prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt lagens huvudbestämmelse är ägare och förare avett motorfordon skyldiga att ersätta person- och egendomsskada som i följd avtrafik med fordonet tillfogas annan person än föraren eller annan egendom änsådan som befordras med fordonet, såvida det inte framgår av omständigheternaatt skadan varken orsakats av bristfällighet på fordonet eller vållats avföraren. Har den skadelidande genom eget vållande medverkat till skadan, skalldock skadeståndet jämkas efter vad som prövas skäligt i varje särskilt fall.När i följd av trafik med två eller flera motorfordon ägare eller förare pånågondera sidan har lidit skada dvs. främst vid s. k. kollisionsskador jämkas skadeståndsskyldigheten för ägare och förare på annan sida efter vad somfinnes skäligt, om det inte visas att varken bristfällighet på fordonet ellervållande av föraren på den skadelidande sidan har medverkat till skadan. Omvållande visas föreligga på någon sida men det inte styrks att annan sida ärvållande, skall dock den förra sidan bära hela skadan i förhållande till densenare. Dessa regler tillämpas i princip också i fråga om den inbördesfördelningen av skadeståndsansvaret mot utomstående tredje man mellan flerasolidariskt ansvariga ägare eller förare av motorfordon. Enligtlagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon (trafikförsäkringslagen)skall trafikförsäkring finnas för alla motorfordon som är registrerade iSverige eller som brukas här i landet. Trafikförsäkringsplikten, dvs.skyldigheten att teckna försäkringen och hålla den vid makt, åvilar fordonetsägare. Trafikförsäkringenmedför rätt för den som på grund av skada i följd av trafik med motorfordon ärberättigad till skadestånd av fordonets ägare, brukare eller förare att få utskadeståndet direkt av försäkringsgivaren. I den mån försäkringsgivaren intehar gjort förbehåll om annat, gäller försäkringen också för försäkringstagarenmot den ansvarighet för skada som åvilar honom, dvs. som ansvarsförsäkring.Utan särskilt åtagande är försäkringsgivaren dock inte ansvarig för skada påfordonet eller på egendom som befordras med det. För skada på föraren avfordonet är försäkringsgivaren ansvarig endast om försäkringstagaren, dvs.ägaren, är ansvarig för skadan. Utan särskilt åtagande är försäkringsgivareninte heller ansvarig för skada på person som färdas med fordonet när dettabrukas olovligen och som har vetskap därom. Undantagfrån trafikförsäkringsplikten föreligger bl. a. beträffande statliga fordon.Ägare av fordon som inte är försäkringspliktigt är dock enligt lagen skyldigatt utge ersättning till skadelidande enligt de regler som skulle ha gällt ifråga om försäkringsgivarens ersättningsskyldighet, om trafikförsäkringfunnits. Detnuvarande ersättningssystemets principiella anknytning till förarens vållandesom grund för skadeståndsskyldighet innebär att den som drabbas av entrafikskada i vissa, om än i praktiken sällsynta fall blir ställd helt utanskadeersättning. De gällande reglerna innebär vidare bl. a. att föraren av ettmotorfordon i allmänhet inte är skyddad av fordonets trafikförsäkring. 65 Kommittéer: Ju:58 Sådantskydd föreligger endast i de sällsynta fall då ägaren är ansvarig för skada påföraren enligt skadeståndslagen. Den svaghet i systemet som detta innebärbegränsas visserligen av den s. k. förarplatsförsäkringen eller det statligaförarskyddet. Dessa ersättningsanordningar som f. n. finns för avalla motorfordon har emellertid karaktären av olycksfallsförsäkring, som gerendast begränsad ersättning vid invaliditet och dödsfall. Detnuvarande ersättningssystemet innebär att vållande på den skadelidandes sidakan medföra reduktion och i vissa fall t. o. m. helt bortfall av skadeståndet.Jämkning på grund av medvållande blir särskilt ofta aktuell när det gällerskada som har tillfogats förare av annat fordon. En annan brist i systemet äratt ägare som skadas när han färdas som passagerare i det egna fordonet har eni allmänhet betydligt mer begränsad rätt än andra passagerare till ersättningur den egna trafikförsäkringen och i kollisionsfall får sin rätt tillersättning ur kolliderande fordons trafikförsäkring jämkad om föraren av hansfordon varit vållande och således även om han personligen inte varitmedvållande, låt vara att försäkringsbolagen numera i sin skaderegleringspraxisregelmässigt utger full ersättning till ägare i dessa fall. Förslagtill en reformering av trafikskadeersättningssystemet lades fram avbilskadeutredningen i betänkandet (SOU 1957:36) Trafikförsäkring. a. personskador som drabbar tredje man innebar förslaget i huvudsak attersättning ur den obligatoriska trafikförsäkringen skulle utgå på objektivgrund. I fråga om sakskador som företrädesvis vid kollisioner tillfogas deinblandade fordonen och egendom som befordras med dem föreslogs en ordning somi likhet med gällande regler principiellt byggde på vållande som ansvarsgrund.Utredningen tog också upp frågorna om skyddet för ägare och förare avmotorfordon och om verkan av medvållande. Enligt förslaget skulle ägare somfärdas som passagerare i det egna fordonet åtnjuta samma skydd som andrapassagerare. Däremot stannade utredningen för att inte låta fordonsförarenomfattas av fordonets trafikförsäkring. Vidare ansåg utredningens majoritet attgällande regler om verkan av skadelidandes medvållande skulle behållas utanannan ändring än att möjligheten till jämkning vid ringa oaktsamhet skulle tasbort. förslag remissbehandlades men här inte föranlettlagstiftning. Medanledning av ett motionsyrkande behandlade frågan huruvidaförarplatsförsäkringen skulle ingå i den obligatoriska trafikförsäkringen.Riksdagen beslöt emellertid att t. v. avvisa tanken på ett sådant system (1 LU1968:23). Ipropositionen med förslag till skadeståndslag (prop. 1972:5 s. 106) underströkssom en allvarlig brist att föraren av ett motorfordon inte kan få någonersättning ur det egna fordonets trafikförsäkring. Vidare framhölls att deföreliggande jämkningsmöjligheterna innebär en betänklig försvagning av detekonomiska skyddet för skadelidande. I propositionen förordades emellertid atten reformering av reglerna om trafikskadean-svaret skulle anstå i avbidan påkommande förslag till nya generella regler om skadestånd med anledning avpersonskada. Genomrekommendation nr 24/1973 har hemställt till regeringarna iDanmark, , och att låta undersöka det ändamålsenliga i ochmöjligheterna för att genomföra en utvidgning av trafikförsäkringen till atttäcka även ägare och förare när de drabbas av trafikskada i annat nordisktland. Ju:58 Skr 1975:4 66 Förslagtill nya allmänna regler om ersättning vid personskada har lagts framav skadeståndskommittén i betänkandet (SOU 1973:51) Skadestånd V. Kommitténföreslår bl. a. att i skadeståndslagen skall tas in en regel om att ersättningmed anledning av personskada får jämkas på grund av medvållande endast om denskadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har medverkat tillskadan eller om det annars föreligger synnerliga skäl till jämkning.Utredningens betänkande är f. n. föremål för remissbehandling. 1 enskrivelse som har kommit in till den 26 november 1973har trafikförsäkringsföreningen tagit upp bl. a. de här berörda bristerna i detnuvarande ersättningssystemet. Föreningen anför att man vid diskussioner inomförsäkringsbranschen har intresserat sig särskilt för den s. k."no-fault"-försäkringen. Detta är en form av bilförsäkring där manhelt eller delvis har frångått principen om bilförarens vållande som grund förden skadelidandes rätt till ersättning. Föreningendiskuterar tre alternativa förslag till en reformering av den svenskalagstiftningen, vilka är olika långtgående och av vilka åtminstone två byggerpå "no-fault"-idén. Enligt det första alternativet skulletrafikförsäkringen utvidgas att omfatta skada på fordonets förare. Det andraalternativet innebär därutöver att såvitt gäller personskador det nuvarande culpa-ansvaretmed omvänd bevisbörda generellt ersätts med ett rent objektivt ansvar utanmöjlighet till jämkning på grund av medvållande annat än i vissa fall av skadapå förare av eller passagerare i fordon som brukas utan lov samt skada påförare som saknat körkort eller varit straffbart påverkad av alkohol ellerorsakat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet. Utanför skyddet bordefalla förare och passagerare i tåg, spårvagnar och flygplan, som emellertid igengäld borde beredas ett motsvarande skydd inom ramen för de regler som gälleri fråga om ersättning för skador i följd av trafik med resp. transportmedel.Enligt det tredje alternativet slutligen skulle utöver reformer enligt de bådaförsta alternativen trafikförsäkringen utvidgas att omfatta också skador på detförsäkrade fordonet, uppkomna vid kollision med annat trafiförsäk-ringspliktigtmotorfordon, utan möjlighet till jämkning på grund av vållande ellermedvållande. Möjligen borde systemet inrymma ett moment av obligatorisksjälvrisk för dessa s. k. vagnskador. a. ha redovisat vissa kostnadsberäkningar för de olika alternativenhemställer trafikförsäkringsföreningen att en reformering av det nuvarandeersättningssystemet enligt de båda förstnämnda alternativen genomförs men attdäremot en reform enligt det tredje alternativet t. v. ställs . Ävenjag anser starka skäl tala för att man ser över bilansvarighets- ochtrafikförsäkringslagarna i de hänseenden som avses medtrafikförsäkringsföreningens framställning. Antalet trafikoffer är stort ochskadorna ofta av allvarlig art. Sociala och humanitära hänsyn talar för att desom drabbas av skador i motorfordonstrafiken bereds ett fullgott ekonomisktskydd. Som framgår av det föregående företer det nuvarande ersättningssystemetbrister i detta hänseende. Dessa brister blir endast till en del avhjälpta omskadeståndskommilténs förslag till nya allmänna regler om ersättning ianledning av personskada genomförs. Detfinns också anledning att uppmärksamma utvecklingen på detta område i andraländer. I vissa delstater i och har man redan infört någon form av"no-fault"-system som bl. a. också bereder förare av motorfordonersättning för personskada ur det egna fordonets trafik- 67 Kommittéer: Ju;58 Av särskilt intresse är att de nu gällandeersättningssystemet i och i fråga om personskador generelltbygger pä principerna för objektivt skadeståndsansvar och att i sedanlänge och i detta år trafikförsäkringen skyddar ocksåfordonets förare. Reformer i denna riktning är under övervägande i Danmark.Slutligen bör nämnas att inom utarbetats en konvention pådetta område, vilken bygger på det objektiva skadeståndsansvarets princip ochsom huvudregel förutsätter att förare av motorfordon skall ha rätt tillersättning för personskada ur fordonets trafikförsäkring. Det är angeläget attSverige håller jämna steg med den utveckling som sålunda pågår i länder medvilka vi har ett omfattande trafikutbyte. Under hänvisning till det anförda förordar jag att enöversyn av den aktuella lagstiftningen nu kommer till stånd. Denna översyn böranförtros en särskilt tillkallad sakkunnig. Utredningsuppdraget bör i första hand omfatta de frågor omersättning för personskada som avses med trafikförsäkringsföreningensframställning. 1 och för sig finns skäl som talar för att också reglerna omersättning i kollisionsfall för skador på de inblandade fordonen och på egendomsom befordras med dem reformeras. De nu gällande bestämmelserna i dethänseendet är komplicerade och ger bl. a. genom sin anknytning till graden avvållande på ömse sidor upphov till tidskrävande och administrativt kostsammaförfaranden för skadereglering, även om bestämmandet av den slutligafördelningen av ersättningarna mellan de försäkringsgivare som meddelat trafik-resp. vagnskadeförsäkring numera avsevärt underlättats genom de s. k.kollisionsöverenskommelserna. En förenkling av systemet som också leder tillminskade skaderegleringskostnader är önskvärd. Som trafikförsäkringsföreningenanfört kunde man överväga ett på "no-fault"-principen byggt systemsom i huvudsak innebär att ersättning för trafikskada på motorfordon utgår urfordonets trafikförsäkring. Ett sådant system skulle emellertid med allsäkerhet leda till avsevärd ökning av skadeersättningskostnaderna och därmed avförsäkringspremierna. Även i övrigt, bl. a. när det gäller tillämpningen av detnuvarande s. k. bonus-systemet, skulle ett flertal svårbemästrade praktiska problemuppstå. Under alla förhållanden skulle en övergång till ett sådant systempåkalla ett mycket omfattande och tidsödande utredningsarbete. På grund härav och då det synes angeläget att enreformering av ersättningssystemet i fråga om personskador kan genomföras inomen nära framtid anser jag att tanken på alt införa ett"no-fault"-system för ersättning av sakskador bör anstå. Huvuduppgiftenför den sakkunnige blir i enlighet med det sagda att utforma ett nytt systemför ersättning för personskador i följd av motorfordonslrafik. Ett nyttersättningssystem bör bygga på "no-fault"-idén eller med andra ord ifråga om grunderna för rätten till ersättning vila på samma principer som detrent objektiva skadeståndsansvaret, vare sig systemet utformas på skadeståndsrättsligaeller försäkringsmässiga grunder. De nya reglerna bör utformas så att förareoch ägare av motorfordon i princip bereds samma rätt till ersättning förpersonskada ur fordonets trafikförsäkring som andra skadelidande. börde nuvarande reglerna om jämkning av skadestånd på grund av medvållande ändrasså att ersättning för personskada regelmässigt utgår oberoende av om denskadelidande varit medvållande eller ej. Även i sådana fall av medvållande somtrafikförsäkringsföreningen pekar på i sin framställning förare har saknatkörkort, brukat fordon utan lov eller varit påverkad av Ju:58 Skr 1975:4 68 alkohol är en jämkning av ersättningen för personskada ett i princip olämpligtkorrektiv. Å andra sidan får naturligtvis också uppmärksammas behovet av ensamordning av reglerna inom trafikförsäkringen med de nya allmännajämkningsbestämmelser som kan komma att införas med anledning avskadeståndskommitténs förslag i betänkandet Skadestånd V. Särskilduppmärksamhet bör ägnas de problem som uppkommer när två eller flera fordonmedverkat till uppkomsten av en skada, dvs. väsentligen i de s. k.kollisionsfallen. 1 fråga om skador som i sådanafall drabbar förare ochpassagerare i de inblandade fordonen bör principen vara att ersättningen utgårur det "egna" fordonets trafikförsäkring. Den sakkunnige bör taställning till hur ersättningsansvaret skall fördelas när skada tillfogas entredje man utanför de inblandade fordonen, t. ex. en cyklist eller enfotgängare. Attersättning till en skadelidande utgår ur visst fordons trafikförsäkring innebärinte nödvändigtvis att ersättningen slutligt skall bäras av denna försäkring.Den sakkunnige har att pröva de olika frågor om regressansvar som uppkommer. Iförsta hand gäller detta frågan om den slutliga fördelningen aversättningsansvaret mellan de berörda trafikförsäkringarna när två eller flerafordon medverkat till skadan. Därjämte bör emellertid den sakkunnige taställning till i vad mån trafikförsäkringsgivare skall ha rätt att återkrävautgiven ersättning från annan som medverkat till och enligt skadeståndslageneller annan lagstiftning är ansvarig för skadan. Härvid bör den sakkunnigegivetvis beakta det inom skadeståndskommittén pågående arbetet på en revisionav de allmänna bestämmelserna om försäkringsgivares regressrätt. Han bör dockpröva om en särreglering av regressfrågorna på Irafikförsäkringsområdet ärpåkallad och bör bl. a. överväga om skäl föreligger att genom särskiltlångtgående begränsningar i regressrätten "kanalisera" trafikskadeersättningarnatill den obligatoriska trafikförsäkringen. Idetta sammanhang har den sakkunnige att särskilt pröva frågan om förhållandetmellan ett nytt ersättningssystem på bilskadeområdet och gällande regler omersättning för skada i följd av trafik med annat transportmedel, dvs. främstjärnväg (spårväg) och flygplan. Med utgångspunkt i att dessa regler t. v. skallbehållas oförändrade och att de nya regler om ersättning på bilskadeområdet somföreslås inte skall leda till inskränkning i skadelidandes rätt atl krävaersättning enligt de speciella ersättningregler som gäller för vissa andratransportmedel bör den sakkunnige överväga om särskilda regler rörandeersättningsansvarets slutliga fördelning är påkallade i fall då motorfordon ochannat transportmedel gemensamt medverkat till uppkomsten av skada. Vadjag har anfört om utredningsarbetets inriktning har avsettpersonskador. Den sakkunnige bör emellertid pröva om eller i vad mån ändringarbör företas också i de regler som gäller i fråga om sakskada som drabbar tredjeman och som inte utgör skada på kolliderande motorfordon eller egendom sombefordras med sådant fordon. Härvid bör särskilt övervägas frågan om ersättningför skada som uppkommer på annat transportmedel än motorfordon och på egendomsom befordras med sådant transportmedel. Ifråga om beräkningen av ersättning för skada i följd av motorfordon börutgångspunkten vara att skadeståndslagens regler och allmännaskadeståndsrättsliga grundsatser så långt möjligt skall gälla. Den sakkunnigeskall härvid beakta det förslag till ändringar i dessa regler som innefattas ibetänkandet Skadestånd V men är oförhindrad att överväga om 69 Kommittéer: Ju:59 i något hänseende en särreglering är påkallad påtrafikskadeområdet. Trafikförsäkringsgivaresansvarighet är f.n. enligt trafikförsäkringslagen begränsad i fråga ompersonskada till 25 milj. kr. och i fråga om sakskada till 5 milj. kr. förvarje händelse som orsakar skada. Begränsningsreglerna fick sin nuvarandelydelse . Den sakkunnige bör utgå från att dessabegränsningsbelopp skall behållas oförändrade. I den mån ett nyttersättningssystem utformas på skadeståndsrättslig grund bör den sakkunnigepröva huruvida motsvarande begränsningar lill skillnad mot vad som gäller f.n. bör införas beträffande själva skadeståndsansvarets omfattning. Utredningsförslaget bör åtföljas av en så fullständigredovisning som möjligt av vilka kostnader förslagens genomförande beräknasmedföra. Densakkunnige bör samråda med skadeståndskommittén. Han bör också genom samråd medföreträdare för ansvariga myndigheter i övriga nordiska länder hålla sigunderrättad om utvecklingen i dessa länder på förevarande område. Härvid börden sakkunnige också undersöka förutsättningarna för ett tillgodoseende av deönskemål som kommit till uttryck i rekommendation nr 24/1973. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt. Det är önskvärtatt nya regler på området kan träda i kraft som eller i näraanslutning till att den lagstiftning som kan föranledas av betänkandetSkadestånd V genomförs. Utredningsmannen har under tiden mars - september 1974hållit elva sammanträden med experterna samt haft överläggningar med olikamyndigheter, organisationer och andra som berörs av utredningsarbetet. Vidarehar utredningsmannen haft överläggningar och kontakter med företrädare fördedanska och norska justitieministerierna samt det finska socialministeriet. Utredningsmannen har avgettbetänkandet (SOU 1974:87) Trafikskadeersättning. Uppdraget är därmed slutfört. (Ju 1974:06) (FADAK) Tillkallade enligl Kungl. Maj:ts bemyndigande den 22 mars1974 för att pröva frågan om ett system för fastighetsregistrering m. m. (sePost- och Inrikes tidn. Ordförande: , , generaldirektör Ledamöter: .,arbetsförmedlingsföreståndare, led. av , N. ,lantbrukare, led. A., överförmyndare, led. avriksdagen , Hans W. , civiljägmästare, led. Experter: , L. ., överdirektör (fr.o.m. den3 ) Ju .59 Skr 1975:4 70 , , avdelningschef (fr.o.m. ), ., avdelningschef (fr.o.m. ) Sekreterare: , . sekreterare: , K. , avdelningsdirektör(fr.o.m. ) Fack, 103 40Stockholm, tel. (sekreterarna) Direktiv (anförande av statsrådet tillstatsrådsprotokollet ): På grundval av betänkandet (SOU 1966:63)Fastighetsregistrering och vid remissbehandlingen därav framkomna synpunkterlades statsverksproposition (prop. 4 s. 10) fram förslagtill vissa riktlinjer för en reform av fastighetsregistreringen. Riksdagengodtog förslaget (SU 1968:2, 3LU 1968:5, rskr 1968:80). Beslutet innebär bl. Ett nytt för land och stad enhetligt fastighetsregister läggs upp.Ett enhetligt beteckningssystem införs, fastigheternas läge anges medkoordinater och ADB-teknik används för registret. Registret förläggs till encentral dataanläggning. Arbetet på reformen skulle enligt beslutpåbörjas och genomförandet föregås av viss försöksverksamhet. Detskulle ankomma på Kungl. Maj:t att närmare bestämma hur det fortsattautredningsarbelel och arbetet med att genomföra registerreformen skulleorganiseras. Genom beslut inrättade Kungl. Maj :() som fick till uppgift att genomföraregisterreformen i den mån detta inte ankom på lantmäteristyrelsen. avgav inskrivningskommittén betänkandet (SOU1969:9) ADB inom inskrivningsväsendet. Med ledningav detla betänkande ochresultatet av remissbehandlingen av det lades statsverksproposition(prop. 4 s. 44) fram förslag till riktlinjer för en reform också avinskrivningsväsendet. De föreslagna riktlinjerna godtogs av (SU1970:2, 3LU 1970:8, rskr 1970:96). Beslutet innebär, aU eU nyU, centrahinskrivningsregister skall införas, att ADB-teknik skall användas, attmöjligheterna till en teknisk samordning med fastighetsregistret bör undersökasoch att en central dataanläggning skall användas. Införandet av det nyainskrivningsregistret skall föregås av försöksverksamhet. Med stöd av beslut (prop. 10, CU 1971:5, rskr 1971:49) fick CFD sin nuvarande organisationsform den 1juli 1971. CFD har till uppgift att förbereda uppbyggnad av centralafastighets-och inskrivningsregister, baserade på ADB. Lantmäteristyrelsensvarar för fastighetsbeteckningsreformen och tillsammans med fastighetsregistermyndigheternaför övriga uppgifter som krävs för fastighetsregisterreformens genomförandeoch som inte ankommer på CFD. () lederarbetet med att förbereda fastighetsbokens innehåll för överförande till ettcentralt inskrivningsregister, grundat på ADB, och inskrivningsmyndigheternavid tingsrätterna utför beredning och sanering av innehållet i fastig- 71 Kommittéer: Ju:59 hetsböckerna.CFD skall i sitt arbete samråda med lantmäteristyrelsen och . CFDleds av en styrelse. Till styrelsen är knutet ett råd med uppgift att verka fören samordning av nämndens verksamhet med verksamheten hos kommunala organ somkan komma att lämna uppgifter till eller utnyttja registren. CFD bedrev under år 1971försöksverksamhet med ett ADB-system inom vissa delar av län. Pågrundval av erfarenheter under bl. a. denna försöksverksamhet lade CFD iskrivelse fram förslag till ett första driftsystem för ettcentralt fastighetsregister och ett centralt inskrivningsregister (driftsystemI). Förslaget innebär att driftsystem I tas i bruk den i Uppsalalän och att det därefter successivt utvidgas att omfatta kommun,samt delar av och . Fastighetsregistermyndigheternaoch inskrivningsmyndigheterna i dessa områden förbinds enligt förslaget med endator över terminaler som ansluts till datorn över telenätet. De centralaregistren innehåller enligt förslaget i stort sett de uppgifter som redovisas inuvarande fastighetsregister och fastighets- och tomträttsböckerna. Nämndamyndigheter svarar för att registren hålls aktuella och CFD ansvarar för systemoch drift. Enligt förslaget beräknas driftsystem 1 kunna avlösas av ettrikssystem driftsystem 2 . Pågrundval av CFD:s skrivelse föreslogs statsverksproposition (prop.1973:1 bil.4s. 14) att ett första driftsystemdriftsystem 1skulle införas förbegränsade delar av landet samt att det skulle ankomma på Kungl. Maj:t attbesluta om vilka områden systemet skulle omfatta. godtog förslaget(CU 1973:8, rskr 1973:79). Med stöd av deUa bemyndigande har Kungl. Maj:t den30 föreskrivit dels att CFD och övriga berörda myndigheter skall utgåfrån att driftsystem 1 får omfatta högst län, kommun, ,sam , dels att arbetet under /74skall inriktas på frågor som gäller uppbyggnad av fastighets- ochinskrivningsregister för län, kommun och ochbedrivas med sikte på att driftsystem I skall tas i bruk för län den Ijuli 1974.