prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — tiUämpas oavsett hur stora gäldenärenstillgångar är. När boet kan antas förslå till utdelning åt borgenärerna ellervissa av dem, brukar förfarandet kallas tillgångskonkurs, förvaltarkonkurs,ordinär konkurs e.d. Om boet däremot inte kan antas räcka till att betalakostnaderna för en ordinär konkurs och säkerhet inte heller ställs för dem,används i stället ett förenklat förfarande, kallat fattigkonkurs. 2.2 Gällande bestänunelser om konkurs 2.2.1 Förfarandet vid tillgångskonkurs En konkurs arUiängiggörs alltid vid allmän underrätt somkonkursdomstol (6 § KL). Det gäller oavsett vilket slag av konkurs det ärfråga om. Åtskilliga frågor handläggs i rättens ställe av den konkursdomare somär knuten till domstolen. Den närmare regleringen av förfarandet fram till dessatt konkurs har beslutats finns huvudsakligen i 1 kap. KL. I denna del kanhänvisas till redogörelsen i prop. I 3 kap.KL fiims regler om förvaltningen av konkursbos egendom. Den egentUgaförvaltningen av konkursboet handhas av en (eller flera) förvaltare, som ocksåföreträder boet utåt (41 §). 1 fråga om utseende av förvaltare finns en radbestämmelser, som strax skall beröras närmare. Beträffande förvaltarensuppgifter kan det nämnas att det åligger honom att "besörja de ärenden,som röra borgenärernas gemensamma rätt och bästa, samt vidtaga alla åtgärdersom främja en förmånlig och snabb utredning av boet" (53 §). förrätta bouppteckning, om det inte redan finns en tillförlitlig sådan,och upprätta berättelse om boets tillstånd m.m. (54 och 55 §). Vidare kan hanmed vissa begränsningar låta gäldenärens rörelse fortsättas för konkursboetsräkning (60 §). Han äger också väcka talan om återviiming enligt 2 kap. KL. TiUförvaltarens uppgifter hör även att realisera boets egendom och fördela influtnamedel. De grundläggande bestämmelsema om förvaltareskvalifikationer finns i 42 § KL. Enligt denna paragraf skall förvaltare ägasådan insikt och erfarenhet som med hänsyn till boets omfattning ochbeskaffenhet fordras för förvaltningens behöriga handhavande. Den som äromyndig eller i konkurs får inte vara förvaltare. Den som är anställd viddomstol såsom 1975/76:210 37 domare eller eljest får inte heller varakonkursförvaltare. Något krav på att förvaltaren skall vara jurist har inteställts upp i lagen. I praktiken utses dock regelmässigt advokat eUer armanjurist till förvaltare. Enligt en av konkurslagskommittén genomfördstatistisk undersökning avseende konkurser avslutade varförvaltaren advokat i och juris kandidat i av fallen. Enligt 43 § KL skall konkursdomaren när konkurs haruppstått utan dröjsmål utse förvaltare att provisoriskt ha hand om boet. Sådanförvaltare brukar kallas interimsförvaltare. Hans förordnande gäller till dessfrågan slutligt avgörs vid första borgenärssammanträdet. Enligt 45 § första stycket KL skall borgenärerna vidförsta borgenärssammanträdet välja förvaltare att ha hand om boet i ställetför interims-förvaltaren. Som borgenäremas beslut gäller den mening somföreträds av dem som tillsammans har att fordra mest i konkursen. Dessutomkrävs att dessa borgenärer utgör minst en tredjedel av de röstande. Om beslutinte kan åstadkommas på detta sätt, gäller den mening som konkursdomarenbiträder. Konkursdomaren skall enligt 45 § andra stycket se till att behörighets-och lämplighetsvillkoren för förvaltare är uppfyllda. Finner konkursdomaren attden som borgenärerna har valt är obehörig eller saknar erforderlig insikt ocherfarenhet eller eljest är olämplig, skall han utse arman förvaltare. Om intenågon borgenär kommer tillstädes, skall konkursdomaren enligt 45 § tredjestycket utse förvaltare. I praktiken utses i regel interimsförvaltaren till slutligförvaltare. Beslut om tillsättande av interimsförvaltare eller förvaltare kanöverklagas i hovrätten genom besvär (210 § KL). Visar förvaltare motvilja, oskicklighet eller försummelsevid fuUgörandet av sitt uppdrag, kan konkursdomaren erUigt 80 § KL eftergjord arunälan eller självmant tillhålla honom att fullgöra sina åliggandeneller skilja honom från uppdraget. Varken interimsförvaltare eller slutlig förvaltare är isådan egenskap underkastad ämbetsansvar erdigt hittillsvarande regler härom.Förvaltare avses inte heller skola falla under de nya bestämmelser angåendeansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m.m. som träder i kraft den 1januari 1976 (prop. 1975:78, JuU 1975:22, rskr 1975:212, SFS 1975:667). Förvaltare är berättigad tiU ersättning ur konkursboetsegendom (jfr 81-83 §§ KL). Vid sidan av förvaltaren skall enligt KL fiimas också ensärskild rättens ombudsman i konkursen. Derme tillsätts av konkursdomaren ochhar tUl huvudsaklig uppgift att kontroUera förvaltningen (44 § KL). granska kvartalsräkningar, halvårsberättelser och annan redovisning frånförvaltaren. Det är vidare förutsatt att rättens ombudsman vid behov skallbistå förvaltaren med råd. Ett flertal viktigare förvaltningsåtgärder kräversamtycke av rättens ombudsman. 1 vissa frågor har denne självständigbeslutanderätt. Vanligen anlitas vid varje särskild domstol en och samma 1975/76:210 38 person eller några få personer som rättens ombudsman. Liksom förvaltaren har rättens ombudsman rätt till arvode urkonkursboets egendom. Vissa förvaltningsfrågor kan hänskjutas till avgörande avborgenärerna. Detta gäller frågor om bl.a. fortsättande av gäldenärens rörelse(60 § KL), uppskov med försäljning av egendom eller indrivning av fordran (64,65 och 77 §§), tillstånd till försäljning av egendom under hand (70 och 71 §§),antagande av förlikningsanbud beträffande omtvistad egendom (78 §) ochantagande av ackordsförslag (7 kap. KL). I vissa fall kan hänskjutandetföranledas av att rättens ombudsman vägrar samtycke till den ifrågavarandeförvaltningsåtgärden. På begäran av borgenär kan borgenärema väljagranskningsmän med befogenhet att övervaka förvaltningen i viss utsträckning(46 § KL). Bestämmelserna härom ger de borgenärer som inte har kunnat påverkaförvaltarvalet möjlighet att bli företrädda bland granskningsmäiuien. Ipraktiken utses sällan granskningsmän. Uppdraget som granskningsman är ettförtroendeuppdrag som inte medför rätt tiU arvode av konkursboet. Beträffande förvaltares skyldighet att avgeslutredovisning för sin förvaltning fiims föreskrifter i 10 kap. KL. Sådanredovisning skall lämnas när konkursen avslutas. Rättens ombudsman skallgranska redovisningen. Kungörelse om denna skall utfärdas. Redovisningen kanklandras hos rätten. I fråga ombetalningsordningen i konkurs gäller i huvudsak att boet i första hand skallbetala konkurskostnader och boets egna skulder. Därefter skall betalning utgåtill förmånsberättigade borgenärer. Beträffande förhållandet mellan deförmånsberättigade borgenärerna inbördes finns bestämmelser i förmånsrättslagen(1970:979). Borgenärer som inte har förmånsrätt och sålunda är oprioriteradefår betalt först sedan de förmånsberättigade fått sitt. Varje oprioriteradborgenär skaU därvid få betalt i förhållande till beloppet av sin fordran.Vissa fordringar kan vara efterställda. Detta är faUet med bl.a. vissastraffrättsliga anspråk. Vissa anspråk får över huvud inte konkurrera medborgenärema, t.ex. anspråk på grund av gåvoutfästelse. I konkursfår enligt 1(X) § KL inte göras gäUande andra fordringar än de som haruppkommit före konkursbeslutet. Borgenär, som viH göra gällande sin fordran haratt hos kordiursdomaren skriftligen bevaka fordringen inom viss utsatt tid ochdärvid ange eventueU förmånsrätt han önskar för fordringen. Bestämmelser häromfinns i 5 kap. KL. Utan bevakning kan betalning i konkurs erhållas av den somhar pant- eller retentionsrätt i viss till konkursboet hörande egendom och somvill hålla sig endast till denna. Bevakning behövs inte heller av den som villanvända sin fordran till kvittning. Efter bevakningstidens utgång granskasbevakningarna av förvaltaren i konkursen. Anmärkning får framställas utom avförvaltaren av borgenär som har bevakat fordran i konkursen 1975/76:210 39 och av gäldenären. Framställs inte anmärkning får borgenärenden betalnings- och förmånsrätt han yrkat. De tvistefrågor som kan hauppkorrunit genom anmärkning handläggs vid sammanträde inför rättens ombudsman.Kvarstående tvistefrågor hänskjuts till rätten. Borgenär kan också bevaka efter bevakningstidens utgång.Han måste då stå för vissa kostnader med anledning av efterbevakningen. Bestämmelser om utdelning till borgenärerna finns i 6 kap.KL. Konkurs avslutas vanligen genom att förslag till slututdelning kungörs (146§ KL). Slututdelning skall enligt huvudregeln äga rum, när all boets egendomhar förvandlats i pengar. Utdelningsförslag upprättas av förvaltaren i samrådmed rättens ombudsman. Kungörelse om förslaget skall utfärdas och bl.a.borgenärerna underrättas. mot förslaget får anmälas hoskonkursdomaren. Klandertalan prövas av rätten. Särskilda bestämmelser gäller om utdelning på efterbevakadfordran. Det finns också regler om efterutdelning, när medel efter konkursensslut har blivit tUlgängliga för utdelning. Konkurs kan avslutas även genom ackord som gäldenären ochborgenärerna på visst sätt förenar sig om. Bestämmelser om ackord i konkursfinns i 7 kap. KL. Där behandlas även möjligheten att träffa förlikning underkonkurs mellan gäldenären och borgenärerna. 2.2.2 Förfarandet vid fattigkonkurs De grundläggande bestämmelserna om fattigkonkurs finns i 9kap. KL. Sådan konkurs kan vara antingen s.k. ursprunglig fattigkonkurs (185§), vilket är den form man i allmänhet syftar på när man talar om fattigkonkurs,eller s.k. efterföljande fattigkonkurs (186 §). Vad gäller ursprunglig fattigkonkurs föreskrivs i 185 § KLinledningsvis att om konkursdomaren, när konkurs beslutas, finner anledninganta att gäldenärens bo inte räcker till betalning av konkurskostnaderna och omdet inte genast ställs säkerhet för dessa kostnader, KL:s ordinära regler omvidtagande av åtgärder efter korUiursbeslutet inte skall tUlämpas. Förfarandetskall i stället följa bestämmelsema i de fem särskilda punkter som ingår iparagrafen. Enligt punkt 1 skall konkursdomaren genast utfärdakungörelse om konkursen med uppgift för konkursansökningen. Ikungörelsen skall dessutom anmärkas att det finns anledning anta att boet interäcker till betalning av konkurskostnaderna. Kungörelsen skall offentliggöras påvisst närmare angivet sätt, varjämte vissa underrättelser om konkursen skallutgå. Enligt punkt 2 skall konkursdomaren, om det ansesbehövligt, förordna en god man att ta vård om gäldenärens bo. I praktiken utsesgod man i av samtliga fall. God man skall alltid förordnas, om intetill konkursdomaren har getts in en av gäldenären under edsförpliktelse 1975/76:210 40 underskriven förteckning över dennes tiUgångar och skuldermed uppgift om dels varje borgenärs namn och postadress, dels i vad mån skuldavser lön eller pension, samt de böcker och andra handlingar som rör boet. Godemannen skall då ofördröjligen upprätta sådan bouppteckning och lämna in dentill konkursdomaren. Enligt en" genomförd ändring (se avsnitt 2.4)skall gode mannen vidare så snart kunskap har vunnits om löne- ellerpensionsskuld anmäla detta till kronofogdemyndigheten i gäldenärenshemortskommun. Ändringen syftar till att arbetstagarna skall få snabbarebetalning enligt den statliga lönegarantin vid konkurs. Hur långt gode mannens befogenheter sträcker sig är oklarti flera viktiga hänseenden. Han får givetvis vidta åtgärder, som är föranleddaav gäldenärens rådighetsförlust och avser att motverka värdeförstöring. Han fårockså vara verksam för att undersöka, om övergång till ordinär konkurs bör ägarum. Vad han närmare bestämt får göra i sådant avseende är emellertid tveksamt.Gode mannen torde kunna ta emot betalning av skuld till gäldenären. Han kandäremot inte föra talan om återvinning. Inte heller är han i princip berättigadatt realisera egendom i andra fall än för att hindra hastig värdeförstöringeller liknande (jfr 61 § andra stycket KL). Realisation i syfte attborgenärerna skall få betalt blir f.ö. normalt inte aktuell, eftersom någotutdelningsförfarande inte förekommer i fattigkonkurs. Uppdrag som god man i fattigkonkurs torde lika litet somuppdrag som förvaltare i ordinär konkurs grunda ämbetsansvar enligt nuvaranderegler. God man blir därför inte heller underkastad de nya bestämmelser omansvar för funktionärer i offentlig verksamhet m.m. som träder i kraft den 1januari 1976. Någon förvaltare, rättens ombudsman eller granskningsmanmedverkar inte vid ursprunglig fattigkonkurs. Framgår inte av hwuppteckningen att det finns tiUgång tillbetalning av konkurskostnadema, skall konkursdomaren enligt punkt 3 i 185 §genast kalla gäldenären att inställa sig för att avlägga bouppteckningsed(gälde-närsed). Om sådan edgång gäller i huvudsak detsamma som om edgång itillgångskonkurs. Om detinte genom tillägg vid edgången eller på annat sätt kommer fram att det finnstiUgång till betalning av konkurskostnaderna och om inte heller säkerhet ställsför dessa kostnader, skall konkursdomaren enligt punkt 4 besluta om avskrivningav konkursen. Innan ed har avlagts får konkursen i princip inte avskrivas.Avskrivning får dock ske, om hinder föreligger för fullgörande av edgång inomskälig tid och konkursdomaren finner anledning saknas till antagande att detgenom edgången skuUe komma fram tillgång till betalning av konkurskostnadema. Punkt 5innehåller bestämmelser för det fallet att boet befinns räcka tiUkonkurskostnaderna eller att säkerhet ställs för dem. Konkiirsdomaren skall dågenast utfärda sådan kungörelse om konkursen som föreskrivs vid ordinär konkurs(se 19 § KL). 1975/76:210 41 Ny bouppteckningsed behöver dock inteavläggas. Säkerhet kan ställas även av annan än sökanden. Om säkerhet harställts, skall konkursdomaren föranstalta om ordinär konkurs även om han anseratt ett sådant förfarande i själva verket är opåkallat i det aktuella fallet.Det kan finnas olika skäl till att någon vill få ett ordinärt förfarande tillstånd. En borgenär kan t.ex. hysa förhoppningen att boet skall tillföras egendomgenom återvinning. Han kan också vilja genom förvaltarberät-telse enligt 55 §KL få utrett, om gäldenären har gjort sig skyldig till brott som avses i 11kap. 1 186 § finns bestämmelser om efterföljande fattigkonkurs.Om det efter utfärdandet av kungörelse om ordinär konkurs enligt 19 § bliruppenbart att det saknas tiUgång till betalning av konkurskostnadema, skallförvaltaren utan dröjsmål anmäla det till konkursdomaren. Han skall samtidigtlänma redovisning för förvaltningen. Om konkursdomaren efter att ha hörträttens ombudsman finner anmälningen vara befogad, skall han låta kungöra den ibl.a. Ifall det kungörelsenvar införd i nämnda tidning ställs säkerhet för konkurskostnadema, förfaller anmälningenoch konkursen fortsätter i vanlig ordning. ViU borgenär eller gäldenären visaatt tiUgångama räcker till betalning av konkurskostnadema, skall han inom sammatid meddela det till konkursdomaren. Denne kan bevilja nödigt rådrum. Omsäkerhet inte ställs eller meddelande från borgenär eller gäldenären inte geranledning anta att det finns medel till betalning av kostnadema, skallkonkursen avskrivas. Den redovisning som förvaltaren skall avge enligt 186 §gäller som slutredovisning (se 190 § andra stycket). Om förvaltare eller granskningsman avgår sedan anmälan hargjorts enligt 186 § att tillgång saknas till betalning av konkurskostnaderna,skall enligt 187 § borgenärssammanträde för val av efterträdare inte sättas utså länge anmälningen är beroende på prövning. Irättstillämpningen förekommer det att små och enkla konkurser handläggs ochavskrivs som fattigkonkurser, trots att det i boet finns medel som i och försig antagligen hade räckt till kostnaderna för ett ordinärt förfarande. Isådana fall brukar gode mannen med gäldenärens samtycke betala dessa medel tillden eller de borgenärer som har bästa förmånsrätt. Det kan tilläggas att staten inte är befriad frånskyldigheten att ställa sådan säkerhet som avses i 185 eller 186 § KL. Enligt 125 § KL skall i tillgångskonkurskonkurskostnaderna betalas ur h)oet framför konkursborgenäremas fordringar.Detta gäller även om sistnämnda fordringar är förenade med bästa förmånsrätt.En annan 1975/76:210 42 betalningsordning kan dock i undantagsfall föranledas avvissa fördelningsregler i 81 § KL. Kategorien konkurskostnader omfattar vidtillgångskonkurs främst arvoden till förvaltaren och rättens ombudsman. Hit hörvidare utlägg som konkursdomaren, förvaltaren eller rättens ombudsman gjort förboets räkning (t.ex. för kungörelser). Även boets egna kostnader för t.ex.rättegång hänförs till konkurskostnaderna. Bestämmelsen i 125 § KL räknar även med en andrahuvudkategori av skulder som i princip skall betalas ur bomassan innan eventuellutdelning sker till borgenärema, nämligen s.k. massaskulder eller sett frånborgenärernas sida massafordringar. Dessa fordringar tillkommer andrapersoner än konkursfunktionärema och riktar sig mot konkursixjet som ensärskild juridisk person. De kan vara av skUda slag. Som exempel kan nämnasfordran som har uppkommit på grund av att boet har trätt in i ett av gäldenärentidigare ingånget ömsesidigt förpliktande avtal. Massafordringar behöveremellertid inte grunda sig på avtal utan kan t.ex. utgöra krav pårättegångskostnader som boet har förpliktats utge. I regel är det inte svårtatt skilja massafordringama från konkurskostnaderna, även om tveksammagränsfall undantagsvis kan förekomma. Det kan inträffa att tiUgångama i ett konkursbo inte räckertill full betalning av konkurskostnadema och förekommande massafordringar.Frågan är då vilken företrädesordning till betalning ur boet som gäller mellande båda grupperna konkurskostnader och massafordringar. Även mellankonkurskostnader inbördes och mellan massafordringar inbördes kan konkurrensuppkomma. KL innehåller inte några regler om hur dessa konkurrensfrågor skalllösas. Inte heller förarbetena ger någon vägledning. Olika uppfattningar isaken har kommit till uttryck i den juridiska litteraturen (se SOU 1974:6 s.105). Ett konkursbo som inte kan betala konkurskostnaderna ellermassaskulderna är i princip insolvent. Konkursgrund föreligger således enligt1 § KL. Emellertid kan ett konkursbo enligt rättsfaUet NJA 1945 s. 177 inteförsättas i konkurs. Denna utgång har kritiserats i litteraturen. Lagberedningenanslöt sig i betänkandet (SOU 1970:75) Utsökningsrätt X till de kritiska synpunktema men ansåg sig inte böraföreslå någon bestämmelse som tog avstånd från rättspraxis. Beredningenpåpekade att, om praxis upprätthölls, konkursförvaltningen vid avvecklingen avinsolvent konkursbo fick analogivis tillämpa förmånsrättsordningen ochåtskilliga andra regler som måste iakttas trots att boet inte försatts ikonkurs. Vid remissbehandlingen av betänkandet mötte dessa uttalanden vissainvänd ningar. 1 den proposition som grundades på lagberedningens betänkandeuttalade jag att frågan om hur man skall förfara när ett konkursbo kommer påobestånd fick tas upp i samband med prövningen av nu förevarande betänkande avkonkurslagskommittén (prop. 1975:6 s. 120). För fattigkonkursernas del finns vissa bestämmelser omkonkurskostnader i 188 § KL. Första stycket avser det fallet att borgenär har Prop.1975/76:210 43 ansökt om konkurs och konkursen avskrivs som ursprungligfattigkonkurs (185 § KL). Konkurskostnaderna, främst sådan ersättning tUl godman som har bestämts av konkursdomaren, skall i sådant fall betalas avborgenären. Andra stycket gäller fall då konkurs har upphört på annat sätt ängenom slututdelning (alltså både ursprunglig och efterföljande fattigkonkurs)och rör ansvaret för kostnader som har förskotterats av konkursdomaren. I denmån konkursboet då inte räcker till betalning av vad konkursdomaren harförskotterat för kungörelser och annat, som bort betalas av boet, samtkostnaderna inte heller kan tas ut av ansvarig borgenär, har konkursdomarenrätt till ersättning av allmänna medel för vad han har förskotterat. Medundantag för angivna förskott av konkursdomaren framgår inte av KL att konkursboetstillgångar får användas till betalning av konkurskostnaderna vid avskrivningav ursprunglig fattigkonkurs. Det är därför inte givet att boets medel enligtgällande rätt får tas i anspråk för konkurskostnadema mot gäldenärensbestridande. Skäl kan emellertid anföras till stöd för att det får ske. Detskulle stå i överensstämmelse med den allmänna exekutionsrättsliga principenatt kostnaderna för förfarandet i första hand skall betalas ur det angripnaobjektet (se t.ex. 198 § UL, jfr 125 § KL), Klart är emellertid att kostnadema med undantag för nämnda förskott aldrig kan tas ut av allmänna medel. Somhar nämnts skall däremot borgenär svara för kostnadema, om konkursen hartillkommit på hans ansökan. Om staten i egenskap av borgenär genom vederbörligtorgan har sökt gäldenären i konkurs, svarar statsverket för kostnaderna enligtde regler som gäller om sökande borgenärs kostnadsansvar i allmänhet. En följdav den angivna regleringen i KL är att en god man kan bli helt eller delvisutan ersättning för arbete och omkostnader. Detta blir under allaomständigheter fallet, om gäldenären själv har sökt sig i korUcurs och boetinte ger täckning för kostnaderna samt om konkursen har uppstått på borgenärsansökan men boet är otillräckligt och borgenären insolvent. Det kan i dettasammanhang nämnas att enligt 4 § instruktionen (1973:249) för de allmännaadvokatbyråerna tjänsteman vid sådan byrå bör åta sig uppdrag bl.a. som god manvid fattigkonkurs, om nödvändiga åtgärder annars inte skulle vidtas på grund avatt ersättning för uppdraget inte kan påräknas (se prop. 1972:4 s. 281). Efterföljande fattigkonkurs utgör som har nämnts tidigarei själva verket endast en form för avskrivning av ordinär konkurs, när boetinte ger täckning för konkurskostnaderna. Bortsett från regeln i 188 § andrastycket om ersättning av allmänna medel för vissa förskott för kungörelserfinns i KL inte några allmänna bestämmelser om vilka medel som skall användastill betalning av konkurskostnaderna i sådant fall. Den förut berörda principenatt exekutionskostnader i första hand skall tas ut ur föremålet for exekutionentorde emellertid gälla även här. Detta innebär att kostnaderna, däriblandarvoden till förvaltaren och rättens ombuds- Prop.1975/76:210 44 man, skall betalas av konkursboets tillgångar så långt deräcker. Om säkerhet har har ställts för kostnaderna, får derma tas i anspråkför vad som inte kan utgå ur boet. Utöver vad som följer av 188 § andra stycketträder det allmänna inte in. Borgenär som har gjort konkursansökan svarar inte förkonkurs-kostnader vid avskrivning enligt 186 § KL. En annan sak är att hanenligt gällande lag frivilligt kan ta på sig ansvaret genom att ställa säkerhetför de kostnader som en ordinär konkurs medför. Förvaltarenoch rättens ombudsman kan bli helt eller delvis utan ersättning för arbete ochutgifter, när konkurs avskrivs enligt 186 § KL. Detta är fallet, omtillgångarna i konkursboet inte räcker till och säkerhet inte har ställts. 2.3 Regler om utmätning och utmätrungsed Om engäldenär inte frivilligt betalar sin skuld, kan borgenären under förutsättningatt han har exekutionstitel söka utmätning i gäldenärens egendom. Utmätning äri princip en enklare, billigare och mindre ingripande exekutionsform änkonkurs. Utmätningsförfarandet är likväl inte alltid tillräckligt. Bl.a. finnsendast begränsade möjligheter att i ett utmätningsärende få fram uppgifter omgäldenärens tillgångar. En gäldenär är nämligen enligt gällande lag inteskyldig att vid utmätning lämna upplysningar om sina tiUgångar. Han kan utanpåföljd vara helt passiv och t.o.m. avsiktligt lämna felaktiga uppgifter. Enborgenär som endast vill förvissa sig om huruvida gäldenären har utmätningsbaratillgångar eller inte kan välja mellan två vägar. Om konkursgrund föreligger,kan han utverka konkurs varmed följer skyldighet för gäldenären att uppge allasina tillgångar och bekräfta uppgiften med ed.