prop · FZ0337 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 18 § andra stycket föreskrivs atti ärenden som rör naturreservat, naturminne eller bestämmelser till skydd fördjurlivet företräds kyrklig jord som avses i 14 § av stiftsnämnden. I fråga omett par nya tvångsrätter, nämligen ledningsrätt enligt den tillkomnaledningsrätts-lagen (1973: 1144) och vågrätt enligt väglagen (1971:948), är det såsom stiftsnämnden i framhållit motiverat att i FörvL uttryckligenange att den kyrkliga jorden företräds av stiftsnämnden. Det kan lämpligen skegenom att dessa tvångsrätter nämns i 18 § andra stycket. 1 paragrafen bör ocksågöras ett förtydligande av formell karaktär. 2.5 Vidgad möjlighet att föra över ett slag av kyrkligjord till annat slag av kyrklig jord samt lån ur kyrkofonden för inköp avsjälvständig brukningsenhet Enligt 24 § FörvL får tillståndtill försäljning eller byte av kyrklig jord lämnas endast i vissa där angivnafall. Vidare gäller enligt 13 § KostnL att pastorat kan få lån ur kyrkofondenför åtgärd som syftar till rationalisering av driften på löneboställe samt iövrigt i tre särskilda fall som inte är av intresse i detta sammanhang. Behovav ändringar i dessa två angivna paragrafer i resp. KostnL aktualiseradesi ett praktiskt fall efter det att den nya lagstiftningen hadeträtt i kraft. I det angivna fallet varförhållandena i korthet följande. i fickmöjlighet att förvärva ett större fastighetskomplex. Avsikten var attfinansiera köpesumman om 18 milj. kr. dels genom att från olika pastoratsprästlönefonder tillsköts 3,2 milj. kr., dels genom att lån upptogs från kyrkofondenom ca 8 milj. kr. och dels slutligen genom att kyrkofonden själv deltog i köpetmed ett belopp om ca 6,8 milj. kr. Tanken var att lånen från kyrkofonden skulleavlösas alltefter det pastoraten kunde sälja löneboställen som inte varrationella brukningsenheter. Bestämmelserna i 13 § KostnL medgeremellertid inte att lån får utgå för annat än köp som syftar tillrationalisering av driften av ett redan befintligt löneboställe. Det är alltsåmöjHgt med nuvarande bestämmelse att få lån för köp av ytterligare mark. tillett boställe men däremot inte att få lån för köp av ett rationellt jordbruk istället för ett eller flera orationella löneboställen. promemoriahar denna fråga tagits upp. Där föreslås att lånemöjligheten skall utökas tillatt även avse köp av självständig brukningsenhet. Förslaget har tillstyrktsunder remissbehandlingen. Prop.1975/76: 37 27 Ett av de viktigaste motiven för den nyalagstiftningen var att underlätta strukturrationaliseringen av den kyrkligajorden. För att åstadkomma en effektiv strukturrationalisering krävs attolönsamma löneboställen kan ersättas av lönsamma sådana eller avprästlönefondsfastigheter. I den mån pastorat inte kan tillskjuta demedel som behövs för förvärvet av den nya brukningsenheten, bör pastoratet hamöjlighet att få lån från kyrkofonden. Detta bör gälla oavsett om den nya brukningsenhetenär avsedd att bli löneboställe eller prästiönefondsfastighet. För rätt till lånmåste krävas att den nya brukningsenheten i sig är en rationell brukningsenhetoch att förvärvet av den syftar till en rationalisering av det kyrkligajordinnehavet i stiftet. Om den förvärvas innan det varit möjligt att sälja ettolönsamt löneboställe, måste krävas att köpet sker i syfte att när det gamlalönebostället kan säljas helt eller delvis lyfta av lånet från kyrkofonden. Denutökade lånemöjligheten bör föranleda ändring i 13 § KostnL. 1 denna paragrafbör i fortsättningen i första stycket anges att lån kan lämnas ur kyrkofondenför åtgärd som syftar till rationalisering av driften av löneboställe ellerprästlönefondsfastighet eller för sådant förvärv av jordbruksfastighet såsomlöneboställe eller prästlönefondsfastighet, vilket syftar till rationaliseringav det kyrkliga jordinnehavet i stiftet. Denna skrivning täcker även nuvarandeandra stycket, vilket följaktligen kan utgå. Med jordbruksfastighet avsesfastighet som är taxerad som jordbruksfastighet. Det bör således vara möjligtatt få lån för t. ex. förvärv av rena skogsfastigheter. Som redan framhölls i1970 års proposition (prop. 1970: 168 s. 130) bör det inte komma i fråga attanvända fondmedel eller lånemedel för att i rent kapitalplaceringssyfte göras. k. punktköp av jordbruks- och skogsbruksfastigheter som inte ärbärkraftiga. Somjag har angett får enligt 24 § FörvL tillstånd till försäljning ellerbyte av kyrklig jord lämnas endast i vissa fall. I det angivna fallet frånKarlstads stift köptes fastighetskomplexet trots att det inte var möjligt attfå lån ur kyrkofonden. Köpet möjliggjordes genom att kyrkofonden trädde in somköpare inte endast till egendom värd 6,8 milj. kr. utan även till den del avförvärvet till vilket den ursprungliga avsikten var att ta upp lån ur kyrkofondenpå 8 milj. kr. Avsikten var att efter hand föra över denna del avfastighetskomplexet till pastoraten i stiftet. Detta är emellertid intemöjligt med stöd av nuvarande regler i 24 § FörvL om försäljning och byte avkyrklig jord. Enligt min mening bör det, om särskilda skäl föreligger, vilketfår anses vara fallet i det aktuella fastighetsförvärvet i vara möjligt att tillåta sådan försäljning eller sådant byte varigenom kyrkligjord av visst slag erhåller natur av kyrklig jord av annat slag. Bestämmelserhärom bör föras in som ett nytt tredje stycke i 24 § FörvL. Genom att ett nyttstycke förs in i 24 § krävs även en formell ändring i nuvarande andra stycket.Vidare bör i första stycket göras en formell ändring i anledning av att en nyexpropriationslag tillkommit 1972. 1975/76: 37 28 2.6 Vissfråga om användning av prästlönefondsmedel Enligt 27 § FörvL skall prästlönefond görasräntebärande på sätt som föreskrivs om omyndigs medel. kanemellertid enligt samma paragraf medge, att fondens tillgångar placeras påannat sätt enligt bestämmelser som Konungen meddelar. Enligt 87 och 88 §§ FörvKkan sådan placering av medel ur prästlönefond ske i den formen att medlen användsför att bekosta annan värdebeständig rationalisering på pastorats löneboställeän inköp av fastighet. Frågan om vilka investeringar som skall anses uppfyllakravet på värdebeständighet har aktualiserats i olika sammanhang efter den 1januari 1972. a. har frågoma behandlats i vissa av de skrivelser som jagtidigare har redovisat. I diskussionen har under hänvisning till 57 § FörvKhävdats att varje nybyggnad eller väsentlig ombyggnad skulle uppfylla kravet påvärdebeständighet. Detta är självfallet inte riktigt, vilket framgår bl. a. av27 § FörvL och 87 § FörvK. Enligt dessa bestämmelser skall nämligen medel urprästlönefond få användas endast i den mån fråga är om placering. Vidareframgår av 87 § andra stycket FörvK att medel ur prästlönefond får användas förvärdebeständig rationalisering endast om rationaliseringen leder till att denkyrkliga jorden och fonderna till-sammantagna tillgodogörs på ett bättreekonomiskt sätt. För att undanröja varje tvekan om innebörden av begreppetvärdebeständig rationalisering har regeringen tidigare denna dag beslutat omviss ändring av 57 § FörvK. i och pastoratsförbundet harföreslagit en rätt att få låna medel ur prästlönefond. En sådan regel kräversom kammarkollegiet påpekat en närmare utredning. Enligt 12 § förvaltningslagen (1971: 290) skallbesvärshandling ges in till den myndighet som har att pröva besvären.Förvaltningslagen gäller om inte regeringen eller har meddelat andrabestämmelser i lag eller arman författaing. Av 31 § FörvL följer att besvärshandlingenskall ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Någon anledning attha en särskild avvikande besvärsregel i FörvL finns inte. Med hänsyn härtillbör den nuvarande bestämmelsen i 31 § första stycket FörvL om varbesvärshandling skall ges in utgå. Besvär mot beslut i ärende enhgt FörvL och FörvKfår i den mån talan kan fullföljas till högsta instans föras hos regeringen.Fråga om fördelning av vinst eller förlust på stiftsnämndens förvaltning avbo-ställsskogen i stiftet och av prästlönefondsfastighet är av teknisk natur.Besvär över beslut i sådan fråga bör därför inte prövas av regeringen utan istället av kammarrätt och regeringsrätt. En bestämmelse härom bör tas in i 31 §FörvL. Även frågor om beräkning av pastorats andel 1975/76: 37 29 iboställsskogen och prästlönefondsfastighet bör i sista instans prövas avregeringsrätten. Detta kräver en ändring i 110 § FörvK. Enligt 32 § FörvL meddelas föreskrifter förtillämpningen av lagen av Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer.Regeringen har emellertid rätt att meddela verkställighetsföreskrifter till lagutan att detta särskilt anges i lagen. Med hänsyn härtill kan bestämmelsenhärom i 32 § utgå. Detsammagäller i fråga om motsvarande bestämmelse i 16 § KostnL. 2.9 Besväröver beslut i ärende om avräkning mellan pastorat och kyrko fond Beslut om avräkning mellan pastorat och kyrkofondfattas av stiftsnämnden eller, i fråga om , av kammarkollegiet(17 § KostnK). Sådant beslut kan överklagas genom besvär till regeringen (jfrinstmktionen (1971: 862) för stiftsnämnderna resp. instruktionen (1972:643) förkammarkollegiet samt 18 § allmänna verksstadgan (1965: 600). Frågor omavräkning är emellertid främst av teknisk natur. Att pröva besvär i sådan frågabör därför liksom besvär i ärenden om fördelning av vinst eller förlust påstiftsnämndens förvaltning av boställsskogen och prästlönefondsfastighet(avsnitt 2.7) ankomma på kammarrätten och regeringsrätten. Bestämmelse omsådan besvärsordning bör tas in i KostnL. Som jag har anfört (avsnitt2.8) bör bestämmelsen i 16 § KostnL utgå. Den nya besvärsbestämmelsen börkunna tas in i dess ställe. 2.10 Vissaförsamlingars rätt tUl ersättning ur kyrkofonden för visst byggnadsvirke Enligt KostnL (punkt 6 i övergångsbestämmelserna)har vissa församlingar en viss rätt till ersättning ur kyrkofonden somkompensation för att de genom införandet av KostnL förlorat en tidigarenaturaförmån som avsåg rätt att under vissa fömtsättningar ur löneboställesskog ta ut visst virke för byggande och underhåll av bl. a. kyrka. I1975 års promemoria föreslås att denna rätt skall upphöra. Punkten 6 i övergångsbestämmelserna till KostnLavser de församlingar som enligt 55 § ecklesiastik boställsordning (1932: 400)(EBO) hade rätt att ur löneboställes skog få ta ut det virke som behövdes föratt bygga och underhålla kyrka, kapell och klockstapel samt inhägnad kringkyrkogård. Punkten 6 ger berörda församlingar rätt till kontant ersättning urkyrkofonden i stället för rätten att tillgodogöra sig nämnda naturaförmån,vilken förmån upphörde när KostnL infördes. Prop.1975/76: 37 30 re föreskrivs i punkt 6 att ärenden om ersättning urkyrkofonden skall handläggas enligt bestämmelser som Kungl. Enligl 55 § EBO hade församling,som jag angav, kvar tidigare rätt att ur löneboställes skog få ta ut detvirke som behövdes för att bygga och underhålla kyrka, kapell och klociistapelsamt inhägnad kring kyrkogård. Denna rätt gällde endast om och i denutsträckning som det fanns avverkningsbart virke, sedan bostäl .ets husbehovoch pastoratets behov av virke till prästgård och inhägnad kring prästgårdtillgodosetts. Bestämmelsema i punkt 6 iövergångsbestämmelserna lill KostnL om rätt till ersättning ur kyrkofonden föratt vissa församlingar genom införandet av KostnL förlorat en tidigare förmånatt ur löneboställes skog ta ut visst virke saknade motsvarighet i Kunjl.Maj:ts skrivelse lill kyrkomöte (skr 1970: 4) med förslag till lag omförvaltning av kyrklig jord, m. m. Sådan motsvarighet finns iite heller i 1960års ecklesiastika boställsutrednings betänkande (SOU 1968: 12) Förvaltningenav kyrklig jord m. m. som låg till grund for förslagen i nämnda skrivelse.Bestämmelsema infördes av kyrkomötet utan föregående behandling i berörtutskott. (1970: 168) till riksdagenmed förslag lill lag om förvaltning av kyrklig jord, m. m., som avlämnadesefter det att kyrkomötet fattat sitt beslut, berörde föredragande statsrådetden av kyrkomötet införda övergångsbestämmelsen. Statsrådet fann liksiim tidigare1960 års ecklesiastika boställsutredning (SOU 1968: 12 s. 90) att 55 § EBOspeglade en äldre tids hushållning och anförde. 1 dagens samhälle torde de iparagrafen nämnda virkesuttagen förekomma endast i mycket begränsadomfattning. Den ersättning ur kyrk-kofonden som kan komma i fråga med den a.vkyrkomötet antagna övergångsbestämmelsen kan dessutom endast avse den beräknadenettovinst som församlingen kunnat erhålla genom att utnyttja löneboställesskog. Vid beräknandet av denna nettovinst måste hänsyn tas till å ena sidan vaddet i det aktuella fallet faktiskt kostat församlingen att köpa erforderligtvirke i färdigt skick och å andra sidan samtliga utgifter som församlingenskulle ha haft för att genom avverkning i löneboställets skog, genom transportoch bearbetning m. m. få fram samma mängd färdigt virke. I den mån någonberäknad nettovinst i här angiven mening uppkommer torde den i allmänhet blitämligen obetydlig. Det är inte heller säkert att hela den beräknadenettovinsten skall utgå ur kyrkofonden enligt kyrkomötets beslut. Det ärnämligen att märka att den rätt till virke, som enligt kyrkomötets beslut skallkompenseras med kyrkofondsmedel, inte är ovillkorlig. Den gäller endast i denmån den awerkningsbara virkesmängden i löneboställes skog lämnar tillgångdärtill, sedan löneboställets husbehov och pastoratets behov av byggnads- ochhägnadsvirke för prästgård tillgodosetts. Det administrativa arbete som kommeratt behövas för att avgöra om ersättning skall utgå eller inte torde komma attbli mycket större än som kan anses rimligt med hänsyn till ärendenas ekonomiskabetydelse. Särskilt bedömningen av om och i vad mån löneboställes skoginnehåller en Prop.1975/76: 37 31 tillräckligt stor avverkningsbar virkesmängd torde bliytterligt besvärlig. Vad i 55 § ecklesiastik boställsordning sägs omlöneboställes avverkningsbara virkesmängd kan därvid inte tillämpasbokstavligen, eftersom förslaget till lag om förvaltning av kyrklig jord byggerpå att samtliga löneboställen i ett stift förvaltas gemensamt och att vinsteller förlust av förvaltningen fördelas mellan pastoraten efter andelstaloavsett om avverkningen skett på ett visst pastorats fastighetereller ej. Mot denna bakgrund torde det vara riktigast att tillämpa den av kyrkomötetantagna övergångsbestänmielsen så att vad ett pastorat för ett visst år får utsom vinst för ett visst löneboställe anses utgöra det ekonomiska nettovärdetav löneboställets awerkningsbara virkesmängd. Från nämnda nettovärde skalldärefter dras av värdet av löneboställets husbehov och av pastoratets behov avbyggnads- och hägnadsvirke för prästgård. Värdet av dessa förmåner måste därvidberäknas enligl äldre ordning, eftersom sådana förmåner inte skall finnasenligt förslaget till lag om förvalming av kyrklig jord. Statsrådet ansåg, att punkt 6 iövergångsbestämmelserna skulle komma att leda till betydandetillämpningssvårigheter. Den kunde dock inle väntas få någon nämnvärd praktiskbetydelse. Mot denna bakgrund och då det fick anses väsentligt att lagförslageni övrigt genomfördes hade statsrådet ingen erinran mot att punkt 6 godtogs.Statsrådet betonade emellertid vikten av att tillämpningen nogaföljdes så atl frågan vid behov kunde tas upp till förnyad prövning. Riksdagenhade inte någon erinran mot vad statsrådet uttalat. 2.10.2 Förslag till bestämmelser för handläggningen avärenden om församlings rätt till ersättning ur kyrkofonden för visstbyggnadsvirke I en promemoria, den 20 december1971 (promemoria), framlade en särskilt tillkallad utredningsmanförslag om handläggningen av ärenden om församlings rätt till ersättning avkyrkofondsmedel för byggnadsvirke. Förutsättningarna för att enförsamling skall ha rätt till ersättning ur kyrkofonden för den förloradenaturaförmånen bör enligt promemorian kunna sammanfattas i tre punkter,nämligen: 1. De byggnadsarbeten det gäller skall avse byggande eller underhållav kyrka, kapell, klockstapel eller hägnad kring kyrkogård. Arbetena skallutföras i trä eller åtminstone vara av beskaffenhet atl de med hänsyn tillbyggnadens karaktär, gängse byggnadsskick och förhållandena på orten hadekunnat utföras i trä. Det skall finnas boställsskog från vilken församlingenenligt äldre rätt skulle ha varit berättigad att uttaga kyrkobyggnadsvirke. 3.På ifrågavarande skogsmark skall vid det aktuella tillfället finnas virke pårot av de dimensioner, den sort och kvalitet som skäligen beräknas åtgå förbyggnadsföretaget. Endast i den utsträckning så är fallet äger församlingenåtnjuta ersättning ur kyrkofonden. Finns endast en mindre del av det virke somberäknas åtgå, äger församlingen sålunda endast utfå ersättning motsvaranderotvärdet av den delen. 1975/76: 37 32 Enligt promemorian behöver, närfråga om rätt till ersättning ur kyrkofonden aktualiseras, hänsyn inte tas tilllöneboställes husbehov av byggnads- och hägnadsvirke, eftersom bestämmelsema i55 § EBO och 10 § lagen (1932: 404) om kyrkofond upphävts genom bl. a.införandet av KostnL. 2.10.3 Remissyttranden över förslagel till bestämmelserför handläggningen av ärenden om församlings rätt till ersättning urkyrkofonden för visst byggnadsvirke Över den av utredningsmannenavgivna promemorian avgavs, efter remiss, yttranden av kammarkollegiet,statskontoret, samtliga stiftsnämnder samt församlings- ochpastoratsförbund. Beträffande den av utredningsmannenangivna fömtsättningen att det skall finnas boställsskog från vilkenförsamlingen skulle ha varit berättigad att uttaga virke anmärker någrastiftsnämnder, att den nya FörvL till stor del tillkommit för att lämnamöjlighet till rationalisering. Därvid kommer pastoraten i stor utsträckningatt avhända sig sina boställen för att i stället få andelar iprästlönefondsfastigheter. Fråga uppstår då om rätten till virke bör flyttasöver till att gälla andel i sådan fastighet, om denna andel har förvärvats förmedel som influtit genom avyttring av boställe varifrån församling haft rätttill byggnadsvirke. Mot det tredje av utredningsmannenangivna villkoret anmärker ett flertal remissinstanser att det är mindre välförenligt med de nya reglerna för förvaltningen av boställsskog. Kammarkollegietoch statskontoret erinrar sålunda om föredragande statsrådets uttalande, attvad i 55 § EBO sägs om löneboställes awerkningsbara virkesmängd efter den nyalagstiftningens genomförande kan tillämpas bokstavligt. Flertaletstiftsnämnder gör liknande påpekanden om den nya förvaltningsordningenskonsekvenser. Det framhålls att utvecklingen med all sannolikhet kommer attleda till en koncentration av avverkningarna på kyrkans skogar, innebärande attåtminstone på smärre löneboställen den äldre skogen eller stora delar avdensamma kommer att avverkas i ett sammanhang. Detta kan medföra att vissaförsamlingar under rätt långa perioder inte kan få ersättning förbyggnadsvirke, om de angivna kraven skall upprätthållas. Samma sak kaninträffa, om skogsmark av naturvårdsskäl har undantagits från avverkning.Ersättningsrätten bör därför inte anknytas till den aktuella virkestillgångenutan till de naturliga fömtsättningama för virkesproduktion på denifrågavarande skogsmarken. En stiftsnämnd anser att detta kan uttryckas så,att på skogsmarken skall finnas skogliga fömtsättningar för produktion avvirke av de dimensioner, den sort och kvalitet som skäligen beräknas åtgå förbyggnadsföretaget. En stiftsnämnd vill utforma villkoren så, att det löneboställetill vilket ersättningskravet i det särskilda fallet hänför sig skall vara avden omfattningen och ha sådana fömtsättningar till skogs- 1975/76: 37 33 produktion,att ifrågavarande virkeskvantiteter kan produceras , t.ex. fem eller , om normalskog förekommer på bostället. promemoria tas frågan om den iövergångsbestämmelsen angivna ersättningsrätten upp till fortsatt behandling.Det framhålls att den gjorda utredningen och remissyttrandena däröverbestyrker riktigheten av den proposition av föredragande statsrådetgjorda bedömningen att bestämmelsen skulle komma att leda lill betydandetUlämpningssvårigheter. Till väsentlig del beror, enligt 1975 årspromemoria, svårigheterna på den omläggning av den kyrkliga jordförvaltningensom lagstiftning innebar. Enligt FörvL skall skogen på samtligalöneboställen i ett stift förvaltas gemensamt och vinst eller förlust på varjeårs förvaltning fördelas mellan pastoraten efter andelstal, oavsett på vilkaboställen skogsavverkning skett . Med en sådan ordning är det mindreväl förenligt att låta rätten till ersättning enligt övergångsbestämmelsen bliberoende av den avverkningsbara virkesmängden på ett visst boställe vid dentidpunkt då ersättningsanspråket framställs. Såsom föredragande statsrådetframhöll kan därför 55 § EBO i detta hänseende inte tillämpas bokstavligen ivarje fall inte utan uppenbara orättvisor som följd. A andra sidan kananmärkningar riktas också mot den anvisade lösningen, dvs. att tillämpaövergångsbestämmelsen så att vad ett pastorat får ut som vinst förett visst löneboställe anses utgöra det ekonomiska värdet av löneboställetsavverkningsbara virkesmängd. a. förefaller begränsningen till andeli vinsten godtycklig med hänsyn till att behov av virke för kyrkobyggnadsändamåli allmänhet inte lär uppkomma . Om ersätlningsrällen, såsom ett flertalstiftsnämnder föreslår, i stället görs beroende av de skogUga förutsättningarnaför virkesproduktion på det boställe där församlingen tidigare haft rätt tillvirkesuttag enligt 55 § EBO, kan det kanske i vissa fall vara uppenbart att manalltid kan räkna med tillgång till virke för kyrkobyggnadsändamål i denomfattning som över huvud kan komma i fråga. Om så inte är fallet, kommer manemellertid genast in på svårigheter. Det blir då nödvändigt att låtabedömningen avse förutsättningarna för produktion av just den mängd virke avviss beskaffenhet som behövs för det ifrågavarande arbetet och att därvid ävenräkna med en tidsfaktor, exempelvis så att virket skall kunna produceras underen tidrymd av högst fem eller eller motsvarandeträarbetenas beräknade livslängd. Om församlingen erhåller den begärdaersättningen och sedan begär ersättning för virke till ytterligare byggnadsarbeteninnan tiden gått till ända, måste hänsyn tas till att produktionskapacitetenså att säga av det tidigare ersättningsbeslutet. Prop.1975/76: 37 34 Enligt premomorian är en annan idetta sammanhang viktig sida av förvaltningsreform inriktningen påstrukturrationalisering av den kyrkliga jorden. Behovet av en sådanrationalisering understryks mycket starkt i förarbetena. Det kan förutses attsmärre, olönsamma boställen i stor utsträckning kommer att försäljas ochersättas med större, bärkraftiga enheter, framför allt skogsfastigheler. Oftatorde sådana fastigheter komma att förvärvas för medel, tillskjutna av flerapastorat, och alltså få karaktär av prästlönefondsfastigheter. I några stifthar redan betydande förändringar i fastighetsbeståndet åstadkommits på dettasätt. Ett statiskt betraktelsesätt, som utgår från att de sedan gammaltförefintiiga löneboställena kommer att finnas också , är alltsåverklighetsfrämmande. Frågan är då hur tillämpningen av ifrågavarandeövergångsbestämmelse skall kunna anpassas till mer eller mindre omvälvandeförändringar i fastighetsbeståndet. Några stiftsnämnder har i sina yttrandenöver promemorian med förslag till handläggningsordning fäst uppmärksamheten påproblemet, dock utan att anvisa någon lösning. Ett alternativ är enligt 1975 årspromemoria att bedöma tillgången till virke för viss församlingskyrkobyggnadsbehov med hänsyn till de prästlönetillgångar i form av skog alltså skog till löneboställen eller prästlönefondsfastigheter som finns när församlingengör anspråk på ersättning. Om ett löneboställe, där församlingen enligt dengamla ordningen haft rätt till virkesuttag, blivit sålt och köpeskillingenanvänts till inköp av annat löneboställe för samma pastorat eller tillsammansmed tillskott från andra pastorat använts till förvärv av prästlönefondsfastighet,bör enligt detta alternativ skogen på det nya lönebostället resp. påprästlönefondsfastigheten kunna utgöra grundval för ersättning.