk. TCO tillstyrkerutredningsförslaget men framhäller alt bidrag till arbetsgivare för attöverföra redan anställd till halvskyddad verksamhet bör användas mycketrestriktivt, 5.1Näringslivets utveckling (SOU 1975:91, kap. 6) 1rapporten anförs att utvecklingen inom de olika näringsgrenarna är bestämmandeför skilda regioners möjlighet att uppnå en balanserad utveckling.Näringslivets utveckling ger därmed grundläggande förutsättningar för Prop.1975/76:211 93 Denstrukturomvandling som näringslivet genomgått har varit en väsentligförutsättning för värt lands välståndsutveckling. Pä har ettagrart samhälle utvecklats lill ett industri- och riänstesamhälle. Omvandlingenhar ocksä återspeglats i en betydande ändring av befolkningens fördelning ilandet. 1 bönan av 1900-ialet bodde någol mer än var tredje invånare i tätorter(samhällen med minst 200 invånare). F, n. bor drygt fyra femtedelar avbefolkningen i tätorter. Det genomgående mönstret har varit en allmän tillväxtav tätorterna. Vidare har de större tätortema vuxit mer än de mindre. 1 allaländer med vår typ av ekonomiskt system har den spontana utvecklingen alltsedan industrialismens genombrott gått mot ökad koncentration av befolkningen. Jord-och skogsbmket (inkl, trädgårdsodling och fiske) har kommii all betyda alltmindre för sysselsättningen. svarade dessa pri-märnäringar förmer än hälften av landets sysselsättning för att vid mitten av 1930-lalet svaraför en tredjedel. hade denna andel sjunkit till 14 96 och f n,återfinns drygt 6 96 av de yrkesverksamma inom dessa näringsgrenar, Prognosemafram och 1990 pekar på en ytterligare nedgång. Sysselsättningsandeleninom jord- och skogsbruk varierar kraftigt mellan olika län. Jordbruket betyderrelativt myckel i de sydligaste delarna av landet, , , Hallandsoch län. Jordbruket svarar där för drygt 15 96 avsysselsättningen, på för närmare 23 96. Minst betyder jordbruket iStockholms län. Även om jordbruket har en relativt liten belydelse totalt i ettlän kan del spela en slörre roll inom de mera glest bebyggda delarna i de olikalänen. Somframförs i rapporten är jordbruket som näringsgren relativt opåverkat avsvängningar i konjunkturen. Men en höjning av världsmarknadspriserna pålivsmedel kan förbättra lönsamheten i det svenska jordbruket. Detta kan i sintur få lill resultat alt sysselsättningsminskningen inom jordbruket tillfälligtbromsas upp. Fortsatt rationalisering är dock en av förutsättningarna för attkostnaderna för jordbruksproduktionen skall bli så låga som möjligt. a. ett minskat behov av arbetskraft. 1 stora delar av landet harjordbrukssysselsättningen kommii ned på en nivå som gör att sekiorn mindre änhittills påverkar, förutsättningarna för regional-och sysselsättningspolitiken.På de lokala arbetsmarknader där jord-och skogsbruket ännu är betydande kandock uppstå problem på arbetsmarknaden. Åldersfördelningenbland de verksamma inom jord- och skogsbruk är sned. En stor del av den avgångsom beräknas ske under 1970-och 1980-lalen kommer alt ske genom pensionering.Många av dem som slutar siit yrkesarbete kommer således inie aii ställa kravpå annan sysselsättning, vilket 1975/76:211 94 innebäralt direkta sysselsättningsproblem inle uppslår i den utsträckning som sker ihändelseaven indusirinedläggning eller liknande, Däremoi minskar nalurliglvisdel totala antalet arbetstillfällen inom regionen. Den väntade tillgängen avarbetstillfällen inom jordbruket släller enligt rapporten krav på aktivaregional- och sysselsältningspoliliska åtgärder. Ökade krav pä aktiva åtgärderkommer att ställas i synnerhet i kommuner med stor jordbrukssektor och en iövrigt svag arbetsmarknad. De regional-och sysselsältningspoliliskabedömningarna bör även i fortsättningen uppmärksammas i jordbrukspolitiken.Det har visat sig att de jordbmkspoliliska insatserna ofta går alt genomföra iförening med en lugn sysselsättningsutveckling. De jordbrukspolitiskastödåtgärderna har dämpat avgången i framför alll de nordligaste delarna avlandet. Tillgängliga regional- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder hardärigenom visat sig tillräckliga för att nä en mera balanserad utveckling i dejordbruksdominerade regionerna. Skogsbrukethar den relativt sett största betydelsen för sysselsättningen i norra , Andelensysselsatta inom skogsbruk är störst i , och Norrbottenslän. Andelen sysselsatta inom skogsbruk ligger där över 5 96. På samma sätt somför jordbruket betyder skogsbruket förhållandevis mer i vissaglesbygdskommuner. Sysselsättningeni skogen erbjuderofta ett komplement i försia hand till jordbruket. Det finnsdärför ett regional-och sysselsätlningspoli tiskt intresse av att stimulerasysselsättningen i skogen. De skogsvårdande åtgärderna har därvidstorbetydelse. som man därigenom skapararbetstillfällen idesyssel-sättningsmässigt mest drabbade delarna av landet bidrarsåda naåtgärder till ett mer effektivt skogsbruk, Byggnadsverksamhetenhar varit en av de mest expansiva näringsgrenarna inom den svenska ekonominunder efterkrigstiden. Särskill snabb var expansionen under perioden1960-1965, har emellertid byggsysselsättningenminskat kraftigt, trots att de arbetskrafts-intensiva områdenasmåhusbyggande saml ombyggnads- och reparationsverksamhet har ökat betydligt.Minskningen av byggsysselsättningen under de senaste aren har infallitsamtidigt med en expansion inom industrin. Sysselsättningsproblem har därmed islor utsträckning kunnat undvikas genom all byggnadsarbetarna i ganska storomfattning har kunnal gä över till industriarbete. Andelensysselsatta inom byggnadsverksamheten varierar mellan olika lokalaarbetsmarknader. Byggnadsverksamheten är störst i storstadsområdena. Ävenprimära centra har en förhållandevis stor sysselsätlningsandel inombyggsektorn. Denkonlinueriiga byggnadsverksamheten är störst i de mest expansiva kommunerna ochomvänt, minsl i de kommuner som har en stagnerande befolknings- ochnäringsHvsutveckling. Den regionala tordelningen av sys- Prop.1975/76:211 95 selsätlningsminskningeninom byggnadsverksamheten kan därför anlas följa den allmänna utvecklingen påde lokala arbetsmarknaderna. Byggandetbedrevs länge i rent hantverksmässiga former. Främst under 1960-taletutvecklades mer industriella former av byggande, vilket sammanföll i tiden medden slora produktionsökning som genomfördes på bostadsbyggandets område. Trotsden ökade kapitalintensiteten har branschen fortfarande ett förhållandevisstort antal små företagsenheter. Bland de större företagen har fusioner varitvanliga. Företagsstrukturen kan därför sägas utmärkas av både splittring ochkoncentration. Bostadsbyggandetsändrade karaktär är av intresse både från regionalpolitiska synpunkter ochfrån byggarbetsmarknadens synpunkt. Den ökade inriktningen mot småhus fär storbetydelse för bl. a. arbeispendlingens utveckling. Småhusbyggandet medförockså att antalet stora byggprojekt blir färre och att byggarbetsplatserna blirmer spridda. Byggtiderna blir kortare. Fler yrkesarbetare och arbetsledaresysselsätts trots att den s. k, prefabriceringen inom byggnadsverksamhetenökat. 5.1.3Privata och offentliga tjänster År1970 sysselsatte tjänstesektorn (varuhandel, samfärdsel samt privata ochoffentliga tjänster) drygt hälften av det totala antalet förvärvsarbetande.Tjänstesektorns andel av sysselsättningen var ungefär en femtedel , enfjärdedel och en tredjedel , Sysselsättningsandelen har såledesökat i accelerande takt. Under har den samhälleliga ochkommersiella servicen ökat sin andel av sysselsättningen och den - specielltgäller det de offentliga tjänsterna - beräknas ytterligare öka sin andel under1970- och 1980-talen. Tjänstesektornväxer mest i tätbefolkade områden. Dessa utgör hell naturiigt ett braserviceunderiag. Sysselsättningsökningen inom tjänstesektorn kommer därför attbli mest betydande i större kommuner, främst i storstadsområden, primära ochregionala centra, men även i vissa centralorter i kommuncentra. Pä vissa lokalaarbetsmarknader, företrädesvis i befolkningsmässigt slörre kommuner, kansektorns sysselsättningsandel bli förhållandevis stor. 1 storstadsområdenasvarar sysselsättningen inom tjänstesektorn för två tredjedelar av den totalasysselsättningen. I primära centra är fler än hälften av de sysselsattaverksamma inom tjänstesektorn. Motsvarande andelar för regionala centra ochkommuncentra är mellan och en tredjedel. Tjänstesektornbör naturligtvis, enligt rapporten främst bedömas efter dess betydelse för enorts eller regions serviceförsörining. Men sysselsättningsaspekterna pätjänstesektorn kommeratt skjutas alltmer i förgrunden. Enutveckling mot en större andel sysselsatta inom den offentliga sektorn kan gepositiva effekter genom att lokala arbetsmarknader med en stor offentligtjänstesektor torde kunna erbjuda en förhållandevis stor stabilitet ochtrygghet i anställningen. Den offentliga sektorn är relativt opåverkad avkonjunktursvängningarna och förutsättningarna alt öka sysselsättnings- Prop.1975/76:211 96 andelenför kvinnor är erfarenhetsmässigt goda. Tjänstesektornkan vänlas öka sysselsällningsandelen kraftigl framöver. I hög grad gäller delde offentliga tjänstema. Det konstateras i rapporten att tillväxten av anlalelsysselsättningstillfällen kommer att vara snabbast i de mest tätbefolkadedelarna av landet. Allra snabbast väntas ökningen bli inom de primära centra.Inom i försia hand storstadsområdena och primära centra kan därvid konkurrensom arbetskraften komma att uppstå. Tendens mot en växande tjänstesektor kansålunda till en del vara svårförenlig med strävandena till regional spridningav arbetsplatserna. För att tjänsteverksamheten så långt som möjligt skallkunna utvecklas i enlighet med de regionalpolitiska målen fordras därför attmöjligheterna till decentralisering tillvaratas. Denprivata tjänsteverksamheten svarar för av sysselsättningen i riket.Närmare 80 % av sektorns sysselsättning återfinns inom storstadsområden ochprimära centra. Den privata tjänsteverksamheten har i samband medlokaliseringsöverväganden spelat mindre roll än den statligaförvaltningen och industrin, Lokaliseringssamrädet har visseriigen tillämpatsäven på tjänstesektorn men resultaten härav är blygsamma. Det kommer dockframöver att bli nödvändigt alt även räkna med den privata tjänstesektorn närdet gäller att fördela antalet sysselsättningstillfällen i enlighel med deregionalpolitiska riktiinjema. Närdel gäller landstingens verksamhet kan antas att en decentralisering kommer attske i enlighel med regionalpoUtiska hänsyn. Här har nämligen de regionalakrafterna möjligheter att tillämpa de strävanden som redovisas i resp.politiska partis handlingsprogram. Möjligheternalill decentralisering bör utnyttjas även inom den statliga tjänsteverksamheten.Någon ytteriigare stor omlokaliseringsetapp är inte aktuell. Men en ökaddecentralisering av den statliga tjänstesektorn kan diskuteras efter trelinjer, - att göra en funktionell decentralisering, dvs.uppgifter överförs till administrativa organ på en lägre nivå, - alt inom en gemensam arbetsmarknad - alltså ikommunikationshänseende goa kontakt med övrig tjänsteverksamhet - lokaliseratjänsteverksamhet till sädana delar av regionen där det råder brist pä sysselsättningstillfällen - att skilja ut vissa tjänsteslag (eller vissafunktioner) med begränsade kundkontakter. Denförsta möjligheten ulreds f n. av decentraliseringsutredningen (Kn 1975:01). Närdet gäller den andra möjligheten föreslås i rapporten att länsstyrelserna börsamarbeta med berörda kommuner och serviceinstitutioner och göra en avvägningmellan olika delar av de lokala arbetsmarknaderna när det gäller lokaliseringav tjänsteverksamhet. Dentredje formen av ijänstedecentralisering diskuteras ocksä. Prop.1975/76:211 97 därvidatt det bör vara en uppgift för de inom varie sektor ansvariga myndigheternaatt med länsplaneringen som utgångspunkt i den fortlöpande planeringen beaktamöjlighetema till decentralisering. Alltsedanindustrialismens genombrott fram till modern tid harsysselsättningen inom industrin ökal. Andelen sysselsatta av totalt antalförvärvsarbetande ökade successivt . Då nåddeskulmen med en sysselsättningsandel för industrin på drygt 30 96. Industrinssysselsättningsandel har därefter stagnerat och tjänstesektorns andel ökatinte minst på grund av den kraftiga tillväxten inom den offentliga sektorn.Antalet sysselsatta inom industrin har varierat , men sysselsättningen har pendlat kring den nivä som uppnåddesi mitten av . Industrisysselsättningen antas ligga kvar på 1974-1975ärs nivå även under resten av 1970-talel. Industrinärenligt rapporten den näringsgren som ärav störst betydelse från regional- ochsysselsättningspolitisk synpunkt. Industrin har traditionellt betraktats somen s. k. basnäring och den utgör ryggraden i flertalet regioners näringsliv. Imånga orterärdessutom näringslivet helt uppbyggt kring ett ellerett fåtalindustriföretag. Genom att sysselsättningsandelen inom industrin nu minskarkommer varje ytteriigare förändringatt betyda förhållandevis allt mer fördenlotala utvecklingen pä en bestämd ort. Utvecklingen inom industrin får därförstora spridningseffekter inom andra delar av näringslivet. Genom sysselsättningsökninginom industrin stimuleras t. ex. sysselsättningen inom olika servicenäringaroch byggnadsverksamheten. Pä samma sätt kan ocksä konstateras attindustriinvesteringarna haren icke oväsentlig styrande effekt pä dengeografiska fördelningen av de totala investeringarna. Storadelar av industrin är i allmänhet mera lokaliseringsbar än andra näringsgrenar.Jord-och skogsbruket är helt bundet vid förekomsten av naturresurser och tjänstesektornutvecklas främst där befolkningsunderiaget finns. Expansionen inom industrinkan i vissa fall ta sig uttryck i filialutläggningar och/eller etablering avnya arbetsställen. Dessa är av stort regionalpolitiskt intresse främst degånger dä lokaliseringsorten inte är en gäng för alla given. Detta gäller ocksävid rena nyetableringar av industriföretag.