prop · FY03104 · 1975-12-31 00:00:00 — Även LRF menar att ett differentierat regelsystem måste införas, ominle enmansförelagen undantas från bokföringsskyldighet. , som i och för sig inte heller delar utredningens uppfattningom alt också de mindre företagarna lätt kan anpassa sig till lagen, menar attlagen i stället för alt ge differentierade regelsystem, t)ör utformas mer somen ramlagstiftning och att erforderliga tillämpningsföreskrifter för olikarörelser kan utfärdas av en särskild nämnd på bokföringsområdet. Någraremissinstanser, bl. a. , framhåller alt en elastiskutformning av en lagstiftning medför att det kan vara svårt alt enbart medledning av lagtexten utläsa vad som gäller den ene eller den andre som lagen äravsedd för. För att den nya lagen från början skall kunna slå igenom och kommai allmän lillämpning erfordras enligt alt reglerna, och inteminst hur dessa bör tillämpas hos olika slag av företag, blir kända avdem som berörs av reglerna. Behovet av information genom såvälbranschorganisationer som genoni massmedia och även genom anvisningar från denföreslagna redovisningsnämnden anses vara stort, I några remissyttrandenpåpekas atl den av ulredningen valda bestämningen "den som yrkesmässigtdriver självständig rörelse" är vag och att den inte ger någon klarmarkering av bokföringsskyldighetens omfattning. Utredningen omsäkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen, hovrätten för ,Svenska revisorsainfundet och handelskammare anser sålunda att enanknytning lill kommunalskattelagens innebörd av begreppet rörelse knappastger önskvärd klarhet. Företagsskatt eberedningen anser emellertid attgränsdragningen är naturlig och ägnad att underlätta den praktiskatillämpningen. Statskontoret menar att anknytningen till kommunalskaltelageninnebär, att en klar definition över när bokföringsskyldighet föreliggerkommer alt saknas, eftersom kommunalskaltelagen inte är uttömmande.Rörelsebegreppet har enligt statskontoret i inte oväsentiig omfattning fåttsitt innehåll genom utvecklingen i rättspraxis, Detla kan sålunda tala mot denav ulredningen valda lösningen. Ett viktigt skäl för lösningen är emellertid,menar statskontoret, att den enskilde som ämnar starta verksamhet, kan fåinformaiion beträffande frågan om bokföringsskyldighet genom att kontaktaskattemyndigheterna. För den valda lösningen talar också, menar statskontoret,den omständigheten, att en inskränkning i bokföringsskyldigheten för på visstsätt definierade mindre rörelser medför behov av specialreglering för dessa föratt fylla skatterättsliga krav på underlag för deklarationen. Hovrätten förVästra pekar på möjligheten alt i stället söka en anknytningspunkt icivilrätislig lagstiftning, där man haft anledning alt företa en motsvarandegränsdragning. Den som bedriver yrkesmässig och stadigvarande företagsamhetbrukar nämligen i nyare civilrättslig lagstiftning betecknas med termennäringsidkare. Detla begrepp ålerfinns exempelvis i varumärkeslagen, lagen omotillbörlig marknadsföring, lagen om förbud mot oskäliga avtalsvUlkor, konsumeniköplagen,lagen om företagsinteckning, firmalagen och handelsregisterlagen. Hovrättenmenar att det är länkbart alt en anknytning till näringsidkarbegreppet skullege bättre samspel med annan civUrättslig lagstiftning och större konkretion änden grundläggande bestämningen av vad som fordras för bokföringsskyldighet. Äandra sidan underlättar otvivelaktigt den anknytning till skatterättensrörelsebegrepp och den omfattande praxis som utbildats inom skatterättentillämpningen av den föreslagna bestämmelsen. Flera remissinstanser påpekar, att det, såsom utredningenföreslagit, är följdriktigt att ålägga även jordbrukare bokföringsskyldighetallteftersom de nya taxeringsreglerna för dessa aktualiseras. Företagsskatteberedningen,Föreningen och framhåller alt det av lagtextbör klart framgå all också skogsbruksrörelse omfattas avbokföringsskyldigheten. Förslagetatt från bokföringsskyldighet undanta verksamhet som av-ser u pp 1 å t e I s eav hus eller del av hus till nyttjande mol vederlag kommenteras av någraremissinstanser. Svenska revisorsainfundet yrkar ingen ändring på denna punktmen ifrågasätter del berättigade i utredningens förslag. harförslaget fått en mindre lycklig utformning. Ordet hus måste utbytas mot ordetfastighet menar samfundet. Att generellt undanta innehavare av hyresfastighetfrån bokföringsskyldighet anser företagsskatteberedningen alltför långtgående.Den som äger och förvaltar större hyres- eller rörelsefastighel bör enligtberedningens mening omfattas av bokföringsskyldighet. En begränsning böremellertid ske. Beredningen föreslår att gränsen sätts så att bokföringsskyldighetinträder då taxeringsvärdet för ifrågavarande fastighet eller fastigheteruppgår till en milj. kr. Beredningen erinrar i sammanhanget omatt vid beskattningen avsteg görs från kontantprincipen dels genom att avdragmedges för årlig avskrivning på byggnad och fastighetsinventarier och delsgenom rätten att analogt tillämpa vissa regler för faslighet som ingår irörelse, även då rörelsen bedrivs av annan än fastighetsägaren. Beredningenmenar atl anpassningen till de föreslagna bokföringsreglerna inte torde vållanämnvärda svårigheter för dem som bedriver dessa slag av näringsverksamhet.Länsstyrelserna i samt , utredningen omsäkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen, handelskammare, , . , redovisningskonsulters förbund ochFöreningen framför också krav i denna riktning. Enligl förslaget omfattas ideella föreningar och stiftelserav bokföringsplikt endast om de driver rörelse. Delta undanlag från bokföringspliktenaccepteras uttryckligen av RA, , i Göteborgsoch län saml Svenska revisorsamfimdet. De skäl som ulredningen angettför undantagande godtas av de nämnda instanserna. Länsslyrelsen anseremellertid att frågan om i vilken utsträckning och på vilket sätt ideellaföreningar och liknande organisationer bör åläggas bokföringsskyldighet är såviktig, atl den bör ytterligare övervägas. understryker behovet av en snabb översyn av reglerna avstiftelsers redovisningsskyldighet. Också ochFöreningen auktoriserade revisorer uttalar sig i denna riktning. Andraremissinstanser åter har en annan uppfattning. Enligt företagsskatteberedningensmening har utredningen bestämt kretsen av bokföringsskyldiga alltför snävt närman undantar stiftelser och ideella föreningar från bokföringsskyldighet utombeträffande verksamhetsdel som avser rörelse, jordbrak eller skogsbrak.Beredningen framhåller att ett stort antal föreningar och stiftelser äger ochförvallar mycket betydande förmögenhetstillgångar, i sin verksamhet omsluteransenliga belopp och ofta har många anslällda. Verksamheten medför därvid enrelativt omfattande transaktionsvolym avseende bl. a. avlöningar, störreutbetalningar som har anknytning till förvaltningen av fast och lös egendom,byggnation i egen regi osv. Beredningen menar att med undantag för ändamåletmed verksamheten är förhållandena här likartade med dem som förekommer iaffärsverksamhet. Ett allmänt krav på en korrekt och tillförlitlig redovisningär i dessa fall lika befogat som för de kategorier som omfattas av förslaget.Behovet av ett tillfredsställande underlag för informaiion till olikamyndigheter, anställda och andra med vilka ekonomiska förbindelser ingås är,menar beredningen, här lika påtagligt. Det förhållandet att vid beskattningenkontantprincipen tillämpas för den ideella verksamheten utgör enligtberedningen inte problem av den arten att en lagreglering blir omöjUg. Sammaprinciper gäller exempelvis hos aktiebolag som förvallar fastighet, värdepapperm, m,, därvid företagsformen och inte verksamhetens art medför ovillkorligbokföringsskyldighet. Enligt vad beredningen erfarit är uppgifler om ekonomiskaförhållanden som lämnats lill tUlsynsmyndigheten i många fall alltförsummariska för alt möjliggöra meningsfull kontroll från myndighetens sida.Dessa omständigheter talar för att skyldighet alt föra räkenskaper bör omfattaäven ideella föreningar och stiftelser. Beredningen menar emellertid att dennaskyldighet självfallet måste begränsas till sådana subjekt där verksamheteneUer förmögenhetstiUgångarna inle är alltför obetydliga. Krav påbokföringsskyldighet, grundat på liknande synpunkter, framförs också avhovrätten för , i , utredningen omsäkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen och Föreningen . Bankinspektionen som också beklagar alt ideella föreningaroch stiftelser undantagits från bokföringsskyldigheten, menar att en ändringhärvidlag skulle tUlgodose vikliga intressen, bl, a, sådana som är knutna tillkreditgivning. Bankinspektionen framhåller all ideella föreningar ofta kanvara stora presumtiva kredittagare hos bankerna. Länsåklagaren i Kronobergsoch framhåller att många idrottsföreningar bedriver ekonomiskverksamhet i stor skala. EnUgt åklagaren går utredningen för långt i sittantagande att bristfäUig redovisning stäUer sådana föreningar utan bidrag. Detär tvärtom befogat att införa bokförmgsskyldighet för ideella föreningar somuppbär statUga eller kommunala bidrag över ett visst belopp . Någraremissinstanser uppehåller sig utförligt vid utredningens behandling av frågomaom sambandet mellan bokföringslagstiftningen och annan lagstiftning. Deinstanser som yttrat sig i denna fråga framhåller sålunda att den föreslagna utvidgningenav kretsen bokföringsskyldiga får verkningar på flera betydelsefulla områdenvid sidan av redovisningsområdet. Begreppet bestäms sålunda i olikasammanhang med anknytning till bokföringsskyldigheten. Svenskarevisorsamfundet menar att naluriigtvis kan man inle komma ifrån vissaolägenheter av att antalet köpmän kraftigt ökar med en utvidgning avbokföringsskyldigheten. Samfundet anser emellertid att dessa olägenheter intefår tUlåtas påverka reglerna om vilka som skall vara bokföringsskyldiga, Istället bör i annat sammanhang övervägas vilka åtgärder som lämpligen börvidtas i annan lagstiftning för att eliminera olägenhetema, Sverigesadvokatsamfund anser det påfallande hur lätt de nämnda frågorna har behandlatsav utredningen, I fråga om köplagen hänvisar sålunda utredningen till altköplagssak-kunniga kommer att behandla även köpmannabegreppet och begreppethandelsköp. Samfundet kan inle acceptera att ulredningen valt att föreslå attnuvarande bestämmelser i köplagen t, v. bibehålls. Enligt samfundet är det enkomplicerad köprättslig fråga att bedöma om och på vad sätt köplagen kan behövaändras vid en utvidgning av bokföringsskyldigheten med därav följandemotsvarande ulvidgning av köp-mannabegreppel. Resultatet av ulredningensrekommendation om alt t. v. behålla nuvarande bestämmelser leder till atlnuvarande rättsläge inom köprätten skulle mbbas i en rad viktiga avseenden. Detskulle ske temporärt på grund av förhållanden, vilka som sådana ingenting harmed köprätten att göra. Om utredningens förslag genomförs uppkommer enligtsamfundet ovisshet huruvida landets alla småföretagare får en starkt utvidgadskyldighet att exempelvis reklamera mot felaktiga orderbekräftelser, Humvidadenna eventuella skyldighet skall bli bestående eller rättsläget återgå tillett tidigare eller någon ny reglering blir beroende av vad som kan bli följdenav köplagssakkunnigas vidare arbete. Ävenhovrätten för anser det tveksamt om alla bokföringsskyldlgaskall åläggas följa reglerna för handelsköp. Om köpmannabegreppet alltjämtanknyts till bokföringsskyldigheten leder delta till att inom centralacivUrättsliga områden en knappast önskvärd skärpning sker av kravet påaktivitet särskilt på köparsidan för stora grupper i samhället. Hovrättennämner som exempel att en jordbrukare, som köper en lantbraksmaskin, sålundakommer alt åläggas i princip såväl vidgad undersökningsplikt som skyldighetatt reklamera snabbare än enligt nuvarande regler. En fiskare som haft besök aven agent för en båtmotorförsäljare riskerar enligt hovrätten alt bli bunden aven felaktig orderbekräftelse från agentens huvudman, om han förhåller sigpassiv. Hovrättenmenar att jordbrukaren och fiskaren i dessa exempel uppenbarligen står denvanliga konsumenten mycket nära. Hovrätten kan emellertid inle anvisa engodtagbar utväg ur de antydda svårigheterna. Det torde sålunda inte varatillrådligt att vid oförändrade regler i köplagen och även kommissionslagenhelt överlämna åt rättspraxis alt finna lämpliga lösningar. Att behålla dennuvarande anknytningen av köpmannabegreppet tUl bokföringsplikten förefallerhovrätten också mindre tilltalande. En mera följdriktig provisorisk lösningvore enligt hovrätten atl tills vidare beslämma köpmannabegreppet i näraanslutning till bokföringsplikten i nuvarande bokföringslag. Hovrätten medgerdock atl en sådan lösning är tekniskt opraktisk och även i övrigt förenad medålskil-liga olägenheter. i län menar atl helstborde en översyn av samtiiga berörda lagar ske i ett sammanhang. Om delta inteär möjligt så kan ifrågasättas om inte hänvisningar alltjämt bör ske till nugällande bokföringslag i avvaktan på slutlig översyn. Också kammarrätten iStockholm konstaterar att vissa olägenheter uppkommer med den av utredningenförordade lösningen. Kammarrätten anser att det begränsade material och dekortfattade överväganden utredningen redovisat knappast lämnar tUlräckligtunderlag för alt bedöma om förslaget i denna del bör godtas. Köplagsulredningenframhåller att avgörande för om de för handelsköp strängare kraven skall kunnaställas bör i första hand vara om vederbörande bedriver sin verksamhet iaffärsmässigt organiserade former. Detta kan inle avgöras med ledning av dennuvarande bokföringsplikten såsom ensamt och avgörande kriterium. Frånköprättslig synpunkt menar köplagsulredningen att de föreslagna bestämmelsernasnarast innebär en förbättring eftersom den tidigare alltförsnäva formella ramen för begreppet därigenom bryts. A andra sidan ärförslaget behäftat med den nackdelen att även den som driver sin rörelseyrkesmässigt men inte under affärsmässig organisation träffas av de förhandelsköp strängare reglerna, Köplagsulredningen menar alt denna olägenhetemellertid i vart fall inte är slörre än de som är förenade med den nuvarandeordningen. Slötande resultat torde liksom kunna undvikas genom attreglerna om handelsköp, liksom även de om civila köp, tolkas mot bakgrund av defaktiska förhållandena i varje särskilt fall, Köplagsulredningen framhåller attden har för avsikt att i sitt kommande arbele se Över köplagens regler omköpman och handelsköp. Det är sannolikt att utredningen därvid kommer attföreslå atl den stela anknytningen lill bokföringspUkten tas bort. Pånuvarande stadium är det emellertid för tidigt alt närmare ange hur reglerna omhandelsköp kommer att utformas i ett kommande förslag. Av denna anledningansluter sig köplagsulredningen till den bedömning som gjorts i betänkandetoch-som innebär alt de nuvarande bestämmelserna i köplagen får kvarstå t, v.,trots den faktiska förändring som följer av de nya reglerna om Köplagsulredningen menar alt en sådan provisorisk lösning, även omden är behäftad med vissa svagheter, torde vara att föredra framför att merainvecklade regler skapas som skulle syfta till att bibehålla den nuvarande,inle heller den särskilt tillfredsställande, ordningen. påpekar att det är till sina konsekvenser orimligt att t, ex,målare, skulptörer, författare, poeter och romanssångerskor skall anses somköpmän i lagens mening. Utredningensförslag att de särskilda konkursgranderna för köpmän blir tillämpliga på enutökad krets bokföringsskyldiga möter ingen erinran under remissbehandlingen,och kammarrätten i anser sålunda att denfaktiska utvidgningen av dessa reglers tillämpningsområde inle kan ses somnågon negativ effekt av en utvidgning av bokföringsskyldigheten. I lagberedningens betänkande (SOU 1970: 75) med förslag till ändring ikonkurslagen finns bestämmelser angående presumtion om insolvens, närgäldenären är eller varil bokföringsskyldig. Konkurslagskommiltén har ingetatt erinra mot att, om dessa beslämmelser genomförs, de också skall tiUämpasför den vidgade kretsen av bokföringsskyldiga enligt utredningens förslag.Kommitién påpekar atl utvidgningen av kretsen av bokföringsskyldiga ocksååterverkar på tillämpningen av 54 § första stycket, 55 § första stycket och 199 a konkurslagen enligt lagberedningens nämnda förslag samt 22 § andra stycket 3 och 23 § första stycket i ackordslagen. Inteheller dessa följdverkningar ger anledning lUl någon invändning frånkommitténs sida. Kommittén påpekar alt utredningen inte har berört frågan omvilken bokföringsskyldighet som skall åvila konkursbo. Kommittén framhåller attdet ingår i kommitténs pågående översyn av konkurslagen att närmare övervägahuruvida det finns behov av att reglera frågan om konkursbos bokföringspliktoch hur en sådan reglering skall utformas. Kommittén kan preliminärt tänka sigatt genom en uttrycklig beslämriielse undanta mindre och enklare konkursbonfrån den bokföringsskyldighet som bokföringslagen föreskriver. I övrigt kanenligt kommitién en metod vara att man i princip låter konkursbouppteckningentjäna som utgångspunkt och konkursens avslutning som slutpunkt för bokföringen. Sverigesadvokatsamfund framhåller alt inte heller i fråga om företagsinleckning görutredningen några egentiiga bedömningar utan hänvisar till att utredning pågår.Utredningen konstaterar emellertid att det kan finnas anledning att ställa uppen lämpUg gräns som utesluter de minsta företagen frånföretagsinteckningsmöjligheten. Samfundet ansluter sig till det ullalandet, omden föreslagna utvidgningen att antalet bokföringsskyldiga kommer till stånd.Utredningen angående företagsinteckning påpekar att den revision avlagstiftningen om företagsinteckning som pågår omfattar örsmål därbokföringslagstiflningen måste beaktas. Den väsentiiga utvidgning av kretsenav bokföringsskyldiga som för- slaget innebär i förhåUande till gällande rält torde göradet nödvändigt för utredningen angående företagsinteckning, att i grund omprövadet nuvarande sambandet mellan bokföringsskyldighet och rätt att erhållaföretagsinleckning. Om ny bokföringslagsliftning på huvudsaklig grundval avbetänkandet införs, innan utredningen angående förelagsinteckning lagt framförslaget i sistnämnda fråga, synes sådana åtgärder böra vidtas vidbokföringslagstiftningens införande att den nuvarande kretsen avinteckningsberättigade t. v. behålls. Hovrätten för ifrågasätter om förhållandetmellan bokföringslagen och handelsbolagslagen är så komplicerat som utredningenvill göra gällande. Om bokföringspUkten i enlighet med utredningens förslagutökas till alla rörelseidkare, innebär delta att fler sammanslutningar äntidigare kommer alt falla in under handelsbolagslagens beskrivning påhandelsbolag. I enkla bolag kommer på motsvarande sätt solidariskt ansvar förbolagsmännen att inträda i fler fall . Hovrätten anser inte dessakonsekvenser vara anmärkningsvärda, särskilt som huvudregeln om ensamansvareti enkla bolag redan undergrävts genom ett flertal undantag i lagstiftning ochrättspraxis. Hovrätten delar utredningens åsikt att en översyn avlagstiftningen om handelsbolag och enkla bolag är motiverad. Sverigesadvokatsamfund har samma uppfattning. Genom handelsregisterlagen (1974: 157) åläggs enskildnäringsidkare att söka registrering, om skyldighet att föra handelsböckerföljer med verksamheten. Hovrätten för ifrågasätter omexempelvis alla jordbrukare bör ha sådan skyldighet. i Stockholmslän framhåller del olämpliga i alt en mängd smärre rörelser skulle bli registreringsskyldigahos länsslyrelsen utan att något behov av registrering föreligger.Länsstyrelsen förordar därför att en ändring görs i handelsregisterlagen avinnebörd alt registreringsskyldigheten i huvudsak knyts till den i gällandebokföringslag gjorda uppräkningen om bokföringsskyldiga. Härigenom synes manenligt länsslyrelsen uppnå en rimlig avvägning av vad som kan anseserforderligt ur informationssynpunkt och angelägenheten av atl inle i onödanbelasta såväl det allmänna som enskilda personer med mindre angelägnaanmälningsföreskrifter. Förslagets särskilda inledande bestämmelser om vadbokföringsskyldigheten skall innefatta kommenteras i ringa uisträckning avremissinstanserna. KF efterlyser emellertid en beslämmelse innefattande enmer allmän beskrivning av bokföringens syften i enlighet med gäUande lag, dvs.all genom bokföringen skall redovisas såväl verksamhetens gång som resultatoch ställning vid räkenskapsårets utgång. KF anser vidare alt bestämmelsen omatt bokföringen skall ske med iakttagande av god redo- visningssedbör ges en mer framträdande placering än vad utredningen föreslagil.Kammarrätten i anser att lagmmmets avfattning vinner i klarhet ochkonsekvens om uttrycket "kronologiskt" införs som beskrivning avgrandbokföringen. Korrespondens uppnås därigenom med uttrycket"systematiskt" som beskrivning av huvudbokföringen. Kammarrättenmenar vidare att lagrummet bör innehåUa upplysning om en så väsentiig sak somalt den bokföringsskyldige skall upprätta bokslut "enligtbokföringsmässiga grander". Det vUl här säga efler principerna för dubbelbokföring. anser i likhet med utredningen alt principen ombokföringsmässiga grunder inle bör las in i lagstiftningen ulan attförhållandena i slällel bör klargöras i lämpliga anvisningar. 4.2.3Räkenskapsårets omfattning in. Enligtförslaget skall räkenskapsåret omfatta 12 månader. Frågan om räkenskapsåretstidsmässiga förläggning har lämnats öppen. handelskammare, , , Svenska revisorsamfundet, LRF och tiUstyrker uttryckligen att möjligheten till s.k. brutna räkenskapsår bibehålls i förslaget. Det framhålls i yttrandena fråndessa instanser alt det för redovis-nuigsbyråernas del är av väsentUg betydelsealt bokslutstidpunkterna kan spridas ut någorlunda jämnt över året. Deskattekontrollproblem som uppenbarligen sammanhänger med valfriheten i nämndasammanhang måste lösas på annat sätt än genom föreskrift i bokföringslagen.Sveriges grossistförbund släller sig något tveksam lill den generella rättenför alla rörelseidkare alt ha brutet räkenskapsår. Förbundels uppfattning ärden att räkenskapsåret skall återspegla en normal verksamhetsperiod för varjeenskild rörelse. En pälsdetaljist vars försäljningssäsong normalt varar frånoktober//mars, bör således enligt förbundet ha balansdagper . Härigenom uppnås att räkenskapsåret avslutas medförsäljningsperioden, vilket bör vara det riktiga från företagsekonomisksynpunkt. Enligt förbundet borde detta synsätt komma tUl uttryck i dencivUrättsliga lagstiftningen, LRFframhåller att för ett mycket stort anlal rörelser sker kontinuerligtperiodavslutning per det veckoslut som infaller närmast ett månadsskifte, eltkvarlalsskifte etc. Dessa rörelser har mlinema för avräkning, fakturering,löneredovisning, remiltering och lagerredovisning etc, uppbyggda kringveckomtiner. EnUgt LRF vore det utomordcntiigt praktiskt för dessa företag attslippa bryta veckorutinen vid årsbokslutet. Inventering av lager m, m. ochkontroU av att alla transaktioner blivit hänförda till rätt redovisningsperiod(räkenskapsår) skulle enligt LRF avsevärt underlättas om lagen medger att debokföringsskyldiga som så önskar får rält att avsluta räkenskapema per detveckoslut som infaller närmast före eller efter räkenskapsårets slut. EnligtLRF skulle säkerheten i arbetetoch tiUförUtiigheten i bokföringen kunna främjas av en sådan ordning, dessutomskulle kostnadskrävande dubbelarbete kunna undvikas för berörda företag. LRFhar inle kunnat finna att några verkliga nackdelar för beskattnings- ellerandra intressen skulle vara förenade med ett sådant system. Också Skåneshandelskammare, SHIO och påpekar behovet av denföreslagna regeln. SHIO menar att möjligheten till räkenskapsårsavslutning perveckoslut skulle kunna föreligga efter dispens från den föreslagnabokföringsnämnden. Fleraremissinstanser företrädande skattemässiga intressen anser emellertid altvalmöjligheterna belräffande bokslutsdag bör begränsas.