prop · FY0330 · 1975-12-31 00:00:00 — Forskningoch utveckling är en avgörande förutsättning för att på lång sikt skapahandlingsalternativ. Ett förslag till program för energiforskning kommer attläggas fram. Det omfattar en treårig anslagsram om 360 milj. kr. Ianslutning till frågan om forskning är en kort kommentar på sin plats. Världenmåste hushålla bättre med fossila bränslen. känner många tvekan infören massiv kärnkraftsatsning. Vi måste därför söka efter alternativaenergikällor. En av dem kan bli fusionskraft eller vätekraft - framtidensstora men ännu osäkra löfte. Sol- och vindenergi samt jordvärme är andramöjligheter. Det behövs omfattande insatser av forsknings- ochutvecklingsarbete innan de kan användas i större omfattning. I stor utsträckningbör det arbetet kunna ske i internationell samverkan, eftersom det ofta ärfråga om mycket stora utvecklingsinsatser, både i kapital och i kvalificeratteknologiskt kunnande. Men denna forskning kommer att ta tid. Vi kan inte räknamed att exempelvis sol-, vind- eller geotermisk kraft skall kunna bidra tillSveriges energiförsörjning i någon nämnvärd omfattning före 1990.Fusionsenergin blir - om forskarna över huvud tagel lyckas lösa dess problem -sannolikt inte tillgänglig förrän under nästa sekel. Energiplaneringenhar som nämnts flera tidsperspektiv. har valts som riktpunkt fördenmedellånga planeringen. Det är emellertid viktigt att beakta de meralångsiktiga frågeställningarna. Planeringen bör utformas så att åtgärdernakontinuerligt kan anpassas till förbättrade kunskaper, förändrade värderingar,nya tendenser i utvecklingen. Konsekvenserna härav blir en rullandeenergiplanering med återkommande beslutstillfällen. Som jag kommer attredovisa torde vissa viktigare ener- gifrågorkomma att på nytt aktualiseras 1978. Närenergiplaneringen från dessa utgångspunkter skall konkretiseras är det fyrauppgifter som träder i förgrunden. Fördet första gäller det att dämpa ökningen av energikonsumtionen. Jämsides meden direkt besparing av energiresurser måste vi eftersträva en effektivareanvändning av den energi som behöver tas i anspråk. Fördet andra måste vi driva en aktiv oljepolitik. Den skall inriktas dels på attminska riskerna för ett ensidigt oljeberoende genom att öka import av andrafossila bränslen - kol och om möjligt även naturgas, dels på att ökaförsörjningstryggheten när det gäller tillförseln av olja och åstadkomma ettstarkare nationellt grepp om vår oljeförsörjning. Fördet tredje måste vi trygga vårt behov av elkraft. En utbyggnad av såväloljekraft som vatten- och kärnkraft väcker oro och invändningar från olikasynpunkter. Trots detta måste vi f. n. använda alla dessa energikällor för atttillgodose elkraftbehov. Fördet fjärde måste vi också efter måttet av våra krafter delta i en internationellsamverkan för energihushållning. Dessafyra moment i energiplaneringen vill jag beteckna som de fyra hörnpelarna isvensk energipolitik. Jag kommer i det följande att behandla dem i tur ochordning. Endämpad ökning av energikonsumtionen Denförsta hörnpelaren i vår energipolitik måste bli en medveten strävan att hållatillbaka energikonsumtionen. Länge framstod en fortsatt ökning avenergikonsumtionen som naturnödvändig och problemfri. har insikt vunnits ommotiven för att hålla tillbaka förbrukningen: begränsningarna i tillgången,kostnaderna, miljöförstörelsen, hänsynen till den internationella solidariteten,den större valfriheten . Den studie- och rådslagsverksamhet som harbedrivits visaratt människorna inte uppfattar en ohämmad stegring av denmateriella produktionen som ett avgörande villkor för fortsatt välstånd. De ärtvärtom beredda till vissa uppoffringar för att spara energi. Det kan innebäraförändringar i levnadsvanor och konsumtionsmönster. Denökade medkänslan med världens fattiga folk gör att många människorbetraktarsådanaförändringarsom en naturlig internationell solidaritetshandling.Men många av dessa förändringar behöver inte heller betraktas somofördelaktiga. Förväntningarna för framtiden riktar sig alltmer mot värden avicke materiell art. Kraven på hushållning med knappa naturtillgångar och behovav välfärd på andra områden än de som traditionellt har ansetts centrala förvälståndsutvecklingen verkar i samma riktning. Detta innebär framför allt enlägre takt i den privata konsumtionens ökning. Vi får vara beredda att hållatillbaka ökningen av en del konsumtionsbehov, satsa mer på kollektivtrafik, merpå tjänster som sjukvård, åldringsvård, barntillsyn. utbildning,kultur osv. Mendet finns en gräns för besparingar i fråga om energikonsumtionen. Som jag föruthar framhållit måste vår energihushållning bidra till att förverkliga desociala målen arbete åt alla, en rättvis fördelning, fördjupad välfärd ochtrygghet. Det finns ännu stora grupper i vårt land som är eftersatta i dessahänseenden. Många arbetar fortfarande under djupt otillfredsställandeförhållanden. En god arbetsmiljö liksom en god yttre miljö kräver fortsattaomfattande investeringar. Framförallt måste vi slå vakt om sysselsättningen.Den är i hög grad beroende av att den svenska industrins slagkraft på utlandsmarknadernakan bibehållas. Vi måste därför fullfölja en energipolitik som kan utgöragrundvalen för en fortsatt industriell utveckling i vårt land. Drastiskaförändringar i energipolitiken som leder till betydande störningar i viktigasamhällsfunktioner orsakar social oro och häftiga motreaktioner. Utifrånerfarenheterna av folkbildningsförbundens studieverksamhet utgår jag från attfiertalet inte tror på en plötslig minskning eller ett stopp förtillväxten i förbrukningen. Däremot finns det en betydande majoritet som trorpå en mera måttlig tillväxttakt än . Det finns också starka sympatierför tanken att energiförbrukningen bör kunna stabiliseras på enoförändrad nivå. Deeuropeiska gemenskaperna (EG) har rekommenderat sina medlemsländer att minskaden årliga ökningstakten från 4 till 3 96. En sådan dämpning kanemellertid enligt min mening inte anses vara tillräcklig för del. Vibör allvarligt pröva möjligheten att komma ned från de sista femton årensökningstakt om ca 4,5 96 till i genomsnitt 2 96 under perioden1973-1985. Vi bör också allvarligt pröva möjligheten att från 1990-taletsbörjan hålla energikonsumtionen på en oförändrad nivå. Det bör finnasförutsättningaratt nå detta mål utan att äventyra sysselsättningen och andraviktiga välfärdsmål. Men jag vill understryka att detta är en högambitionsnivå. Det kommer att kräva en betydande anspänning av krafterna föratt förverkliga den. Erfarenheterna får visa om dessa riktlinjer förplaneringen behöver ändras. Förförståelsen av de fortsatta resonemangen vill jag påminna om att behovet avelektrisk kraft har ökat snabbare än energiförbrukningen totalt.Detta beror främst på elkraftens betydelse för mekanisering och rationaliseringi industrin och dess lätthanterlighet och renhet i hushållen. De kraftigtökade oljepriserna kan väntas förstärka denna tendens. En ökning med 296 förden totala energiförbrukningen kan således betyda en förhållandevisbegränsad ökning för olja som bränsle och en betydligt snabbare ökning förelektrisk kraft. Ifråga om formerna för att spara energi föreligger ett omfattande utredningsmateriali vårt land och internationellt. Det visar att det finns väsentligasparmöjligheter även på relativt kon sikt. Del gäller kanske främst påuppvärmningssidan både i vad gäller bostäder och andra lokaler. Undersökningarrörande konsumtionsvanor i olika länder visar att energiför- brukningentar en allt större del av den enskildes budget ju lägre hans inkomst är. Dettaunderstryker angelägenheten av alt söka vägar till en lägre energiåtgång ibosläder och hushåll. Inomindustrin och samfärdseln anses en omställning mot effektivare energianvändningge mera betydande resultat först på . I ett vidare perspektiv kanockså strukturförändringar, t. ex. i fråga om bostadsbeståndets fördelning pålägenhetstyper, industrins lokalisering och sammansättning ochtransportsystemets utformning väntas ge resultat i form av sparad energi. Jagskall i korthet sammanfatta några av de viktigaste åtgärder som bör föreslåsi besparingssyfte. -Denpågående lån- och bidragsgivningen inom bostadsbeståndet och för industrinsbyggnadsuppvärmning skall fortsätta t. v. Vidare föreslås stödmöjligheter förprototyper och demonslrationsanläggningar samt för energibesparingsåtgärder ianslutning till industriella processer. -Användningenav energi i våra mest energikrävande industrigrenar -järn-och stålindustrinsamt skogsindustrin - skall undersökas liksom möjligheterna att utnyttjaspillvärme från industri och kraftverk för bl. a. uppvärmning av bostäder. -Förslag till lagstiftningom energiplanering skall förberedas. -Tillkomstoch utbyggnad av energikrävande industri skall prövas av regeringen. krävslokaliseringstillstånd för viss resurskrävande eller miljöstörande industri.Tillståndsprövningen skall i fortsättningen också avse industri av väsentligbetydelse från energiförsörjningssynpunkt. -Ibyggnadsstadgan skall tas in bestämmelser om att bebyggelse planeras ochbyggnader utformas så att hänsyn tas till behovet av energihushållning. -Förslagkommer om en höjd energibeskattning. Högre energiavgifter blir en stimulans attspara energi. -,som tillsattes för att planera och genomföra spar-kampanjen under vintern1974/75, fåi- sitt uppdrag förlängt och utvidgat. -Enbred satsning skall ske på forskning och utveckling med sikte på besparing ocheffektivare energianvändning. Denandra hörnpelaren i vår energipolitik måste vara att driva en aktivoljepolitik. Önskemålen att minska vårt beroende av importerad energi har sedanlänge gått som en röd tråd genom alla energipolitiska utredningar och åtgärder.Ambitionen har genomgående varit att finna inhemska energiråvaror i ställetför de importerade. Framgången har tyvärr varit begränsad. Förbrukningenav oljeprodukter i ökade med drygt 8 96 omåret. ökade oljans andel av den totala energiförbrukningen ilandet från knappt hälften till nära 3/4. oljeförbrukningenför energiändamål går till uppvärmning av bostäder m. m. och en dryg tredjedelanvänds inom industrin. Olja används därutöver som råvara för petrokemiskaprodukter, smörjmedel, asfalt m. m. Utvecklingenpå den internationella oljemarknaden medgav en sådan ökning och denunderiättades av en för oss gynnsam prisutveckling. Denutveckling som tog sin början med ingången av och som kulminerademed händelserna /74 har dels lett till att de ol-jeproducerandeländerna i väsentlig omfattning har övertagit kontrollen överråoljeproduktionen från de internationella oljebolagen och dels resulterat i enhöjning av råoljepriset i exporthamn till en nivå som ligger sex till åttagånger högre än . Utvecklingen har medfört allvariigakonsekvenser från såväl ekonomiska som försörjningsmässiga synpunkter. I detstora fiertalet konsumentländer söker man därför efter vägaratt minska detensidiga beroendet av oljan som energikälla. Så måste även göra. Beroendetav oljan kan i av internationell oro och internationella kriser innebäraett hot mot vårt nationella oberoende och vår neutralitetspolitik.Förbränningen av olja medför miljöförstörelse och hälsorisker genom utsläpp avbl. a. svaveldioxid och tungmetaller. På kan också den vidförbränningen bildade koldioxiden medföra förändringar i klimatet, som kan bliett allvariigt hot mot våra livsbetingelser. För våra överväganden måste det ocksåvara av betydelse att oljan är en energikälla som kan behöva sparas förländer som inte har andra möjligheter att klara sin energiförsörjning.Kostnaderna för oljeimporten slutligen innebär en stor belastning förbetalningsbalansen. Jag vill erinra om att fjolårets prisökningar innebar attkostnaderna för importen av råolja och oljeprodukter steg med 8 miljarderkronor och starkt medverkade till att förändra ett stort överskott ibytesbalansen till ett avsevärt underskott. Motdenna bakgrund anser jag det uppenbart att strävandena att begränsa vårtberoende av olja liksom strävandena att trygga försörjningen för det oljebehovsom ändå kvarstår måste utgöra viktiga inslag i energipolitik. Ettsätt att ra till stånd en begränsning är de insatser på konsumtionssidan förvilka jag har redogjort tidigare. Ett annat sätt vore att ta i anspråk nyaenergikällor som fusionskraft, solenergi, vindenergi, jordvärme etc. Som jagockså har redovisat är möjligheterna att uppnå påtagligaenergitillskott från dessa källor dock begränsade. Enannan möjlighet att minska det ensidiga oljeberoendet är att öka importen avandra fossila bränslen - kol och naturgas. Väridens koltillgångar är mycketstora och globalt svarar kolet för 30 96 av energiförsörjningen. I harkolförbrukningen minskat och är nu obetydlig. Kolimportenberäknas dock nu komma att mer än fördubblas . Detta sammanhängerfrämst med stålindustrins, särskilt 80:s, utbyggnad och den svenskakoksproduktionen i . Även andra behov kan medföra en ökad kolimport.Kolförbränning innebär dock miljöproblemi ännu högre grad än oljeförbränning. Naturgassvarar för inemot 20 96 av jordens energiförsörjning. I vårt land skullenaturgas kunna ersätta i första hand tjockolja. Våra förhandlingar om import avnaturgas har inte gett positiva resultat. Man kan sannolikt interäkna med någon betydande import av naturgas . Om framtida norskaprospekteringar norr om 62:a breddgraden skulle leda fram till fynd av naturgaskan det på bli aktuellt med större import av naturgas till vårtland. Användandet av naturgas ger väsentligt mindre skador på miljön än olja,eftersom gasen är mycket svavelfattig. Våramöjligheter att ersätta oljan med andra fossila bränslen är alltså t. v.begränsade. En viss ökad användning av kol kan dock förutses. Vi måste räknamed att olja fram kommer att vara ett dominerande inslag i vårenergiförsörjning. De risker som är förenade med det höga importberoendet måstevi söka minska och kontrollera. Det förutsätter en rad åtgärder av olika slagför att trygga vår oljeförsörjning. Enintegrerad oljepolitik under samhällelig ledning för många uppgifter. Jag anseratt det ansvar samhället måste ta för energiförsörjningen gör det angeläget attstaten medverkar i ökad utsträckning. Vad som är aktuellt är bl. -Somett komplement till statliga insatser för letning efter olja och gas föreslåsen statlig garanti intill 2 000 milj. kr. för att underlätta finansiering avinvesteringar i utvinning av olja, naturgas och kol. -Utvecklandeav bilaterala avtal med oljeexporterande stater. Ramavtal utgör en god grundför avtal om leveranser av råolja och i vissa fall även oljeprodukter ochnaturgas till . -Samarbetemed andra oljekonsumerande länder, bl. a. deltagande i det internationellaenergiprogrammet (lEP) för att i samarbete med övriga i ett krislägetrygga vår oljeförsörjning. -Bildandeav ett statligt oljebolag för handel med råolja och petroleumprodukter. -Statligt deltagande iraffinaderinäringen i vårt land. Dentredje hörnpelaren i energipolitiken är att tillgodose vårt lands behov avelkraft. Som jag redan har framhållit kan en åriig ökning av energiförbrukningenom 2 96 fram betyda en begränsad ökning för olja som bränsle ochen relativt snabb ökning för elektrisk kraft. Jag erinrar om att energiprognosutredningeni sitt lägre alternativ med 2,4 96 stegring totalt likväl räknat med en åriigökning av elförbrukningen med ca 6 96. Vihar med nuvarande teknik tre vägar att tillgodose elkraftbehovet: utbyggnad avvattenkraft, utbyggnad av olje- eller kolbaserad kraft eller ut- byggnad av kärnkraft. Valet mellan dessa är den kanskemest omdiskuterade och svårbedömda frågan i den nu aktuella energiplaneringen.Jag skall därför uppehålla mig förhållandevis utföriigt vid denna fråga. Vi måste för att trygga elkraftkonsumtionen fram till år1985, utöver redan beslutat kraftverksbyggande och utöver vad industrin kanbygga ut i mottryökskraft, räkna med en utbyggnad av elkraftproduktionen somger ett tillskott av grovt räknat . Detta är över lägre än kraftindustrinsberäkning . Den forcerade vattenkraftutbyggnaden under 1950- och1960-talen hade en stor betydelse för vårt samhälles utveckling till enavancerad industri-och välfärdsstat. Däremot kunde den endast marginellt dämpastegringen av oljeimporten. Den totala ekonomiskt utbyggbara vattenkraftenbrukar uppskattas till . Ca är utbyggda eller under utbyggnad.Inom de återstående ryms utbyggnader, som skulle skada värden, som frånnaturskyddssynpunkt betraktas som omistliga av alla. Redan däri ligger enbegränsning. Inom de ligger också de fyra , vilka enligtriksdagens uttalande inte bör byggas ut. De svarar för drygt . Bland de grupper som studerat energifrågan finns enbetydande opinion för att bygga ut vattenkraften. Anledningarna härtill äruppenbara. Vattenkraftproduktionen är ren, den bygger på naturtillgångar somförnyas och som vi själva kontrollerar. Men en omfattande utbyggnad måste ocksåvägas mot de stora värden ifråga om natur och miljö som vattendragen representerar.Frågan om en utbyggnad av vattenkraft bör därför anstå till en senare tidpunkti avvaktan på det utredningsarbete som pågår. Eftersom det tar åtta ä tio åratt planera och bygga större kraftstationer kommer ett beslut att ranågon större inverkan för kraftproduktionen först på andra sidan 1985. Förtiden kan tillskottet bli ca , främst genom kompletteringari redan utbyggda älvar och utbyggnad av en del smärre vattendrag.Vattenkraftproduktionen skulle därmed motsvara . Med den förutsedda ökningen i efterfrågan aktualiserasdärför en ytteriigare utbyggnad av elkraft. Den kanutgöras av kärnkraft eller av s. k. mottryckskraft främst baserad på fossilabränslen. Mottryckskraft baserad på olja ställer sig gynnsammare änkondenskraft. Dels utnyttjas energiinnehållet i olja ungefär dubbelt så bra somi kondenskraftverk genom att det uppvärmda kylvattnet kan användas förhusuppvärmning. Dels blir kraftkostnaden i stora mottrycksanläggningar lägre.Kraft-värmeintressenterna har räknat med att kunnabygga ut oljebaserad mottryckskraft i kommunerna motsvarande 4 å . I oljekrisens spår söker alla industriländer efter vägartill en aktiv energipolitik i syfte att minska hittillsvarande ökningstakt ienergikonsumtionen, minska oljans andel i total försörj ningen och minskaoljeimportberoendet. Iländer med en utvecklad teknologi på området har man genomgående riktat inansträngningarna på att bygga ut kärnkraft. Enligt en OECD-studie ienergifrågan som offentliggjordes skulle OECD-län-dernaskärnkraftutbyggnad mer än tiofaldigas . Målet är enutbyggnad som skulle ge totalt över i åriig produktion. Detkunde i och för sig te sig naturiigt att liksom många andra länder nulångsiktigt satsade på en forcerad utbyggnad av kärnkraften. Vi har - tillskillnad från andra - såvitt känt inga nämnvärda egnatillgångar på fossila bränslen. Vi har svårigheter att importera naturgas. Vihar inte heller några stora outnyttjade reserver av vattenkraft. Däremothar en även efter internationella mått betydande urantillgång iRanstad som skulle kunna täcka behovet för det nu beslutadekärnenergiprogrammet under fiera . Prisutvecklingen på uran går i enriktning som gör det sannolikt att brytning av Ranstadsmalm kan bli ekonomisktlönsam. Vi har en hög teknisk standard och en på eget utvecklingsarbete baseradkärnkraftsleknik. Och vi har genom vår väl utvecklade metall- ochverkstadsindustri goda förutsättningar att på skapa en nationellsjälvförsörining för en avancerad kärnkraftproduktion. Detfinns emellertid skäl som manar till försiktighet och som talar mot att man nubinder sig för ett omfattande och långsiktigt utbyggnadsprogram för kärnkraft. Hithör de risker som är förbundna med kärnkraftreaktorernas säkerhet ochomhändertagande av utbränt bränsle. Mycket grundliga undersökningar har gjorts,både utomlands och i , av kärnreaktorernas säkerhetsproblem. De pekarpå att riskerna för reaktorhaverier med konsekvenser för omgivningen är mycketsmå och att, även om ett sådant haveri skulle inträffa, sannolikheten förstörre skador på människor och djur utanför reaktorn är liten. Även om dettaär den förhärskande åsikten bland experterna, finns dock även sådana somställer sig tveksamma härtill. Erfarenheterna från kärnkraftstationer i driftär relativt begränsade. De framlagda beräkningarna är trots alltkalkyler, vilkas tillföriitlighet kan behöva prövas mot bakgrund averfarenheter av praktisk drift. utgång kommerantalet driftår från reaktorer runt om i världen att mångdubblas. Därmedframkommer viktiga erfarenheter för kontroll av kalkylerna. Upparbetningav utbränt bränsle för uranåtervinning m. m. och förvaring av sådant aktivtavfall som inte kan återföras i reaktorns förbränningsprocess är delar avkärnenergins bränslecykel, som inte har genomarbetats på samma grundliga sättsom byggande av reaktorer och framställningen av bränsleelement. Ifråga om upparbetningsanläggningar anses de teoretiska problemen ochkonstruktionsproblemen nu vara lösta. Nya stora anläggningar är under uppförandei och . Överenskommelse föreligger om leverans avsvenskt utbränt bränsle till ett europeiskt konsortium för upp- arbetning.Den omfattar allt bränsle från beslutade elva aggregat. Vidupparbetning av utbränt bränsle för man utom uran för återanvänd-ning ocksåplutonium och radioaktivt avfall. Plutoniumfrågan måste, oavsett om vi byggerut kärnkraften i eller inte, lösas i ett internationellt sammanhang.Jag återkommer i ett följande avsnitt till insatser för att medverkatill en internationell lösning av frågan om plutoniumhanteringen. Genom avtalet omupparbetning av våra utbrända bränsleelement behöver vi inte räkna med attförvara vårt avfall förrän tidigast fr. o. m. slutet av 1980-ialet. Det rådermycket stor enighet bland experterna om att avfallet bör föras över i fastform, varigenom man väsentligt minskar risken för spridning genomolyckshändelse. Målet i fråga om den slutliga förvaringen av avfallet är attden bör ske i fullständig isolering från biosfären och utan behov av mänskligövervakning. Det övervägande antalet av dem som har sysslat medavfallsfrågorna, liksom även den svenska utredningen om radioaktivt avfall,anser att problemen går alt lösa. Någon slutlig utvärdering av olika möjligametoder har emellertid ännu inte gjorts och ingen metod har tillämpatsi full skala. Desenaste årens debatt i dessa frågor har lett lill omfattande satsningar för attlösa problemen. Vi kan också konstatera att forskare och tekniker har hunnitlängre på vägen alt lösa kärnenergins avfallsfrågor än motsvarande frågorbeträffande andra fariiga biprodukter av industrihaniering som exempelvissvavel- och koldioxid, nilrösa gaser och tungmetaller från förbränning av olja,kvicksilverutsläpp m. m. Trotsdetta bjuder den bild jag tecknat i fråga om riskerna till försiktighet i frågaom omfattande långsiktiga kärnkraftsatsningar. Detta innebär dock inte någothinder för ett kärnkraftprogram i begränsad skala, som är aktuellt förSveriges del. Ettannat skäl som har anförts mot att nu besluta om en omfattande utbyggnad avkärnkraft är att vi ännu inte har full klarhet om kärnkraftens ekonomi. Destigande kapitalkostnaderna och de driftstörningar som har inträffat har väcktbetänksamhel. Det bör emellertid framhållas all kapitalkostnaderna förkärnkraft inte stigit väsentligt mer än för andra kraftslag och att deekonomiska kalkylerna inkluderar omfattande avbrott i driften under de förstaåren. Kostnaderna för kärnkraft och vattenkraft är betydligt lägre än förkraftproduktion som baseras på fossila bränslen. Bara en myckel påtagligsänkning av oljepriset skulle kunna ändra detta förhållande. Ytteriigareett starkt skäl för att inte nu binda sig för en omfattande utbyggnad avkärnkraft är den tveksamhet som människor känner inför ett sådant steg. Den harkommit lill uttryck både i den studie- och rådslagsverksamhet jag hartalat om och i den allmänna debatten i massmedia. Ännu sedandominerade en övervägande positiv inställning till kärnkraftens användning förfredliga ändamål. debattenom kärnkraftens risker och säkerhetsproblemen har ändrat detta förhållande.