prop · FZ0367 · 1975-12-31 00:00:00 — 1975/76: 67 Regeringens proposition 1975/76: 67 medförslag till terrängkörningslag; Regeringen föreslår att antaga detförslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll. I propositionen läggs fram förslag till en nyterrängkörningslag som är avsedd att ersätta lagen (1972: 606) om körning iterräng med motordrivet fordon. Enligt lagförslaget blir körning i terräng medterrängfordon och vissa andra fordon förbjuden i hela landet på . Vidareinförs generella förbud mot terrängkörning även på snötäckt mark inom de delarav fjällområdet som regeringen bestämmer och dessutom på skogsför-yngringar.Undantag skall kunna göras för nyttotrafik. I fråga om annan mark får regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer förbjuda eller meddela föreskrifter förterrängkörning, om sådan körning inom visst område kan medföra olägenhet frånnatur-" vårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. I propositionen förutskickas att jakfiagstiftningenkommer att ändras bl. a. så att det blir förbjudet att medföra jaktvapen påterrängfordon. 1 1975176.1 saml. 1975/76: 67 1 §Körning i terräng med terrängfordon och motorfordon är förbju den i hela landet 1. påbarmark, 2. påsnötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om det ej är uppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen. Inomde delar av fjällområdet som regeringen bestämmer är körning i terräng medterrängfordon och motorfordon förbjuden även på annan mark än som anges iförsta stycket. 2 § Regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer får föreskriva undantag från förbud enligt 1 § i fråga omkörning i räddningstjänst eller viss näringsutövning eller när det annarsföreligger särskilda skäl. 3 § Kan i annat fall än som avses i 1 §körning i terräng med motordrivet fordon inom visst område medföra olägenhetfrån naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt, får regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer förbjuda körningen eller meddela föreskrifterför den. Vidmeddelande av förbud eller föreskrift enligt första stycket skaU iakttagas attkörning som är till gagn för ortsbefolkningen eller som behövs föryrkesutövning eller annat nyttigt ändamål ej onödigtvis hindras. 4 §Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § första stycket 1 eller 2 eller mot förbud eller föreskrift som har meddelats med stöd av lagen dömes till böter, om ej gärningen är ringa. Dennalag träder i kraft . Beslutom förbud eller föreskrift eller om undantag därifrån som har meddelats medstöd av lagen (1972: 606) om körning i terräng med motordrivet fordon skall,om beslutet ej avser körning på barmark, anses meddelat med stöd av denna lagoch skall äga fortsatt giltighet i den mån ej regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer förordnar annat. Prop.1975/76: 67 Sträng, ordförande, och statsråden , Aspling, Limdkvist,, , , , , , , Propositionmed förslag till terrängkörningslag Lagen (1972: 606) om körning i terräng medmotordrivet fordon trädde i kraft och gäller till utgångenav (prop. 1972: 99, JoU 1972: 52, rskr 1972: 271). Regeringen uppdrog ijanuari 1973 ät att i samarbete med berörda myndigheternoga följa utvecklingen av terrängtrafiken under lagens gilfighetsfid ochinkomma med förslag till de ytterligare åtgärder som kunde befinnas påkallade isamband med att frågan om fortsatt reglering av terrängtrafiken underställdesriksdagens prövning. Uppdraget har utförts av en arbetsgrupp medföreträdare för , , lantbruksstyrelsen ochtrafiksäkerhetsverket. TiU arbetsgruppen har varit knuten en rådgivande gruppmed representanter för länsstyrelserna i , , Jämtlandsoch . Vidare har tre forskningsprojekt initierats av naturvårdsverketför att belysa vissa viktiga frägor i arbetsgruppens arbete. Sålunda harprojektet och människan utförts vid imiversitets geografiskainstitution, projektet andra terrängmotorfordons inverkan påvegetationen har utförts vid skogshögskolan och projektet djurhvet har utförts vid . Naturvårdsverkethar redovisat sitt uppdrag och till regeringen överlämnatarbetsgruppens slutrapport (SNV PM 620) samt rapporter från de treforskningsprojekten (SNV PM 621). Det lagförslag som innefattas i slutrapportentorde få fogas till protokollet i detta ärende som bilaga. Efterremiss har yttranden över arbetsgruppens rapporter avgetts av 1975/76: 67 4 hovrättenför , , överbefälhavaren, kammarkollegiet,, statens vägverk, , naturhistoriskariksmuseet, lantbruksstyrelsen, , ,statens planverk, geologiska undersökning, ,domänverket, länsstyrelserna i , , , ,, , , , ochNorrbottens län. , , Svenska samernasriksförbimd. , , (), (), landsbygdens jägare, Jämfiands läns snöskoterförbimd, jakt- ochfiskevårdsförening, motorklubb, ,. ,och , Skogsindustriernas samarbetsutskott, . , , , snöfordonsleverantörer ATF och Cykel- och mopedfrämjandet. 2.1Olika typer av terrängmotorfordon m. m. I vägtrafik- och terrängtrafikkungörélserna avsesmed motordrivet fordon sådant fordon som för framdrivande är försett med motor.Hit hör motorfordon, traktorer, motorredskap och terrängmotorfordon. Medmotorfordon förstås i regel sådant motordrivet fordon som inte ärterrängmotorfordon och som är inrättat huvudsakligen för att självständigtanvändas för person- eller godsbefordran. Traktorer och motorredskap är sådanamotordrivna fordon som är inrättade huvudsakligen som dragfordon resp.arbetsredskap och som är konstruerade för en hastighet av högst itimmen. Terrängfordonen utgörs av terrängmotorfordon ochterrängsläp. De förra definieras i lagstiftningen som motordrivet fordon som ärinrättat huvudsakligen för att självständigt användas till person- ellergodsbefordran i terräng. Terrängsläp är fordon som är inrättat för att dragasav terrängmotorfordon och inte är släpfordon. Beroende pä tjänstevikten indelasterrängmotorfordonen enligt terrängtrafikkungörelsen i terrängskotrar, som haren tjänstevikt av högst , och terrängvagnar, som har en tjänstevikt över400 kg. Av de fordon som är att anse som terrängskoter ärsnöskotern den vanligaste. Från det att de första snöskotrarna importeradesfrån och har antalet skotrar i ökatsnabbt. beräknades antalet till mellan 12 000 och 14000. uppgick antalet registrerade skotrar till ca 1975/76: 67 5 Av dessa fanns ca 11 400 i , ca 6 700 i ,ca 5 000 i , ca 1 900 i och ca 1 500 iKopparbergs län. Snöskotrarna är konstruerade för körning påsnötäckt mark men kan i begränsad omfattning ta sig fram även på barmark.Utmärkande för snöskotern är dess låga tjänstevikt, snabbhet och storaframkomlighet. Normalt har den en tjänstevikt av mellan 150 och 250 kg.Gemensamt för alla snöskotrar är att de har ett eller två drivband,regelmässigt av gummi, som drivs via en steglös variabel remtransmission.Skotrarna styrs vanligtvis med hjälp av en eller två stålskidor framtill ochgenom att föraren tynger ned ena sidan av maskinen. Som terrängskoter räknas också vissa fordon, sommed ett gemensamt namn brukar kallas allterrängskoter. Dessa är främst avseddaför bar-marksköming men kan i vissa fall även användas i snö. De används förbåde fritids- och nyttokörning. En typ av allterrängskoter är banddriven ochtekniskt sett mycket lik snöskotern. En annan typ är hjuldriven och försedd medlågtrycksdäck, vilket ökar framkomligheten. Antalet hjul-drivnaallterrängskotrar här i landet uppgår till högst 50. uppgick antalet registreradeterrängvagnar till ca 200. Den vanligaste typen av dessa tyngreterrängmotorfordon är förutom arméns bandvagn den s. k. snövesslan.Snövesslorna är i första hand av sedda för körning på snötäckt mark menframkomligheten är hög även på barmark. Vesslorna används nästan enbart förnyttokörning, bl. a. för personbefordran och som dragfordon förmaterialtransporter inom fjällområdet. Naturvårdslagen (1964: 822) gör det möjligt attreglera terrängtrafiken med motordrivna fordon i nationalparker, naturreservatoch naturvårdsområden. Sålunda kan regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer för varje nationalpark meddela de föreskrifter om rätten att färdasöver eller annars vistas där som behövs för att trygga ändamåletmed (5 § andra stycket). För de områden som har avsatts tillnaturreservat har bemyndigats meddela föreskrifter om vadallmänheten har att iaktta för att ändamålet med reservatet skall tryggas (10§). Motsvarande gäller för naturvårdsområden. Som komplement till det skyddför djurlivet som jaktlagstiftningen medger kan enligt naturvårdslagen vidaremeddelas förbud mot att bl. a. färdas eller uppehålla sig inom visst område(14 § tredje stycket). Sådana förbud meddelas av . Allmärma ordningsstadgan (1956: 617) innehållerbestämmelser som gör det möjligt för lokal myndighet att från ordningssynpunktreglera färdsehätten vid sidan om allmänna och enskilda vägar och körleder. 1975/76: 67 6 Medstöd av stadgan kan konamunfuUmäktige i lokal ordningsstadga införafärdselförbud inte bara på allmänna platser utan även på andra områden somupplåtits till allmänt begagnande (1 § andra stycket, 7 och 23 §§). Enligtallmänna ordningsstadgan (12 § andra stycket) föreskrivs tillståndstvång förbl. a. tävling och uppvisning i motorsport. Sådant tillståndstvång gäller ävenom verksamheten inte är förlagd till allmän plats eller därmed likställt område(12 § andra stycket). Bestämmelsen är tilllämplig både i fråga om motorfordonoch terrängmotorfordon, således även exempelvis snöskotrar. Enligt lagen (1972: 606) om körning i terräng medmotordrivet fordon kan regeringen eller under vissaförutsättningar förbjuda eller meddela föreskrifter för terrängkörning medsnöskoter eller annat motordrivet fordon inom visst område (1 §). Med terrängavses inte endast obanat naturområde utan även t. ex. åkrar och ängar. Ävenkörning på väg som inte allmänt nyttjas för samfärdsel faller in under lagenstillämpningsområde. En förutsättning för att sådan trafik skall kuima reglerasär att den kan medföra olägenhet från naturvårdssynpunkt eller annan allmänsynpunkt. Det är således endast allmänna intressen som möjliggör regleringenligt lagen. I konsekvens härmed kan förbud eller föreskrift riktas även motmarkens ägare eller brukare. Vid meddelande av förbud eller föreskrift skalliakttas att körning som är till gagn för ortsbefolkningen eller som behövs föryrkesutövning eller aimat nyttigt ändamål mte hindras onödigtvis (2 §). Utanhinder av meddelade föreskrifter får område som omfattas av beslut enligt lagentrafikeras av bl. a. polis- eller tullpersonal i tjänsteutövning, läkare, distriktssköterska,för transport av sjuk person till läkare och i vissa andra trängande fall.Länsstyrelsen kan också medge undantag för annan utpräglad nyttotrafik. I terrängtrafikkungörelsen (1972: 594) finns reglerom terrängfordons beskaffenhet och utrustning (714 §§) och regler om kontrollav sådana fordon (1533 §§). Reglerna om förarbehörighet (3435 §§) har vissanknytning till körkortskungörelsen (1972: 592). Grundregler för terrängtrafikenfinns i 3642 §§. Enligt 36 § skall terrängtrafikant anpassa färdväg,hastighet och färdsätt i övrigt så att människor och djur inte störs i onödanoch att skador på annans mark och växtlighet undviks. En allmänvarsarahetsregel i 38 § ålägger förare av motordrivet fordon att iaktta denomsorg och varsamhet som till förekommande av trafikolycka betingas avomständigheterna. Fordon får inte föras av den som på grund av sjukdom,uttröttning eller påverkan av starka drycker eller andra stimulerande ellerbedövande ämnen eller av annat skäl inte kan föra fordonet på betryggande sätt(36 §). I likhet med vad som gäller för vägtrafiken skall föraren avmotordrivet fordon som med eller utan egen skuld haft del i trafikolycka stannaoch medverka till de åtgärder olyckan skaligen föranleder (44 §). Prop.1975/76: 67 7 Rätten att färdas över annans mark brukar härledasur den s. k. allemansrätten som är en urgammal sedvanerätt som endast i vissaavseenden har kommit till uttryck i lag. Allemansrätten begränsas främst genombestämmelsen om straff för tagande av olovlig väg (12 kap. 4 § ) avvilken bestämmelse framgår att det är förbjudet för utomstående att färdas övertomt eller plantering eller över annan äga som kan skadas därav. Frågan hurlångt allemansrätten sträcker sig är emellertid föremål för delade meningar.Till de oklara punkterna torde höra frågan om rätten att utan markägarenssamtycke färdas i terrängen bl. a. med snöskoter. uttalar isitt betänkande JoU 1972: 52 att allemansrätten enligt utskottets mening dockinte utan vidare innebär rätt att med snöskoter eller annat motorfordon färdasi terrängen på annans mark. Det är sålunda enligt utskottet inte tillåtet attfärdas så att skador på mark eller gröda kan uppkomma eller så att hemfridenstörs. Enligt lagen (1938: 274) om rätt till jakt är detförbjudet att utan tillstånd av jakträttsinnehavaren färdas med skjutvapeneller fångstredskap på annans jaktområde annat än på väg som är upplåten tillallmänt begagnande, om det inte framgår av omständigheterna att det sker i lovligaärenden (20 §). I jaktstadgan (1938: 279) förbjuds jakt medskjutvapen från luftfarkost, motordrivet fordon, motorbåt eller från annatmotordrivet fort-skaffningsmedel eller från släpfordon eller farkost sombogseras av sådant fortskaffningsmedel. Motordrivet fortskaffningsmedel fårinte heller användas för att söka efter vilt eller för att spåra, förfölja,genskjuta eller hinna upp villebråd eller på annat sätt hindra det att undkomma.Den jagande får dock färdas med sådant fortskaffningsmedel före eller efterjakten eller under avbrott i denna inom jaktområdet till och från jaktpass (11§ 1 mom.). Jaktvapen får inte vara laddat när det medförs vid färd imotordrivet fortskaffningsmedel och får inte heller under färden förvarasåtkomligt för förare och passagerare annat än i väl tillslutet fodral.Ammunitionen skall förvaras väl åtskild från vapnet. Dessa bestämmelser gällerdock inte vid färd inom jaktområdet till eller från jaktpass, om färden skermed annat fordon än terrängmotorfordon (11 § 3 mom.). Den som i strid motförbudet i 11 § 1 mom. jaktstadgan använder fortskaffningsmedel vid jakt kandömas till böter eller fängelse. Om det är påkallat till förebyggande av brotteller annars särskilda skäl föreligger, kan vapen, ammunition, annat jakt- ochfångstredskap, hund, motorfordon, annat motordrivet fortskaffningsmedel ochsläpfordon som använts förklaras förverkade (30 §). 1975/76: 67 8 Arbetsgruppen uppger att snöskotern brukas iyrkestrafik bl. a. för räddnings- och bevakningstjänst, linjearbeten (t. ex.för och kraftbolags räkning) och inom rennäringen. Dessaanvändningsområden tillgodosågs relativt tidigt och marknaden är i stort settmättad. Ett användningsområde som har blivit alltmer vanligt under de senasteåren är användningen inom jord- och skogsbruk. Ungefär en tredjedel av samtligasnöskotrar i landet används inom dessa båda näringar. Var femte utövare avjord- och skogsbruk i torde vara ägare av en snöskoter. Regionaltsett har skotern tagits i jord- och skogsbrukets tjänst i högre grad iNorrbottens och , främst i skogslandet, och i lägre grad i södraNorrland, främst i kustområdet. Detaljstudier visar enligt arbetsgruppen att storagrupper av potentiella skoterägare finns i Norrlands kustkommuner. En regionalindelning av de tänkbara grupperna av nya snöskoterägare visar att mättnadsvärdetför snöskotern troligen nästan har uppnåtts för fjällbefolkningen i fråga ombåde yrkes- och fritidstrafik, att en viss marknad finns i inlandskommunernabåde för jord- och skogsbruk och för fritidsändamål och att den störstamarknaden finns i de stora tätorterna i kustkommunerna och då främst för renafritidsändamål. Att kartlägga hur snöskotertrafiken fördelar sigmellan nytto- och fritidstrafik är enligt arbetsgruppen förenat medsvårigheter. En av orsakerna härtill är, att en skoter ofta används både i nytto-och fritidstrafik. Ungefär hälften av skotrarna torde användas i bådenyttotrafik och fritidstrafik. Vidare kan av skotrarna antas användas iren nyttotrafik och således i ren fritidstrafik. Från friluftslivssynpunkt har tillkomsten avsnöskotern enligt arbetsgruppen inneburit fördelar genom att den kan användassom transportmedel till platser där friluftslivsaktiviteter bedrivs. Särskilti fjällen men även i andra områden som saknar vägar i större omfattning harsnöskotern underlättat allmänhetens möjligheter att företa familjeutflyktertill lämplig plats för att sola, åka skidor eller på annat sätt upplevanaturen. Den största fritidsanvändningen har skotern fått i samband med vinterfisket,särskilt i fjällänen. De tre norrbottenskommunerna , Gälli vare ochJokkmokk har en skoteranvändning av resp. 100, 92 och . Höga värdenpåträffas också i vissa kommuner i och i län.Skoteranvändningen beror på hur långt från väg fiskevattnet är beläget. Sålundaär användandet av skoter nästan 100-pro-centigt då fiskevattnet är beläget enmil eller mer från väg. Även i kustområdet har skotern kommit till storanvändning för friluftslivet. Särskilt betydelsefull är skotern somtransportmedel till fritidshus i den norrländska skärgården och i samband medfamiljeutflykter i skärgården. Även fritidsfiskarna längs kusten använder oftaskoter. Prop.1975/76: 67 9 För nyttoändamål används skotern inom en rad olikaområden främst inom de areella näringarna. Särskilt inom rennäringen får dennumera anses vara ett nödvändigt hjälpmedel. Antalet skotrar som används inomrennäringen uppgår till ca 800. Även inom skogs- och jordbruk i kommuner iNorrlands inland, där småjordbrukare kompletterar sin försörjning medskogsarbete, kommer skotern ofta till användning. Antalet skotrar som användsinom skogs- och jordbruk uppgår till omkring 10 000. Inom jord- och skogsbrukär körsträckorna vanligtvis relativt korta men många. Skotern används också istor utsträckning för person-eller godsbefordran i glesbygdsområden och påandra håll där det är kommunikationsproblem. Vidare används den vid olika typerav anläggningsarbeten, vid preparering av skidspår och slalombackar, inompolis-, tull-, räddnings- och ambulanstjänst m. m. När snöskotrar används isamband med anläggningsarbeten, t. ex. av , är körsträckorna oftalånga. Arbetsgruppenkonstaterar att undersökningar visar att körning med snöskoter iskogsföryngringar vållar allvarliga skador på träd upp till tre meters höjd.Kvist- och stamskador är vanliga liksom brott på stammen. En markägare kandärigenom drabbas mycket hårt om stark snöskoter-trafik korsar hans marker.Denna situation är alls inte ovanlig i anslutning till tätorter. Medstöd av imdersökningar som gjorts här i landet och en amerikansk undersökningsom visar effekten på barrträd som blivit påkörda av snöskoter fastslårarbetsgruppen att inte ens enstaka körningar med snöskoter i skogsföryngringarär möjliga utan stora risker för skadeeffekter. Det är därför synnerligenangeläget med en reglering av skotertrafiken i områden med skogsföryngringar. Arbetsgruppenframhåller att ett vanligt argtmient mot snöskotern är att den medför betydandevegetationsskador. De undersökningar som utförts inom projektet terrängmotorfordons inverkan på vegetationen visar emellertid enligtarbetsgruppen att det med undantag för skogsföryngringar vanligtvis inteuppstår några allvarliga skador till följd av enstaka körningar med skoter påett för markvegetationen effektivt skyddande snötäcke. Frånvegetationssynpunkt torde regleringar i andra områden än i skogsföryngringardärför endast behövas i undantagsfall. Arbetsgruppen uppger vidare att snöskotertrafikenhar negativa effekter också på friluftslivet. Effekterna är i huvudsakhänförbara till fjällregionen. I första hand är det fritidstrafiken medsnöskoter som medför negativa konsekvenser för det övriga friluftslivet i fjällen.Från friluftslivssynpunkt föreligger däremot endast i undantagsfall behov attreglera nyttotrafiken, eftersom denna i huvudsak sker på platser och tider sominte utnyttjas för friluftsliv i någon större utsträckning. Det är enligt arbetsgruppenangeläget med en reglering av skotertrafiken bl. a. i den närmaste omgivningenav fjällanläggningar, t. ex. fjällstationer, stug- 1975/76: 67 10 byar,slalombackar o. d. Området kring fjällanläggningar utnyttjas som regel mycketintensivt av såväl skoterbuma turister som andra fjällturister, vilket medförkonkurrens om markutrymmet. Enligt arbetsgruppen behövs regleringsåtgärder oftafrån såväl friluftsliyssynpunkt som ordningssynpunkt i anslutning till en deltätorter. Även snöskoterbuller är ett problem överallt därfriluftsliv och skotertrafik äger rum. Framför aUt utgör bullret olägenhet i närheten av fjällanläggningarna där ett stort antal människortillbringar större delen av fjällvistelsen. Arbetsgruppen framhåller att undersökningar ocksåvisar att skotertrafik i ett område påverkar dess djurliv. Både däggdjur ochfåglar flyttar sig undan fordonet. Reaktionen varierar kraftigt mellan olikaarter. Järven är därvid kanske den känsligaste djurarten. En annan art somdrabbas är älgen. Vid sidan av de färdselreglerande åtgärder som behövs finnerarbetsgruppen det synnerligen angeläget med åtgärder för att komma fill rättamed den olaga användningen av skoter i samband med jakt. Enligt arbetsgruppenförekommer i många fjälldalar omfattande ripjakt med snöskoter med såvitt mankan bedöma förödande effekt på de lokala stammarna. Direkt drabbar denna jaktde delar av beståndet som har överlevt vintern och som skall svara förreproduktionen. Indirekt kan jakten tänkas drabba exempelvis kimgsörn ochjaktfalk, två från naturvärdssynpunkt känsliga arter för vilka ripor är viktigabyten. Älgen är, om man räknar i absoluta tal, den i särklass mest drabbade djurarten.Rapporterna om skoterjakterna efter älg och i viss mån de som avser rådjur talar ofta om besvärliga snöförhållanden för djuren, blod i spåren till följdav skavsår mot hård skare osv. Till de jaktvårdande synpunkterna kan därför iett stort antal fall läggas också rena djurskyddsskäl. Den tredje gruppen sområkar illa ut är enligt arbetsgruppen de stora rovdjursarterna, dvs. björn, looch järv. Skoterjakt efter björn och lo förekommer inte sällan. I björnens fallrör det sig ofta om jakt efter hona med ungar och även denna jakt kan varamycket olustig från djurskyddssynpunkt. Järven är den djurart som relativt settdrabbas hårdast. Skoterjakten efter järv har en omfattning som kan utgöra etthot mot existens i landet. Arbetsgruppen har också låtit undersöka den nöjes-och fritidsbetonade terrängkörningen på barmark. Sålunda har länsstyrelsernatillfrågats vilka olägenheter sådan körning med bilar, motorcyklar och andramotordrivna fordon kan medföra. Av de inkomna svaren framgår att sådan trafikmedför betydande mark- och vegetationsskador framför allt på Gofiand. Från tioandra län föreligger rapporter om vissa mark- och vegetationsskador. I dessatio län har dock trafiken som regel inte medfört några större problem.Trafik med motorcykel och moped har orsakat mark- och vegetationsskador avlindrig karaktär vid körning längs motionsspår, stigar och vandringsleder.Biltrafik utanför vägnätet Prop.1975/76: 67 11 medåtföljande skador på mark och vegetation har noterats på stränder i fem län, påkalkhällemarker med alvarvegetation i tre län och på tallhedar och åsar i trelän. På Gotiand betraktas biltrafik på sandstränder, klapperstensfält,hällmarker, märgelområden och alvarmarker som ett av länets störstanaturvårdsproblem . Flertalet länsstyrelser efterlyser generellt förbudför allmänheten att färdas med motordrivet fordon i terräng underbarmarksförhållanden. Enligtarbetsgruppens mening finns det ett synnerligen starkt behov av attbarmarkstrafiken med motordrivna fordon begränsas. Åtgärder behövs inte minstför att förebygga en kommande utveckling av trafiken med fordon specielltavsedda för nöjesköming i terräng. Åtgärder mot fritidstrafik är ocksåangelägna på stränder utefter landets sydligare kuster. I dessa områden är detspeciellt biltrafik som medför problem. Behov av åtgärder förekommer vidare itätortsnära natur, där mopeder och motorcyklar är vanligt förekommandestörningsmoment. Enligt arbetsgruppen är nuvarande reglering ofullständig.Det.