prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — Av vadjag förut har sagt framgår all denna fråga får särskild betydelse i etlskadeståndssystem som förutsätter att ersättning för framtida inkomstförlustbesläms så nära den faktiska föriusten som möjligt. Det sätt på vilket fräganlöses kan även få återverkan på valel av ersättningsform. Om omprövningtilläts beträffande skadestånd som utgår som livränta men inle beträffandeskadestånd som fastställts i form av ett engångsbelopp, kan det tänkas påverkaden skadelidande att begära livränta även när ett engångsbelopp från andrasynpunkter skulle vara fördelaktigare för honom. Inom processrätten gäller alt ett domstolsavgörande iprincip inte kan ändras på annat sätt än genom överklagande lill en högreinstans. Enligt 17 kap. 11 § vinner ett avgörande rättskraft,om del inte överklagas inom föreskriven tid eller om del meddelas i högslainstans. Därefter kan det angripas endast på extraordinär väg, dvs. genomresning eller besvär över domvilla. Dessa regler har ansetis innebära altskadestånd som fastslällls genom elt rättskraftigt avgörande inle kan ändras på ordinär väg genom prövning i en ny rättegång, även om avgörandet vilar på antaganden om den framlida utvecklingensom sedermera visar sig vara felaktiga. Däremot torde resning kunna tillgripas,om de inträffade nya omständigheterna sannolikt skulle ha lell tUl annan utgångi den första rättegången (se härom SvJT 1974 s. 687). Ansökan om resning skallgöras sökanden fick kännedom om dessa nya omständigheter.Sådan ansökan görs hos högsta domstolen. Beviljas resning, skall målel las upppä nytt av den domstol som sist dömde i mälet. När skadeståndet fastställts som Uvränta har del irättspraxis förekommit att den skadelidande i vissa särskilda faU nämligendå skadans omfattning inle har kunnat slutligt avgöras vid prövningstiUfället getts en möjlighet all i män av behov fä ersättningsfrågan omprövad viddomstol. Den första domen innehåller dä ett förbehåll för den skadelidande omrält att föra talan om ändring av livränta. Förbehåll av detta slag,som också kan meddelas lill förmån för den skadestånds-skyldige, lorde framförallt komma till användning vid skador som drabbar barn och unga personer. 1dessa fall kan det nämligen vid tiden för prövningen vara prakiiski tagelomöjligl alt bedöma de framtida skadeföljderna. All döma av lillgängligarättsfall förekommer sädana förbehåll ganska sällan. Belräffande skadestånd somfastställts i form av engångsbelopp saknas helt exempel på all förbehåll avdetla slag har medgetts. När ett skadestånd har fastställts på annat sätt än genomrättegäng, dvs. när det grundar sig pä en överenskommelse mellan denskadeståndsskyldige och den skadelidande, saknas rättslig möjlighet att fålill slånd en omprövning vid ändrade förhållanden i framliden. MöjUgen skulleavtalet i vissa fall kunna jämkas med slöd av avlalsrättsliga principer omverkan av brist i de förutsättningar som avtalet bygger på. Veterligen finnsdock inte nägot prejudicerande rättsfall där denna fräga har prövats. Däremotförekommer det att försäkringsbolagen i sin skaderegleringspraxis medger vissamöjligheter till omprövning, om det har inträffat en väsentlig medicinskförsämring. Framför allt är detta inte ovanligt när skadeståndet harfastställts som livränta. Enligt kommittén saknas anledning att medge omprövning iordinär rättegäng av skadestånd för framlida inkomstförlust som har fastställtsi form av ell engångsbelopp. Däremot anser kommittén att skadestånd förframtida inkomstförlust som utgår som livränta bör kunna omprövas vid ändring ide förhållanden av medicinsk eller annan art som har lagts till grund förprövningen. Sådan omprövning bör dock fä ske endast i mycket angelägna situationer.Omprövningsmöjlighelen skall enligt kommitténs förslag bara vara en ytterstautväg för livränletagaren i sådana fall när del är uppenbart att del pä grundav skadan har inträtt en väsentlig och bestående ändring i hans medicinskastatus eller arbetsförhållanden. Remissinslanserna delar allmänl kommitténs uppfattning alten ekonomisk invalidilelsbedömning förutsätter en möjlighet atl omprövaskadeståndet vid ändrade förhållanden. Från nägra håll betonas dock allomprövning bör kunna ske endasi i rena undantagsfall. remissinslanser menar däremoi alt möjligheterna lillomprövning inle bör vara så begränsade som kommittén har föreslagit. Av dessaremissinstanser anser några, bl. a. LO, och ,alt omprövning bör kunna ske även när skadeståndet har fastslällls i form avelt engångsbelopp. En dom på skadestånd för framtida inkomstförlust grundarsig, som jag lidigare har nämnl, pä antaganden om den framlida ulvecklingen somofta måste bU tämligen osäkra. Om denna utveckling tar en annan riklning än somförutsattes för domen, kan en fortsalt lillämpning av domenmånga gånger leda lill obilliga resullat för antingen den skadeståndsskyldigeeller den skadelidande. Principen om domars rättskraft kan därför inle åberopasmed någon större styrka när del gäller skadestånd för inkomstförlust.Visserligen lorde den som vill få till slånd en ändring av domen i vissa faUkunna begagna sig av utvägen att ansöka om resning. Men det är ell omständligtförfarande, som enligl min mening inle lämpar sig särskilt väl för dessa fall. Beträffandeskadestånd som utgår som livränta ligger det nära till hands atl jämföra medelt annal slags periodiska förpliktelser, nämligen underhållsbidragen påfamiljerättens område. Också när dessa bidrag fastställs måste enframtidsbedömning göras. Trots alt denna bedömning inle inrymmer lika mångaosäkerhetsmoment som föreligger vid bestämmandet av en skadeståndslivränla,särskilt när skadeståndet skall bestämmas efter den ekonomiska invaliditeten,har beslämmelser meddelats om omprövning av underhällsbidragen i vissa fall.Enligl dessa bestämmelser kan domstol, utan hinder av vad som tidigare beslämtsgenom dom eller avtal, förordna annorlunda när väsentligen ändrade förhållandenpåkallar det. De skäl som har föranlett uppställandet av dessa beslämmelser görsig gällande med ännu siörre styrka i de fall när en skadeståndslivräntafastställs på grundval av en individuell bedömning av de framlida skadeföljdernaoch ulvecklingen i övrigl. En motsvarande omprövningsmöjlighet vid väsentligtändrade förhållanden bör därför införas för dessa fall. Denna möjlighet börframför allt kunna utnyttjas för att korrigera en livränta som har blivit förlåg. En omprövning bör dock kunna ske även i sänkande riktning. förutsätter jag emellertid att detta kommer att ske bara i merasällsynia fall. Förhållandena är inte helt likartade när det gällerskadestånd som har fastställts i form av elt engångsbelopp. Denna form har oftavalts för att skadeståndsfrågan skall bli slutligt reglerad i elt sammanhang,och parterna har i regel inrättat sig efter delta. Det ligger i sakens naluralt engångsbelopp på grund härav mera sällan kommer i fräga när den framlidaulvecklingen är osäker och all, när engångsbelopp väljs, del därför i regelinle föreUgger nägot behov av omprövning. Del kan emellertid inte uteslutas alloväntade förändringar ändå kan komma att inlräffa. Del skulle i vissa fallkunna te sig slötande, om den som en gång har fäll ell engångsbelopp i sä faUskulle vara utesluten från ylterligare ersättning som han skulle ha kunnai få,om han från början hade erhållit en livränta. HärtiU kommer, som tidigarenämnts, att en möjlighet till omprövning beträffande livränta men inte belräffandeengångsbelopp kan tänkas föranleda den skadelidande atl begära livränta ocksänär elt engångsbelopp frän andra synpunkter skulle vara fördelaktigare förhonom. Vidare skulle komplikationer kunna uppstå i de fall när skadeståndethar bestämts som en kombination av dessa ersättningsformer. En möjlighet lUIomprövning vid väsentligt ändrade förhållanden bör därför gälla också närskadeståndet har fastställts som elt engångsbelopp. En omprövning bör dock idetla fall kunna ske endast i höjande riktning. Den skadelidande bör givetvisinle löpa någon risk atl behöva betala tillbaka elt redan uppburet och kanskeockså förbrukat belopp. Somframgår av del sagda innebär inle den omprövningsmöjlighel som jag nu harförordal alt varje inträffad förändring i de förhällanden som har legat tUlgrund för skadeståndets besiämmande skall kunna leda lill en ändring av detfaslstäUda skadeståndet. En förutsättning för omprövning bör vara altförhållandena förändras i väsentlig grad. Pä grund härav kan del finnasanledning atl, när den framtida ulvecklingen ler sig osäker förskadeståndets besiämmande, fastställa en viss säkerhetsmarginal för sädanaframlida förändringar som inle kan anses vara väsentliga. 7.3 Skadestånd vid dödsfall 7.3.1 Ersältningsposter m. m. Den som enligl skadeslåndsrättsliga regler är ansvarig förannans död kan enligt rättspraxis förpliktas all utge ersättning för vad somskäligen kan anses erforderligt lill bekostande av den avlidnes begravning ochför vissa andra kostnader i samband med begravningen. Enligt 5 kap. 3 §skadeståndslagen skall den skadeståndsskyldige vidare utge ersättning till densom enligl lag hade rätt liU underhäll av den avlidne, om denunderhållsberättigade lill följd av dödsfallet kommer att sakna erforderligtunderhåll. förslag skall skadestånd med anledning av atl någon har dödatsomfatta ersällning för begravningskostnad och andra utgifter till följd avdödsfallet. Någon saklig förändring i förhållande till gällande rätt avses intemed förslaget. Kommittén anser dock alt en uttrycklig beslämmelse om dennaersällning bör las in i skadeståndslagen. Delta förslag har inte mött nägonerinran under remissbehandlingen. Också jag anser det lämpligt att den rätttill ersättning för kosinader med anledning av dödsfallet som hiltills enbarthar haft slöd i rättspraxis i fortsättningen framgår direkl av lagtexten. Jagansluter mig alllså tUl kommittéförslagei i denna del. Kommittén föreslår vidare all ersättning skall kunna ulgätill efterlevande för förlust av underhåll som den avlidne vid tiden fördödsfallet var skyldig att utge eller som han faktiskt utgav eller inom en näraframtid kunde antas komma att utge. förslag har i huvudsak godtagilsunder remissbehandlingen. Nägra remissinslanser anser dock att kretsen av ersättningsberältigade inle bör vara såvidsträckt som förslagel synes ge vid handen. Från ett par håll efterlysesvidare en närmare precisering i lagtexten av de fall när ersättning ifortsättningen skall kunna ulgå för förlust av underhåll. För egendel anser jag i likhet med kommillén atl rätten liU ersättning för förlust avunderhåll i första hand bör bygga på den familjerättsUga underhållsplikten päsamma sätt som gäller f. n. Ersättning för mislal underhåll bör alllså kunnautgå tUl efterlevande make i äktenskapet eller tidigare äktenskap, barn tillden avlidne eller hans make, moder till den avlidnes barn ulom äktenskapet samlden avlidnes föräldrar. Liksom hittUls bör dock krävas atl underhållet faktisktutgavs vid tiden för dödsfallet eller kunde anlas ha kommit all utges inom ennära framtid, om dödsfallet inte hade inträffat. Det synes lämpligt atl dellakrav framgår direkt av lagtexten. Somkommitle'n har anfört bör man emellerlid inte stanna vid en anknytning enbartlill familjerättsligt grundade underhållsrelationer. uttalade sigförsia lagutskottet för alt kretsen av ersättningsberältigade borde vidgas (1LU 1946:33). Den ulveckling som skelt har förstärkt behovet av enreform i denna riktning. Hänsyn bör bl. a. tas till att människor alll oftarebor tUlsammans under äkienskapsliknande förhällanden. Intresset atlefterlevande får sin försörjning tryggad vid dödsfall kan i dessa faU vara likaslort som när en familjerältslig underhållsplikt har förelegat. Också i andrafall, när etl dödsfall medför all någon går miste om underhäll som den avlidnehar utgett i sin livslid, kan det le sig befogal alt denna förlust kompenserasskadesländsvägen. Som påpekats under remissbehandlingen skulle del dock ledaför långl om ersättning kunde ulgå för varje underhåll som faktiskt har utgettsvid liden för dödsfallet. Sälunda kan del exempelvis inle anses vara någotintresse alt tillskapa en möjlighet till skadestånd för förlust av underhåll,vars enda eller huvudsakliga syfte har varil att åsiadkomma skattelättnadereller all uigöra ersällning för vissa tjänster. Elt krav som enligt min meningbör slällas upp är att den som uppburit underhållet har varil beroende av denavlidne för sin försörjning. Är della krav uppfyllt, bör ä andra sidan hänsynkunna las inte bara till underhäll som faktiskt har utgått vid dödsfallet utanäven - på samma sätt som vid familjerättsUgl grundade underhållsanspråk - tillunderhåll som det kan antas alt den avlidne, om han hade levat, skulle hautgett . Enligt kommittén bör den på andra områden avskadeständsrällen gällande principen om full ersättning för liden skadalillämpas också beträffande skadestånd för förlust av underhåll. Med hänsynhärtill föreslår kommillén alt man lar bort den begränsning som kan ligga i dennuvarande bestämmelsen om att skadestånd utgår endasi för erforderligtunderhåll. Även enligt kommitléns förslag bör man dock vid skadeståndetsbestämmande la hänsyn till försörjning som den skadelidande kan få på annalsätl. i denna del föreslagil har inte mött nägonkrilik vid Samhällsutvecklingen under det senaste halvseklet har lettlill alt vuxna människor i aUt mindre utsträckning är beroende av anhöriga försin försörjning. Utgångspunkten är all envar i män av förmåga skall försörjasig genom egel arbeie. finns dock i många fall ett behov avunderhäll. Om i en sädan situation underhållet bortfaller till följd av attförsörjaren avlider och nägon är ansvarig för dödsfallet, saknas anledning attinte låta del mistade underhållet ersättas fullt ut enligt allmännaskadeslåndsrättsliga regler. 1 de normalfall dä skadeståndsskyldigheten läcksav en ansvarsförsäkring är det också etl uttryck för en rimlig riskfördelningatt fullt skadestånd utgår. Del nu anförda gäller självfallet i än högre grad ifråga om underhåll till barn, som regelmässigt är beroende av föräldrarna försin försörjning. har jag alltså den uppfattningen att skadestånd för förlust avunderhåll bör bestämmas sä att de efterlevande i princip garanteras enbibehållen standard. Skadeståndet bör så långt möjligl återspegla förhållandenasådana de antagligen skulle ha gestaltat sig, om dödsfallet inte hadeinträffat. Detta innebär emellertid också att man måste la hänsyn liU sådanminskning eller sådant bortfall av den underhällsskyldiges försörjningsförmågasom skulle ha inträtt även om han inte hade dödats. Som kommittén framhåUit börvidare skadeståndels syfte att läcka förlust av bidrag till den efterievandesförsörjning medföra all man vid skadeståndels bestämmande tar hänsyn tiUförsörjning som den efterlevande kan få på annat sätt. I enlighet med denskadeslåndsrättsliga grundsatsen atl en skadelidande är skyldig att så långtdet är möjligt begränsa skadeföljderna bör till en början beaktas denefterievandes förmåga atl försöria sig genom eget arbete. Skadeståndet bör barafylla ut den del av förlusten som den egna försörjningen inte täcker. Om denefterlevande utan standardsänkning kan antas få försörjning genom egenarbetsinkomst, flnns med andra ord inget utrymme för skadestånd. Vidare börskadeståndet givetvis bestämmas med hänsyn till försörjning som denefterlevande åtnjuter av annan person än den avlidne, exempelvis denförsörjning som efterlevande barn fär av den andra föräldern eller somefterlevande make fär genom omgifte. Hänsyn bör ock.så i skälig omfattning tastill försörjning som den efterlevande kan bereda sig genom egen förmögenhet,vare sig den har förvärvats före dödsfallet eller tillfallit den efterlevandegenom aiv eller testamente efter den avlidne. Slutligen bör försäkringsförmåneroch arbetsgivarförmäner som utgår på grund av dödsfallet tas i betraktande vidskadeståndels besiämmande. Detta följer till en del av de samordningsreglersom jag ämnar förorda i följande avsnitt. Även förmåner som inte omfattas av desärskilda samordningsreglerna bör emellertid avräknas i skälig omfattning vidbestämmandet av skadestånd på grund av mistat underhäll. De principer för skadeståndels bestämmande som jag nu harförordat iakttas i alll väsentligt . vara av värde alt dessa principer framgår direkl av lagtexten. En uttrycklig bestämmelse härom bör därför tas in ilagen. Enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen skall man vidbesiämmande av skadestånd för föriust av underhåll även beakta vad som ärskäligt med hänsyn liU den skadeståndsskyldiges ekonomiska förhällanden ochomständigheterna i övrigt. Enligt kommittén finns det emellertid inte anledningatt behålla denna bestämmelse, eftersom den aUmänna regeln om jämkning avoskäligt betungande skadestånd bör kunna lillämpas också i dessa fall. Jagbiträder denna uppfattning, som har lämnats utan erinran vidremissbehandlingen. Jag återkommer tUl den allmänna jämkningsregeln i delföUande. Skadestånd för förlust av underhåll skall enligt 5 kap. 3§ skadeståndslagen bestämmas antingen som engångsbelopp eller som Uvränta. F.n. torde ersättningen i övervägande antalet fall utgå som livränta. bör engångsbelopp emellertid kunna komma lill ökad användning ifortsättningen. Lika litet som vid ersättning för inkomstförlust föreslås docknågra tvingande bestämmelser om valel av ersättningsform, utan den tidigarebehandlade bestämmelsen för inkomstförlust-fallen skall enligt kommitténsförslag gälla även i fråga om skadestånd för förlust av underhåll. Detlaförslag har inte kommenterats av någon remissinstans. Vad jag förut har anfört om valet av ersättningsform vidskadestånd för inkomstförlust har giltighet även när del gäller skadestånd förförlust av underhäll. Också i detta fall bör skadestånd som är av väsentligbetydelse för den skadelidandes försörjning fastställas som livränta, om intesärskilda skäl lalar mot della. Eftersom den skadelidandes försörjningsbehovframträder särskUt starkt vid föriust av underhåll, framstår livränta som dennaturliga ersättningsformen för sådan förlust. Som kommittén framhållit böremellertid beaktas att efterlevande numera ofta fär en lUlfredsställandelöpande försörining genom socialförsäkring, tjänstepension och liknandeanordningar. 1 den mån skadeståndet pä grund härav får endast mindre betydelseför den skadelidandes försörjning, bör elt önskemål av denne om all i ställetfå ut skadeståndet i form av ell engångsbelopp ofta kunna respekteras. Och rördet sig endast om ett övergående eller annars till omfattningen mera begränsalunderhållsbehov, torde skadeståndet som regel böra fastställas somengångsbelopp om någon part yrkar det. 7.3.3 Omprövning av skadestånd Lika Utet som vid skadestånd för inkomstförlust finns delf. n. möjlighet att få skadestånd för förlust av underhåll omprövat pä ordinär väg, om den framtida utvecklingen blir annoriunda än som antagils vid skadeståndets bestämmande. Det förekommerdock ibland att den skadelidande förbehålls rätt att få skadeståndet omprövat,1. ex. i sådana situationer när etl visst försörjningsbehov inte är möjligt altberäkna i förväg. Enligt kommittén bör omprövning i ordinär väg avskadestånd för förlust av underhåll inte kunna ske ens i sådana fall när skadeståndethar fastställts som livränta. Denna ståndpunkt har i huvudsak godtagits vidremissbehandlingen. ifrågasätter dock om inte en möjlighet liUomprövning bör införas även för dessa fall. För min del vUl jag hänvisa lill vad jag förut har anförtom behovel av en omprövningsmöjlighel vid skadestånd för framtidainkomstförlust. Även om etl skadestånd för förlust av underhåll inle bygger påanlaganden om den framtida ulvecklingen av riktigt samma slag, talar starkaskäl för att också etl sådant skadestånd skall kunna omprövas vid väsentligtändrade förhållanden. a. skulle det te sig egendomligt om den som haruppburit elt underhållsbidrag inle skuUe kunna fä ett skadestånd för förlust avdetla underhåll omprövat i samma utsträckning som hade kunnat ske beträffandeunderhållsbidraget om den underhällsskyldige aUtjämt varit i livet. På grundhärav förordar jag alt skadestånd för förlust av underhåll skall kunna jämkasvid väsentligt ändrade förhållanden. Denna möjlighet lill omprövning av skadeståndetbör finnas vare sig skadeståndet utgår som livränta eller har formen av ettengångsbelopp. I del senare fallel bör omprövning dock givelvis endast kunnaske i höjande riklning. 7.4 Samordning mellan skadestånd och andra förmåner vidpersonskada I det föregående har jag behandlal vilka kosinader ochförluster vid personskada som kan ersättas i form av skadestånd samt hur skadeståndetsstorlek bör beräknas. Den skada som har föranlett skadeståndsanspråket kanemellertid medföra atl den skadelidande fär rätt till även andra förmåner änskadestånd. Hit hör förmåner från socialförsäkringen, förmåner på grund avanställningsavtal, vare sig dessa utges direkt av arbetsgivaren eller från enav denne tecknad försäkring, samt förmåner från enskUd personförsäkring. Närsådana förmåner sammanträffar med .skadestånd, uppkommer frågan om de skallavräknas frän skadeståndet eller ulgä utöver delta. Syslemel med avräkningbetecknar kommittén som samordning, medan det andra systemet benämnskumulation. Några enhetliga grundsatser angående förhållandet mellanskadestånd och andra förmåner vid personskada finns inle f. n. Gällandeprinciper framgår i vissa hänseenden av annan lagstiftning än den renl skadeslåndsrättsliga.I andra hänseenden har i lagsiiftningen helt lämnats öppet vad som skall gällavid sammanträffande mellan skadestånd och andra förmåner. 1 viss omfattningstyrs samordningen av vad som gäller om regressrätt beträffande den andraförmånen. Föreligger regressrätt för den som utger förmånen, måste denna avräknas på skadeståndet.Annars skulle den skadeståndsskyldige riskera att betala dubbelt. Nuvarande principer om samordning bärs upp av iblandganska olikartade inlressen och kan därför ge skilda resultat beträffande olikaslags förmåner. Beträffande ideellt skadestånd sker aldrig nägon avräkning.När del gäller skadestånd som inle avser ideell skada skall avräkning ske heltoch hållet av förmåner som utgår frän socialförsäkringen. följer avsärskUda bestämmelser i lagen om allmän försäkring och lagen omyrkesskadeförsäkring. I vissa fall, exempelvis enligtmililärersättnings-förordningen (1950:261), utgär ersättning för olycksfall avallmänna medel enligt grunder liknande dem som föreskrivs i lagen om yrkesskadeförsäkring.Sådan ersättning bedöms vid samordningen på samma sätt som förmåner frånsocialförsäkringen. Ocksä beträffande förmåner som arbetsgivaren betalar direkttill den anställde, exempelvis sjuklön, sker avräkning frän skadeståndet.Arbelsgivaren kan nämligen utöva regressrätt mot den skadeståndsskyldige försådana ullägg. I prakliken torde denna rält dock utnyttjas mera sällan. När del gäller förmåner frän personförsäkring för anställdeller annan privat personförsäkring (liv-, olycksfalls- eller sjukförsäkring) bliravräkning aktuell endasi i den mån försäkringsgivaren har regressrätt. Sådanrält föreligger i dessa fall när ersättningen utgår med verkliga beloppet avutgift eller förlust, exempelvis sjukvårdskostnad. Även vid ersättning som ejutgår med verkliga beloppet (ersättning från s. k. summaförsäkring) kanregressrätt förekomma, om försäkringsgivaren ultryckligen har förbehållit sigsådan rätt. Förbehåll av delta slag torde emellertid vara ovanliga. Denavlalsgruppsjukförsäkring (AGS) som finns pä LO-området har dock sådantförbehåll. Slutligen kan nämnas att förmåner frän privat personförsäkringibland kan inverka vid besiämmande av skadestånd för förlust av underhåU, ävenom avräkning inte skall ske enligt nyssnämnda regler. Delta följer av attskadeståndet i della fall enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen skall fastställasefter en behovsprövning, varvid skälig hänsyn tas till bl. a. vilka förmånersom de efterlevande kan få frän annat håll.