prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — Vidlånga spärrtider kan på sätt kommUtén har framhållit förarens förhållandenändras så att ett nytt ställnuigstagande är motiverat. 1975/76:155 110 tänkerhär på fall där det har inträffat någon omständighet som omden hade förelegat vid spärrbeslutet skulle ha beaktats vid prövningen.Förutsättningarna för en förares rehabilitering kan sålunda radikalt ändras, t.ex. genom nya famUjeförhållanden. Ett annat exempel är att en påfångvårdsanstalt intagen person erhåller viUkorlig frigivning innankörkortsspärren löper ut. När det gäller möjligheten att underlåta återkaUelsekan hänvisas till de av kommittén nämnda, redovisade särskildaförhållandena vid trafiknykterhetsbrott. Andra fall kan bestå i att det t.ex. på grund av delgivningssvå-righeter har förflutit en osedvanUgt lång tidmellan ett brott och den tidpunkt då föraren mister sitt körkort eller annankörkortsåtgärd ifrågasätts. Isituationer av de slag som jag har exemplifierat bör körkortsingripande kunnaunderlåtas, spärrtid sättas ned eller också vaming meddelas i stället föråterkaUelse. Även beslutade körkortsåterkaUelser bör kunna upphävas, omsynnerliga skäl föreligger. Det ligger i sakens natur att restriktivitet måsteiakttagas. Föreligger sådant fall att domstol vid straffrågans behandling hareftergett eller satt ned påföljd, bör avgörandet i straffrågan omtrafiksäkerhetssynpunktema inte talar i motsatt riktning kunna varavägledande även för bedömningen av körkortsfrågan. Denregel som föranleds av vad jag nu har anfört bör utformas så att Underlätelseav körkortsåterkaUelse resp. nedsättning av spärrtiden kan ske, om synnerligaskäl föreligger. Det bör särskUt framhållas att nedsättning i nu nämndaavseenden inte innebär dispens från lämpUghets-prövning, avläggande avförarprov etc. som krav för återfående av fö-rarbehörigheten. 5.13Behörighet att föra taxi EnligtKKK får personbil eller lätt lastbil föras i yrkesmässig trafik förpersonbefordran endast av den som har trafikkort. Även för förande avtraktortåg i yrkesmässig trafik har stäUts upp krav på trafikkort, omvederbörande inte har körkort med behörigheten C, D eller E. Trafikkortstillstånd,dvs. tillstånd att trafikkort får utfärdas, meddelas endast om sökanden medhänsyn till sina personliga förhållanden är lämplig som förare i yrkesmässigtrafik. I medicinskt avseende gäller enligt föreskriftersamma krav som för körkort med behörighet att föra buss. SärskUt förarprov med högre krav än för vanUgt bilkörkort skall avläggas, om sökanden inte harkörkort med behörigheten C eller D. Ipraxis har ställts högre krav på de personliga kvalifikationema när det gäUerinnehav av trafikkort än när fråga är om körkort. Det har t. ex. förekommit atttrafikkort har återkallats på gnmd av personlig 1975/76:155 111 olämplighet,medan vederbörande har fått behåUa sitt körkort. Väntetiden för erhållande avnytt trafikkort efter återkallelse har också i en del fall satts längre änväntetiden för körkort i motsvarande fall. Vidkontakter med trafikmålskommittén när KKK utarbetades framkom kommitténsprincipiella ståndpunkt att körkortet inte skall ses som bevis på medborgerligtförtroende utan enbart som ett bevis på att innehavaren uppfyUer detrafiksäkerhetskrav som samhället har ställt upp för innehavare av körkort. Meddetta synsätt blir t. ex. en person som har gjort sig skyldig till våldsbrotteller stöld inte redan på grund därav diskvalificerad som bilförare. Kommitténansåg emellertid att droskfö-raryrket inte bör få utövas av person i fråga omvilken det finns risk att han skall utsätta passagerare för angrepp mot liveller hälsa eller för sedlighetsbrott. Mot bakgrunden av dels rådande praxisatt strängare personliga lämplighetskrav har ställts i fråga om behörighet attföra fordon i yrkesmässig trafik för personbefordran, dels de överväganden somtrafikmålskommittén redovisade ansågs det lämpligt att trafikkorten be-höUs idet nya körkortssystemet i avvaktan på ställningstagandet till kommitténsbetänkanden. Isitt betänkande har kommittén på anförda skäl förordat att för förare avpersonbU (eller lätt lastbU) i yrkesmässig personbefordran införs ett särskiltbehörighetskrav. VidremissbebandUngen av kommittébetänkandet har förslaget i den aktuella delenberörts endast av ett fåtal remissinstanser. () tillstyrker uttryckUgen förslaget. Däremotavstyrks det av i , LO och . Man pekar bl. a. på att arbetsgivaren bör ha ettansvar i förevarande avseende. Trafikmålskommitténsutgångspunkt har varit att man vid den allmänna lämplighetsprövningen förinnehav av körkort inte skall beakta allmän brottslighet. Mitt förslag i detföregående i detta hänseende innebär däremot att man fortfarande i vissutsträckning med större nyansering än hittiUs skall ta hänsyn till sådanbrottslighet vid förarurvalet i samband med körkortsgivningen. Jag anser detbl. a. med hänsyn härtill inte påkallat att ställa upp strängare regler förprövningen när det gäller droskförare än andra förarkategorier. Med hänvisningtill det anförda avstyrker jag kommitténs förslag om särskilt behörighetskravi personligt hänseende för taxiförare. De särskUda medicinska kraven liksomkompetenskraven berörs självfaUet inte. Mittförslag gör det möjligt att slopa trafikkortet för dem som i fortsättningenviU förvärva taxibehörighet, något som skuUe uinebära en förenkling både för deenskilda körkortshavarna och för myndigheterna. Med hänsyn tUl de medicinskakraven och kravet på ett mera kvalificerat förarprov än det prov som avläggsför erhållande av vanUgt bilkörkort fordras att taxibehörigheten utmärkssärskilt. På grund av de regler 1975/76:155 112 somgäller härom behövs utmärkning endast i sådana faU då föraren inte har körkortmed behörighet att föra buss, dvs. saknar behörigheten D. Utmärkningen bör skepå det sätt som körkortsutredningen föreslog i betänkandet (SOU 1972: 5) CKR Förslag om ett centralt körkortsregister. Detta innebär att behörigheten iförekommande faU anges på körkortet med beteckningen TAXI. Sådan behörighetbör kunna återkallas, om föraren uite uppfyller de särskilda krav som gällerför sådan behörighet och givetvis också om föraren själv begär att den skallåterkaUas. I övrigt bör återkaUelse av körkortet automatiskt innebära att äventaxibehörigheten återkallas. Detrafikkort som finns nu skall givetvis inte bytas ut mot nytt körkort medpåteckning om taxibehörighet annat än om särskild anledning föranleder därtill,dvs. när vederbörande ändå skall byta ut körkortet eller trafikkortet. Det kanförekomma när körkortet eller trafikkortet har förlorats, vid ändrade viUkorför behörigheten etc. JagviU också nämna att det enligt kungörelsen (1972: 605) om införande av nyvägtrafiklagstiftnuig övergångsvis, tills det nya differentieradekörkortssystemet har genomförts helt, ställs upp vissa krav för rätt att iyrkesmässig trafik föra tung lastbil. Körkortshavaren skaU ha trafikkort omhan inte är innehavare av körkort med behörigheten C eUer D. En taxibehörighetutmärkt på körkortet i enlighet med vad jag har anfört bör givetvis i nuangivna hänseende likstäUas med innehav av trafikkort. Detsamma gäller omrätten att i yrkesmässig trafik föra traktortåg. 5.14Handläggningen av frågor om körkortsingripande Institutetstrafföreläggande har fått ett aUt stöne tUlämpningsområde ochomfattar nu alla brott med enbart böter i straffskalan dock inte normeradeböter och ytterligare vissa brott på vUka kan följa böter eller fängelse ihögst . Strafföreläggande kan användas om brottet förskyUer högst50 dagsböter eller, jämte annat brott, högst 60 dagsböter som gemensamt straff.Som jag har nämnt har regeringen i proposition 1975/76: 148 pågrundval av betänkandet (SOU 1974: 27) Mmdre brott av 1968 årsbrottmålsutredning föreslagit en ytterligare utvidgning av tillämpningsområdetför strafföreläggande. Förslaget innebär att denna form för beivrande av brottskall kunna användas vid alla brott vars straffskala upptar dagsböter ellerfängelse . Högsta straff som får åläggas genom strafföreläggandehöjs generellt tiU 60 dagsböter. Regeringen bemyndigas vidare att förordna attstrafföreläggande får utfärdas även beträffande brott i vars straffskala ingår fömtom böter fängelse i högst , om 1975/76:155 113 brotteti det enskUda fallet inte förskyller svårare straff än 60 dagsböter. I fråga omförslagets samband med körkortsfrågoma hänvisas i propositionen tUl denbedömning som skall ske vid prövningen av trafikmålskommitténs förslag iämnet. EnUgtgäUande regler kan strafföreläggande i inte obetydlig utsträckning tillämpasinom trafikrätten. Kommittén har inte undersökt i vilken utsträckning så skermen uttalar att utvecklingen går mot att strafföreläggande används i allt flerfall vid bl. a. vårdslöshet i trafik. Remissvaren ger också stöd för att ensådan utveckling sker som ordningsföreläggande också används iökande omfattning när det gäller mindre trafikförseelser. Förslagen iproposition 1975/76: 148 som fömtsätter att bl. a. vissa fall avrattonykterhet skaU kunna tas upp i strafföreläggande innebär att ytterligaresteg tas i samma riktning. Man har alltså att räkna med att körkortsfrågan kanaktualiseras i ett betydande antal fall där strafföreläggande kommer tUlanvändning. Kommitténmenar att den enskilde inte bör belastas med en onödigt omständlig procedur,som kan tyckas vara meningslös. Utvecklingen av strafföreläggande inomtrafikrätten hämmas av att körkortsfrågan inte kan avgöras medstraffrågan. Den enskilde blir obenägen att godkänna ett föreläggande, när haninte vet hur körkortsfrågan kommer att avgöras. Enligt kommitténs mening kanrättssäkerhetssynpunkterna tUlgodoses även om körkortsfrågan tas upp istrafföreläggande. I detta sammanhang uttalar kommittén att situationen i stortsett är likartad i de faU då frågan om körkortsingripande prövas av ensamdomarei länsrätt resp. av en åklagare. Mot bakgmnd av bl. a. det anförda förordarkommittén att körkortsåterkallelse med en körkortsspärr om högst tre månaderskall kunna behandlas genom användning av strafföreläggande. Dentidigare nämnda brottmålsutredning ansluter sig i sitt betänkande tUlkommitténs förslag om behandling av körkortsfrågan i strafföreläggande. Flertalet av deremissinstanser som har yttrat sig över kommitténs förslag i denna del haravstyrkt att det genomförs. Hit hör bl. a. regeringsrätten, ,kammarrätten i , och flera länsstyrelser, liksomFolksam och . Bland de instanser som tiUstyrker förslagetmärks bl. a. riksåklagaren och kammarrätten i . Som framgår avproposition 1975/76: 148 har också i remissyttrandena över betänkandet av brottmålsutredningenmestadels uttalats betänkligheter mot att införa möjlighet tUl att förknippastrafföreläggande med körkortsåterkallelse. Somskäl mot förslaget åberopas huvudsakligen att rättssäkerhetsgarantierna inteär betryggande i denna summariska handläggningsform. Utredning om sociala ochpersonliga förhållanden kan inte ske. Man anser det också olyckligt attbeslutsfattaren redan på förhand är bunden av en viss maximitid. Även riskernaför ojämnhet i praxis påtalas. 8 1975/76.1 saml. 1975/76:155 114 Enligtmin mening talar starka skäl mot kommitténs förslag. Ett omfattande arbete harunder senare år lagts ned på att reformera den administrativa processen i oUkainstanser. Vidare är ytterligare förbättringar möjliga inomkörkort&processen vid förvaltningsdomstol. Visserligen måste åklagarna bl. a. mot bakgrunden av sin erfarenhet av trafikmål i och för sig anses välskickade att handlägga även körkorts-frågor. Det är sålunda inte brist påpersonUga kvalifikationer som ger upphov till problem. Frågan gäller i ställetmöjligheterna till en så aUsidig och grundUg utredning som möjligt, exempelvislämplighetsutredning och medicinsk utredning. Vidare bör märkas att det ävenom spärrtiderna är korta blir fråga om de mera svårbedömda fallen, där detgäUer att värdera vårdslösheten eUer en upprepad trafikbrottslighet. Endomstolsbehandling vid länsrätt måste i detta avseende bedömas vara klartöverlägsen den handläggningsform som står till buds om strafföreläggande används.I de ofta känsUga avvägningsfrågorna blir också lekmannainflytandet ilänsrätterna av särskUt värde, och jag vill med tanke på kommitténs uttalandeatt situationen i stort sett ter sig lika vid handläggning av ensamdomare ilänsrätt resp. vid åklagares avgöranden framhåUa att utvecklingen otvetydigtgår mot att allt fler körkortsmål i länsrätt behandlas med deltagande avnämnd. Jagfinner mig således inte kunna godta att körkortsfrågan avgörs genomstrafföreläggande. 5.14.2Allmän domstol eller förvaltningsdomstol Frågaom körkortstillstånd prövas av länsstyrelse. TiU handladelänsstyrelsen även frågor om körkortsuigripande. Besvär mot länsstyrelsensbeslut kunde föras hos regeringsrätten. inrättadeslänsrätter, i vars uppgifter ingår bl. a. att behandla mål omkörkortsingripande. Frågan om vilken myndighet eller domstol som skallhandlägga mål om körkortsingripande har diskuterats länge, varvid debattentidigare har stått mellan länsstyrelse och aUmän domstol. Trafikmålskommitténhar också tagit upp frågan. Denuvarande reglema om förvaltningsrättskipningen bygger på ett omfattandereformarbete . Bestämmelser om länsrätts kompetensområde,ledamöter, domförhet och omröstning finns i lagen (1971: 52) om skatterätt,fastighetstaxeringsrätt och länsrätt. Länsrätten handlägger förutom körkortsmålbl. a. mål enligt barnavårdslagen (1960: 97), lagen (1954: 579) omnykterhetsvård och utlänningslagen (1954: 193). Rätten består av ordförande,som skall vara lagfaren, och nämndemän. Den är domför med ordförande och trenämndemän. I vissa faU är dock länsrätten domför utan nämndemän. Det gäller ifråga om åtgärder för beredning av mål, interimistisk återkallelse om det äruppenbart att beslut därom bör meddelas och i övrigt beslut i mål vari utgångenär uppenbar. Ledamöterna har individuell rösträtt. 1975/76:155 115 kansUär knutet till . Bestämmelser om måls handläggning finns iförvaltningsprocesslagen (1971: 291). Förfarandet är skriftUgt, men muntligförhandling får hållas när sådan kan antas vara till fördel för utredningen.Muntlig förhandling skall håUas om enskild part begär det och förhandling inteär obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. Talan mot länsrättsbeslut förs hos kammarrätt och över kammarrätts beslut kan talan föras hosregeringsrätten. För att mål skall tas upp till prövning i regeringsrättenkrävs prövningstillstånd. Sådant meddelas om det är av vikt för ledning avrättstiUämpningen att frågan prövas av regeringsrätten eller om det föreliggersynnerliga skäl till prövning. Sammanfattningsvishar den omorganisation av förvaltningsrättskipningen som nuvarande ordningbygger på inneburit att man för olika slag av förvaltningsmål bl. a. körkortsmålen har fått ett system med lekmannainflytande i länsrätten och domstolsprövningi tre instanser, dvs. länsrätt, kammarrätt och regeringsrätt. En förstärkninghar skett såväl organisatoriskt som genom förbättring av handläggningsformerna.Vad gäller besvärsprövningen har kammarrättema huvudansvaret för att materiellrättvisa skipas i de enskilda fallen, medan regeringsrätten på samma sättsom högsta domstolen svarar för vägledande avgöranden i oklara eUer tveksammarättsfrågor. Funktionsfördelningen är sålunda i princip densamma som sedanlänge har gällt på de allmänna domstolarnas område. Närdet gäller handläggningen av körkortsmål kan vidare framhållas följande. Pågmndval av domar, strafförelägganden, ordningsförelägganden, underrättelserfrån nykterhetsnämnder, polismyndigheter etc. anmäler den länsstyrelse som harmeddelat körkortstillståndet fråga om ingripande till länsrätten i länet (50 §KKK). Körkort kan omhändertas av polis eller åklagare vid bl. a. grovvårdslöshet i trafik och vid trafiknykterhetsbrott (67 § KKK). Visarblodundersökning att föraren har haft en alkoholkoncentration i blodet av minst0,, prövas fråga om omhändertagande skyndsamt sedan analysbevis harerhåUits. Meddelas beslut om omhändertagande sänds beslutet möjligt och i vissa fall tUl angivna länsstyrelse (68 § KKK). Vidbeslutet fogas bl. a. analysbeviset och i vissa fall också redogörelse för deskäl som har föranlett åtgärden. Sedan beslutet har kommit in till länsstyrelsenanmäler denna skyndsamt ärendet hos länsrätten, som prövar frågan om körkortetskaU återkallas tills vidare (interimistisk återkallelse) eUer återställas tUlföraren (54 § KKK). Uppgick vid trafiknykterhetsbrott alkoholkoncentrationen iförarens blod till är interimistisk återkaUelseobUgatorisk. Kommitténfinner det vara väsentiigt, att frågoma om straff och körkortsingripande vidtrafikbrott så långt möjligt avgörs , och föreslår, att körkortsfråganmed anledning av sådana brott skall av- 1975/76:155 116 görasvid allmän domstol. I de faU ansvarsfrågan inte förs till domstol, skall somtidigare har anförts återkallelsen enligt kommitténs förslag tas upp istrafföreläggande. Däremot föreslår kommittén inte någon ändring av nuvarandesystem enligt vilket frågor om körkortsåtgärd på grund av alkoholmissbruk,sjukdom o. d. avgörs vid förvaltningsdomstol, dvs. i första instans länsrätten. Medden föreslagna ordningen kan enligt kommitténs mening körkortet användas somett medel i kampen mot trafikbrottsligheten och en samordning av olikaingripanden åstadkommas. Risken för kompetenskonflikter mellan de allmännadomstolarna och länsrätterna kan undvikas, och kommittén hänvisar bl. a. tillden ordning som gäller för handläggning av vissa utlänningsärenden,barnavårdsärenden m. m. Kommittén framhåller också att man får möjlighet tiUsnabbare handläggning, om körkortsfrågan avgörs i brottmålsprocessen. på att det är ett rättssäkerhetskrav att handläggningen blirså snabb som möjligt. Dessa bedömningar skall emellertid ses i samband medkommitténs förslag att trafik- och körkortsmål skall handläggas med förtur ochavgöras av tingsrätterna med stor skyndsamhet. I sammanhanget bör också nämnaskommitténs förslag att tingsrätterna vid hand-läggnmgen av trafik- ochkörkortsmål skall ha särskild sammansättning, varmed man också torde ha avsettatt motverka risken för en mera oenhetlig praxis vid en överföring tUl ett ijämförelse med länsrätterna stort antal tingsrätter. Av betydelse är enligtkommitténs mening också att avgörandet i en samordnad process kan grundas på enbättre information om händelseförlopp m. m. än vad som kan erbjudas vidlänsrätt. Kommittén anser det vidare vara ett önskemål från allmänheten attallmän domstol skall avgöra körkortsfrågan med att straffet bestäms.I detta sammanhang hänvisar kommittén tiU hearings som har ägt mm. Även vissainternationeUa aspekter berörs. Remissinstansernahar över lag ägnat stort intresse åt frågan om överflyttning tUl allmändomstol av körkortsmål föranledda av trafikbrott och kommitténs förslag har åtminstone delvis mottagits positivt av åtskUliga remissinstanser, t. ex.högsta domstolen, riksåklagaren, kammarrätten i , statenstrafiksäkerhetsverk, Kungl. AutomobU Klubben (KAK), Nationalförenmgen förtrafiksäkerhetens främjande (NTF) och . Regeringsrättenkan godta att mål om återkallelse av körkort med anledning av grövretrafikbrott flyttas över till allmän domstol men anser att övervägande skältalar för att körkortsingripande vid upprepad trafikbrottslighet ligger kvarhos länsrätt. Regeringsrätten fäster därvid avgörande vikt vid att det i dessafaU blir fråga om prövning av körkortshavarens aUmänna lämplighet och attdenna prövning är likartad den prövning som vid allmän misskötsamhetfortfarande skall ankomma på länsrätt. Den allmänna domstolen skulle ocksåbehöva ta hänsyn till utredningsmaterial beträffande tidigare förseelser. 1975/76:155 117 Ävenandra instanser anför reservationer eUer intar en tvekande hållning, nämligenkriminalvårdsstyrelsen, och . ()har uttalat, att olika trafikförseelser bör avkriminaliseras i så stor utsträckningsom möjligt och att fråga om körkortsingripande därvid bör läggas på länsrätt.För det faU att ingen avkriminalisering sker ansluter sig emellertid M tUlkommitténs förslag i forumfrågan. Åtskilligaremissinstanser har direkt avstyrkt kommitténs förslag. Hit hör ett antallänsstyrelser och vidare bl. a. kammarrätten i , rikspolisstyrelsen.Motorförarnas helnykterhetsförbund () och . Flera av dessa instanser har särskilt betonatvikten av att möjligheterna tUl förbättringar inom ramen för det nu gäUandesystemet tas tiU vara. Debatteni forumfrågorna har delvis förts i generella termer, varvid ställningstagandenaofta torde ha gnmdats på allmänna uppfattningar och värderingar. För min delhar jag funnit det nödvändigt att försöka konkretisera frågeställningarna föratt få en säkrare grund för mina överväganden. Av intresse för bedömningen ärarten av och antalet mål i vUka samordningsfrågan bUr aktuell, fördelningen påallmän domstol resp. på åklagare (strafföreläggande) och polis(ordningsföreläggande), när det gäller avgörandet av ansvarsfrågan, och dennuvarande handläggningsordningen vid länsrätt. En redovisning härav försvårasav att det inte finns någon samlad statistik som möjliggör att exakta siffroranges. Vissa uppskattningar kan dock göras med ledning huvudsakligen avuppgifter från den officiella statistiken, kommitténs undersökningar ochuppgifter i remissvaren. Följande kan utläsas. Antaletåterkallelser uppgår tUl drygt 10 000 . Varningarna har tidigare någotöverstigit antalet återkallelser och torde ha ökat. Enbetydande del av samtliga återkallelser sker med åberopande avtrafiknykterhetsgrunden (51 § första stycket 2 KKK). Varning förekommer i dessafall endast i obetydlig utsträckning. Strafffrågan prövas här f. n. alltid avdomstol. Användande av strafföreläggande i lindrigare fall av rattonykterhethar emellertid föreslagits i proposition 1975/76: 148. Redan på ett tidigtstadium, innan ansvarsfrågan har prövats, fattar länsrätten beslut ominterimistisk återkallelse ofta föregånget av ett omhändertagande ochbereder målet genom att yttranden inhämtas från körkortshavaren samt frånpolismyndighet och nykterhetsnämnd. Körkortsfrågan kan avgöras slutligtomedelbart efter det att lagakraftvunnen dom föreligger i straffrågan.Länsstyrelsen i har i fråga om de här aktuellahandläggningstiderna uppgett att beslut om omhändertagande fattas 1015 dagarefter det att brottet har begåtts och att beslut om interimistisk återkallelsemeddelas efter ytterligare någon vecka. Slutligt beslut om återkallelse sker ca10 1975/76:155 118 dagarefter det att lagakraftägande dom föreligger i ansvarsfrågan. Interimistiskåterkallelse sker alltså i flertalet fall av trafiknykterhetsbrott. Mycketsällan finner länsrätten eller besvärsinstanserna skäl att upphäva ett beslutom omhändertagande eller interimistisk återkallelse. Av trafikmålskommittén idetta hänseende lämnade uppgifter för framgår sålunda attomhändertagandebeslut upphävts endast i drygt 220 faU av ca 6 000, därtrafiknykterhetsgrund har åberopats. Handläggningsordningenvid grov vårdslöshet i trafik (51 § första stycket 1 KKK) är med bortseendefrån blodundersökning i stort sett densamma som vidtrafiknykterhetsbrott. Antalet fall av sådan brottslighet är litet. Enannan grupp av körkortsmål utgör de upprepade trafikförseelserna (51 § förstastycket 3 KKK). Huvudparten av dessa fall leder till varning, och straffråganavgörs ofta genom strafföreläggande eller ordningsföreläggande. Till belysandeav storleksordningen av gruppen kan nämnas att 1969 åberopades dennaåterkaUelsegrund i drygt 3 300 av totalt ca 10 300 varningsfaU, eller inärmare en tredjedel av varningarna. Ytterligareen grupp av trafikförseelser där körkortsfrågan aktualiseras utgörs av enstakaallvarligare överträdelser som inte består i trafiknykterhetsbrott eller grovvårdslöshet i trafik (51 § första stycket 4 KKK). Också i dessa faU dominerarvarning, och ansvarsfrågan avgörs mestadels genom strafföreläggande. I de 10300 varningsfaUen 1969 åberopades sådan återkallelsegrund i drygt 4 600 fall,eUer i av dem. Enligt uppgift torde det i flertalet av de fall dådomstolsbehandling av ansvarsfrågan skett ha varit skadeståndsfrågan som haromöjliggjort att strafföreläggande används.