prop · FZ03191 · 1975-12-31 00:00:00 — De allra flesta anserdock att särskilt frågan om ändring av fullföljdsbestämmelserna bör utredasnärmare innan slutlig ställning kan tas. Till dessa hör de tre hovrätterna ochflera tingsrätter. När det gäller expeditionsavgiften förordar åtskilliga attdenna helt avskaffas och hänvisar härvid bl.a. till att någon sådan avgift intetas ut för domar i mål som handläggs enligt lagen (1974:8) om rättegången itvistemål om mindre värden. Fleraremissinstanser anser att de nuvarande fullföljdsreglerna inte lägger hinder ivägen för införande av den föreslagna underrättelseskyldigheten till parter itvistemål. Hovrätten över och uttalar att, om domen avkunnas vidmuntlig förhandling, parten redan då får tillräckliga upplysningar om domensinnehåll. I så fall kan det inte innebära någon större olägenhet för honom omskriftligt besked om domslutet kommer honom till hända kanske först sedan tidenför vadeanmälan har gått ut. Meddelas domen som kanslidom uppkorrmier ingaproblem. Några andra sätt för meddelande av dom än dessa båda finns mte påpekarho-vrätten. Liknande synsätt anläggs av bl.a. , , Hässleholmsoch tingsrätter. Åtskilligaremissinstanser, bland dem de tre hovrätterna, förordar att reformen genomförsförst i anslutning . I mångayttranden görs en del mera detaljbetonade påpekanden rörande nomenklatur,uppställning etc. i de under försöksverksamheten tillämpade formulären och anvisningama. 1975/76:191 13 (RB) reglerar endast i begränsadutsträckning hur dom och slutligt beslut i tvistemål skall avfattas. Deminimikrav som ställs på innehållet i sådant avgörande är angivna i 17 kap. 7 SRB. Där anges också att de olika beståndsdelama i avgörandet skall tas upp iviss ordning. 1 17 kap. 8 S föreskrivs att vissa domar, t.ex. tredskodomar, fårutfärdas i förenklad form enligt bestämmelser som meddelas av regeringen.Sådana bestämmelser finns i protokollskungörelsen (1971:1066) för de allmänna domstolama. I fråga omdom i brottmål beslöts år 1%9 om övergång till ett nytt system, enligt vilketdom och beslut avfattas på särskilda blanketter med ledning av anvisningar somregeringen utfärdar. Denna reform genomfördes som ett led i arbetet på uppbyggnadenav ett ADB-baserat, enhetligt informationssystem för rättsväsendet (RI).Reformen har emellertid inneburit fördelar också i andra avseenden än dem som iförsta hand låg till grund för densanmia. Erfarenhetema av blankettsystemet påbrottmålssidan tyder på ej oljetydliga tidsvinster vid konceptskrivning,utskrift och expediering av domen. Genom den nya dispositionen av domen har detockså blivit möjligt att på ett enkelt sätt lämna part skriftligt besked omutgången i målet. har med stöd av särskildlagstiftning dom och slutligt beslut i tvistemål vid vissa domstolar försöksvisavfattats enligt formulär. Det försöksvis tillämpade blankettdomsystemet haravsevärda likheter med det som gäller för brottmålens del. Domstolsverkethar i en skrivelse till regeringen uppgivit atterfarenheterna från försöksverksamheten är mycket goda. Domskrivning ochexpediering har, sägs det, underlättats avsevärt som rapporteringentill andra myndigheter blivit säkrare. Verket föreslår därför att det underförsöksverksamheten tillämpade systemet för domskrivning och rapporteringinförs vid samtliga tingsrätter och såvitt angår domskrivningen även förhovrättemas del. Remissinstanserna har genomgående biträtt verkets förslaghärom. Även jag kan ansluta mig till förslaget, som utöver de anförda praktiskafördelama också har den positiva konsekvensen att bestämmelsema om dom itvistemål och i brottmål blir mer enhetliga. Reformen torde innebära attdomstolsarbetet kan ytterligare rationaliseras. När det gäller den närmare utformningen avformulärsystemet för tvistemål bör uppmärksammas att skälen för detta är delvisandra än de som primärt motiverade ett sådant system på brottmålssidan. Det ärinte nu aktuellt att utsträcka RI till att omfatta även tvistemålsprocessen.Härav följer att utrymmet för avsteg från fastställda föreskrifter i formelltavseende kan göras större än som har varit möjligt i fråga om brottmålen. Lagtekniskt bör reformen, såsom verket föreslagit, kommatill uttryck 1975/76:191 14 genom ändrad ordningsföljd av de i 17 kap. 7 S förstastycket RB uppräknade avsnitt som en dom skall innehålla. Uppgift om domslutet(punkt 5) bör följa som punkt 3 efter uppgift om parterna och derasrepresentanter (jfr 30 kap. 5 S första stycket). Som en konsekvens av domensändrade disposition biir vidare domslut och domskäl kastas om i 17 kap. 9 Sfemte stycket (jfr 30 kap. 7 S fjärde stycket). Till följd av hänvisningen i 17kap. 12 S kommer ändringen i 17 kap. 7 S att avse även slutligt beslut itvistemål. Ändringen i 17 kap. 7 S kommer att få konsekvenser ävenutanför RB:s omedelbara tillämpningsområde. På grund av hänvisningar till RBblir ordningsföljden omkastad i t.ex. avgöranden i fastighetsmål (2 S lagen 1%9:246om domstolar i fastighetsmål och 16 kap. 10 S fastighetsbildningslagen1970:988), i vattenmål (11 kap. 1 S vattenlagen 1918:523), i dom och slutUgtbeslut i tvistemål enligt lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om nundrevärden (4 S nämnda lag), i dom och slutligt beslut i militärt tvistemål (6 Smilitära rättegångslagen 1948:472), i slutligt beslut i domstolsärenden (11 Slagen 1946:807 om handläggning av domstolsärenden), i dom och slutligt h)esluti arbetstvist (5 kap. 3 S lagen 1974:371 om rättegången i arbetstvister) samt islutligt beslut i tvist vid bostadsdomstolen (17 S lagen 1974:1082 ombostadsdomstol). Som har anfört torde detta inte innebära någonolägenhet. Någon anledning att annat än i begränsad omfattning inordna de nuangivna målgrupperna i ett formulärsystem torde dock inte finnas. har vidare föreslagit att en ny paragrafinförs i 17 kap. enligt vilken regeringen får meddela närmare bestämmelser om avfattningav dom och beslut. Att den föreslagna reformen förutsätter att blanketterfastställs och anvisningar utfärdas är uppenbart. Jag är emellertid av denmeningen att någon uttrycklig lagbestämmelse om rätten att utfärda sådanatillämpningsföreskrifter inte behövs. Visserligen finns det en bestämmelsehärom för brottmålens del i 30 kap. 14 S. Denna bestämmelse har emellertid tillkonrmiitmot bakgrund av andra konstitutionella regler än som gäller enligt dennya regeringsformen. Enligt 8 kap. 13 S regeringsformen får sålunda regeringenutan särskilt bemyndigande besluta föreskrifter om verkställighet av lag och ärf .ö. även behörig att överlåta åt underordnad myndighet att meddelabestämmelserna. Jag anser mot bakgrund härav att delegationsbestämmelsen i 30kap. 14 S numera är överflödig. Detsarruna torde gälla ett stort antal liknandebestämmelser i . Att i detta begränsade lagstiftningsärende företa någon systematiskgenomgång från sådan utgångspunkt av balkens delegationsbestämmelser är dockinte motiverat. Däremot kan det vara skäl att i detta sammanhang ta b)ortonödiga sådana bestänunelser i de kapitel, 17, 30 och 45 kap. RB, som rörfrågan om domstols dom och ansökan om stämning i brottmål. En följd härav bliratt det i fortsättningen får ankomma på regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer att meddela behövliga föreskrifter i nu åsyftade hän- 1975/76:191 15 I enlighet härmed föreslår jag att 30 kap. 14 §och 45 kap. 18 S upphävs samt att viss jämkning görs i 17 kap. 8 S och 30 kap.7 S. Domstolsverkethar i sin skrivelse även tagit upp frågan om underrättelse till parterna itvistemål om utgången i målet. Vad som ifrågasätts är införande av bestämmelsermotsvarande dem som för brottmålen infördes i samband med 1%9 års domskrivningsreformoch som innebär att en kopia av domsblankettens första blad med uppgift bl.a.om domslutet samt fullföljdshänvisning sänds till parten i vanligt brev. Verketanser dock att den ifrågasatta ordningen inte bör genomföras förrän vissaändringar gjorts i reglerna om fullföljd i tvistemål samt expeditionsavgift. Verketsuppfattning om värdet av att domstolen självmant ger parterna skriftligt beskedom utgången delas genomgående av remissinstansema. I motsats till verket äremellertid flera av dem av den uppfattningen att den förordade ordningen mycketväl kan genomföras utan att man avvaktar ändringar i bestämmelserna omfullföljd eller expeditionsavgift. För egen del ansluter jag mig till dennasenare uppfattning. När nu förutsättningar skapas att utan nämnvärt besvär fördomstolen lämna de rättssökande besked om utgången i målet, vilket är av stortvärde bl.a. av rättssäkerhetsskäl, är det enligt min mening rimligt att manutan dröjsmål tar till vara möjligheten i den utsträckning det låter sig göra.Att inte alla parter får samma nytta av underrättelsen utgör sålunda inte någotskäl mot att domstolamas service till de rättssökande utsträcks . F.ö.är det i tvistemål vanligt att dom inte avkunnas utan meddelas som kanslidom.En bestämmelse om underrättelseskyldighet bör tas in som ett nytt, sjundestycke i 17 kap. 9 S (jfr 30 kap. 7 S sjätte stycket.) Som fleraremissinstanser förordat bör de nya bestämmelserna träda i kraft den 1 januari1977. Den nu pågående försöksverksamheten bör fortgå till denna dag. Jagnoterar med intresse att remissinstansema allmänt är positiva till en översynav fullföljdsbestämmelsema i syfte att skapa enhetligare regler. Som jag nämnttidigare (se prop. 1975/76:148 avsnitt 6.3.1) räknar jag med att endepartementspromemoria rörande behovet och inriktningen av en översyn avrättegångsförfarandet kommer att föreligga . Det synes lämpligt attfrågan om fullföljdsbestärrmielsema tas upp i det sammanhanget. Frågan om domskrivning i tvistemål har beröringspunktermed en av och år 1974aktualiserad fråga om angivande av person- och organisationsnummer i vissadomar, beslut och andra avgöranden. Organisationema pekar på personnumretsbetydelse som identifikationsmedel i ADB-sammanhang och framhåller att en regelenligt vilken olika relevanta domstolsavgöranden alltid skall innehålla uppgiftom gäldenärens personnummer på ett väsentligt sätt skulle underlätta för registerföramaatt föra sådana fullständiga och korrekta kreditupplysningsregister somkreditupplysningslagen (1973:1173) 1975/76:191 16 För att domstolsavgörandena i fråga generelltskall kunna innehålla uppgift om gäldenäirens personnurruner, måste emellertidenligt organisationema också införas en uttrycklig skyldighet för den somansöker om stämning i tvistemål, lagsökning eller betalningsföreläggande attange motpartens personnummer. Yttranden över framställningen har inhämtats fråndomstolsverket, datainspektionen, , ,och . Remissinstanserna är alla iprincip positiva tUl förslaget att person- och organisationsnummer skall angesi domar och andra beslut av allmän domstol. De flesta av dem förutsätter ilikhet med de förslagsställande organisationema att det bör ankomma på partema,närmast då sökanden, att lämna domstolen besked om sådant nummer. Tanken attsökanden skall vara skyldig att förete personbevis eller liknande Ijeträffandemotparten avvisas dock allmänt. Även enligt min mening iir det naturligt att parternaspersonnummer (motsvarande) anges i domar och andra iseslut som domstolenmeddelar. Med hänsyn till persoimurairets ökande betydelse som identifikations-instmmentkan uppenbarligen uppgift härom vara av värde från olika synpunkter.Domsformulär och anvisningar i det nya domskrivningssystem som jag berört iföregående avsnitt bör utformas med tanke härpå. Även om jag sålunda delar uppfattningen att redovisning avpersonnummer är av värde har vad som förekommit i ärendet dock inte övertygatmig om att intresset härav har sådan tyngd att någon ovillkorlig bestämmelsehärom är befogad. En sådan bestämmelse skulle nämligen fömtsätta antingen attdomstolen själv i sista hand har att ta fram uppgiften eller att skyldighetenför sökanden att lämna uppgiften förknippas med en verksam processuell påföljd t.ex.a-wisande av talan. Inget av dessa altemativ är tilltalande. Jag är inte f.n.beredd att förorda någon skärpning av de nuvarande bestämmelsema i 33 kap. 1 S RBdär det sägs att uppgift om motpartens personnummer bör lämnas istämningsansökningen eller i motsvarande bestämmelser i lagsökningslagen(1946:808). En konsekvens av detta ställningstagande är att redovisning avpersonnummer (orgarusa-tionsnummer) i dom och beslut får begränsas till falldär uppgiften finns tillgänglig hos rätten. Så torde emellertid vara fallet idet stora flertalet mål och ärenden. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår att antagainom upprättat förslag till lagom ändring irättegångsbalken. Prop.1975/76:191 17 Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att antaga det förslag somföredraganden har lagt fram. Prop.1975/76:191 18 lagförslag Förslag till Lag om ändring i rättegån{>sbalken Härigenomföreskrives i fråga om dels att 17 kap. 7 S skall ha nedanangivna lydelse, dels att i 17 kap. skall införas en ny paragraf, 16 S, avnedan angivna lydelse. Dom skall a-vfattas skriftligen Dom skall a-vfattas skriftiigen och i skilda avdelningarangiva: och i skilda avdelningar angiva: 1. domstolen samt tid och ställe 1.domstolen samt tid och ställe för domens meddelande; fördomens meddelande; 2. parterna samt deras ombud 2.parterna samt deras ombud eller biträden; eller biträden; 3. parternas yrkanden och in- 3. domslutet; vändningar samt de omständig- 4. parternas yrkanden och in- heter, vara de grundats; vändningar samt de omständig- 4. domskälenmed uppgift å vad heter, vara de grundats; imålet är bevisat; samt 5. domskälen med uppgift å vad 5. domslutet. i målet är bevisat. Högrerätts dom.................................... lägre rätts dom. Ägerpart fullfölja ................................... i 54 kap. 14 S. Närmare föreskrifter om avfattning av dom och beslut meddelas avregeringen. Dennalag träder i kraft , då lagen (1974:802) om försöksverksamhetmed a-vfcittande av dom och slutligt beslut i tvistemål enligt formulär ochförordningen (1975:97) om försöksverksamhet med avfattande av dom och slutiigtbeslut i tvistemål enligt formiUär skall upphöra att gälla.