prop · FY0313 · 1975-12-31 00:00:00 — /FM-kompandersystemet talar att det kan användasbåde för stereo- och tvåprogramsändning, att det fordrar enklaremottagningsantenner än pilottonsystemet, att knappast några nya slavsändarebehöver byggas för att erhålla god stereomottagning och att mottagarna barabehöver en tillsats om man önskar både stereo- och tvåprogrammöjlighet. MotFM/FM-kompandersystemet talar att vid tvåprogramsändning fordrar den enakanalen (S-kanalen) en viss komplettering av mottagningsantenner och att ettantal slavsändare kan behövas beroende på vilka kvalitetskrav man ställer.Vidare inskränks stereolyssning över gränserna och tvåprogrammöjlighet kan avkvalitetsskäl inte utnyttjas helt vid mottagning i bilar. En viktig nackdel äratt handelshinder uppstår vid import och export av stereomottagare. Vid bedömningen av de båda systemen är det givetvisvikfigt att utröna om andra möjligheter att erhålla fler radiokanaler kan uppstå inom rimlig tid. Utredningen redovisar utöverFM/FM-kompandersystemet följande kända möjligheter som skulle kunna ge nyaheltäckande nät för ljudradiokanaler: Om systemet accepteras för användning torde det kunna vara idrift först omkring . Investeringar på sändarsidan kan tills vidareuppskattas till 10 milj. kr. för ett rikstäckande nät. Nya mottagare ellerockså tUlsatser krävs, vilket sannolikt innebär innan nätet äretablerat. Ett fjärdeljudradionät inom frekvensområdet . En lösning för del kaninte ske förrän tidigast omkring (senare reviderat tiU ).Investeringarna på sändarsidan uppskattas fin ca 10 milj. kr. vartiU kommerkostnaden för att flytta nuvarande radiotrafik uppskattad tiU 5-10 milj. kr.Mottagare är i stor utsträckning redan utrustade för mottagning av sändninginom frekvensområdet och nya mottagare får i aUt större omfattning sådanmöjlighet. Satellitsändningar.Dessa kan av allt att döma inte tillämpas förrän in på 1980-talet.Investeringarna på sändarsidan blir marginella om även TV-sändning frånsatellit ordnas. Nya mottagare krävs varför övergångstiden blir lång ochendast stationär mottagning är möjlig. Ett kombineratFM/AM-nät. Detta kan införas relativt snabbt men systemets varaktighet är begränsattill omkring då eventuellt huvuddelen av AM-resurserna kan komma attbli avdelade för sändningar riktade tUl publik utanför gränser.Investeringar i FM-nätet uppskattas till ca 8 milj. kr. Befintliga mottagarekan användas i stor utsträckning. FM/FM-kompandersystemet bedömt på samma sätt visar attsystemet kan tas i fullt bruk på sändarsidan efter beslut; för vissaområden kan sändningarna påbörjas något tidigare. Investeringarna påsändarsidan uppskattas till 3,4 milj. kr. för ett nät, 5,4 milj. kr. för tvåoch 7,4 milj. kr. Nya mottagare krävs för att kunna ta emotsändningarna på S-kanalen och på mottagarsidan. Om systemet införs för stereokan man vänta att apparatmarknaden anpassas till situationen ganska snabbt. Omsystemet införs enbart för tvåprogramsändning är det svårare att bedömatidsperspektivet. Som jämförelse kan nämnas att vid övergången från AM tillFM-sändningar dröjde det innan FM-mottagning blev regel. För lokalradions del avvisar utredningen samtUga härredovisade alternativ att erhålla fler radiokanaler och lägger den i deexisterande FM-näten. 69 anser sig därför vid den slutliga bedömningen avstereosystemen kunna bortse från möjligheten till tvåprogramsändning.Systemvalet sker därför enbart utifrån stereosynpunkt. Det avgörande för utredningens bedömning blir attpilottonsystemet är ett internationellt accepterat system som även låt vara irelativt begränsad omfattning - vunnit etablering på marknaden i . Andrafaktorer än bästa tekniska system väger härigenom tyngre. Utredningen föreslårdärför att pilottonsystemet väljs för svenska stereosändningar. 69 föreslår också att stereo införs i FM 2- och FM3-näten till en kostnad av 10,7 milj. kr. Ett tredje nät kan utnyttjas förstereo först när förbindelsenätet till sändarna kompletterats. Kostnaderna fördetta uppgick enligt utredningen för avlämnandet av betänkandettill ca 10 milj. kr. delar 69:s uppfattning attpilottonsystemet är det lämpligaste systemet. Till skillnad från 69 anserSveriges Radio att samtliga tre ljudradiokanaler bör utrustas för stereo, inteenbart P 2 och P 3. Däremot behöver distributionsmöjligheterna för mer än tvåsamtidiga kanaler inte byggas ut f. n. Möjligheten att utnyttja det tredjenätet för stereo skulle med hjälp av omkopplingsanordningar. Lösningeninnebär att två nät, valfritt vUka, skulle kunna sända stereo samtidigt.Motivet för att skapa stereomöjlighet även i P 1-kanalen är att lokalradiontvingar fram en omdisponering av nuvarande riksprogram. Detta kan komma attinnebära att musik sänds även i P 1. Även delar 69:s uppfattning attpilottonsystemet är så etablerat att denna faktor avgör valet. I en skrivelsehösten 1974 konstaterar att den stereofoniska ljudåtergivningenmåste betraktas som ett totalt system som innefattar inte enbart radiostereoutan även stereofoni via skivor, band och kassetter. Antalet pUottonut-rustadestereomottagare i bruk hos svenska konsumenter uppskattas av radiobranschenuppnå omkring en halv miljon vid utgången av . Man kan grovt uppskattade av konsumenterna gjorda investeringarna i stereoutrustningar försedda medradiostereodel till ca . Dessa investeringar kan f. n.utnyttjas enbart för återgivning av skivor, band och kassetter samt förmottagning av försökssändningar i Stockholms- och Göteborgsområdena. Påproduktionssidan görs f. n. samtliga musikprogram i stereo; studiofaciliteteroch kompetens finns således inom . föreslår även att man i stället för det avSveriges Radio föreslagna systemet med omkopplingsanordningar utrustar aUa treFM-näten med stereomöjlighet. undersökning av möjligheten att få exklusivaförbindelser för stereo även i den tredje programkanalen visar att denpåböriade kompletteringen och moderniseringen av radiolänknätet innebär attbehövliga förbindelser för stereo även i den tredje kanalen i huvudsak kantillhandahållas när utbyggnaden av radiolänk-nätet genomförts. Vissa smärrekompletteringar behöver dock göras för att anpassa nätet till stereosändningar.Dessa kompletteringar beräknas kosta ca 2 milj. kr. och beräknas varagenomförda /80. Att rekommenderar tre permanenta nät motiverasav att kostnaderna för erforderliga förbindelser till det tredje stereonätetblir betydligt lägre än de kostnader som 69 med då diskuterade tidsplan förutbyggnaden hade att räkna med. En utbyggnad av förbindelserna tUl ett tredje nät kan göras till i stort sett samma kostnadersom en omkopplings- och fjärrmanövreringsutrustning. Vidare anser televerketatt omkopplingen är ogynnsam från drift- och underhållssynpunkt samt att kravpå ett permanent tredje nät ändå torde komma varför man riskerar enfelinvestering om omkopplings- och fjärrmanövreringsutrust-ningar installeras. Den utbyggnadstakt som 69 föreslår bör enligtteleverket i princip bibehållas, vilket innebär en utbyggnad i tre etapper somkan vara genomförda 2, 2,5 eUer efter beslut därom. De större föreslås i allt väsentligt blifördelade på de tre utbyggnadsetapperna i enlighet med 69:s förslag. De treetapperna omfattar därför följande : Etapp 1 , , , , , ,, , , , och . Etapp 2 , , , , ,, , , , , , ,, , , , , , , ,och . Etapp 3 , , , ,, , , , , , , , ,, , , Ange och . Under förutsättning av beslut om införande av stereo underår 1974 redovisar följande fördelning av kostnaderna: 1974/75 1975/76 1976/77 1977/78 1978/79 1979/80 sändarstationer 1,0 1,0 2,0 3,0 1,0 1,0 1,0 1,0 2,0 4,0 2,0 1,0 gemensamt med Sverigesradioleverantörer anser det angeläget att stereodistribution av radions musikprograminförs . Radiostereo blir därmed den viktigaste programkällan förmusikåtergivning. Det internationellt antagna pilottonsystemet bör följas.Sverige skulle nämligen avskärmas från den internationella radiomarknaden omett separat svenskt stereosystem införs. Närmare en miljon svenskaradiolyssnare väntas dessutom ha stereo klara eller stereoförbercddaradioenheter enligt pilottonsystemet . Provsändningar enligtpilottonsystemet bör möjligt startas över sändarna i ochMotala med hänsyn till den svenska radioindustrins behov. Motalasändaren börinkluderas i etapp 1. kommun är den enda remissinstans utöver SverigesRadio, och radiobranschen, som ägnat stereofrågan någon mer Kommunen är starkt kritisk motutredningens slutsatser. Man hävdar att utredarna har samlat in ett mycketövertygande bevismaterial för det svenska FM/FM-kompandersystemetsöverlägsenhet. Att då falla undan för radioindustrins och främst radiohandelnstillvägagångssätt (att före de svenska myndigheternas val av stereosystem tillaUmänheten sälja endast stereomottagare med tillsatser för pilottonsystemet)förefaller olikt svenskt utredningsväsende. Kommunen anser att klartpositivt bedömt FM/FM-kompandersystemets fördelar framför pilottonsystemets,att FM/FM-kompandersystemet ger den enda nu realistiska möjligheten tiUtvåprogramsändning på en oeh samma kanal; näten kan därigenom användasomväxlande för tvåprogram- och stereosändningar, att ett och samma system förtvåprogram- och stereosändningar innebär förenklingar i utrustning och avsevärtlägre kostnader på både sandar- och mottagarsidan, att prov i /FM-kompandersystemets fördelar främst vid ogynnsammamottagningsförhållanden, att prov i visat att FM/FM-kompandersystemetär att föredra framför pilottonsystemet vid låga fältstyrkor samt attFM/FM-kompandersystemet för stereomottagning ger nästan samma täckning som förmono; utomhusantenner fordras i regel inte för detta system. Kommunstyrelsenförordar därför stereo i P I, P 2 och P 3 enligt FM/FM-kompandersystemet.Vidare förordas att möjligheterna till ökad sändningstid för utbildning tastill vara genom kanalklyvning vissa tider i P 1. 4 TV-reklamfrågan 4.1 Utredningen har prövat frågan om införande av reklami televisionen utifrån en allmän värdering av reklamens roll i samhället ochdess verkningar i olika avseenden. En utgångspunkt har därvid varit attöverflyttning av reklam till televisionen skulle medföra ökade ekonomiskasvårigheter för nu existerande reklammedier. Inverkan på dagspressensnyhetsförmedling och opinionsbildande verksamhet har särskilt beaktats.Utredningen har också bl. a. belyst frågan om den inverkan som de nyakommunikationssätten (kabel-TV, videogram och satellitrundradio) kan få påtelevisionens värde som reklammedium. Utredningen har bedömt konsekvenserna av eventuellTV-reklam på grundval av en konkret modell för hur reklamsändningar i densvenska televisionen skulle kunna utformas. Modellen bygger delvis på utländskaerfarenheter. Utredningen ser modellen som tekniskt genomförbar, menframhåller att den inte får ses som ett förslag från utredningens sida. Enligtmodellen skall , efter medgivande av Kungl. Maj:t, överlåta sinensamrätt i vad den avser reklamsändningar i television till ett friståendeföretag, organiserat som ett av staten ägt aktiebolag. Riktlinjerna för dessverksamhet fastställs genom ett avtal med Kungl. Nettointäkterna skallinlevereras direkt till statsverket TV-reklamföretaget, som inte självt skall producerareklamprogram, får till uppgift bl. a. att fördela sändningstid ochsammanställa annonserna tiU reklamblock, som överlämnas tiU försändning. Reklamblocken skall sändas på bestämda tider i båda TV-kanalerna ianslutning till de nyhetssändningar, som sänds på fasta tider. Genom bild-ochljudsymboler avgränsas reklamprogram från reguljära program. Man räknar med ensändningstid per kanal och helgfri dag. Som motvikt mot reklamenkrävs ökad konsumentupplysning i televisionen. Enligt utredningen är radioansvarighetslagens regler omansvar och skadeståndsskyldighet för yttrandefrihetsbrott i radioprogramtillämpliga även på TV-reklamprogram. Utredningen förutsätter vidare attprograminnehållet granskas inom TV-reklamföretaget på sätt som svarar motSveriges Radios granskning av program som kommer i fråga för etersändning.TV-reklamsändningen skall dessutom bli föremål för efterhandsgranskning, av KOi vad avser annonsens kommersiella innehåll och i övrigt av radionämnden. Utredningen har sökt bedöma TV-reklamens effekter i en radolika avseenden. Detta har bl. a. skett på grundval av fakta och erfarenheterfrån länder med kommersiell television. TV-reklamens andel av de totalautgifterna för s. k. A-mediereklam, dvs. press-, utomhus-, film-, TV- ochljudradioreklam, uppskattas till något mer än en femtedel. Erfarenheter från utlandet tyder pä att intäkterna avTV-reklam till övervägande del representerar en överflyttning från pressen. Vidden omfattning av TV-reklamen som förutsätts i modefien, skulle dags- ochfackpressen föriora inemot av sina annonsintäkter till televisionen ochpopulärpressen . För utomhusreklam och särskilt filmreklam bedömsden procentuella nedgången bli ännu större. TV-reklamens fördelning mellan olika varugrupper uppvisaren betydande överensstämmelse från land till land. De produkter som är starktrepresenterade i TV-reklamen utmärks av hög köpfrekvens, relativt högförädlingsgrad, reklamintensitet klart över genomsnittet samt konkurrens mellanett fåtal säljare. Dagligvaror som livsmedel och drycker samt kemisk-tekniskahushållsprodukter svarar för betydligt större del av TV-reklamen än av reklameni övrigt. Med utgångspunkt frän konsumentvaruföretagens nuvarandereklamanslag uppskattar utredningen antalet tänkbara TV-annonsörer till ca 200räknat , troligen lägre under ett och samma år.TV-reklamen torde bU mer företagskoncentrerad än annan reklam. Företag med Utenomsättning och små reklamanslag skulle endast undantagsvis förekomma somTV-annonsörer. En satsning på TV-reklam för ett par hundra tusen kronorförutsätter i allmänhet ett totalt reklamanslag på ca , dåTV-reklamen i regel endast utgör en del av företagets reklaminsatser. Enligt de ekonomiska kalkylerna beräknas annonsörernasutgifter för TV-reklam bli högst 230 milj. kr. Efter avdrag förproduktionskostnader skulle bruttointäkterna uppgå till högst 200 milj. kr.Utredningen har räknat med att TV-reklamens införande skulle medföra en ökningav reklamen i alla A-medier fillsammans med 50 milj. kr. Återstoden avföretagens TV-reklamutgifter, dvs. kr., skulle motsvaras avminskad annonsering i pressen och övriga nu utnyttjade A-medier. För sitt ställningstagande har utredningen ingåendegranskat olika argument för och emot införande av reklam i televisionen. Granskningen av framförda argument för TV-reklam ger, enligtutredningen, inte vid handen att påtagliga fördelar från samhällets sida skullevinnas vid införande av sådan reklam. TV-reklam kan utnyttjas endast av ettfåtal, i allmänhet mycket stora företag. De flesta är dagUgvaruföretag medinternationell marknad. En intensivare reklamkonkurrens på dessa områden tordefrämst leda till höjda priser och får betraktas som ett hinder för en frånkonsumentsynpunkt effektiv pris- och kvaUtetskonkurrens. En viss förstärkningav koncentrationstendenserna skulle också bU följden. För annonsörer medmindre reklamanslag kan reklam i televisionen inte bli aktueU. I argumenteringen för TV-reklam hänvisas bl. a. till attreklamintäkterna skulle kunna bidra till att finansiera den allmännaprogramverksamheten. Utredningen finner dock att det statsfinansiella värdetav TV-reklam är obetydligt. Efter nödvändiga avdrag bl. a. för sändnings-ochadministrationskostnader, kompensationer till pressen, ökad konsumentupplysning,ökat behov av reklamstatistik och forskning samt med hänsyn tagen till vissaskatteeffekter skuUe den finansiella nettobehållningen utgöra 75115 milj. kr.Även om hela detta belopp tiUfördes rundradioverksamheten skulle det täckamindre än en femtedel av verksamhetens kostnader, vilket endast skulle motsvaraett bidrag på . och hushåll med TV-apparat. Utredningen framhålleremellertid att det skulle få allvarliga konsekvenser för Radiosintegritet, om reklamintäkter används som finansieringskälla förrundradiosändningar. Det har också hävdats att övergång till TV-reklam skulleminska reklamens anspråk på reala resurser och därigenom ge upphov tilleffektivitetsvinster, samhäUsekonomiskt sett. Utredningen delar inte dennauppfattning. Argumentet att TV-reklam samhällsekonomiskt sett skulle innebäraresursbesparingar är enligt utredningens uppfattning inte hållbart.Televisionen är visserUgen ett effektivt medium i den meningen att en storkrets av hushåll kan nås med relativt små resursinsatser. Fördelarna gällerdock i första hand massdistribuerade märkesvaror. Utredningen uppskattartotalvärdet av resursbesparingar i produktionen av reklaminslag till ca 50milj. Det rör sig endast om en resursbesparing i begränsadbemärkelse, då hänsyn endast tagits tUl sändarsidans resursförbrukning. Värdetav alternativ användning av den attraktiva sändningstiden har t. ex. ejbeaktats. Mot den tämligen begränsade kostnadssänkning, som uppkommer förreklamens sändare. måste ställas betydande merkostnader bl. a. i form av tidsförlusterför av reklaminslagen ointresserade TV-tittare. Om hänsyn tas till aUarelevanta kostnader, får en överflyttning av reklam tiU televisionen enligtutredningens mening antas leda till sänkt effektivitet, samhällsekonomisktsett. Utvecklingen på kommunikationsteknikens område har ävenanförts som motiv för införande av TV-reklam. Det har sålunda hävdats attutländska reklamsändningar skuUe kunna nå svenska hushåll exempelvis viasatellitsändningar. Utredningen avvisar detta argument bl. a. med hänvisningtill gällande internationella överenskommelser på området. Reklam kan ocksåsändas via kabel-TV och videogram. TV-sändningar via kabel, förutsätter dockett mediepolitiskt beslut av statsmakterna. Den framtida utvecklingen i frågaom användningen av kabel-TV och videogram bör dock följas med uppmärksamhet.Man bör även överväga om en ytterligare reglering av området är motiverad,anser utredningen. Argumenten mot TV-reklam har indelats i tre kategorier,nämligen sådana som rör TV-politik, presspolitik och konsumentpolitik. Vad beträffar argument som rör TV-politik framhåller utredningenatt radiolagens stadgande om opartiskhet och saklighet är det mest centralakravet på programverksamheten. Eftersom reklamen har karaktären av en starktsubjektiv partsinlaga som får stå oemotsagd, är det enligt utredningenuppenbart att ett införande av TV-reklam skulle innebära ett klart avsteg frånprincipen om opartiskhet och saklighet. Utredningen hävdar även att TV-reklamstarkt skulle förändra mediets karaktär. Publiken skulle inom samma medium mötatvå typer av programutbud, varav det ena helt partsdominerat. ReklamsändningarskuUe även försvåra televisionens programpolitik och påverka programverksamheten.Förekomsten av reklamblock i televisionen vid vissa bestämda och attraktivatider kan, enligt utredningen, inte undgå att påverka den övrigatidsplaneringen och möjligheten att sända andra program t. ex. barnprogram.Utredningen befarar också att det kan uppkomma ett långsiktigt tryck frånannonsörerna att söka säkerställa höga pubUksiffror i anslutning tiUreklamblocken. I fråga om argument som rör presspoli tik understryksredan i direktiven till utredningen, att TV-reklam inte bör införas, omdärigenom de ekonomiska möjligheterna för pressens opinionsbildande verksamhetskulle äventyras. Enligt utredningens mening föreligger betydande risker föratt pressens nyhetsförmedlande och opinionsbildande uppgift skulle försvåras omTV-reklam införs. För morgontidningarna utgör annonsintäkterna av detotala intäkterna. En stor del därav härrör från märkesvaruannonseringen, därkonkurrensen från en eventuell TV-reklam skulle bli mycket stark.Anpassningsmöjligheterna vid inkomstbortfall skiftar starkt mellan olikakategorier av tidningar. För många andratidningar och tidningar i jämntkonkurrensläge torde möjlighet saknas att undvika påtagliga ekonomiska effektervid införande av TV-reklam. Utredningen uppskattar att ett införande av reklami televisionen skulle medföra ett årligt bortfall avannonsintäkter (brutto) för pressen om ca 115 milj. kr. Avdetta skulle ca 70 milj. kr. falla på dagstidningarna. NettointäktsbortfaUetberäknas för pressen till 70-95 milj. kr., varav 45-60 milj. kr. Relativt sett torde andratidningar drabbas hårdare änförstatidningar bl. a. därför att nedskärningar i företagens annonseringframför allt går ut över andratidningarna. Kompensation tiU i första handandratidningama bedöms kräva ett årligt ersättningsbelopp om ca 25 milj. kr.Skulle bortfallet av nettointäkter hos alla dagstidningar kompenseras stigerbeloppet tUl ca 50 milj. kr. Utsträcks kompensationen även till andra delar avpressen, blir beloppet väsentligt högre. Konsumentpolitiken syftar till att stödja och förbättrakonsumenternas stäUning på marknaden. Ett införande av TV-reklam skulle medföraatt reklamvolymen ökar och att ökningen koncentreras till vissa fåtalsmarknaderinom dagligvarusektorn, dvs. områden med mycket hög reklamintensitet. Enytterligare ökning av reklamen på dessa områden kan inte ha någotinformationsvärde för hushåUen. TV-reklamens lägre informationshalt och störresuggestionsförmåga kan på vissa varuområden tvärtom medföra att konsumenternasunderlag för inköpsbeslut och planering försämras. TV-reklamen medför främstgenom mediets låga selektivitet - intrång och tidsförlust för allmänheten. Detkommer inte att vara möjligt att skydda särskilt känsliga konsumentgrupper, t.ex. barnen. Ett införande av TV-reklam skulle alltså, enligt utredningen,motverka konsumentpolitikens syften. Sammanfattningsvis konstaterar utredningen att ettinförande av reklam i televisionen skulle medföra betydande skadeverkningar påTV-poUtikens, presspohtikens och konsumentpoUtikens områden. Inom varje områdeför sig skuUe skadeverkningarna bli så stora att de ensamma utgör tiUräckligtskäl mot införande av TV-reklam. En samlad bedömning av aUa tre områdenaförstärker ytterUgare denna slutsats. Utredningen avstyrker därför bestämt attreklam införs i televisionen. Utredningen har även behandlat frågan om reklam i ljudradion.I den svenska debatten har reklam i ljudradion ofta framställts som komplementtill resp. substitut för reklam i televisionen. Utredningen konstaterar att deprincipiella resonemang kring reklam i televisionen, som förts, i storutsträckning är tillämpliga även på reklam i ljudradion. Utredningenförutsätter att de regler som skulle gäUa för reklam i televisionen, t. ex.sammanförande av inslagen till block, även skuUe gälla för reklam i ljudradion.Utredningen finner dock ej anledning att presentera några modeller för reklam iljudradion. Enhgt en överslagskalkyl skuUe kostnaderna för ljudradioreklamentroligen uppgå till ett par procent av kostnaderna för den totalaA-mediereklamen. Om ljudradion skulle bU det enda reklambärande etermediet,skulle efterfrågan på radioreklam bli större. Kostnaderna torde då utgöra . Vid sina överväganden av vilka konsekvenser ett införandeav reklam i ljudradion skulle medföra har utredningen bedömt det sannolikt attspeciellt andratidningarna skulle få svårigheter. reklamsändningar kan antas negativt påverka annonseringeni andratidningarna, som är särskilt beroende av sin lokala annonsering.Utredningen finner att det därför krävs mycket starka skäl för ätt iriförareklam i ljudradion. Då utredningen inte anser att några sådana skäl förehgger,föreslås att reklam inte införs i ljudradion. Utredningen lägger också fram förslag om bl. a. utbildninginom reklamområdet. Enligt utredningen talar många skäl för ett ökat statligtengagemang inom utbildningen på detta område. Kravet på utbildning rörandereklamen har accentuerats sedan statsmakterna beslutatflera åtgärder som innefattar skärpta krav på reklamen. Främst mot dennabakgrund och mot de vidgade informationsuppgifter, som reklamutredningenförutser för reklamen, finner utredningen det angeläget att staten tar ansvaretför reklamutbildningen. Målen för en sådan utbildning bör stå i samklang medmålen för samhäUets konsumentpolitik.