prop · FY03102 · 1975-12-31 00:00:00 — Förfallodagenför en fordran kan vara bestämd antingen absolut, lill en viss dag enligtkalendern, eller relativt, lill efter uppsägning eller inträffandetav en särskild händelse. I båda fallen är förevarande regel tillämplig. Det ärlikgiltigt om förfallodagen är bestämd genom avtal eller genom särskildlagbestämmelse. Det kan också inträffa att förfallodagen inte är uttryckligenavtalad mellan parterna men att den ändå framgår tydligt av parternas tidigare mellanhavanden.Om gäldenären har frihet att betala när som helst under en viss tidrymd, t.ex.under en angiven kalendermånad, anses betalning skola ske senast avden angivna tiden, och även i delta fall är alltså förfallodagen bestämd. Exempelpå atl förfallodagen är bestämd genom lag med en annan metod finns i 24 § försäkringsavialslagen,där det föreskrivs alt försäkringsgivarens betalningsskyldighet skall fullgörasen månad efter det meddelande om försäkringsfallet har kommil honom lill hända,eller senast efler del utredning av visst slag har förebragts.Jag återkommer senare till denna föreskrift. Iförevarande stycke anges alt förfallodagen skall vara bestämd "iförväg". Med denna formulering avses atl klargöra alt när en skuld pågrund av avtal eller uttrycklig bestämmelse i lag skall fullgöras vid anfordran(jfr 5 § skuldebrevslagen), så är förfallodagen inte atl belrakla som bestämd iräntelagens mening. Från denna regel föreskrivs emellertid undantag i andrastycket av förevarande paragraf och i 38 § köplagen. anser jag alt det kan övervägas atl som en ytterligareförutsättning för att dröjsmålsränta skall ulgå från en i förväg bestämdförfallodag kräva att fordringens belopp skall vara bestämt. Till förmån föralt införa etl sådant krav kan anföras att det liggeri linje med det allmänna skälet för atl låta dröjsmålsränta ulgå omedelbartfrån den bestämda förfallodagen, nämligen alt gäldenären förutsätts ha kunnatplanera betalning senast på . I likhet med utredningen har jagemellertid kommil lill den uppfattningen alt lagtexten inte bör innehålla någotkrav på bestämt belopp. Det kan nämligen lätt uppslå tvekan om huruvidabeloppet kan anses bestämt i förväg eller ej. Särskilt vid köp och liknandeavtal skulle en regel som kräver all beloppet är bestämt kunna bli svårlillämpad.Skuldebrev lorde däremot sällan vara utställda på sådanl säll alt det blirnågon skillnad om man släller krav på atl beloppet skall vara bestämt eller ej. Detförhållandet att del i lagtexten inte nämns all beloppet av en fordran skallvara bestämt betyder emellertid inle att del skulle vara helt utan betydelse,om beloppet är känt för gäldenären när han skall betala eller ej. Tvärtomtorde, när del ankommer på borgenären all precisera fordringens belopp och hanunderlåter att göra del, den försening av betalningen som uppstår därigenomvara all hänföra lill borgenären, och gäldenären blir då inle skyldig atl utgedröjsmålsränta. Det kan inte heller uteslutas atl om förfallodagen är avtaladoch det ankommer på borgenären atl precisera beloppet, exempelvis genom allsända en specificerad räkning, gäldenären inle råkar ul för dröjsmålspåföljderom borgenären preciserar sill krav alltför sent, t.ex. som betalningbör ske. Om av annal skäl gäldenärens skuld är på obestämt belopp, så atl haninte vet hur myckel han skall belala, lorde på liknande sätt förfallodagen inlekunna betraktas som bestämd, även om del lill äventyrs har varit klart närbetalning skulle ha skell ifall beloppet då hade varit preciserat. Ienlighet med vad jag har förordat i avsnittet 6.5.3 används i lagtextenuttrycket "försitles betalningstiden". Med detta uttryck markeras alldröjsmålsränta inle utgår när visserligen betalning inte sker på den bestämdaförfallodagen men detla beror på borgenären eller händelse som är atl hänföra lillhonom. Den situationen all borgenären beviljar anstånd med betalningen har jagberört i avsnittet 6.5.3. Förevarandebeslämmelse innebär alt ränta ulgår från förfallodagen, alltså inte från ochmed denna dag. När betalningen försenas på grund av dröjsmål på borgenärenssida, ulgår ränta från del dröjsmålet upphört. 1enlighet med vad jag har anfört i avsnittet 6.5.5 innehåller räntelagen intenågra särskilda regler om ränta vid regresskrav. Fråga uppkommer emellertidfrån vilken tidpunkt dröjsmålsränta skall räknas, om en fordran med bestämdförfallodag infrias av en av flera solidariskt ansvariga gäldenärer och handärefter framställer regresskrav mot medgäldenär. Liksom ulredningen anser jagall ränta bör utgå från den bestämda förfallodagen även vid regresskravet. gäldenärssynpunkt som utsätts för regresskravet är nämligen förfallodagen att betraktasom bestämd i förväg, och han bör därför vara beredd att betala . Denomständigheten atl en medgäldenär i första hand infriar skulden bör inlemedföra någon lättnad i den andres skyldighet all utge dröjsmålsränta på delbelopp som slutligen skall stanna på honom. Vad jag nu har sagtförutsätter emellertid alt den krävande gäldenären antingen själv har betalatsenast på förfallodagen eller atl han vid betalning har utgett dröjsmålsränla enliglhuvudregeln. Har borgenären låtit sig nöja med betalning efter förfallodagenulan all kräva ränta, kan givetvis den gäldenär som har betalt och sedan sökerregress inle kräva ränta förrän från tiden för sitt utlägg. Andrastycket, som motsvarar 2 § andra slyckel i ulredningens lagförslag, innehålleren specialregel som preciserar utgångspunkten för beräkningen av dröjsmålsränlapå fordran som grundar sig på sysslomans eller annans skyldighel alt redovisamedel som han har mottagit av uppdragsgivaren eller tredje man. 1 sådana fall ulgårränta för redovisningen eller, om denna inle avges i rätl lid, frånden dag då redovisning borl ske. Redovisningsskyldighetanses vara karakteristisk för sysslo-mannaavlal och liknande förhållanden somberor på lag, t.ex. förmyndares förhållande till den omyndige i fråga omegendom som förmyndaren förvallar. Men sådan skyldighel kan förekomma ävenutanför sysslomannaförhållanden i vidsträckt mening, t.ex. om någon får annansegendom om hand obehörigen eller av misslag. Redovisningsskyldighet ärinte reglerad genom lagregler av generell karaktär men förekommer ändå som ell centrallbegrepp i vissa betydelsefulla rättsregler. I 10 kap. 1 § brottsbalkenföreskrivs ansvar för förskingring för den som åsidosätter vad han har altiaktta för all kunna fullgöra sin skyldighe-t atl utge eller redovisa föregendom som han har fåll i besittning för annan på grund av avtal eller slällning.Lagen (1944:181) om redovisningsmedel bygger likaså på begreppetredovisningsskyldighet, och förarbetena till denna lag har ge vidhanden all begreppet där är avsett alt ha samma innehåll som iförskingringsparagrafen. I båda fallen förutsätts i stort sett begreppetredovisningsskyldighet som bekant. Redovisningsskyldighetenär sålunda straffrättsligt sanktionerad och är dessutom förenad med ell sakrättsligtprivilegium för den redo-visningsberälligade. Dennes rättighet skiljer sigdärigenom klart från exempelvis en säljares rätt till köpeskilling eller en förslräcknings-givaresrätl atl återfå del försträckta beloppet. En annan sida avredovisningsskyldigheten är förpliktelsen atl lämna uppgifler till den redovisningsberälligade,ofta vid olika tillfällen under skyldighetens bestånd och regelbundet vidupphörandet av det rättsförhållande som Även häri visar sig en olikhet mol exempelvis en köpares och enlåntagares förpliktelser. Civilrällsligl sett innefattar redovisningsskyldighetofta en förpliktelse att utge ränta eller annan avkastning även för liden innanrättsförhållandet upphör. Den närmare beskaffenheten av denna förpliktelse fårantas bero av de regler som är karakteristiska för sysslomannaskapet och andrafall av redovisningsskyldighet. Det skulle föra för långt att här gå in påfrågan i vilken utsträckning en syssloman är skyldig att göra omhändertagnamedel räntebärande och vilka sanktioner som kan träffa honom om han skulleförsumma del. Närdet gäller tiden efter det att den redovisningsskyldige har lämnal eller bordeha lämnal slutredovisning är det fråga om en dröjsmålssituation. I avsaknad avsärskilda bestämmelser skulle den bedömas enligt räntelagens allmänna regler omdröjsmålsränla, med bl.a. den skillnad mellan fordringar med och utan bestämdförfallodag som görs där. En tillämpning av dessa regler överensstämmer dockinte med nuvarande rättspraxis, och en sådan tillämpning synes inle heller varalämplig för framtiden. Mot denna bakgrund har bestämmelsen i förevarande styckeställts upp. Räckviddenav bestämmelsen är såtillvida begränsad som regeln endast avser fordran ipengar, på vilken ränta kan utgå, och inle andra fall av redovisningsskyldighetbelräffande egendom. Avgörande för regelns tillämplighet är om någon harinnehaft egendom på sådant sätt att han bort betrakta den som etl främmandevärde vilkel tillkommer annan och om han på grund därav blivil skyldig all utgepengar. Åtskilligasådana fall är reglerade i särskild lagstiftning. Som del mest allmänna falletkan betraktas sysslomans skyldighet enligl 18 kap. 1 och 9 §§ HB. Vidare kanerinras om förmyndares och god mans redovisningskyldighet (se 16 kap. I § och18 kap. 8 § ). Boutredningsman är redovisningsskyldig enligl 19kap. En utvidgad redovisningsskyldighet för boutredningsmanhar föreslagits i prop. Lagen (1914:45) om kommission, handelsagenluroch handelsresande innehåller beslämmelser om redovisningsskyldighet i 7 och 13§§. Även belräffande god man enligl lagen (1904:48 s. 1) om samäganderält (14 §)är sådan skyldighel föreskriven. Delägare i handelsbolag eller enkelt bolag kanbli redovisningsskyldig enligl 11 eller 47 § lagen (1895:64 s. 1) omhandelsbolag och enkla bolag. När det gäller sjölagen (1891:35 s. 1) kan nämnashuvudredares redovisningsskyldighet enligl 48 § och befälhavares redovisningsskyldighetenligt 68 §. Redovisningsskyldighetföreligger emellertid i många fall även utanför det lagreglerade området. Sådanskyldighel kan exempelvis uppslå då betalning av misslag eller annan anledningsker lill fel person. Om någon som innehar annans egendom säljer denna, lorde oflaredovisningsskyldighet inträda med avseende på substitutet. Det är emellertid inlemöjligl alt här uttömmande och exakt ange när del uppslår sådanredovisningsskyldighet som bör falla under förevarande bestämmelse. Vissauttalanden på denna punkt, till vilka jag kan ansluta mig, har gjorts av ulredningen(belänkandet s. 118 - 120). Ilagtexten anges atl fordringen skall avse medel som den redovisningsskyldigehar mottagit av huvudmannen eller av tredje man. Ordet "huvudmannen"åsyftar såväl uppdragsgivare som annan till vars förmånredovisningsskyldigheten gäller. Men medlen kan också ha erhållits från tredjeman, ell fall som är särskilt praktiskt när någon har försålt annans egendom - behörigeneller obehörigen - och därvid uppburit medel som tillkommer huvudmannen. Regelnavser emellertid inle fordran som huvudmannen kan ha mol den redovisningsskyldiget.ex. på grund av alt denne har erhållit förskott på arvode e.d. som inte hellhar gått ål. Regeln innebär i förstahand all om redovisningsräkning läggs fram i normal ordning men beloppet ändå inlebetalas ul genast, så ulgår dröjsmålsränla . Del kan förekomma redovisningsskyldige avger redovisningsräkning men avvaktar godkännandeeller invändning från den redovisningsberätligades sida, innan utbetalningsker. Detta fall bör bedömas så, atl räkningen endasl innefattar elt förslag, vilkelblir definitivt efter viss kortare lid om protest uteblir. Skulle särskildredovisningsräkning inte anses nödvändig - den redovisningsskyldige ärexempelvis oslridigl skyldig all ulan avdrag utge ell belopp som han haruppburit för annans räkning - skall ränta utgå från del alt betalning hade bortske. Om redovisningsräkning inle avges i räll lid ulgår dröjsmålsränta från dendag då redovisning hade borl äga rum. När redovisningsräkningbör avges får bedömas enligl innehållet i de lagbestämmelser, avtal ellerrättsprinciper som annars är tillämpliga. Är det fråga om egendom som obehörigeninnehas eller som trätt i stället för obehörigen innehavd egendom, inträderredovisningsskyldigheten när medlen uppbärs. Förevarande regelmedför då atl dröjsmålsränta börjar ulgå genast. Etl särskilt problem, somäven berör ränteberäkningen, uppkommer när en huvudman sedermera befinnsberättigad lill högre belopp än det som sysslomannen genom sin redovisning harförklarat sig villig all belala. Frågan rör närmast om ränta då skall ulgå pådel tillkommande beloppet för redovisning, resp. då redovisningborde ha skell, eller från den dag då den redovisningsberälligade framställdesådant krav som anges i 4 §. Liksom ulredningen anser jag all detta problem börlösas så, atl i den mån kravet avser medel som omfattas avredovisningsskyldigheten, så bör ränta ulgå då redovisning skeddeeller borde ha skett, även om exempelvis vissa beloppav misslag eller annan anledning inle har tagits upp eller tagils uppfelaktigt. Om å andra sidan tvisten rör sysslomans arvode, som har dragits avfrån det belopp som denne haft atl utge, bör samma principer tillämpas somannars belräffande arvode, dvs. ränta utgår endasl i den mån krav framställtsmed angivande av ränleförpliklelsen. Situationen blir med andra ord densammasom om förskott lämnats på arvode, ulan redovisningsskyldighet. Bara om kravetpå arvode var uppenbart obefogat, så alt den redovisningsskyldige inle haft rällall begagna sig av möjligheten all kvitta anspråket mol skyldigheten all utgemedel som tillkom huvudmannen bör regeln belräffande redovisningsfordran liilämpas. Fråganvilken räntefot som bör tillämpas i redovisningsfallen ämnar jag återkomma lilli specialmoliveringen lill 6 §. Paragrafenreglerar utgångspunkten för dröjsmålsränla vid fordringar som inle har en iförväg bestämd förfallodag och inte heller grundar sig påredovisningsskyldighet. Bestämmelserna, som motsvarar 3 § i utredningensförslag, ersätter den nuvarande femprocentsregeln i 9 kap. 10 § HB. Denviktigaste ändringen är atl stämning inle längre skall utgöra förutsätining föralt dröjsmålsränta skall börja ulgå. Beträffande skälen för bestämmelserna fårjag hänvisa lill i första hand avsnittet 6.2.1 i den allmänna motiveringen. Förstastycket upptar huvudregeln om dröjsmålsränla på fordringar med obestämdförfallodag, medan andra slyckel innehåller en specialregel för skadeståndskravoch fordringar av liknande karaktär. Tredje stycket innehåller enkompletterande regel om verkan av stämning o.d. när dröjsmålsränta inle förulhar utgått. Förstastycket blir direki tillämpligt exempelvis i kontraktsförhållanden, när denena parlen är skyldig all belala ell vederlag i pengar utan alt liden förbetalningen är överenskommen i förväg. Elt enkelt och praktiskt exempel är atlen hantverkare ulför en reparation och sänder en räkning på sitt krav närarbetet har ulförls. På grund av hänvisning i 38 § köplagen blir förevarandebestämmelser också tillämpliga i de vanliga fall där en säljare låter köparenfå besittning till del sålda godset och sänder en räkning på köpeskillingenulan all särskild kredittid är överenskommen. Både vid avtal om tjänster ochvid köp avser bestämmelserna såväl avtal där båda parter är näringsidkare somavtal mellan näringsidkare och konsument eller avtal mellan privatpersoner. Pågrund av hänvisning i 6 § skuldehrevslagen kommer bestämmelserna också attgälla när etl skuldebrev som inle löper med ränta är betalbart vid anfordran.Med eller utan stöd av särskilda hänvisningar i andra lagregler blirförevarande beslämmelser tillämpliga i ell stort anlal andra fall. Liksom närdel gäller 3 § kan tidigare rättspraxis varalill vägledning vid tillämpning av bestämmelserna i den mån nya specialregler inlehar kommil lill i delta sammanhang. Enligtbestämmelserna börjar dröjsmålsränla ulgå efter det attborgenären har avsänt räkning eller annars framställt krav på betalning. Kravelskall avse bestämt belopp och innehålla en erinran om att underlåtenhet allbetala medför skyldighet att utge ränta. 1enlighet med vad jag har anfört i avsnittet 6.2.1 behöver kravel inte varaskriftligt utan kan ske muntiigen, direki eller per telefon. 1 sistnämnda fallkan det dock vara svårl för borgenären all styrka exempelvis atl han harerinrat om räntepåföljden, och från den synpunkten kan skriftlig form vara alttillråda. Räntans höjd behöver inte anges i kravet. Bestämmelsenom alt kravet skall avse bestämt belopp kan behöva tillämpas något olika,beroende på omständigheterna. Om exempelvis beloppet skulle vara exakt känt förgäldenären men inle för borgenären, kan del inle fordras mer än alt borgenärenpreciserar beloppet så myckel alt något missförstånd inle kan uppstå. Skulledet genom avtal vara överenskommet alt dröjsmålsränta skall utgå, behöver kravelinte särskilt erinra om räntan. Detla följer av all räntelagen i sin helhet ärdispositiv. I praktiken torde emellertid även i sådana fall kravet oftaåtföljas av en erinran om ränleförpliklelsen. Jagvill i detta sammanhang liksom i den allmänna motiveringen erinra om atl krav ivissa fall kan komma alt omfattas av inkassolagens regler. I så fall gäller attkravel måste framställas skriftligen och all, om det avser ränta, den somframställer kravel skall särskilt ange räntesals, del belopp på vilket räntanberäknas och den lid ränteanspråkel avser. Närdel gäller den närmare beräkningen av tretliodagarsfristen blir 2§ lagen(1930:173) om beräkning av lagsladgad lid tillämplig. Den dag då gäldenärensenast måsle belala för all undgå dröjsmålsränla är den i Irelliodagarsperioden. Ienlighet med vad jag har förordal i den allmänna motiveringen räknas tretliodagarsfristenfrån den dag då borgenären avlämnade eller avsände sitt krav. Efiersom ingensärskild regel har upptagils om alt räkning eller annat meddelande går påmottagarens risk, lorde av allmänna rättsgrundsatser följa atl avsändaren bärrisken för all en försändelse med en räkning kommer borl. Om försändelsen skulleåterkomma såsom obeställbar och avsändaren därefier avsänder den på nytt tillden rikliga adressen, kan han inte räkna del ursprungliga avsändandet som ulgångspunklför ränteberäkningen. Denhuvudregel som har behandlats nu är inle tillämplig, om undantagsvis kravförsenas så myckel atl det inte kommer fram inom Ireltiodagarsfristen. För detlafall föreskrivs i första stycket andra punkten atl ränta inte utgår förrän kravelhar kommit gäldenären lill hända. Även denna regel har jag kommenterat iavsnittet 6.2.1 i den Sammanställd med huvudregeln kan undantagsbestämmelsen sägasinnebära alt om kravel försenas på väg lill gäldenären på grund av fel ipostgången e.d., så minskar den räntefria tidsfristen i motsvarande mån, men atlgäldenären dock alllid undgår skyldigheten all utge dröjsmålsränla om hanbetalar så snarl kravel kommer honom till hända. Detbör observeras all första stycket, liksom de övriga styckena i denna paragraf,gäller endasl om fordringen är förfallen. Skulle borgenär framställa krav i denordning som här anges för en fordran som inle är förfallen vid utgången av tretliodagarsfristen,ulgår dröjsmålsränta försl från del fordringen förfaller. Atlhär gå närmare in på de olika reglerna om fordringars förfallotid är knappast möjligl.Eftersom kravel på all fordran skall vara förfallen får betydelse främsl vidköp, kommer jag emellertid all något beröra denna fråga i motiveringen till 38§ köplagen. Jag ämnar också i del följande säga något om när skadestånd ärförfallet till betalning. Liksomnär det gäller 3 § förulsätls enligl förevarande bestämmelser allbetalningstiden "försitles". Dröjsmålsränta utgår således inle om delberor av borgenären atl gäldenären inle betalar . Atl gäldenären på grundav force majeure är förhindrad all belala på förfallodagen hindrar däremot inleatl ränta utgår. Har dröjsmålsränta börjat ulgå, fortsätter den all löpa t.o.m.den dag då betalning sker. Andrastycket innehåller, som tidigare nämnts, en specialregel belräffandeskadeståndskrav och liknande fordringar. Regeln har behandlats i avsnittet6.5.4 i den allmänna motiveringen. Underregeln faller skadestånd såväl i utomobligaloriska förhållanden som i kontraktsförhållanden.Vidareomfallar regeln vissa typer av ersättning som rättslekniskl inte räknassom skadestånd. Såväl när del gäller skadestånd som annan ersättning är deldock en förutsättning all beloppet inle kan fastställas utan särskildutredning. Somexempel på ersättning som faller under förevarande beslämmelse och som inleutgör skadestånd kan nämnas ersättning som säljare enligt 36 § köplagen har rätltill på grund av köparens dröjsmål med mottagandet av godset. Även denersättning ål hyresgäst för avhjälpande av fel i förhyrd lägenhet som avses i12 kap. 11 § jordabalken kan komma i fråga. Ytterligare exempel på ersältningsfallsom omfattas av förevarande beslämmelse är sådan ersättning för värdeminskningresp. kostnad som avses i 5 kap. 2 och 3 §§ jordabalken, ersättning till arrendatorför avhjälpande av brisl enligt 9 kap. 18 § andra stycket jordabalken samlersättning för utfört arbete enligt 9 kap. 19 § och 21 § första slyckeljordabalken. Däremot bör inle ersättningskrav enligt 9 kap. 15 § jordabalkenfalla under regeln, eftersom det här finns en annan lämplig utgångspunkt för ränleberäkningen.Inte heller bör regeln omfatta fall då part är berättigad lill nedsättningi vederlag, t.ex. köpare av lös egendom enligl 42 och 43 §§ köplagen ellerfastighetsköpare enligt 4 kap. 12 § jordabalken. Utanför regeln faller likasåarbetstagares krav på lön under uppsägningstid m.m. Den närmare avgränsningenav bestämmelsens tillämplighet får överlämnas till rättstillämpningen. 1 och för sig skulle dennu aktuella bestämmelsen kunna liilämpas också på försäkringsersättning.Reglerna i 24 § försäkringsavtalslagen innefattar dock en specialreglering somformellt får företräde framför förevarande beslämmelse. Bestämmelsen kanemellertid tillämpas direkt om förfallodagen för försäkringsersättning av någonanledning inte kan anses bestämd. Med alt beloppet inle kanfastställas ulan särskild utredning avses att det fordras utredning om defaktiska förhållandena, inte att det juridiska läget är komplicerat. Behovet avutredning kan avse såväl förulsältningarna för ersättningsskyldighet över huvudtaget, t.ex. om vållande föreligger när krav på skadestånd framställs, sombeloppet, dvs. slorieken av den ersällningskrävandes förlust. Tretliodagarsfristenräknas från den dag borgenären har framställt krav på ersättning och dessuiom laglfram utredning som med hänsyn lill omständigheterna skäligen kan begäras avhonom. För del fall alt kravet och ulredningen undantagsvis skulle försenas, såall handlingarna inte kommer fram inom tretliodagarsfristen, föreskrivs alt gäldenäreninte är skyldig all belala ränta förrän han har fått del av kravet ochutredningen. 1 motsats till vad somgäller enligl huvudregeln i första stycket av förevarande paragraf behövernågot bestämt belopp inle anges i kravel. Efiersom del ofta krävs ytterligareutredning innan skadeslåndsskyldighelen kan fastställas och dröjsmålsränlangivelvis räknas på del slutligt fastställda beloppet, blir del av mindrebetydelse all borgenären redan från början anger etl bestämt belopp. Detfordras inle heller atl borgenären i samband med kravel anger all underlåtenhetall betala medför skyldighel all utge ränta. När del gälleromfattningen av den utredning som borgenären skall vara skyldig all lägga framhar jag redan i den allmänna motiveringen anfört att utredningen inte skallbehöva vara lika omfattande som den utredning som kan krävas för atl talanskall bifallas i en skadeståndsprocess. Hur myckel som i detla sammanhang börfordras av den skadeslåndskrävande får bero av omständigheterna. 1 den mån denmot vilken kravet riktar sig inte kan la slällning utan kännedom omomständigheter som är uteslutande tillgängliga för den skadelidande, får delantas all denne inle har fullgjort vad som ankommer på honom förrän han harlagt fram uppgifter om dessa omständigheter.