prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Somjag nämnde kan i ett modernt samhälle ett företags medkontrahenter avnaturliga skäl inte normalt förutsättas ha någon ingående kännedom om dessekonomiska ställning. När gäldenären gynnat viss borgenär på andras bekostnadkan de subjektiva rekvisiten därför hindra rättelse. I sådan riktning verkarockså de betalningssätt som används, t.ex. över bank- eller postgiro,och svårigheten att bestämma vilka fysiska personers goda eller onda tro sombör bli avgörande när betalning e.d. skett till ett större företag, kommuneller staten. Det erbjuder t.ex. uppenbara svårigheter att bestämma, i vilkafall staten skall anses vara i ond tro beträffande skattebetalares solvens närdenne inbetalar sin skatt. En brist i det nuvarandesystemet är även att det inte innefattar möjlighet till en elastisktillämpning. Antingen går en transaktion åter eller också inte. Någon egentligmöjlighet att ta hänsyn till särskilda omständigheter så att verkan avåtervinningen mildras finns inte. Särskilt om man i högre grad än nu utformarreglerna objektivt, utan hänsyn till vad gäldenärens medkontrahent insett ellerbort inse, ökas behovet av en sådan möjlighet. Lagberedningensförslag innebär främst att tillämpningsområdet för återvinningsreglerna vidgas avsevärt.Utvidgningen åstadkoms på flera sätt.Återvinningsfristerna är generellt betydligt förlängda i förslaget. Detta ärsärskilt förhållandet när det gäller återvinning som riktar sig mot gäldenärensnärstående. Tillämpningsområdet för återvinningsreglerna vidgas också genom attde flesta reglerna är så utformade, att återvinning inte längre skall varaberoende av att gäldenärens medkontrahent haft insikt om gäldenärens ekonomiskaställning eller om att han gynnades framför andra borgenärer. Reglerna har medandra ord gjorts mer 'objektiva '. Genom en på subjektiv grund utformadåtervinningsregel av generell karaktär infångas slutligen de fall därgäldenären på otillbörligt sätt gynnat viss borgenär framför andra eller låtitegendom undandras sina borgenärer eller låtit sina skulder öka till skada fördem. Denna regels tillämpning förutsätter bl.a. att gäldenärens medkontrahentvar i ond tro beträffande de omständigheter som gjorde transaktionenotillbörlig. Den regel i KL som kan sägas svara mot beredningens regel förotillbörlighetsfall har i flera avseenden mer begränsad räckvidd. Beredningensförslag lämnar ökat utrymme för ett hänsynstagande till omständigheterna i detenskilda fallet. I fråga om innebörden av återvinning är särskilt att märka atträtten till återvinning skall kunna jämkas, om det som part skall återbäraannars skulle överstiga vad han vunnit genom den återvinningsgrundandetransaktionen eller om andra synnerliga skäl föreligger. Beredningensförslag tillgodoser i betydande utsträckning de synpunkter jag angett. Dethar också mottagits positivt vid remissbehandlingen. Jag anser därför att det ihuvudsak bör läggas till grund för en reform av återvinningsinstitutet. De återvinningsgrundandetransaktionerna i beredningens förslag omfattar i första hand gåva och vissagåvoliknande transaktioner, bodelning som innefattar eftergift till förmån förmake eller makes dödsbo, utbetalning av oskäliga löner e.d. till närstående,avsättningar till pensions-eller personalstiftelse, betalning som gjorts medovanliga betalningsmedel, eller med belopp som avsevärt försämratgäldenärens ekonomiska ställning och som ändå inte kan anses som ordinär,kvittning under motsvarande förhållanden samt pantsättning eller liknandesäkerställelse i efterhand. Härtill kommer utmätning. Reglerna rörande nuangivna återvinningsfall har i förhållande till gällande lag gjorts merobjektiva i förut nämnd mening. Detta synes mig vara en lämplig ordning och jagansluter mig därför till beredningens uppfattning härvidlag. 1specialmotiveringen kommer jag att närmare behandla frågor om vilkatransaktioner som skall träffas av återvinningsreglerna. Redan nu vill jagemellertid ta upp ett par spörsmål om vissa generella undantag från reglerna. Ifråga om återvinning av förmånsrätt eller betalning som någon vunnit genomutmätning föreslår beredningen ett undantag beträffande utmätning för underhållenligt giftermåls- eller (35 § andra stycket Beredningen framhåller att en underhållsberättigad kan ha haft enlång väg att vandra innan han hunnit till exekution för behjärtansvärdaunderhållskrav. För den skull har beredningen ansett det behövligt attbeträffande rimliga familjerättsliga underhållsbidrag göra avsteg från regelnatt den betalning eller förmånsrätt som vunnits genom utmätning i vissa fallskall kunna återgå. En förutsättning för att förmånsrätten eller betalningeninte skall återgå är enligt förslaget att den underhållsberättigade integynnats otillböriigen genom utmätningen. Jag delar beredningensuppfattning att den förmånsrätt eller betalning som vunnits genom utmätningnormalt inte bör kunna gå åter när det gäller familjerättsligaunderhållsbidrag. Enligt min mening bör man kunna ta ytterligare ett steg. Inteheller frivilligt erläggande av sådant underhållsbidrag som är förfallet tillbetalning bör kunna återvinnas, om inte den underhållsberättigade gynnatsotillböriigt (jfr SOU 1970:75 s. 150). Ett otillbörligt gynnande kan föreliggat.ex. om betalning eller utmätning avsett ett stort engångsbelopp somandra skulder förblivit obetalda. Har periodiskt bidrag fastställts av domstolefter prövning av beloppet, bör detta i och för sig godtas, om inte den aktuellautmätningen eller betalningen till följd av kumulation av en rad vid olikatidpunkter förfallna bidrag sammanlagt omfattar ett så betydande belopp attdess uttagande kan sägas innebära ett otillbörligt gynnande. Beredningenhar inte närmare berört frågan om betalning av skatt bör ges någon särställningi återvinningshänseende. 1 olika sammanhang konstaterar dock beredningen attåtervinning av skattebetalningar är förenade med särskilda problem. Bl.a.påpekar beredningen att det är mycket svårt att fastställa under vilkaomständigheter staten som mottagare av skattebetalningar kan anses vara i ondtro beträffande gäldenärens insolvens. Beredningens förslag i fråga omåtervinning av betalning innebär att skattebetalningar som gjorts i behörigordning är friade från återvinning (SOU 1970:75 s. 150). Såsom ordinärabetalningar torde enligt beredningen böra räknas även sådana löpandebetalningar som fullgörs först någon tid efter förfallodagen, om gäldenärenbrukat successivt göra rätt för sig i efterhand. () har framhållit att det inte är ovanligt att fysiskeller juridisk person som försatts i konkurs levereratbetydande belopp till kronofogdemyndighet för betalning av restförd skatt (seunder 35 § föreliggande lagförslag). Såväl EON som kronofogdeföreningen harpåpekat, att det kan uppstå svårigheter att avgöra huruvida sådan betalning ärordinär. Båda remissinstanserna har härutöver kritiserat beredningens lösningav frågor om återvinning av vissa skatter ur mer principiell synvinkel.Föreningen framhåller att skatteskulder för innehållen skatt på anställdaslöner samt mervärdeskatt intar en särställning jämfört med andra gäldenärensskulder genom att beträffande båda skatteslagen företagarna anförtrotts att åt samhälletinkassera skatter, som faktiskt betalas av anställda resp. konsumenter.Föreningen har med hänsyn till såväl nämnda tolkningssvårigheter som debåda skatteslagens särställning hemställt att all betalning av sådan skattundantas från återvinning. Vadremissinstanserna anfört ger anledning att något närmare gå in på den allmännafrågan om återvinning av fiskala fordringar över huvud taget. Det kan förstkonstateras att det allmänna som skatteborgenär har en i vissa hänseenden sämresituation än enskilda borgenärer. De senare kan i allmänhet 'välja ' sinagäldenärer och före eller efter skuldförhållandets uppkomst kräva säkerhet iform av t.ex. pant eller borgen. Dessa möjligheter står inte det allmänna tillbuds i fråga om skattefordringar. Det går normalt från det enskattefordran konstateras och till dess den förfaller till betalning. Dennatidrymd kan förlängas avsevärt genom olika åtgöranden från den skattskyldigessida. En gäldenär har även ofta en särskild inställning till skattefordringar.1 de flesta fall torde de skattskyldiga i första hand söka förnöja andraborgenärer. Kronofogdemyndigheterna har att ta hänsyn till ett flertalomständigheter vid skatteindrivningen och måste därför ofta gå med påuppgörelser om avbetalningar av skatteskulder . Synpunktersom dessa har varit avgörande vid utformningen av gällande förmånsrätt ikonkurs för skattefordringar (prop. 1970:142 s. 100 och prop. 1971:142 s. 28).Samma synpunkter har anlagts i fråga om de sociala avgifterna. Återvinningsbestämmelsernahar som i det föregående framhållits den allmänna funktionen att motverkaåtgärder från gäldenärens sida som är till skada för borgenärerna. Enskattskyldig kan emellertid knappast tänkas vilja gynna det allmänna framförandra borgenärer. 1 regel är det tvärtom när insolvens uppkommer. Skattefuskoch skatteflyktsåtgärder ligger ofta bakom den dominerande ställningskattefordringar har i flertalet konkurser. Enligtnuvarande ordning är det i och för sig inte uteslutet att återvinning kan skeav skatt som inbetalats före konkursutbrottet. Återvinningsfall som avsettbetalda skattebelopp har dock varit utomordentligt sällsynta. I praktiken haråtervinning för det mesta heller inte kunnat komma till stånd på grund avsvårigheterna att avgöra huruvida kronan varit i ond tro i den mening som avsesi nuvarande återvinningsregler (se t.ex. 30 § om betalning av skuld inom 30dagar före konkursansökningen). Detbör framhållas att den materiella räckvidden av frågan om återvinning avskattebetalning är jämförelsevis begränsad. Skatter har nämligen i allmänhetförmånsrätt enligt 13 § förmånsrättslagen och en återvinningstalan mot detallmiänna kan på grund härav få praktisk betydelse endast om fordringsägare medbättre förmånsrätt åsidosatts genom skattebetalningen eller om konkurskostnadereller s.k. massafordringar mot boet annars inte skulle täckas. Det bör dockpåpekas att det allmänna på grund av lagen om statlig lönegaranti vid konkurs iflertalet falltorde ha att ersätta sådan fordringsägare som skulle kunna lida förlust omåtervinning av betalda skatter inle kommer i fråga. Vadsom nu anförts ger anledning att inta den principiella ståndpunkten att nyabestämmelser om återvinning under inga omständigheter bör vidga möjligheternatill återvinning av betalda skatteskulder. Den av beredningen föreslagnabestämmelsen om återvinning av skuldbetalning kan i och för sig inte hellerantas få denna effekt. Som framgår av remissvaren kan emellertid bestämmelsenge upphov till vissa tillämpningsproblem. Entotal bedömning av spörsmålet leder enligt min mening till att återvinning avskatter och därmed jämställda skulder bör helt uteslutas genom en uttryckligbestämmelse. En sådan lösning torde i endast obetydlig grad medföra en annanfaktisk situation vid konkurs än den som föreligger men skulle medförapraktiska fördelar för myndigheterna och konkursförvaltaren. 1 fråga om övrigaborgenärers rätt vill jag hänvisa till att nu ifrågavarande fordringar mednågot enstaka undantag tillagts förmånsrätt i konkurs. Återvinning av sådanfo.dran kan därför som regel inte medföra någon förmån för övriga borgenärer,om man tar hänsyn bl.a. lill att lönefordringar skyddas av den statligalönegarantin. Enundantagsbestämmelse av nu avsett slag bör avse endasi förfallen skattefordran.Sociala avgifter, bl.a. de särskilda arbetsgivaravgifterna, bör ges sammaställning som skattefordringar i förevarande hänseende. En undantagsregel börlämpligen anknyta till den precisering av kategorin skatter och allmännaavgifter som skett i 1 § lagen (1971:1072) om förmånsberättigadeskattefordringar m.m. har i sitt remissyttrande anfört att det inom återvinningsinstitutetsram bör skapas ökade möjligheter att skaffa utredning om transaktioner ochåtgärder inom en företagsgrupp. Det finns emellertid enligt min mening inteunderlag för att bedöma behovet av sådana regler inom ramen för denkonkursrättsreform som skall genomföras. Jag vill emellertid inte uteslutaatt det kan bli aktuellt att ta upp frågan i ett senare sammanhang. Somnyss påpekats har beredningen till de objektivt bestämda reglerna omåtervinning fogat en på subjektiva rekvisit grundad beslämmelse som tar siktepå fall då gäldenären förfarit otillbörligt och den andra parten var i ond tro(36 § beredningens lagförslag). Bestämmelsen är betydligt mer omfattande än sinnärmaste motsvarighet i 34 § KL. Den är sålunda inte bara subsidiär till övrigaåtervinningsfall och träffar inte enbart avtal som gäldenären ingått utan ävenrättshandlingar av andra slag som han företagit. Beredningens förslag i dennadel har i huvudsak godtagits vid remissbehandlingen. För egen del finner jagatt förslaget är ägnat att avsevärt öka återvinningsinstilutets betydelse. Jagansluter mig därför till förslaget. Med hänsyn till den viktiga rollbestämmelsen får bör den lämpligen placeras före de regler som avser vissasärskilt angivna åter- Till den närmare utformningen av bestämmelsen återkommer jag ispecialmotiveringen. Atervinningsfristernai KL varierar . En särskild längre frist om ett årgäller när återvinnningstalan riktas mot gäldenärens make eller, om aktiebolagförsatts i konkurs, mot vissa aktieägare och deras anförvanter. Beträffandeden subsidiärt tillämpliga regeln för vissa subjektivt kvalificerade fall i 34§ KL gäller att återvinnings-fristen normalt är men att talan molgäldenärens make kan föras utan denna tidsbegränsning. Beredningensförslag innebär som jag tidigare nämnt att fristerna förlängs avsevärt.Frånsett bodelning anges i de olika paragraferna i första hand en kortare fristunder vilken återvinning skall äga rum utan reservation. Denna frist har sattstill beträffande rättshandlingar av benefik natur och till tremånader för övriga fall. I fråga om gåva och överföring av benefik natur tillpensionsstiftelse liksom överföring till personalstiftelse föreslås härutöveren återvinningsfrist med möjlighet för återvinningssvaranden att gåfri, om han visar att gäldenären varken var eller genom åtgärden blevinsolvent. Genomgående föreskrivs vidare en på samma sätt konstrueradtvåårsfrist som kan åberopas mot närstående till gäldenären. 1 fråga omåtergång av bodelning som innefattar eftergift från gäldenärens sida föreslåsendast en sådan tvåårsfrist. 1 fråga om utmätning förordas dels entremånadersfrist, dels ock en längre frist som endast avsernärstående. Fristen för återvinning enligt den allmänna otillbörlighetsregelnföreslår beredningen vara i normalfallet. Talan skall dock kunna riktasmot närstående utan särskild tidsbegränsning. Deflesta remissinstanser som gjort allmänna uttalanden om återvinningsfristernaslängd har varit positiva till beredningens förslag. Det har emellertid ocksåuttalats farhågor för att förlängda återvinningsfrister skall kunna inverkaoförmånligt på tryggheten i den allmänna omsättningen. 1 några remissyttrandenhävdas vidare atl förlängda återvinningsfrister kan leda till ökadeförvaltningskostnader. En kronofogdemyndighet har velat ta bortåtervinningsfristerna i fråga om bl.a. vissa benefika transaktioner från enmake till en annan i samband med skattebrott. Enförlängning av återvinningsfristerna är som jag framhållit förut av centralbetydelse när det gäller en reform av återvinningsinstitutet. Deåtervinningsfrister som f.n. gäller enligt KL är internationellt sett korta.Systemet att dela upp återvinningsfristerna i dels en kortare frist, dels enlängre med möjlighet att undgå återvinning genom bevisning att skada intedrabbat borgenärerna, medger enligt min mening en smidig tillämpning utan attomsättningsintresset störs i alltför hög grad. Den av beredningen föreslagnaavvägningen av de olika återvinningsfristernas längd alltefter denifrågavarande transaktionens karaktär synes mig vidare lämplig. Som skallberöras senare ger också den föreslagna regeln om jämkning av rätten tillåtervinning möjlighet att ta särskild hänsyn till intresset av säkerhet i denallmänna omsättningen. Detta intresse bör därför inte hindra en allmänförlängning av återvinningsfristerna. Medanledning av vad några remissinstanser anfört om att förlängdaåtervinningsfrister kan föranleda ökade förvaltningskostnader vill jagframhålla att det givetvis inte är meningen att en konkursförvaltare skallminutiöst granska alla transaktioner som förekommit inom de återvinningsfristersom skall gälla. Vad som åsyftas äratt boet skall kunna återvinna sådanatransaktioner vilka boet kan få kännedom om och vilka framstår som klartavvikande från det normala. För att återvinning över huvud taget skallövervägas bör givetvis krävas att transaktionens återgång är av verkligbetydelse för borgenärerna. Jag vill i detta sammanhang också påpeka attåtervinningsreglernas betydelse ligger inte minst på det preventiva planet,"dvs. att de motverkar transaktioner som är illojala eller på annat sättskadliga för borgenärskollektivet. Medhänsyn till det nu anförda finner jag mig i allt väsentligt kunna godta den avberedningen föreslagi.a förlängningen av återvinningsfristerna. Att såsom enremissinstans ifrågasatt ytterligare förlänga dessa anser jag inte motiverat.Till frågan om återvinningsfristens längd vid utmätning återkommer jag ispecialmotiveringen. Denkrets, som enligt nu gällande regler i KL kan drabbas av särskilt ingripandeåtervinningsregler, är mycket begränsad. Enligt 33 § finns utvidgadeåtervinningsmöjligheter beträffande gäldenärens make och enligt 32 a § gällersärskilda återvinningsregler vid aktiebolags konkurs i fråga om aktieägare, sompå grund av sitt aktieinnehav har eller hade ett bestämmande inflytande överbolaget, och beträffande dennes make eller anförvanter. Beredningenföreslår att den krets av närstående som bör träffas av skärptaåtervinningsmöjligheter avsevärt vidgas. Som närstående skall enligt förslageträknas först och främst vissa personligen närstående, nämligen make, trolovad,bröstarvinge, förälder, far- eller morförälder, syskon och den som eljest stårvederbörande personligen särskilt nära. Med sistnämnda uttryck åsyftarberedningen i första hand man eller kvinna med vilken gäldenären sammanlever iäkienskapsliknande förhållande samt fosterbarn. Som närstående tillnäringsidkare eller juridisk person skall enligt förslaget räknas den som själveller jämte honom närstående har väsentlig ekonomisk gemenskap med den andre,grundad på andelsrätt eller därmed jämförligt ekonomiskt intresse. Somnärstående till näringsidkare eller juridisk person skall vidare räknas den somleder dennes verksamhet samt den som är närstående till någon som enligt vadförut sagts är närstående. Några av de sakkunniga som medverkat i beredningensarbete har anmält avvikande mening så till vida att de gjort gällande attnärståendekretsen inte bör omfatta den som leder verksamheten för ennäringsidkare eller juridisk person. Vidremissbehandlingen har beredningens förslag i allmänhet godtagits i sinahuvuddrag. De flesta som yttrat sig är emellertid negativa till förslaget attlåta närståendekretsen omfatta företagsledare. Föregen del vill jag först påpeka att bestämningen av den krets som skall räknassom närstående vid återvinning synes få ske oberoende av liknande reglering iandra sammanhang, t.ex. i aktiebolagsrättsliga, förmånsrättsliga ochskatterättsliga regler. Intet av de närståendebegrepp som förekommer i dessasammanhang synes vara lämpligt att direkt överföra till reglerna omåtervinning. I likhet med beredningen anser jag således att ett specielltnärståendebegrepp bör uppställas härvidlag. Denremisskritik som har riktats mot beredningens bestämning av närståendebegreppetgäller uteslutande förslaget att som närstående lill näringsidkare ellerjuridisk person skall räknas den som leder verksamheten och närstående tilldenne även i fall då någon ekonomisk gemenskap med företaget inte föreligger.Kritiken synes främst gå ut på att förslaget skulle kunna vara till skada fördet berörda företaget genom att svårigheter uppkommer att besätta poster somföretagsledare, när företagets ekonomiska ställning är pressad men företagetkan förväntas bli i tillfälle att under god ledning fortsätta sin verksamhet.Dessa farhågor synes mig betydligt överdrivna. Jag vill bl.a. erinra om attberedningsförslaget inte medger återvinning av lön m.m. annat än omersättningen överstigit vad som kan anses skäligt. Det fört:jänar vidare attpåpekas att beredningen med uttrycket 'den som leder verksamheten' endaståsyftat vissa personer som generellt kan sägas ha den allra bästa översiktenöver verksamheten (verkställande direktör, avdelningschef i vissa fall m.fl.).Det bör också erinras om att en regel motsvarande den som beredningenföreslagit ingår i såväl det danska som det norska förslaget. Enligt min meningsynes mot denna bakgrund inte finnas anledning att befara särskilda svårigheterför företagen till följd av den regel varom nu är fråga. Inte heller från annansynpunkt torde någon avgörande kritik kunna riktas mot den föreslagnautvidgningen av närståendekretsen. Utvidgningen framstår däremot som befogadför att motverka missbruk. Regeln bör dock jämkas till att avse den som genomen ledande ställning har ett bestämmande inflytande över näringsidkarens ellerden juridiska personens verksamhet. Vadberedningen i övrigt föreslagit angående närståendebegreppets utformningföranleder inte någon gensaga i sakligt hänseende från min sida. Till dennärmare innebörden av bestämmelserna återkommer jag i specialmotiveringen. Enligtberedningens förslag kan rätten till återvinning jämkas, om det som part skallåterbära annars skulle överstiga vad han vunnit genom den rättshandling elleråtgärd som är föremål för återvinning eller andra synnerliga skäl föreligger.Beredningen framhåller att vid prövning av jämkningsfråga stor hänsyn bör tastill god tro hos gäldenärens medkontrahent. Som ett mått på den jämkning som ärrimlig i vanliga fall anger beredningen att återbäring inte skall överskrida vadsvaranden vunnit genom den återvinningsgrundande transaktionen. Längre gåendejämkning bör dock enligt beredningen förekomma i undantagsfall, såsom närsvaranden använt belopp på ett sådant sätt, att det skulle vara obilligt attåterkräva det. Remissinstanserna har allmänt godtagit beredningensjämkningsregel. menar emellertid med hänsyn till vadlagberedningen anfört om regelns tillämpning att det vore riktigare att tala omsärskilda än om synnerliga skäl som förutsättning för jämkning. En reform av återvinningsinstitutet bör som jag förutpåpekat omfatta också en möjlighet till jämkning av rätten till återvinning.Den av beredningen särskilt angivna grunden för jämkning, nämligen att det sompart skulle återbära annars skulle överstiga vad han vunnit genom den rättshandlingeller åtgärd som är föremål för återvinning, anknyter till vad som i Norgegäller enligt den s.k. berikelseläran. Den tanke som ligger bakom den berördaprincipen måste otvivelaktigt vara en av de tyngst vägande vid den prövning somskall göras i det enskilda fallet. Det skulle dock kunna leda till olämpligaresultat om det i praktiken blev så att jämkning framstår som i det närmasteobligatorisk under den angivna förutsättningen. Stor hänsyn måste tas ocksåtill frågan om återvinningssvarandens mer eller mindre goda tro. Även andraomständigheter kommer in i bilden, såsom det sätt varpå han eventuelltförbrukat medel för vilka återbäring skall ske. Har han förbrukat medlen i godtro, bör detta kunna vara ett skäl för att jämkning skall ske. På motsvarandesätt kan det finnas anledning att anknyta återbäringen till den köpeskillinghan uppburit, om han i god tro sålt egendomen. Även transaktionens karaktär ochförhållandet mellan gäldenären och återvinningssvaranden kan vara av betydelse. Mot dennabakgrund anser jag att det av beredningen i lagtext särskilt angivnajämkningsskälet bör utgå. Jämkningsmöjligheten bör endast anknytas till attsynnerliga skäl föreligger.