prop · FZ0390 · 1975-12-31 00:00:00 — Somnärmare utvecklats i den allmänna motiveringen anges i första stycket undervilka materiella förutsättningar som häktad får la emot besök. Andra stycket reglerarbevakning av besök. När det gäller formen för sådan bevakning menar någraremissinstanser att den i promemorian föreslagna föreskriften om atl tjänstemanvid förvaringslokalen skall vara närvarande vid besöket inte är tUlräcklig.Enligt kan det i många fall vara svårl eller renlav omöjligtall bedöma om uttalanden vid ett besök är avsedda all undanröja bevis eUerförsvåra utredningen. Inte minst gäller detta vid användning av kodord, främmandespråk o. d. Eftersom en tjänsteman vid förvaringslokalen knappast kan varainsatt i ofta komplicerade utredningar, förstå eventuellt använt främmandespråk etc, anser styrelsen det angeläget all lagtexten kompletteras med enföreskrift om rätt för utredningsmän atl i förekommande fall medbiträde av tolk närvara vid besök. Föreningen anser attlagtexten bör utformas så alf utredningsman eller åklagare får närvara iförekommande fall. Även statens invandrarverk tar upp frågan hur de bevakadebesöken skall genomföras, om elt främmande språk talas. Verket berör därvid deproblem som gäller de finsklalande. Medhänsyn till vad sålunda anförts vid remissbehandlingen synes det ändamålsenligtatt i Ukhet med vad som f. n. gäller enligt 13 § andra styckettillämpningskungörelsen utforma ifrågavarande beslämmelse sålunda alt detframgår att inte endast tjänsteman vid förvaringslokalen utan även annan person närmast då utredningsman eUer tolk skall kunna närvara vid besök. I andrastycket föreskrivs därför all om del är påkallat av säkerhetsskäl eller för atlundvika all bevis undanröjs eller utredning om brotl eljesi försvåras, en ellerflera personer skall vara närvarande vid besök. Såvälbevakade som obevakade besök bör när så är möjligt äga mm i särskildabesöksrum. Inom ramen för tillgängliga resurser bör vidare eftersträvas atttiden för varje besök blir så väl utmätt att ändamålet med besöket inte motverkasgenom tidsbrist. Tredjestycket ger möjlighet all föreskriva kroppsvisitation av besökande som villkorför besök. Som anförts i den allmänna motiveringen kan sådan visitation tänkasunderlätta medgivandet av obevakade besök. Sålunda kan den besökande i vissafall få välja mellan all å ena sidan bli kroppsvisiterad och i så fall få görabesöket obevakat och å andra sidan atl avstå från visilationen och i så fall fågöra besöket under bevakning. I andra fall kan kroppsvisitation göra detmöjligt.atl medge visst besök som annars över huvud taget inte skulle få ägarum. Somframgår av tredje stycket jämfört med andra slyckel utgör en förutsättning förkroppsvisitation alt sådan är påkallad antingen av säkerhetsskäl eller för atlundvika all bevis undanröjs eller utredning om brotl eljest försvåras. 1975/76: 90 67 Kroppsvisitation bör inte göras mer ingående änomständighetema kräver. Är avsikten med visilationen enbart att hindrainsmuggling av vapen eller andra metallföremål, bör del i regel vara tillräckligtall göra undersökningen med hjälp av elektrisk metalldetektor eller liknandeteknisk anordning. Slutligenhar i fjärde stycket tagils in en hänvisning lill bestämmelser irättegångsbalken om försvarares rätt alt sammanträffa med den som är häktad. I denna paragraf, som motsvarar 11 § promemorieförslagetoch saknar motsvarighet i HL, ges bestämmelser om häktads rätt att ha telefonsamtalmed person utom förvaringslokalen. Som anförts i den aUmänna motiveringen ärbestämmelserna utformade i nära överensstämmelse med reglerna om besök. I första stycket anges under vilka materiellaförutsättningar som häktad får ha telefonsamtal. Andra stycket innehållerbestämmelser om avlyssning av telefonsamtal. Om detunder pågående telefonsamtal uppkommer sådan fara som enligt första stycketutgör hinder för medgivande av samtal, dvs. fara från säkerhetssynpunkt ellerkollusionsfara, skall samtalet avbrytas. I fall dåmedgivande till telefonsamtal endasi avser viss myndighet eller enskild personfår självfallet utan hinder av avlyssningsreglerna kontroU ske vid påringningenalt samtalet verkligen kommer atl äga mm med den myndighet eller person somavses med tillståndet. Motsvarande gäller när häktad skall ha telefonsamtalmed sin offentlige försvarare. Frågan i vilken utsträckning häktad skall medgestelefonera är beroende bl. a. på de tillgängliga resurserna på häktet. I förevarande paragraf, som motsvarar 12 §promemorieförslaget, har införts bestämmelser om tUlslånd för häktad alt lämnaförvaringslokalen (s. k. permission). I sakligöverensstämmelse med 9 § HL föreskrivs i paragrafen atl, om missbmk inte kanbefaras, häktad kan medges att besöka närslående som är svårl sjuk, närvara vidnärslåendes begravning eller i annat fall, då synnerliga skäl föreligger, lämnaförvaringslokalen . I promemorieförslagel har i samband med nu förevarandebeslämmelse tagits in en föreskrift som anger alt den häktade under vistelsenutom förvaringslokalen skaU vara ställd under bevakning, om inte sådan tillsynav särskilda skäl kan antas vara obehövlig. Hovrätten över och Blekingehar anfört all om omständigheterna är sådana att permission utan bevakninganses kuhna bevUjas, förutsättningar också torde 1975/76: 90 68 föreliggaför att upphäva häktnings- eller anhållningsbeslutet. Med hänsyn till attsådana särskilda skäl som avses i den föreslagna bestämmelsen aldrig tordevara för handen beträffande den som är häktad på gmnd av misstanke om brott,bör enligt hovrättens mening paragrafen innehålla ett absolut krav på alt denhäktade skall vara ställd under bevakning vid permission. Dettorde stå helt klart att i fall då någon är häktad på grund av misstanke ombrott det i allmänhet skulle strida mot ändamålet med häktningen att låta denhäktade få permission ulan bevakning. Omständigheterna i samband med enpermission kan emellertid i enstaka fall tänkas så särpräglade att enbevakning skulle te sig obehövlig och kanske i viss mån olämplig. Det kan isammanhanget erinras om alt enligt 4 § fjärde stycket nya lagen häktad somvistas på sjukhus eller förlossningshem skaU stå under bevakning endast omanledning föreligger därtUl. Vidare bör framhållas atl behandlingsreglerna inya lagen liksom för övrigt i HL utan inskränkning gäUer även för personersom är häktade av annan anledning än misstanke om brott och att det, i sådanafall inte generellt kan hävdas att permission under alla förhållanden måste skeunder bevakning. Äv nu anförda skäl har paragrafen i förevarande hänseendeerhållit den i promemorian föreslagna lydelsen. 1denna paragraf, som motsvarar 13 § promemorieförslaget, föreskrivs iöverensstämmelse med 6 § nuvarande tillämpningskungörelse alt om häktad kvinnamedför spädbarn vid intagningen eller föder barn därefter, tillstånd kan geshenne atl ha barnet hos sig. Dermaparagraf, som innehåller bestämmelser om häktads beläggande med fängsel,motsvarar 14 § promemorieförslagel. Inuvarande bestämmelse i 2 § första slyckel HL föreskrivs alt häktad fårbeläggas med fängsel endast om det är erforderligt för alt förekomma flykteller det i övrigt är nödvändigt med hänsyn lill ordning och säkerhet. Enligtpromemorian bör den nya lagens regler i ämnet ansluta sig tUl den merrestriktiva reglering som finns i KraL (23 § andra Stycket och 42 § andrastycket). a. anses flyktfara inte böra motivera beläggande med fängselaimat än i transportsituationer. Den i promemorian föreslagna bestämmelsenföreskriver därför att häktad får beläggas med fängsel dels vid transport omdet är nödvändigt av säkerhetsskäl och dels i övrigt för atl betvinga våldsamtuppträdande av den häktade, om andra medel visar sig otillräckliga ochsäkerheten oundgängligen kräver det. VidremissbehandUngen har uttalat att ett förtydligande avbegreppet "transport" bör inflyta i lagtexten. 1975/76: 90 69 föri sammanhanget att det under rättegångsförhandling ankommer på rätlen och inlepå kriminalvårdstjänsteman att förordna om häktads beläggande med fängsel menatt däremot sådan tjänsteman har att besluta i frågan dels under självaförflyttningen och dels under uppehåll i rättegången. Polisstyrelsen iKristianstads polisdistrikt anser att lagbestämmelsen i fråga bör utformas påsådant säll att beläggning med fängsel skall få ske, om det är nödvändigt avsäkerhetsskäl inte bara vid transport utan också när häktad befinner sig utomhäktes- eller polislokaler. anser med hänsyn lilllokalförhållandena i vissa tingshus atl flyklfara kan motivera att den intagnebeläggs med fängsel inte bara i iransportsituationer utan också i samband medett uppehåll i rättens fönum t. ex. i samband med en paus i pågåendeförhandling. Förbundet ifrågasätter därför om inte begränsningen till självatransporten är alltför snäv. Frånintegritetsskyddssynpunkt är det angeläget atl reglerna om användning avfängsel på häktad utformas så restriktivt som möjUgt. Promemorieförslagetinnebär i det hänseendet fördelar framför den nuvarande regleringen i HL. Motbakgrund av vad som anförts under remissbehandlingen finns det dock anledningall på en punkt överväga en avvikelse från promemorieförslagel. Nuvarandebestämmelser är så utformade att det finns möjligheter all av säkerhetsskälbelägga häktad med fängsel inte bara vid transport i egentlig bemärkelse ulanäven i andra situationer då häktad vistas utom förvaringslokalen. Övervägandeskäl talar för atl bibehålla en sådan ordning eflersom möjlighetema i dessasituationer att med andra medel än fängsel förhindra t. ex. flykt är merbegränsade än annars. a. gäller detta i samband med domstolsförhandlingar. har, under hänvisning till vad som gäller inom LSPV:stiUämpningsområde, hävdat att ordet "säkerhetsmedd" bör användas istället för "fängsel" i vart fall när det gäller den bestämmelse somanger att fängsel under vissa förutsättningar kan användas för att betvingavåldsamt uppträdande. För egen del vill jag framhålla atl även om det isistnämnda situation i regel är fråga om användning av andra slag avtvångsanordningar än i transportsituationer m. m., det inte bör möta någothinder att som också skett i KraL generellt använda beteckningen fängselför de anordningar som det här gäUer. Någon ändring i förhållande tillpromemorieförslagel i detta hänseende är därför inte påkallad. Ienlighet med det anförda har i paragrafens första siycke tagits in bestämmelsersom anger alt häktad får beläggas med fängsel (1) under transport och eljestunder vistelse utom förvaringslokalen om det är nödvändigt av säkerhetsskälsamt (2) i övrigt för att betvinga våldsamt uppträdande av den häktade, omandra medel visar sig otillräckliga och säkerheten oundgängligen kräver det. Detbör framhållas att beläggande med fängsel av säkerhetsskäl enligt Prop.1975/76: 90 70 punkten 1 alltså under transport och eljest undervistelse utom förvaringslokalen avser inte bara det fallet att flyktfaraföreligger utan också andra situationer då fara för säkerheten föreligger, t. ex.då häktad uppträder våldsamt. Härav följer att punkten 2 avser våldsamt uppträdandeenbart i faU då det inte är fråga om transport eller annan vistelse utomförvaringslokalen. I promemorieförslaget har efter en framstäUning av JOtiU regeringen tagils in en bestämmelse som innebär att läkare så snart detkan ske skall yttra sig över åtgärd enligt första stycket 2, dvs. sådana fallav våldsamt uppträdande som där avses. Under remissbehandlingen har anfört attproblem av bl. a. praktisk natur uppkommer, om ifrågavarande regel skall gällaäven för personer som endast under etl begränsat antal timmar förvaras ipolisarrest. Liknande synpunkter har framförts av i Stockholmslän, polisstyrelserna i och polisdistrikt samtFöreningen . ifrågasätter om läkare isamtliga fall skall belastas med sådant ansvar som avgivande av yttrande ifängselfrågor innebär, även om erfarenheterna i stort sett talar för alt deltaär rimligt. För häktade under bör dock läkares medverkan varaobligatorisk. EnUgt styrelsens mening hade det varit av värde om formen förläkarens yttrande och dess genomslagskraft på något sätt hade berörts ellerreglerats. för socialmedicin ställer sigfrågande till den i promemorian föreslagna ordningen och framhåller somönskvärt att läkare inte försätts i sådant tvångstillstånd att han i efterhandskall utreda och konfirmera åtgärder av detta slag. , å andra sidan, anser det vara riktigt atl läkare skall höras isådana frågor som det här gäller. Vid bedömande av förevarande spörsmål bör erinras om i promemorian föreslagna bestämmelsen om inhämtande av läkares yttrande harutformats i överensstämmelse med vad som för moisvarande fall gäller enligtKraL (23 § andra och tredje styckena). I likhet,med vad JO anfört i sin nyssnämnda framställning anser jag det inte vara sakligt försvarbart att iförevarande hänseende upprätthålla en skillnad meUan häktade och intagna ikriminalvårdsanstalt. Del saknas därför anledning att frångåpromemorieförslaget i denna del. Vad angår sådana helt kortvarigaomhändertaganden som inbegrips i 18 § nya lagen kan jag ha viss förståelse föratt en genereU tiUämpning av förevarande beslämmelse kan ge upphov till vissapraktiska svårigheter. Till frågan om tiUämplighelen av nya lagens bestämmelseri skilda hänseenden på dessa kategorier omhändertagna återkommer jag emellertidunder 18 §. 1 tiUämpningsförordning till nya lagen torde lämpligenböra intas föreskrifter om att beläggning med fängsel skall antecknas i protokoll el ler annan handling och att anteckningen skall innehålla bl. a. läkares yttrande där sådant skall inhämtas. 1975/76: 90 71 I denna paragraf, som motsvarar 15 § promemorieförslaget,regleras åklagares eller undersökningsledares beslutsfunktioner vid prövningenav tillståndsfrågor m. m. beiräffande den som är häktad på grund av misstankeom brott. Nuvarande bestämmelser i ämnet finns i 9 och 11 §§tillämpningskungörelsen till HL. I denallmänna motiveringen har jag behandlat vilka regler som bör gälla beiräffandeåklagares eller undersökningsledares beslutsfunktioner i fråga om behandlingenav häktade. I överensstämmelse med vad där anförts föreskrivs i första stycketatt beträffande den sorn är häktad på grund av misstanke om broll det ankommerpå undersökningsledaren eller åklagaren alt (1) avgöra om eller i vad månhinder för medgivande enligt 3 § första stycket första meningen eller 913 §§eller för tillämpning av 3 § första stycket andra meningen möter på den grundalt åtgärden kan medföra fara för att bevis undanröjs eUer utredning om brotteljest försvåras samt (2) avgöra fråga om inskränkningar enligt 6 § iredjestycket. Som framgår av hänvisningarna gäller det härvid frågor om förvaring ietl rum av mer än en person, frivillig gemensamhetsvistelse, brev eller annanförsändelse, besök, telefonsamtal, s. k. permission samt tidskrifter,tidningar, radio och television. Andra stycket innehåller en beslämmelse som anger att omavgörande enligt första stycket innebär hinder för medgivande eller eljestinskränkning i häktads rätt, avgörandet skall omprövas så ofta anledningdärtill uppkommer. Som jaganförl i den allmänna motiveringen bör beslutsfunktionerna i övrigt regleras itillämpningsförordning tUl nya lagen. Det gäller här de beslutsfunktioner sombör utövas av i första hand föreståndaren för förvaringslokalen(häktesföreståndaren). Jag har sålunda för avsikt föreslå regeringenbestämmelser som innebär att med de begränsningar som följer av nu förevarandeparagraf häktesföreståndaren skall besluta i frågor om förvaring i etl rum avmer än en person, tillstånd liU frivillig gemensamhetsvistelse saml tillståndatt avsända eller ta emot brev eller annan försändelse, ta emot besök och hatelefonsamtal. Särskildaöverväganden är påkallade i fråga om permission, dvs. tillstånd för häktad attlämna förvaringslokalen . F. n. beslutar häktesföreståndareni sådan fråga. Med hänsyn lill alt ifrågavarande prövning ofta är av särskiltkänslig natur föreslogs i promemorian att beslutsfunktionen skulle tillkommahögre chef, nämligen chef för kriminalvårdsregion när del gällde den som varintagen i allmänt häkte m. m. Under remissbehandlingen har förslagetkritiserats av en del remissinstanser. molsätter sigbestämt att häktes-föreståndare fråntas beslutanderätten i sådana frågor.Förbundet framhåller att häktesföreståndarna under en lång följd av år harskött denna tillståndsgivning på ett grannlaga sätt. 1975/76: 90 72 SAKanser att det av praktiska skäl bör finnas möjUghet alt delegera beslutsfunktionenfrån regionchefen till styresmannen. Riksrevisionsverkel ifrågasätter om detinte bör ankomma på åklagaren atl, efler hörande av häktesföreståndaren,besluta i frågor om permission. Kritikenmot promemorieförslaget på denna punkt lorde inle kunna frånkännas visstberättigande. Goda skäl talar för atl bibehålla den ordning förbeslutsfattandet som f. n. gäller. Vid ulformningen av förslag tillbestämmelser i ämnet avser jag ta upp frågan till närmare övervägande. Rikspolisstyrelsenhar i sitt remissyttrande föreslagit att föreskrift meddelas om alt detankommer på undersökningsledaren eller åklagaren atl avgöra om eller i vad månhäktad skall få omhänderha pengar, värdesaker och legitimationshandUngar. Jagvill erinra om alt enligt 7 § första stycket nya lagen häktad får inneha pengarsamt nu angivna föremål och handlingar i den mån det kan ske utan olägenhet.Som framgår av den allmänna motiveringen bör prövningen framför allt skeutifrån ordnings- och säkerhetssynpunkter. Det är mot den bakgrunden naturligtatt det skall ankomma på häktesföreståndaren att besluta i sådana frågor varviddet dock i många fall kan visa sig lämpligt atl samråd äger rum medundersökningsledaren eller åklagaren. Jag viU slutligen i sammanhangetframhålla all regler om beslag (27 kap.) blir tillämpliga isådana fall då häktad innehar föremål som skäligen kan antas äga betydelse förutredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på gmnd av brottförverkat. Medhänvisning till vad jag anfört i den allmänna motiveringen viU jag slutligennämna att jag har för avsikt föreslå regeringen att i tUlämp-ningsförordning tain en bestämmelse om skyldighet för åklagare eller undersökningsledare atthålla häktesföreståndaren underrättad om förhållanden som har betydelse frånsäkerhetssynpunkt för behandlingen av den som är häktad på grund av misstankeom brotl. Idenna paragraf, som motsvarar 16 § promemorieförslaget och delvis 10 § HL, hartagits in bestämmelser som anger alt beslämmelserna om häktad har motsvarandetillämpning på vissa andra personkategorier. I överensstämmelse med 10 § HLgäller detta (1) den som anhållits eller griphs på grand av misstanke om brottsamt (2) den som intagils i häkte eller polisarrest för förpassning tillkriminalvårdsanstalt. Punkten (2) omfattar den som enUgt II § lagen (1974:202)om beräkning av strafflid m. m. tillfäUigt förvaras i aUmänt häkte eUerpolisarrest. Som häktad skall slutligen också behandlas (3) den som tillfälligtplacerats i häkte med stöd av 43 § första stycket iredje meningen lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. 1975/76: 90 73 Idenna paragraf, som motsvarar 17 § promemorieförslaget och 11 § HL, har tagilsin en beslämmelse som reglerar lagens tillämpningsområde utöver vad som följerav 1 och 17 §§. Paragrafen föreskriver attnär någon i annat fall än som avses i 1 och 17 §§ las in i kriminalvårdsanstalteller häkte för annat ändamål än verkställighet av påföljd för brott eller tasi förvar i polisarrest, denna lag skall, med särskilt beaktande av anledningentill intagningen och dennas varaktighet, gälla i tillämpliga delar, om inteannat är föreskrivet i lag eller annan författning. Till följd av dennaparagraf faller inom lagens tillämpningsområde fribetsberövanden av vitt skildaslag. Varaktigheten av omhändertagandet kan variera kraftigt. 1 förhållandetill promemorieförslaget och HL innebär den i paragrafen upptagna lydelsen enändring så lUl vida att intagningens varaktighet anges som en faktor som vidsidan av anledningen till intagningen skall särskilt beaktas när det gäUer attta ställning till frågan om viss lagbestämmelses tillämplighet. Det gjordatillägget får ses mot bakgrund av alt nu aktuella ändringar ibehandlingsreglernas innehåll i huvudsak tar sikte på fribetsberövanden avmera långvarig karaktär, framför allt häktning. Även bortsett härifrån liggerdet i sakens natur att vissa bestämmelser i nya lagen inte alls eller endast ibegränsad utsträckning har tillämplighet på sådana i paragrafen avsedda omhändertagandensom är helt kortvariga. Dennaparagraf, som överensstämmer med 18 § promemorieförslaget och 12 § andrastycket HL, innehåller en erinran om de särskilda bestämmelser rörandebehandlingen i vissa fall av häktad som finns i 7 a § lagen (1966: 301) omrättspsykiatrisk undersökning i brottmål. 7.2 Förslagettill lag om ändring i lagen (1966: 301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål Idenna paragraf, som saknar motsvarighet i såväl HL som promemorieförslaget,ges bestämmelser om möjUghet att av vårdskäl i vissa fall vägra person somvistas på rättspsykiatrisk klinik såsom häktad eller tvångsintagen alt avsändabrev eller annan skriftlig handling. Paragrafens innebörd har närmarebehandlats i den allmänna motiveringen. 7.3 Förslagettill lag om ändring i lagen (1966: 293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) I63 § lagen (1954: 579) om nykterhetsvård, 88 a § lagen (1960: 97) Prop.1975/76: 90 74 om samhällets vård av barn och ungdom (barnavårdslagen)samt 63 § KraL fmns bestämmelser som noggrant reglerar omhändertagandet av ochförfarandet med alkoholhaltiga drycker, andra bemsningsmedel ochinjektionsspruta m. m. som påträffas bl. a. hos den som är intagen i anstalt.I en framställning till Kungl. Maj:t (avsnitt 4.1.2) har JO påpekat att del ärotUlfredssläUande att motsvarande reglering saknas för den slutna psykiatriskavårdens del. och socialutredningen har i remissyttrandenförklarat sig inte vilja motsätta sig alt i LSPV införs bestämmelser i ämnet.Även jag biträder förslaget. I anledning härav har i förevarande paragraf förstastycket föreskrivits att om överläkare med stöd av 13 § lagen haromhändertagit alkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel sompåträffats hos eller ankommil till den som är intagen på sjukhus med stöd avlagen, den omhändertagna egendomen skall bevisligen förstöras eller försäljasenligl bestämmelserna om beslagtagen egendom i 2 § lagen (1958: 205) omförverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. Vidare anges att belopp som erhålUlsvid sådan försäljning tillfaller staten. I andra stycket anges att om alkoholhaltiga drycker ellerandra berusningsmedel påträffas inom sjukhus där patienter som intagils medstöd av denna lag vårdas, berusningsmedlen får omhändertas av sjukhusdirektöreneller styresmannen för sjukhuset, om känd ägare till berusningsmedlen intefinns. Vidare anges att paragrafens första stycke har motsvarande tUlämpning påsålunda omhändertagen egendom. Slutligen föreskrivs i tredje stycket alt bestämmelserna iparagrafens första och andra stycken har motsvarande tillämpning pä injektionssprutaeller kanyl som kan användas för insprutning i människokroppen. 7.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1967: 940)angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen) Vad i föregående avsnitt (7.3) anförts rörande enframställning av JO och remissbehandlingen av denna avser även specialsjukhusenligt omsorgslagen. I förevarande paragraf har intagils bestämmelser somanger dels att alkoholhaltiga drycker eUer andra berusningsmedel som påträffashos eller ankommer till den som är inlagen i specialsjukhus med stöd av 35 §lagen får omhändertas av överläkaren, och dels att sjukhusdirektör ellerstyresman får omhänderta alkoholhaltiga drycker eller andra bemsningsmedelutan känd ägare vilka påträffas inom sjukhuset eller sjukhusområdet. Detsammaanges gälla även injektionsspruta eller kanyl som kan användas för insprutningi människroppen. Slutligen föreskrivs i andra stycket alt egendom somomhändertagits enligt paragrafen skall bevisligen förstöras eller försäljasenligt bestäm- Prop.1975/76: 90 75