prop · FY0378 · 1975-12-31 00:00:00 — Av lagen (1965: 276) om inskränkning irätlen att föra talan mot offentlig arbetsgivares beslut framgår att denadministrativa besvärsrält som f. n, föreligger i dessa frågor upphör i ochmed alt lagen om rättegången i arbetstvisler görs tillämplig på dem. I de nu ifrågavarandetvisterna blir bestämmelserna i 52 § statstjänstemannalagen om särskildöverläggning i avtalsförbjuden tvistefråga och i 41 § ttedje stycket lageri omanställningsskydd om fakultativ kvittning av rättegångskostnad tillämpliga.Sistnämnda bestämmelse skUjer sig från den av ämbelsansvarskommiitén föreslagnaregeln, som innebär att den offentlige arbetsgivaren alltid skall bära sinaegna rättegångskostnader oberoende av utgången utom där kostnaderna vållats avarbetstagarens vårdslöshet. Jag anser det inte vara påkallat att för ifrågavarandetvister göra avsteg från vad som annars gäller beträffande rättegångskostnadernasfördelning enligt lagen om anställningsskydd. För slatstjänstem'ännens delinnebär en regel om fakultativ kvittning av kostnadema i varje fall inle någonförsämring i förhållande till vad som f. n. gäUer enligt 31 kap. RB. I fråga om den närmareutformningen av de processuella reglerna i övrigt föreslår kommittén med ettundantag som jag strax återkommer till alt arbetstagare som inte är nöjd medarbetsgivarens beslut efter det att han fått del av beslutetskall kunna väcka talan vid allmän domstol resp. arbetsdomstolen omöverprövning av Prop.1975: 78 171 beslutet.Delta överensstämmer med vad som gäller enligt 53 §statstjänstemannalagen angående talan mot beslut beträffande annan ordinariedomare än justitieråd eller regeringsråd om läkarundersökning elleranställningens upphörande på gmnd av uppnådd pensionsålder eller nedsättning iarbetsförmågan (prop. 1974: 174 s. 78 ff). Vidare får enligt förslaget beslutom skiljande från tjänsten eller om förflyttning inte verkställas förränbeslutet slutiigt har prövats av domstol eller, om talan om sådan prövning inteväcks, tid för väckande av talan utgått. Liksomflertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan anser jag den avkommittén föreslagna ordningen vara ändamålsenlig och' jag biträder därförkommitténs förslag. Jag vill dock erinra om alt detta i sist berörda hänseendeavviker från den sedermera tillkomna lagen om anställningsskydd, vilken saknarmotsvarande bestämmelse. I stället föreskrivs i 35 § andra stycket nämnda lagbeträffande avskedande att rätten för tiden intill dess lagakraftägande domeller beslut föreligger kan förordna att anställningen skall bestå utan hinderav avskedandet. Denna bestämmelse kan emellertid inte anses ge statstjänstemänsamma skydd som de åtnjuter enligt gällande ansvarssystem. För att den nuaktuella reformen inle skall medföra en försämring av den redan befintligatryggheten för denna gmpp av arbetstagare behövs alltså en regel som avvikerfrån nämnda föreskrift. Fråganom vem som skall företräda den offentlige arbetsgivaren kan eventuellt behövapreciseras närmare (jfr prop. 2 s. 4). Detta torde kunna ske i formav föreskrifter meddelade utan medverkan. Därvid bör på vanligt sättsamråd äga mm med de anställdas organisationer. Beträffandemål om åläggande av disciplinpåföljd påpekar kommittén att domstol ulansärskild föreskrift därom alltid torde kunna ange den påföljd somdisciplinförseelsen förskyller, där domstolen inte finner skäl att förklaradisciplinbeslulet helt ogiltigt. Däremot torde enligt kommitténs meningdomstol i mål vari yrkas ogiltigförklaring av beslut om avskedande inte kunnaex officio i domslutet fastställa den disciplinpåföljd som eventuellt hadekunnat utgå i stället för avskedande. Det sistnämnda är ehuru korrekt mindre tillfredsställande. Såsom anmärks av en remissinstans föreligger riskför att domstolen nödgas pröva saken i två olika processer. En sådan konsekvensbör dock kunna undvikas genom att motparten, dvs. den offentlige arbetsgivareneller representant för denne, i förekommande fall framstäUer altemativa yrkanden.Någon särskild bestämmelse anser jag därför inte behövas. Närdet gäller avskedande av tjänsteman med fullmakt på tjänsten föreslår kommitténett modifierat överprövningsförfarande. Om full-maklshavaren inom en veckaefter det han fått del av beslutet om avskedande anmäler missnöje däröver hosarbetsgivaren, skall det åligga 1975: 78 172 denneatt vid äventyr att beslutet förfaller väcka talan vid domstol för. prövning avbeslutets giltighet. Kommittén motiverar sitt förslag med alt ifrågavarandebefattningshavare f. n, kan skiljas från tjänsten endast av domstol i brottmåloch att det skulle innebära ett faktiskt merarbete jämfört med nuvarandeordning om befattningshavaren i händelse av missnöje med arbetsgivarens beslutom avskedande på grund av brottslig gärning skulle vara tvungen att själv tainitiativet lill en domstolsprövning av beslutet. Enligtmin mening är detta merarbete inte så betydande alt det påkallar särskUdreglering. I synnerhet gäller detta i normalfaUet då tjänstemannen ärorganiserad och alltså inte slår ensam utan biträds ay sin organisalion (seexempelvis reglema i 52 § om särskUd överläggning). Dessutom anser jag denföreslagna konstruktionen vara mindre lämplig. Det förefaller sålunda knappastrimligt att ett så aUvarligt beslut som avskedande skall kunna förfaUa endastdärför att arbetsgivaren ulan att några nya omständigheter har anförts efteranmälan om missnöje med beslutet avstår från alt fullfölja saken infördomstol. Jag förordar därför alt tidigare berörda beslämrnelser om förfarandettillämpas även vid överprövning av beslut om avskedande av fullmaktshavare. Närdet gäller avstängning av arbetstagare från tjänsteutövningen kan del, sompåpekats av en remissinstans, ibland föreligga behov av alt få en interimistiskdomstolsprövning av arbetsgivarens beslut till stånd. Jag förordar därför altdomstol i mål av detta slag får rätt att förordna att arbetsgivarensavstängningsbeslut t, v. inle får verkställas (inhibition). Ett par remissinstanserhar, under hänvisning till vissa uttalanden av ämbetsansvarskommillén, berörtfrågan om den rättsliga innebörden av en dom på ogUtigförklaring av eltavskedsbeslut. Kommittén har sålunda påpekat att en sådan dom inte innebärnågon omedelbar rätt för arbetstagaren att återfå den tjänst från vUken hanavskedats och alt arbetstagaren i sista hand endast har rätt tiU skadestånd.För egen del anser jag inle att det föreligger något problem. Av denföreslagna bestämmelsen att beslut om avskedande inle får verkställas förränbeslutet. slutligt har prövats av domstol eller rätten till talan förlorats fårnämligen anses följa att den offentiige arbetsgivaren inte skall besättatjänsten med ny innehavare förrän avskedandefrågan slutligt prövats och althan, om beslutet ogUligförklaras, skall låta tjänstemannen i fråga behålla sintjänst. Några särskUda beslämmelser i dessa hänseenden finner jag därför inlebehövliga. Prop.1975: 78 173 13.6JO:s och JK:s tUlsyn JOhar enligt 12 kap. 6 § RF att i enlighet med instruktion som riksdagenbeslular utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar ochandra författningar. Han får föra talan I de fall som anges i instruktionen.Enligt gällande instruktion (1967: 928) har JO tillsyn över att de tjänstemänoch andra, som är underkastade fullständigt ämbetsansvar, i sintjänsteutövning efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sinaåligganden. Han äger vidare som särskild åklagare väcka åtal när någon somstår under hans tillsyn i sin tjänsteutövning har brutit mot lag eller annanförfattning eller på annal sätt åsidosatt något tjänsteåliggande. Om sådangärning kan beivras genom disciplinärt förfarande, äger JO göra anmälan tillden som har disciplinär bestraffningsrätt. Riksdagenbeslöt 1972 (KU 1972:19) att låta tillsätta en utredning med uppgift attöverväga frågor om JO:s uppgifter och arbetsformer. Utredningen är inte bundenav några närmare direktiv för sitt uppdrag utan kan förutsättningslöst prövasåväl principiella frågor om ombudsmännens uppgifter och arbetsformer sompraktiska och organisatoriska spörsmål. I motiveringen till nyssnämndabestämmelser i anförde jag (prop. 1973:90 s. 431) bl.a, att det knappast lätsig göra att då precisera den personkrets som skulle vara underkastad sartit att en särskild fräga som måste övervägas var återverkningarnaför JO:s del av elt genomförande av ämbetsansvarskommitténs förslag. Jag förutskickadeockså att frågan om JO:s tUlsynsområde hörde till dem som skullekomma alt behandla. Utredningen torde komma att redovisa resultatet av sittarbete . JKhar enligt sin instmktion (1965: 629) bl. a. tUlsyn över att domare och andrasom är underkastade ämbetsansvar efterlever lagar, författningar ochinstruktioner och i övrigt fullgör sina åligganden. Han är under regeringensärskild åklagare i fråga om brott i tjänsten. Genombeslut av Kungl. Maj:t bemyndigades jag att tillkallasakkunniga för att utreda frågan om JK:s arbetsuppgifter m. m. I direktiven förutredningen anförde jag bl. a. att en reform av ansvarssyslemet för offentligafunktionärer kan få konsekvenser också för kretsen av de personer som bör varaunderkastade JK:s granskning samt att det lämpligen får ankomma på desakkunniga att med utgångspunkt i ett nytt sanktionssystem föreslå hurtillsynsområdet skall avgränsas. Vidare nämnde jag att statsmakternas kommandeställningslagande i lagstiftningsärendet angående ämbetsansvaret kan göra detpåkallat att låta JK ha befogenhet alt företräda det allmänna i tvist viddomstol med tjänsteman angående avskedande eller disciplinpåföljd. Medhänsyn tUl att både JO:s och JK:s tUlsynsverksamhet sålunda är föremål förutredning anser jag mig inle böra framlägga något förslag somkan föregripa resultatet av detla utredningsarbete. I den mån statsmakterna isitt kommande ställningstagande på gmndval av JO- och JK-utredningarnasöverväganden skulle finna att yttranderätt eller parts-ställning börtillerkännas JO och JK i disciplinärendet hos arbetsgivaren eller inför domstoltorde de lagändringar som behövs få vidtas i det sammanhanget. Därvid synes ocksåböra övervägas om man skall tUl-erkänna JO:s och JK:s åtgärder sammarättsverkan i preskriptionshänseende som arbetsgivarens egna. Inomden militära sektom är utrymmet begränsat för en tUlämpning av denprivaträtlsliga gmndsyn som har anlagts vid utformningen av det nyaansvarssystemet för den civila sektorn. Detta följer redan därav att det storaflertalet krigsmän tjänstgör till följd av värnplikt och inte på grand avtjänsteavtal. Vidare är det för att trygga försvarsmaktens effektivitet avsärskild vikt alt upprätthålla befattningshavarnas lydnadsplikt. Kommitténanser alt det i och för sig finns anledning överväga om inle förenklingar i detmilitära ansvarssystemet kan genomföras utan att man åsidosätter de inttessensom reglema är avsedda att skydda. Det omfattande utredningsarbete som måsteföregå en så genomgripande reform ligger emellertid enligt kommitténs meningutanför ramen för dess uppdrag. Kommitién begränsar sig därför till attföreslå, fömtom vissa följdändringar i 21 kap. BrB, att anslällda krigsmän medtypiskt civUa arbetsuppgifter skall omfattas av samma ansvarsregler som harföreslagits för civU personal. Förslaget att avskaffa avsättning och suspensionsom brottspåföljder tar emellertid sikte även på anställda krigsmän oavsettarbetsuppgifter. De av kommittén för civila befattningshavare föreslagnaavskedandereglerna är alltså avsedda att gälla även för anställda krigsmän. Ilikhet med kommittén anser jag att en reform av det mUitära ansvarssystemet idess helhet är alltför genomgripande för att kunna genomföras i deltasammanhang. I den mån detta ansvarssystem genom smärre justeringar utan störreprincipiell innebörd kan anpassas till de nya reglerna för den civUa sektornbör det emellertid ske. i detta hänseende föreslår syneslämpligt. Jag ansluter mig därför till förslaget. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i statstjänstemannalagen(1965: 274), 1975: 78 175 3. lag om ändring i lagen (1974:359) om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274), 4. lag om ändrmg irättegångsbalken, 5. lag om ändring i mUitärarättegångslagen (1948: 472), 6. lag om ändring iförvaltningslagen (1971: 290). Avde angivna förslagen har de som lagils upp under 2 och 3 upprättats i samrådmed statsrådet . Förslagentorde få fogas till statsrådsprotokollet i detla ärende som bilaga. Iövrigt krävs ändring i elt stort antal lagar samt två nya lagar, en omtystnadsplikt för vissa tolkar och översättare samt en om skydd för visstjänsteutövning. Dessa lagförslag behöver emellertid inte granskas av lagrådet.De torde därför få anmälas efter det att lagrådels yttrande inhämtats. Itvå av förslagen till författningsändringar har vidtagits en formell ändringsom har samband med nya RF (jfr prop. 1974: 35 s, 64 f). Sålunda har orden"Konungen" och "Kungl. Maj:t" i olika böjningsformer byttsut mot ordet "regeringen" i motsvarande form. 15.1Förslaget till lag om ändring i 1kap, 3 § Denna paragraf innehålleren definition av det i BrB använda begreppet påföljd för brott. Definitionenbestår i en uppräkning av de sanktioner som är alt anse som brottspåföljder.Bland de uppräknade sanktio-nema ingår ämbetsstraffen suspension ochavsättning. Eftersom dessa straff föreslås avskaffade bör de utgå uruppräkningen. Idessa paragrafer finns allmänna bestämmelser om användningen avbrottspåföljderna. Som en konsekvens av förslaget alt avskaffa ämbets- 1975: 78 176 straffensuspension och avsättning bör de utgå även ur dessa beslämmelser. 117kap, 5 § finns f. n. en straffbestämmelse om missfirmelse mot tjänsteman.Brottet, som ligger under allmänt åtal, består i alt förolämpa innehavare avämbete eller annan befattning, varmed ämbetsansvar är förenat, i eller förhans befattning. Enligt förslaget skall denna brottstyp avskaffas ochhithörande gärningar bestraffas endast som förolämpning enligt 5 kap.3 §. Detta brott kan f, n. åtalas endast av målsäganden. Eftersom sistnämndalagmm alltså blir att tUl-lämpa även då förolämpningen riktas mot någon i hansmyndighels-utövning föreslås den ändringen av åtalsregeln i 5 kap. 5 § att gämingeni sådant fall skall få åtalas av allmän åklagare, om målsäganden anger brottettill åtal och åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Idessa lagrum stadgas f. n. skydd för dem som har ämbetsansvar mot angrepp fråntredje man i form av våld och hot mot tjänsteman (1 §), förgripelse mottjänsteman (2 §) och våldsamt motstånd (4 §).' Skyddet omfattar även den somhar kallals att biträda den som har ämbetsansvar vid förrättning (3 §). I 5 §finns dessutom de bestämmelser om missfirmelse mot tjänsteman som enligt vadsom har anförls i den allmänna motiveringen nu föreslås upphävda. Somtidigare har anförts i den allmänna motiveringen hai: som grundläggande syftemed den nya lagstiftningen uppställts samh'ållsmedlem-marnas intresse av att offentligafunktioner ulan ovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt. Dettaintresse har särskilt ansetts böra tryggas då fråga är om myndighetsutövning,Samma intresse gör sig emellertid gällande då myndighetsutövningen utsätts förangrepp utifrån i form av våld, hot eller liknande. Det föreslås därför attgällande straffskydd för dem som har ämbetsansvar ersätts av ett på väsentligensamma sätt utformat skydd för dem som utövar offentiig myndighet. Ienlighet med det anförda har våld eller hot mot tjänsteman enligt 1 §beskrivits så, alt någon med våld eller hot om våld förgriper sig på någon ihans myndighetsutövning eUer för att tvinga honom till eller hindra honom frånåtgärd däri eller hämnas för sådan åtgärd. Enligt förslaget skall straffbestämmelsengälla även det fall alt någon förgriper sig mot den som har utövatoffentlig myndighet för vad denne gjort eller underlåtit i sinmyndighetsutövning. Prop.1975: 78 177 desätt föreslås sådan utformning av 2 § all dess straffstadgande rörandeförgripelse mot tjänsteman kommer att avse den som, annorledes än i 1 § sägs, för att tvinga ellerhindra någon i hans myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd däri,otillbörligen företar gärning, som för honom medför lidande, skada eller annanolägenhet, eller hotar därmed. Även 4 § rörande våldsamt motstånd föreslåsutformad så att den kommer att gälla den som, i andra fall än dem som avses i 1och 2 §§, genom att sätta sig tillmotvärn eller eljest med våld söker hindra någon i hans myndighetsutövning.Regeln i 3 § om skydd för biträde vid förrättning flyttas enligt förslaget ny 5 §. 3 § upphävs därför. Enligt 1 § andra stycket idess nuvarande lydelse kan Kungl. Maj:t förordna alt ämbetsskydd enligtlagmmmet också skall gälla annan befattning än sådan varmed ämbetsansvar ärförenat. Sådant förordnande medför skydd även enligt 24 §§. Förordnande harmeddelats för bl. a. befattningshavare som handhar säkerhets- ellerordningstjänst vid järnvägsanläggning, allmän flygplats m. fl. anläggningaroch för t, ex, vaktpost och annan krigsman som tjänstgör för bevakning ellerupprätthållande av ordning. Vidare äger tulltjänstemän från annan stat ämbetsskyddunder utövning i av tullljänst som omfattas av gränstullsamarbele. Isamband med förslaget att de nuvarande ämbetsskyddsreg-lerna i fortsättningenendast skall avse den centrala del av offentlig verksamhet som innefattarmyndighetsutövning föreslås också att ifrågavarande bestämmelse i 1 § andrastycket upphävs. Vad angår de personkategorier för vilka förordnande meddelatskan anmärkas, att de i mån av förekommande svenska myndighetsfunktioner likvälkommer att omfattas av skydd enligt de, föreslagna bestämmelserna: I övrigtersätts enligt förslaget stadgandet i 1 §. andra stycket liksom regeln i 3 §om . skydd för biträde vid förrättning av en ny bestämmelse i 5 §. Enligtdenna skall vad i 1, 2 och 4 §§ stadgas också gälla, om någon på sätt som sägsi nämnda paragrafer förgriper sig mot eller hindrar den som enligt särskildföreskrift skall åtnjuta det skydd som är förenat med utövning av offentiigmyndighet eller som är eUer har varit kallad att biträda förrätlningsman vidåtgärd som omfattas av sådant skydd. Isamband med alt 1 § andra stycket, lilgår bör den på bestämmelsen grundadekungörelsen (1961: 559) med förordnande om ämbetsskydd för vissabefattningshavare ersättas méd nytt förordnande enligt deri, föreslagna 5 §.Sådan förordnande bör ges i en ny lag. Medden nya bestämningen av den enligt lagrummen skyddade personkretsenstraffbeläggs angrepp på framför allt hos stat eller kommun anslälldatjänstemän i vilkas befaltaingar ingår att utöva myndighet. Skyddet omfatiarall verksamhet i befattningen, såsom förrättning, utredningsarbete etc.Förgripelse mot sådan tjänsteman blir slraf fri. enligt ifrågavarande paragrafendast där den riktar sig mot någon arbetsuppgift som helt saknar samband medmyndighetsutövningen. 12 1975.1 saml. 1975: 78 178 underresa mellan bostad och tjänstgöringsplats ligger således i allmänhet utanfördet straffbara området. Beträffande övriga delarav lagrummens gärningsbeskrivningar föreslås ingen ändring. Frågor som rör denbrottsliga handlingens olika beståndsdelar blir alltså att bedöma på sammasätt som f. n. Med hänsyn till den nya bestämningen av den skyddadepersonkretsen kan framhållas att det i subjektivt hänseende bör krävas uppsåtomfattande insikt om alt den angripne utövar (eller har utövat) offentligmyndighet. Inte heller beträffandestraff-, konkurrens- och andra frågor avses någon ändring i förhållande tillvad som gäller enligt nuvarande 14 §§- Dettalagrum rörande bestickning stadgar f, n. ansvar för den som lämnar, utlovareller erbjuder muta eller annan otillbörlig belöning för utövning av befattningvarmed ämbetsansvar är förenat. Den personkrets som åtnjuter skydd motbestickning har i den nu föreslagna lydelsen bestämts så alt den motsvarar denkrets som enligt förslaget till ny lydelse av 20 kap. 2 § skall varaunderkastad mutansvar. Vad angårgärningsbeskrivningen i övrigt i 7 § liksom beträffande straff-, konkurrens-och andra frågor innebär förslaget inle någon ändring i förhållande lillgällande rätt. I8 § tredje stycket stadgas f. n. ansvar för tagande av otillbörlig förmån vidröstning. Enligt lagrummet skall dömas för sådant brott där förfarandet inte ärämbetsbrott. I förslaget har hänvisningen till ämbetsbrott utbytts mothänvisning till mutbrott enligt den nya bestämmelsen i 20 kap. 2 §. Ändringenär en följd av förslaget i övrigt och innebär inte någon ändring i sak. I14 § och 15 § första stycket första punkten stadgas straffansvar såväl för densom obehörigen utövar vad som hör till befattning varmed ämbetsansvar är förenat(obehörig tjänsteutövning) som för deri som obehörigen ger sig ut för attinneha sådan befattning (föregivande av allmän ställnmg). På skäl som anförlsi den aUmänna motiveringen föreslås att dessa två bestämmelser ersätts av enny regel om ansvar för den som obehörigen ger sig ut för att utöva myndighet.Den nya regeln har upptagits som en ny första punkt i första stycket av 15 §varjämte 14 § föreslås upphävd. Straffbestämmelsen i 15 §första stycket kommer alltså i sin nya lydelse att avse dels det fallet altnågon obehörigen ger sig ut för alt utöva myndighet och dels den situationenatt någon obehörigen bär uniform, 1975: 78 179 märkeeller annat kännetecken som ger honom sken av att tillhöra krigsmakten ellerannan kår i det allmännas tjänst eller kår, vars verksamhet avser allmänsamfärdsel eller allmänhetens förseende med vatten, ljus, värme eller kraft.Påföljden är densamma som enligt gällande lydelse, böter eller fängelse . I 14 § andra stycket finnsf. n. en särskild straffbestämmelse för grova fall av obehörig tjänsteutövning.Påföljden är här fängelse i högst . Efiersom 15 § första stycket förstapunkten i sin nya lydelse är avsedd att delvis ersätta gällande bestämmelser ibåde 14 § och 15 § första stycket första punkten, finns behov äv en motsvaranderegel för grova fall. Det föreslås därför att i 15 § andra stycket skallstadgas fängelse i högst för det fall att brott, som avses i förstastycket samma paragraf, med hänsyn till att det medfört betydande men för detallmänna eller någon enskild eller eljest är att anse som grovt. Enfömtsättning för tillämpning av bestämmelsen torde vara att någon obehörigenhar gett sig ut för att utöva offentlig myndighet. Enbart den omständighetenatt gärningsmannen obehörigen har burit t, ex. uniform som ger honom sken avatt tUlhöra försvarsmakten synes inte kunna anses vara av så allvarUg naturatt den motiverar strängare påföljd än den som har föreskrivits i, förstastycket. Som exempel på sådana fall där den strängare straffskalan kan tänkasbli tillämplig må anföras att en obehörig person ger sig ut för alt varapolisman och dirigerar trafiken på sådant sätt att svåra stömingar uppstår,utryckningsfordon hindras från att komma fram etc. Ett annat fall är att enobehörig person bereder sig tUlträde tUl domstols eller annan myndighetslokaler och utfärdar beslut som visserligen inte blir rättsligen giltiga menändå medför betydande förfång för det allmänna eller någon enskild. Omoriktig myndighetsutövning får rättslig effekt blu: straffstadgandet i 20 kap.1 § tillämpligt. Skulle den oriktiga myndighetsutövningen inte vara straffbarenligt vare sig 17 kap. 15 § eller 20 kap. 1 § kan i stället disciplinansvarenligt statstjänstemannalagen eller kommunaltjänstemannastadgan komma i fråga,om gärningsmannen är underkastad sådant ansvar. Straffbestämmelsenom föregivande av stäUning såsom advokat, vUken nu är intagen i 15 § andrastycket, föreslås flyttad i oförändrat skick till elt nytt tredje stycke i sammaparagraf. Paragrafeni dess nuvarande lydelse föreskriver ansvar för tjänstemissbmk. Dennabrottstyp lUcsom ämbetsbrottet tjänstefel i 4 § ersätts enligt förslaget av enny brottstyp som tar sikte på oriktig myndighetsutövning. 1975: 78 180