prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — Från ersättning som utgår enligt kungörelsen avräknas vadsom kan ha utgått på grund av förekommande förarplatsförsäkring. 2.6 Överenskommelser meUan trafikförsäkringsanstalterna Mellan de försäkringsanstalter som meddelarmotorfordonsförsäkring har träffats vissa överenskommelser i syfte att förenklaskaderegleringen. existerar en s.k. kollisionsöverenskommelsemellan trafikförsäkringsbolagen. Den nu gällande överenskommelsen, som ingicksår 1967, innebär bl. a. att bolagen inte utövar regressrätt mot trafik- ellerbUansvarighetsforsäkring för ersättningar som intill ett belopp av 6 000 kr.har utgått ur kaskoförsäkring. Har skadan uppkommit vid kollision med annatfordon, fördelas dock ersättningen så att kaskoförsäkringsgiva-ren svarar för50 % av ersättningen. enligt överenskommelsen påverkar inte bonus. En annan överenskommelse mellan försäkringsbolagen för attförenkla skaderegleringen avser s. k. skadeservice. Denna överenskommelse, somträffades , avser skador på fordon med vagnskadeförsäkring ellerdelkaskoförsäkring och vagnskadegaranti. Överenskommelsen innebär attkaskoförsäkringsgivaren vid koUision med annat fordon erbjuder sinförsäkringstagare att förskottera dennes självrisk liksom eventuellstille-ståndsersättning som kan utkrävas av motparten. 1975/76:15 35 sen har vidare det bolag som i sista hand skall svara förmotpartens trafikförsäkringsersättning förbundit sig att ersätta de belopp somvagnskadeförsäkringsgivaren har förskotteral. Vid utgången av fanns ca 3,1 mUj. motordrivnafordon i trafik i . Härav var antalet personbUar 2,6 milj. Vidare kannämnas att ca 22 500 personer skadades och 1 177 personer dödades vidtrafikolyckor . Ytterligare statistiska uppgifter om antaletmotordrivna fordon och antalet trafikolycksfall redovisas i utredningensbetänkande (s. 121 124), vartill här kan hänvisas. 1975/76:15 36 Bestämmelser om ersättning vid trafikskada och omtrafikförsäkring finns i åtskilliga länder. Även på denna punkt kan hänvisastUl utredningens betänkande (s. 91 108). Utöver de internationella överenskommelser som syftar tUlatt förenkla motorfordonstrafiken över gränserna som redovisats i avsnitt2.4.8 har deltagit vid utarbetandet av olika konventioner om traflkansvaroch trafikförsäkring. Vissa av dessa redovisas i det följande. En utförligareskUdring finns i utredningens betänkande (s. 109-112). Genom harkonventionsstaterna förbundit sig att trygga rättigheterna för personer, somlider skada orsakad av motorfordon inom dess område, genom att införa ettobligatoriskt försäkringssystem som garanterar de skadelidande ett visstminimiskydd. har ratificerat konventionen men därvid ulnytflatvissa tUlåtna förbehåll. Dessa förbehåll avser dels undantag från rätten lillersättning för den som färdas i ett motorfordon med vetskap om att det brukasolovligen (se 3 § andra stycket trafikförsäkringslagen), dels undantag fråntrafikförsäkringsplikten för områdesfordon (se 2 § flärde styckettrafikförsäkringslagen), dels krav på anhängiggörande av talan förpreskriptionsavbrott (se 9 § bilansvarighetslagen), dels undantag frånförsäkringsgivarens ansvar efter det att försäkringsavtalet upphört i fråga omfordon som inte är registrerade i (se 18 § trafikförsäkringslagen). Enligt omskadeståndsansvaret för bilister skall sådant ansvar kunna göras gällande moten bilist på rent objektiv grund. Från ansvaret undantas bl. a. skada på detegna fordonet och på egendom som transporteras med fordonet med undantag förförares och passagerares personliga tillhörigheter. 1 nationell lag får ävengöras undantag för skada som drabbat fordonets förare. har inteanslutit sig till konventionen, som ännu inte har trätt i kraft. Vid den XI:e sessionen med förinternationell privaträtt godtogs en konventionstext om tillämplig lagvid trafikolyckor. Konventionen öppnades 1971. Huvudregelnenligt denna konvention är att den interna lagen i det land där olyckan ägderum (lex loci delicti commissi) skall tillämpas. I vissa fall tillämpas dock istället regislreringslandets lag. Konventionen, som ännu inte har trätt ikraft, har inte undertecknats av . Prop.1975/76:15 37 Utredningen framhåller inledningsvis att den gällandebilansvarighets-och trafikförsäkringslagstiftningen företer brister bl.a. i denmeningen att den som lider skada i följd av trafik med motorfordon i åtskilligafall inte uppbär någon ersättning alls eller endast ofullständig ersättning försin skada. Det finns alltså ett behov av reformer på trafikskadeområdet. Reformbehovet ställer sig enligt utredningen olika vid personskadoroch vid sakskador. Beträffande personskadorna bör en reform ses som ett led ien långsiktig utveckling som syftar hän mot en kontinuerlig förbättring av detekonomiska skyddet vid skadefall i allmänhet. Härvid bör socialatrygghetssynpunkter vara vägledande på samma sätt som vid uppbyggnaden ochutformningen av socialförsäkringen. Reformarbetet måste enligt utredningeninriktas på förbättringar för dem som inte kommer i åtnjutande avfull.gottgörelse för lidna skador. Också när det gäller sakskador förordarutredningen att reformarbetet i första hand inriktas på sådana förbättringarsom undanröjer rådande olikheter i behandlingen av olika kategorierskadelidande. Här måste dock flera reservationer göras. Preventiva skäl ochriskfördelningssynpunkter kan motivera inskränkningar i ersättningsrätten. Avdirektiven följer vidare att rätten till ersättning ur det egna fordonetstraflkförsäkring för skador på fordonet och egendom som befordras med dettaalltjämt skall begränsas. Dessutom kan det finnas skäl att låtaförsäkringssystemet fungera som en frivillig försäkring i fråga om skador somtillfogas försäkringstagaren själv. 1 fråga om personskada i följd av trafik bör ett nyttersättningssystem enligt utredningens direktiv bygga på no-fault-idén. Detinnebär att systemet i fråga om grunderna för rätten till ersättning skall vilapå samma principer som ett rent objektivt skadeståndsansvar och att medvållandepä den skadelidandes sida i princip skall vara utan betydelse för dennes rätttill ersättning. Vidare bör enligt direktiven de nya reglerna utformas sä attförare och ägare av motorfordon i princip bereds samma rätt till ersättning förpersonskada från trafikförsäkringen som andra skadelidande. Det är enligt utredningen uppenbart att de angivna målenför en reform inte kan förverkligas inom ramen för ett system som bygger påpersonligt skadeståndsansvar för ägare, brukare eller förare av motorfordon. Äandra sidan är det lika uppenbart att ersättningssystemet också börbaseras på någon form av obligatorisk försäkring som garanterar deskadelidandes ersättningsrätt. Den lösning som under dessa förhållanden liggernärmast till hands är att man inrättar ett försäkringsmässigtersättningssystem som är frikopplat från skadeståndsrätten. Att ett sådantfristående försäkringssystem inrättas hindrar självfallet inte attersättningsreglernas materiella innehåll i vidsträckt omfattning bestäms Prop.1975/76:15 38 utifrån skadeståndsrättsliga principer på samma sätt somhittills. Tvärtom anser utredningen att utgångspunkten vid utformningen avdessa regler bör vara att skadeståndsrättsliga regler skall gälla. En reform efter dessa linjer behöver enligt utredningeninte föranleda att man frångår de grundläggande principerna för det nuvarandeersättningssystemet, nämUgen att försäkringen för varje fordon i principtäcker alla de skador som orsakas av det fordonet men å andra sidan ocksåtäcker endast sådana skador. Tanken på ett fullt utbyggt no-fault-system, enligt vilketockså s.k. vagnskador på det försäkrade fordonet ersätts fråntraflkförsäkringen för detta fordon, skall enligt utredningens direktiv ställaspå framtiden. 1 överensstämmelse härmed förutsätts också i direktiven att denuvarande reglerna i bilansvarighetslagen om ersättning för, s.k.kollisionsskador i princip behålls oförändrade. Det innebär att ikollisionsfall skador på ett inblandat fordon och på egendom som befordras meddetta fordon under vissa betingelser skall ersättas från försäkringen förfordon på motsidan. De regler som ställs upp bör dock enligt utredningenvara ägnade att underlätta en framtida övergång till ett renodlatno-fault-system som omfattar i princip alla trafikskador. Trafikförsäkringen har enligt utredningen i sin nuvarandetekniska konstruktion fungerat väl både från försäkringstagarnas och från deskadelidandes synpunkt. Utredningen anser inte att några principiella ändringarär påkallade i systemet med särskilda försäkringsavtal som ingås mellan deenskilda fordonsägarna och försäkringsanstalter inom det enskildaförsäkringsväsendets ram. Liksom bör också ett nytt ersättningssystembygga på en ömsesidig skyldighet för de berörda parterna - fordonsägarna resp.de försäkringsanstalter som har tillstånd att meddela trafikförsäkring - attingå avtal om sådan försäkring. Enligt utredningen bör den förordade omläggningen aversättningssystemet i lagtekniskt hänseende föranleda att bilansvarighetslagenoch trafikförsäkringslagen upphävs och ersätts av en enda lag, som innehållerbåde bestämmelser om trafikförsäkring och materiella ersättningsregler. I denmån särskilda bestämmelser om skadeståndsansvar för trafikskador allflämtbehövs, bör också sådana bestämmelser tas in i den nya lagen. Vid utformningen av de nya lagreglerna bör enligtutredningen beaktas att de inte rubbar förutsättningarna för en fortsatttillämpning för del av de internationella överenskommelser som f.n.gäller för oss. Vidare bör reglerna utformas så att de så långt möjligt skyddarsvenska medborgare och personer med hemvist i också när de utomlandsskadas vid trafikolyckor. 4.2 TUlämpningsområdet för ett nytt ersättningssystem Utredningen diskuterar till en böflan vilkafordonskategorier som bör omfattas av det nya ersättningssystemet. Denna frågahar enligt utredningen samband med motorredskapsutredningens förslag ibetänkandet Prop.1975/76:15 39 (SOU 1974:26) Motorredskap. I enlighet med vad somföreslagits där bör den nya trafikskadelagstiftningen omfatta varje slag avmotordrivet fordon med undantag endast för sådant fordon som är avsett attföras av gående. Beträffandefordon som används inom vissa områden (s.k. områdesfordon) harmotorredskapsutredningen förordat att det undantag fråntrafikförsäkringsplikten som f.n. gäller för sådana fordon utmönstras utomsåvitt avser fordon som används uteslutande inom inhägnat tävlingsområde.Trafikskadeutredningen anser emellertid att också sådana tävlingsfordon börunderkastas försäkringsplikt. De nya trafikskade-reglerna bör alltså inteinnehålla något undantag för dessa fordon. Problemet med de ökadetrafikriskerna i tävlingssammanhang bör enligt utredningen lösas genom attförsäkringsbolagen tar ut speciellt höga för den tid ett fordon användsvid tävling. Härigenom undviks att de höga skadekostnader som kan uppkonima ihändelse av olycka under tävlingarna belastar trafikförsäkringstagarkollektivetsom helhet. De nya ersättningsreglerna bör enligt utredningen på sammasätt som i gällande lagstiftning täcka endast skada "i följd avtraflk" med motordrivet fordon. Detta uttryck bör ges samma innebörd somdet har i nuvarande rättstillämpning. 1 fråga om lagreglernas territoriella tillämplighetföreslår utredningen - i huvudsaklig överensstämmelse med vad som redan gällerenligt frivilligt åtagande av försäkringsgivarna - att personer med svensktmedborgarskap eller hemvist i får rätt till ersättning enligt desvenska reglerna för skada utomlands i följd av trafik med svenskt motorfordon.Från ersättningen bör dock avräknas ersättning som den skadelidande får enligtden utländska lagen. 4.3 Trafikskadeersättning för personskada 4.3.1 Huvudregeln Enligt gällande rätt går en tredje man miste om ersättningför personskada, om såväl ägare som förare av det fordon som har orsakat skadankan visa att skadan varken har vållats av föraren eller orsakats avbristfällighet på fordonet (s.k. exculpationsbevisning). Enligt utredningen äremellertid de fall då både ägare och förare lyckas exculpera sig så sällsyntaatt man kan helt bortse från dem. Redan med hänsyn härtill synes detutredningen uppenbart att det nuvarande presumtionsansvaret gentemot tredje manbör avskaffas och ersättas med regler som ger denne rätt till ersättning pårent objektiv grund för personskada i följd av trafik med motordrivet fordon. Ersättningskall med andra ord utgå så snart den skadelidande visar att skadan haruppkommit i följd av trafik med sådant fordon. I enlighet med vad som har uttalats i utredningsdirektivenbör ägare och förare av motordrivet fordon i fråga om rätten att få ersättningför personskada likställas med tredje man. De nya ersättningsreglerna bör 1975/76:15 40 således enligt utredningen utformas så att ägare ochförare, liksom även brukare, i princip får samma rält flll ersättning förpersonskada från fordonets trafikförsäkring på rent objektiv grund som andraskadelidande skall ha enligt utredningens förslag. Denna rätt bör enligtutredningens mening vara ovillkoriig och alltså inte kunna inskränkas genomvillkor i försäkringsavtalet eller berövas försäkringstagaren genom altförsäkringsgivaren i det enskUda faUet åberopar att försäkringstagaren haråsidosatt någon förpliktelse enligt avtalet. Mot den angivna bakgrunden torde förare och passageraresakna intresse av att i kollisionsfall kräva ersättning från försäkringen förfordon på motsidan. Det finns enligt utredningen goda skäl att lagfästa ensådan ordning genom tvingande regler. Den är väl förenlig med sådanano-fault-principer som enligt utredningens mening bör vara vägledande vidersättningssystemets utformning. En reglering, som innebär att de som färdas iett fordon även i kollisionsfall är exklusivt hänvisade flll det"egna" fordonets försäkring, är vidare ägnad att underlätta ochförenkla skaderegleringen. Utredningen har övervägt huruvida den "kanaliserings-regel"som sålunda bör gälla i fråga om skador som drabbar förare och passagerare börutsträckas att avse också skada som tillfogas fordonets ägare eller brukare,även när denne inte själv medföljer fordonet. En sådan reglering skulle emeUertidleda till vissa rättstekniska komplikationer. Tillräckliga skäl finns inteheller i övrigt för ett sådant förslag. 4.3.2 Undantag från ersättningsrätten i vissa faU Att föraren inkluderas i kretsen av ersättningsberättigadeaktualiserar enligt utredningen vissa frågor om undantag från ellerinskränkningar i ersättningsrätten. Det gäller fall då föraren i samband medförandet av fordonet har gjort sig skyldig till brottsligt förfarande ochtrafikförsäkringsgivaren på den grunden har regressrätt mot honom enligt nugällande försäkringsvillkor. De situationer som åsyftas är - förutom attföraren har brukat fordonet utan lov att han har gjort sig skyldig tillrattfylleri, rattonykterhet eller olovlig körning eller att han har brukatfordonet som hjälpmedel vid brottslig gärning. Utredningen påpekar att i de fall, när någon enligtgällande rätt är utesluten från ersättning frän det "egna" fordonetstrafikförsäkring, ersättning i kollisionsfall ändå kan utgå från annat fordonstrafikförsäkring. Enligt utredningens förslag skall emellertid förare ochpassagerare i ell fordon som lider personskada i föfld av trafik med fordonetvara exklusivt hänvisade att söka ersättning för skadan från trafikförsäkringenför detta fordon. Detta gäller även om skadan har uppkommit vid koUision medannat fordon och oavsett på vilken sida vållande lill olyckan föreligger elleri vad mån bristfällighet på något av fordonen har medverkat till skadan. Detkan enligt utredningens mening inte komma ifråga att göra avsteg från dennaprincip. Detta betyder å andra sidan att varje generell inskränkning i rättenför nu aktuella skadelidande att få ersättning från det "egna"fordonets försäkring innebär en försämring av 1975/76:15 41 deras situation i förhållande till vad som f.n. gäller isamtliga de fall då de enligt nuvarande regler kan få ersättning frånförsäkringen för ett kolliderande fordon. Undantagsregler som får sådanakonsekvenser bör enligt utredningens mening införas endast om mycket starkaskäl kan anföras. Enligt utredningen är det uppenbart att ekonomiska hänsyninte kan anföras som skäl för att göra inskränkningar i ersättningsrätten förden nu aktuella gruppen av skadelidande. Vidare bör sociala trygghetssynpunkterså långt möjligt ges företräde framför sådana brottspreventiva hänsyn ochallmänna etiska värderingar som torde ligga till grund för de nuvarandeundantagen. Det framstår för utredningen som angeläget att i möjligaste mångöra boskillnad mellan ersättningsfrågorna och frågor som rör det kriminalpolitiskasanktionssystemet. Från dessa utgångspunkter finner utredningen att någraundantag från ersättningsrätten inte bör göras såvitt gäller trafikskada somdrabbar sådan förare som har gjort sig skyldig till olovlig körning eller somvid skadetillfället har använt fordonet som hjälpmedel vid brottslig gärning.Utredningen vill inte heller förorda något undantag från rätten till ersättningför personskada i sådana fall när den skadelidande har försummatförsäkringsplikten. Enligt utredningens förslag skall den som har försummattraflkförsäkringsplikten åläggas att till trafikförsäkringsanstalternasamfällt utge en avgift motsvarande premie för den tid hans förseelse avser (seavsnitt 4.8.1). Enligt utredningen är det inte .självklart att sammabedömning bör göras när det gäller alkoholpåverkade förare, i synnerhet sådanasom har gjort sig skyldiga till rattfylleri. Det kan också ifrågasättas ompersoner som olovligen brukar annans fordon skall ha rätt till full ersättningfrån fordonets försäkring, särskilt när det gäller kvalificerade tillgreppsbrottsom förövas med tillägnelseuppsåt. Bland utredningens experter har meningarnavarit delade. Utredningen har emellertid stannat för att inte heller för de nuberörda fallen föreslå några särskilda inskränkningar i ersättningsrätten.Vägledande har härvid varit förutom starka tvivel på värdet från preventivasynpunkter av regler av den ifrågasatta innebörden synpunkten att etteventuellt behov av ekonomiska sanktioner mot brott av denna art börtillgodoses inom ramen för samhällets kriminalpolitik. 4.3.3 Medverkan på den skadelidandes sida Enligt utredningen bör de nuvarande möjligheterna attjämka skadestånd för personskada på grund av medvållande avsevärt begränsas.Detta gäller också ersättning för personskada till förare och ägare av motordrivetfordon. Jämkning bör dock kunna ske när den skadelidande har handlatuppsåtligen - i realiteten vid misslyckade självmordsförsök. Mera tveksamt ärom jämkning skall komma i fråga också vid grov vårdslöshet. Utredningen är dockböjd för att besvara frågan jakande. Har den skadelidande gjort sig skyldigtill en allvarlig överträdelse av trafikreglerna 1975/76:15 42 och därvid visat uppenbar hänsynslöshet och likgiltighetför andra trafikanters säkerhet, skulle det te sig stötande attovillkoriigen nödgas tillerkänna honom full gottgörelse för skada som han självhar lidit. Också i fall då en förare har gjort sig skyldig till rattfylleri iförening med en allvarlig trafikovarsamhet och hans förfarande är att anse somgrov vårdslöshet torde hänsyn till det allmänna rättsmedvetandet påkalla attdet finns en möjlighet att jämka personskadeersättning som tillkommer honomsjälv. Det kan inte heller helt uteslutas att en regel som medger jämkning vidgrovt medvållande kan ha en preventiv effekt på såväl motorfordonsförare somandra vägtrafikanter och sålunda i sin mån bidra till trafiksäkerheten.Samtidigt understryker utredningen att en jämkningsregel av detta slag ärfakultaflv i den meningen att domstolen inte är ovillkorligen bunden attnedsätta ersättningen utan i det särskilda fallet har att pröva om eller i vadmån det är skäligt att jämkning äger rum. Av vad utredningen i övrigt uttalar om vållande på denskadelidandes sida framgår att vållande av den som dödats i följd av trafik medmotordrivet fordon aldrig skall påverka de efterlevandes rätt till ersättningför förlust av underhåll. Inte minst mot bakgrunden av att medvållande underalkoholpåverkan enligt villkoren för trygghetsförsäkringen kommer att medförahelt bortfall av ersättningsrätten och med beaktande också av det angelägna iatt frekvensen av rattfylleri- och rattonykterhetsbrott nedbringas harutredningen särskilt övervägt om den nya lagstiftningen bör ge möjlighet attjämka trafikskadeersättning till en fordonsförare som har medverkat till sinegen skada genom endast "enkelt" vållande men vid skadetillfället harvarit straffbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel. Inomexpertgruppen har rätt enighet om att en sådan jämkningsmöjlighet bör finnas. Utredningen har likväl - i fullt medvetande om attställningstagandet kan komma att utmana det allmänna rättsmedvetandet - stannatför att inte lägga fram förslag om någon sådan jämkningsregel. Utredningenanför därvid att, på sätt som har framhållits redan i utredningens direktiv, enreduktion av den ekonomiska gottgörelsen till en person som har lidit en kanskeallvarlig personskada är ett från allmänna kriminalpolitiska synpunktergodtyckligt verkande och socialt olämpligt korrektiv mot brottsligaförfaranden. Man kan enligt utredningen vidare utgå från att en fordonsförare,som har varit i påtaglig grad påverkad av berusningsmedel och därtill har gjortsig skyldig till en trafikvårdslöshet som har lett till att han själv och kanskeockså andra personer - har kommit till skada, i åtskilliga fall kommer attanses ha vållat skadorna genom grov vårdslöshet. Oavsett om denna bedömning ärriktig, anser utredningen emellertid att lagregler om personskadeersättningöver huvud taget inte bör utnyttjas för repressiva syften. 1975/76:15 43 4.4 Trafikskadeersättning för sakskada 4.4.1 Skada på motordrivet fordon och därmed befordradegendom När det gäller skada på motordrivet fordon talar enligtutredningen vissa skäl för att ersättning utgår från försäkringen för detfordonet. En sådan lösning strider emellertid mot utredningens direktiv. Pågrund härav föreslår utredningen en bestämmelse om att ersättningen fråntrafikförsäkringen för ett motordrivet fordon inte skall utgå för skada pådetta fordon. Beträffande skada på egendom som befordras med motordrivetfordon kan det enligt utredningen til! en början ifrågasättas, om skador påkommersiella godstransporter bör belasta trafikförsäkringstagarkollek-tivet.Det ligger bättre i linje med de allmänna rättspolitiska synpunkter som börvara vägledande på skadeersättningsområdet att skadorna i dessa fall ersättsfrån varuförsäkring, i förekommande fall möjligen via regress frånvaruförsäkringen av transportörens ansvarighetsförsäkring. Enligt utredningenmöter det svårigheter att finna adekvata kriterier för ett undantag förkommersiella godstransporter. Utredningen har därför stannat för att inteföreslå någon generell bestämmelse om rätt till ersättning från ett fordonstrafikförsäkring för skada på egendom som befordras med fordonet. Huvudregelnbör alltså vara att sådan ersättning inte skall utgå. Utredningen erinrar emellertid om att samtligaförsäkringsbolag f.n. har frivilligt åtagit sig att ersätta skador påpassagerares kläder och vissa andra personliga tillhörigheter. finns det anledning att lagfästa detta frivilliga åtagande frånförsäkringsanstalternas sida. Den förut angivna huvudregeln bör alltså försesmed ett undantag för skador på sådan egendom som det kan anses normalt attförare och passagerare för med sig i fordonet för strikt personliga ändamål.Denna ersättningsrätt bör på samma sätt som rätten till ersättning förpersonskador i sin helhet "kanaliseras" till det egna fordonet. När motordrivet fordon och egendom som befordras medfordonet (utom förares och passagerares personliga tillhörigheter) skadas vidkollision med annat motordrivet fordon, uppkommer frågan i vUken utsträckningsådana skador skall ersättas från försäkringen för detta fordon. bör man av uppenbara skäl inte införa ett rent objektivt ansvar fördessa skador.