prop · FZ03170 · 1975-12-31 00:00:00 — Faderskapslagensbestämmelserom rättegången i faderskapsmål är,som jag antydde, direkttillämpliga endast i fall då del åliggerbarnavårds-nämndenattsörjaförfastslällandeav faderskapet. Vid inarbetandetavbestämmelserna i bör de i stor utsträckning kunna göras tillämpliga även isådana faderskapsmål där del inte åligger barnavårdsnämnden att sörja för attfaderskapet fastställs. Till hithörande frågor återkom mer jag närmare ispecialmotiveringen. 6.3Vårdnad m. m. Enligtgällande rätt kan föräldrar ha gemensam vårdnad om sina barn endast om de ärgifta med varandra. Bestämmelserna om gemensam vårdnad bygger dessulom påförutsättningen all föräldrarna lever lillsammans. Emellertid uppställer lageninle något uttryckligt krav på samboende. Gifta föräldrar kan alltså leva isär men ändå ha vårdnaden om sina barn gemensamt. Beror särievnaden på söndringmåste rätten dock på ansökan av endera maken förordna alt vårdnaden skalltillkomma endasl den ene av dem eller eventuellt, om de har flera barn, attvårdnaden om de olika barnen skall fördelas mellan makarna. Vidare skall rättensjälvmant i samband med alt det döms lill äktenskapsskillnad i ett äktenskapdär det flnns barn förordna angående vårdnaden om barnen. Somframgått av den redogörelsen har det vid upprepade tillfällen restskrav på att även ogifta eller frånskilda föräldrar skall fö möjlighet attgemensamt utöva vårdnaden om sina barn. I första hand har man härvid yrkat attsammanboende föräldrar skall kunna få gemensam vårdnad. haremellertid framkommit önskemål om att också frånskilda eller ogifta föräldrarsom inte sammanlever skall kunna ha gemensam vårdnad om sina barn. Genom1973 års ändringar i avdramatiserades väsentligt Prop.1975/76:170 142 skilsmässosituationen.Make som vill skiljas har räll att fö skilsmässa utan att inför domstol behövaange några skäl för sin önskan. Den nya lagen innehåller inga regler om attdomstol skall pröva makarnas inbördes personliga förhållanden. Det är intelängre möjligt att åberopa andra makens skuld för att få skadestånd ellervårdnaden om gemensamma barn eller för alt slippa betala underhållsbidrag. Jaghar redan lidigare framhållil all den ändrade uppfattning om äktenskap ochskilsmässa som har utvecklats under en följd av år och kommit till uttryck i1973 års äktenskapsreform torde ha gett många frånskilda makar bättreförutsättningar att på ett mindre känsloladdat och prestigebetonat sätt se påsina relationer efter skilsmässan inbördes och i förhållande till barnen.Därigenom har föräldrarna också fått ökade möjligheler att ta ett gemensamträttsligt ansvar för barnen efler äktenskapets upplösning och efter del att dehar flyttal i sär. Visserligen kan det i undantagsfall vara bättre för barnen attbanden till den ena av föräldrarna definitivt klipps av efter en skilsmässaframför att barnen skall användas som ett vapen i föräldrarnas fortsattainbördes stridigheter. I de allra fiesta situationer måsle det emellertid varatill fördel för barnen om de efter skilsmässan kan bevara nära och godaförhållanden lill båda föräldrarna. Om en ordning med gemensam rättsligvårdnad kan främja sådana goda förhållanden finns det uppenbarligen skäl attallvarligt pröva införandel av en sådan möjlighet. Påpekas bör att en ordningmed gemensam rättslig vårdnad inle nödvändigtvis innebär att föräldrarna ilika mån skall utöva den renl faktiska vårdnaden. Oavsett om barnet boromväxlande hos båda föräldrarna eller om det vistas mera stadigvarande endasthos den ene, kan den rättsliga vårdnaden utövas av föräldrama gemensamt. Om dengemensamma vårdnaden skall ha någon reell innebörd får man likväl - sombarnmiljöutredningen har påpekat - förutsätta att vårdnaden också innebärnågol mått av delad faktisk omsorg om barnet. Vad som har framkommit iden allmänna debatten tyder enligt promemorian på att många föräldrar rentkänslomässigt upplever del som viktigt för de inbördes relationerna alt modernoch fadem har samma rättsliga ställning i förhållande lill barnen. Den avföräldrarna som inte har den rättsliga vårdnaden kan uppfatta detta somorättvist, vilket kan skapa onödiga störningar. En ordning med gemensamvårdnad ses ofta som betydelsefull inle minst med tanke på den situationen attden ena föräldern skulle avlida. Även om del enligt gällande rätt baraundantagsvis kan förekomma all annan än den efterlevande förordnas lillvårdnadshavare, om del är den vårdnadshavande föräldern som avlider, kan detinnebära en trygghet för föräldrarna att veta att vid den enes död den andreautomatiskt står kvar som vårdnadshavare för barnen. Påde anförda skälen föreslås i promemorian all frånskilda makar skall kunnabehålla den gemensamma vårdnaden om sina barn även efler skilsmässan.Förslagel tillstyrks av flertalet remissinstanser, som anser alt en 1975/76:170 143 möjlighetför frånskilda att behålla den gemensamma vårdnaden om barnen skulle kunnaminska riskerna för de svåra känslomässiga konflikter som annars lätt kanuppslå i vårdnadsfrågan och skapa bättre förutsättningar för att barnet efterskilsmässan skall kunna ha harmoniska relationer till båda föräldrama. Detframhålls också att det måste innebära en trygghet för föräldrarna att veta attden ena av dem automatiskt står kvar som vårdnadshavare om den andre skullebli ur stånd att utöva vårdnaden vid sjukdom eller död. Någraremissinstanser är emellertid tveksamma eller direkl avvisande till förslagetom gemensam vårdnad efter skilsmässa. Det framhålls från dessa instansers sidaatt gemensam vårdnad förutsätter livliga kontakter mellan makarna och att detkan ifrågasättas om föräldrar vilkas samliv har brutit samman verkligen är istånd att upprätthålla förtroendefulla sådana kontakter. Det påpekas också atten ordning med gemensam vårdnad kan innebära att föräldrarna och barnen skjuterupp problemen som då kan komma att utgöra en ständig orosfaktor. För egen del vill jagförsl understryka att en ordning med gemensam vårdnad om barn efler skilsmässasjälvfallet inte passar alla frånskilda föräldrar. I en del fall kanföräldrarnas inbördes förhållanden vara sådana att de inte gärna kan vararättsliga vårdnadshavare gemensamt. Man kan emellertid inle bortse från allålskilliga föräldrar som slår i begrepp att skiljas torde se relativtlidelsefritt på sin situation och vara beredda att även i fortsättningen ta ettgemensamt ansvar för barnen. Att föräldrar i dessa fall skall kunna hamöjlighet till fortsatt gemensam vårdnad om barnen finner jag önskvärt. Som harframhållits både i promemorian och under remissbehandlingen lorde ett delaträttsligt ansvar kunna främja ett harmoniskt förhållande mellanföräldrama och barnen. Inte minst för äldre barn kan det också framstå som entrygghetsfaktor att de rättsliga relalionerna till båda föräldrarna förbliroförändrade och bamet alltså inte behöver uppleva den ena föräldern som en mereller mindre utanförstående person. Beaktasbör vidare att det vid många skilsmässor är vårdnadsfrågan som vållar deallvarligaste motsättningarna mellan makama. Del är också förklarligt attnuvarande regler, som ju innebär att den ena maken alllid måsle förloraföräldramyndigheten över ett barn, skapar prestigekonflikter, I många falltorde förhållandena vara sådana all den ena maken förhållandevis lätt kanacceptera att den andre får hand om den faktiska vårdnaden, om han bara självför slå kvar som rättslig vårdnadshavare jämte den andre. Givelvismedför en ordning med gemensam rättslig vårdnad vissa praktiska problem för deföräldrar som bor i sär. Att vårdnaden är gemensam innebäratt föräldrarna iprincip skall fatta beslul gemensamt i angelägenheter som rör barnet. Detta isin tur förutsätter att föräldrarna står i nära kontakt medvarandra. Man får emellertid förutsätla alt de föräldrar som väljer all gemensamtha vårdnaden om sina barn efter skilsmässan Prop.1975/76:170 144 bäggeär inställda på alt samarbeta och att de känner ett slarkt tryck på sig altverkligen göra det, eftersom en följd av bristande samarbete kan bli att dengemensamma vårdnaden måsle upphöra. Beaktas bör också att deti praktiken inte kan krävas av föräldrarna att de skall i samråd bestämma omvarje vårdnadsåtgärd beträffande barnel. Så lorde inte heller ske beträffandegifta föräldrar. Är det fråga om en mera vardaglig angelägenhet kan den avgörasav den förälder som är närmast till hands, oberoende av att också den andreföräldern har den rättsliga vårdnaden om barnet. Det är alltså bara när meraingripande beslut skall fattas som del krävs samråd. Även i sådant fall haremellertid den ena föräldern viss möjlighet att ensam besluta. Sålunda gällerredan nu enligl 6 kap. 5 S FB att en av föräldrarna kan handla på bådas vägnar,när den andre av någon anledning är hindrad från att delta i beslut rörandevårdnaden. Som några remissinstanser har påpekat har bestämmelserna i 6 kap. 5S FB tillkommit för alt användas endast i undantagsfall. Om möjlighet tillgemensam vårdnad införs för frånskilda föräldrar torde bestämmelserna dockkomma att fö tillämpas i större omfattning än . Öppnarman möjlighet lill gemensam vårdnad för frånskilda föräldrar, är del uppenbartatt man också måste allvariigt pröva att införa en motsvarande möjlighet förogifta föräldrar, dvs. sådana föräldrar som inte är eller har varil gifta medvarandra. Som påpekas i promemorian har det blivit alltvanligare att föräldrar bor tillsammans utan att gifta sig, 1 sådana fall tordede också i praktiken utöva den faktiska vårdnaden om sina bam gemensamt, ävenom endast den ene av dem är rättslig vårdnadshavare, gäller t. ex. denlöpande uppsikten över barnen och omsorgen om bamens uppfostran ochutbildning. Beslut rörande barnens personliga förhållanden som är av meringripande belydelse fattas med all sannolikhet av föräldrarna i samråd. Är detfråga om mera vardagliga angelägenheter torde de avgöras av den förälder somär närmast lill hands, oberoende av om han är den som är rättsligvårdnadshavare för bamet. Över huvud tagel torde situationen inte nämnvärtskilja sig från den som råder i en familj där föräldrarna är gifta medvarandra. Ävenom det praktiskt setl i allmänhet inte torde innebära några egentligaolägenheteratt den rättsliga vårdnaden tillkommer endasl en av föräldrama, kanman enligt promemorian inte bortse från att det i många familjer därföräldrarna är ogifta finns ett starkt önskemål att de gemensamt skall få handom vårdnaden om barnen. Liksom när det gäller frånskilda föräldrar kan ettgemensamt rättsligt ansvar vara ägnat att främja de inbördes relalionerna ochförhindra onödiga störningar. Vidare kan det också för de ogiftas del varatryggt att veta alt vid den enes död den andre står automatiskt kvar somvårdnadshavare. Moten ordning med gemensam vårdnad för ogifta föräldrar har lidigare framför alllanförts au del uppstår problem för den händelse föräldrarna skulle separera.Enligt promemorian kommer emellertid denna fråga i ett 1975/76:170 145 nyttläge, om man inför en möjlighel för frånskilda att behålla den gemensammavårdnaden om sina barn. Det är ju i sådani fall fråga om föräldrar som normallinte bor tillsammans. På motsvarande sätt skulle man kunna låta ogiftaföräldrar få gemensamt utöva vårdnaden, även om de inte delar bosiad. Påde anförda skälen föreslås i promemorian att man inför en möjlighel förföräldrar som inte är eller har varit gifta med varandra all få gemensamrättslig vårdnad om barnen. Denna rält bör i princip vara oberoende av omföräldrama bor tillsammans eller ej. Deallra fiesta remissinstanserna har ställt sig positiva lill förslagel om enmöjlighel till gemensam vårdnad för ogifta föräldrar, åtminstone när det ärfråga om sammanboende föräldrar. Däremot är man på fiera håll tveksam till omogifta föräldrar som inte bor tillsammans skall kunna utöva vårdnad gemensamt.Flertalet remissinstanser godtar dock förslagel också i den delen. Det påpekasemellertid att en viktig förutsättning föratt förslagel skall genomföras är anpassar reglema om sociala förmåner och skatter till det. 1 annat fall kandet befaras att föräldrar med begränsade ekonomiska möjligheter kommer altutnyttja möjlighelen till gemensam vårdnad endast i mindre omfattning. Förmin del anserjag att de skäl som kan anföras till stöd för en ordning medgemensam vårdnad för frånskilda föräldrar till stor del är giltiga också närdel gäller föräldrar som inte är eller har varil gifta med varandra. Också förogifta föräldrar kan del uppenbariigen ha stor betydelse från psykologisksynpunkt att de delar det rättsliga vårdnadsansvaret. En sådan ordning kanfrämja både föräldrarnas inbördes relationer och deras förhållande till barnen. Skälenför alt möjliggöra gemensam vårdnad är naturligtvis särskilt starka när delgäller föräldrar som bor lillsammans. Sådana föräldrar kan direktjämställas med dem som är gifta. I båda fallen bildar föräldrama och barnen enfamilj där det är naturligt alt vårdnadsansvaret är delat. Enliglmin mening talar emellertid starka skäl för att införa en möjlighel tillgemensam vårdnad också i fall då föräldrama inte är sammanboende. Även förföräldrar som inle vill eller har möjlighet att bo tillsammans kan det vara avstort värde att dela det rättsliga ansvaret för de gemensamma barnen. Den avföräldrarna som inte har den faktiska vårdnaden lorde ofta få ett störreintresse för barnet, om han är rättslig vårdnadshavare jämte den andre.Avsevärda praktiska problem skulle också uppslå, om man ställde upp ett krav påsamboende som förulsällning för gemensam vårdnad. Myndigheterna skulle då föratt bedöma vårdnadsfrågan behöva forska i parternas privatliv på ett sätl sominle kan anses önskvärt. Till det sagda kominer att om man, som hardiskuterats, öppnar en möjlighel lill gemensam vårdnad för frånskildaföräldrar, som ju normall inte bor tillsammans, skulle del te sig egendomligt altinte införa samma möjlighel för icke sammanboende, ogifta föräldrar. De förutanförda skälen för att frånskilda föräldrar skall ha möjlighet till gemensamvårdnad är också i stor ulsträckning till- Prop.1975/76:170 146 lämpligabeträffande ogifta föräldrar som lidigare har sammanbott och då haft gemensamvårdnad om barnen. Givetviskan det ibland uppstå komplikationer, om ogifta föräldrar har gemensam rättsligvårdnad om ett barn utan alt bo lillsammans. Viss risk finns då för alt besluli vårdnadsfrågor skall fördröjas på grund av svårigheter att få ettståndpunktstagande från den av föräldrama som inte har hand om barnel. På sammasätt som jag tidigare anförde beiräffande frånskilda föräldrar torde emellertidbeslul i vårdnadsfrågor kunna fattas av den förälder som ärnärmast lill hands. 1 nödfall kan man även när del gäller ogifta föräldrar lösauppkommande problem med hjälp av bestämmelsema i 6 kap, 5 S FB, Avstor belydelse såväl när det gäller frånskilda som ogifta föräldrar ärnaturligtvis föräldrarnas egen inställning till frågan om gemensam vårdnad, allmänna debatten har ifrågasatts om del inte skulle vara tillräckligt attden ena föräldern önskar gemensam vårdnad för att en sådan ordning skall kommatill stånd. Liknande tankar har förts fram under remissbehandlingen. Enligtmin mening skulle dock en sådan ordning innebära all man lade en alllför svåruppgift på den av föräldrama som inle anser sig kunna upprätthålla de närafortsalla kontakter med den andra föräldern som en gemensam vårdnadförutsätter. Del bör därför vara ett villkor för en ordning med gemensamvårdnad all föräldrarna är ense om att de vill ha vårdnadsfrågan ordnad på delsättet. Skulle det visa sig att den gemensamma vårdnaden inte fungerar, börvardera parten kunna utverka myndighets beslut om att vårdnaden inte längreskall vara gemensam. Del för dä ankomma på myndigheten att utse vårdnadshavare,sädant beslul torde i allmänhel kunna meddelas så snabbi alt det inte hinneruppkomma några egentliga olägenheter lill följd av all en ordning med gemensamvårdnad inle fungerar. Om så behövs, kan myndigheten meddela interimistisktbeslut i avvaktan på det slutliga avgörandet. Avstor belydelse är naturligtvis också de ekonomiska konsekvenserna av en ordningmed gemensam vårdnad. Jag kommer därmed in på frågorna om underhållsbidrag ochbidragsförskott. Nuvarandereglerom underhållsbidrag till barn innebär alt sådant bidrag skall belalas avförälder som är skild från vårdnaden om barnet. Däremot utgår inleunderhållsbidrag orn föräldrar utövar den rättsliga vårdnaden gemensamt. Isådant fall gäller i stället den allmänna regeln i 7 kap, 2 S FB om att var ochen av föräldrarna skall efter sin förmåga la del i kostnaden för barnetsunderhåll. Bidragsförskottutgår lill barn som står under vårdnad av endasl den ena eller ingen av sinaföräldrar. Är del bara den ena av föräldrarna som har vårdnaden ulgårbidragsförskott med högst ett årligt belopp som motsvarar av basbeloppetenligl lagen om allmän försäkring, dvs. f n. . Avdrag görs dockför vad den icke vårdnadsberältigade föräldem betalar i underhållsbidrag. Borbarnel lillsammans med den un- 1975/76:170 147 derhållsskyldigeutgår inte något bidragsförskott. Bidragsförskottbetalas ut av barnavårdsnämnden, som därefter har alt vända sig lill denunderhållsskyldige och återkräva så myckel av bidragsförskottet som motsvararfastställt men ej utgivet underhållsbidrag. Under vissa förulsällningar kandock beslula alt återkrav mol den underhållsskyldige skallefterges. F.n, utbetalas åriigen ca 600 milj. kr, i bidragsförskott. Sammanlagt berörsomkring 200 000 bam. Omman inför en möjlighel lill gemensam vårdnad för frånskilda och ogiftaföräldrar innebär de angivna reglerna för dem som väljer en sådan ordning attingen av dem blir skyldig att betala underhållsbidrag för bamet och att inteheller något bidragsförskott kommer att utgä. Beaktas bör dock, såvitt gällerbidragsförskott, att rälten lill sådant förskott redan nu faller bort omföräldrarna bor lillsammans och har barnet hos sig. Från bidragsförskottssynpunklär det därför likgiltigt om samboende föräldrar utövar den rättsliga vårdnadengemensamt eller ej. Bor föräldrarna i sär är del däremoi av avgörande betydelseom vårdnaden är gemensam eller inle. Vad underhållsbidragbeträffar har någon remissinstans fört fram tanken alt man skulle införa enordning med underhållsbidrag även för föräldrar som är gemensamma rättsligavårdnadshavare. Enligl min mening stöter del dock på stora praktiskasvårigheter all genomföra en sådan ordning. Del synes heller inte nödvändigtall införa ett system med underhållsbidrag bara för att säkerställa all ingenav föräldrarna undandrar sig sill ekonomiska ansvar. Som har framhållits ipromemorian får det förutsättas alt föräldrar som väljer all utöva vårdnadengemensamt följer huvudprincipen i 7 kap, 2 S FB och gemensamt tar del ikostnaderna för barnens underhåll, var och en efter sin förmåga. Skulle någonav föräldrarna undandra sig sin skyldighel au bidra, kan detta vara ett skälatt upplösa den gemensamma vårdnaden. Ettslörre problem ulgör frågan om bidragsförskott. Flera remissinstanser har pekatpå alt kretsen av dem som kommer all utnyttja systemet med gemensam vårdnad kankomma att begränsas lill följd av de villkor som gäller för räll tillbidragsförskott. Detär enligt min mening inle möjligt att lösa de problem i delta avseende som kanuppkomma vid gemensam vårdnad genom en enkel ändring av bidragsförskollslagen.Den nu akluella frågan om gemensam vårdnad kan inte heller föranleda ändring avde grundläggande reglerna för bidragsförskotten. Frågan om bidragsförskott vidgemensam vårdnad har ett direkl samband med reglema om underhållsbidrag eftersombidragsförskottens funktion äratt ersätta eller komplettera ettunderhållsbidrag. Viktigt är också alt inle skapa orättvisor i förhållande lillsamboende föräldrar med låga inkomster. Det är därför angelägel att frågan omekonomiskt stöd vid delad bosättning och gemensam vårdnad får ingå i en merallsidig prövning av de frägor rörande bidragsförskott m, m. som anknytertillreglernaom underhållsbidrag. Prop.1975/76:170 148 Somtidigare nämnts har familjelagssakkunniga enligt sina direktiv i uppdrag allbl. a. se över reglerna om underhållsbidrag. Detta kunde synas tala för alt manlåter de sakkunniga pröva även den angivna frågan. Mol delta kan emellenidinvändas att man här kommer in på ett område som ligger uianför dencivilrältsliga lagstiftning som de sakkunniga annars har att syssla med. Del ärdessutom angeläget att de sakkunnigas arbete, som redan nu rör ett flertalbetydelsefulla frågor, inle försenas. Medhänsyn till det sagda har jag kommit fram till att del inom justitiedepartementetbör tillsättas en särskild arbetsgrupp med representanter för berördadepartement och med uppgifl all i nära samråd med familjelagssakkunniga ochsocialpolitiska samordningsuiredningen (S 1975:02) pröva de frågor rörandebidragsförskott m. m, som anknyter lill reglema om underhållsbidrag och alldärvid även överväga frågan om ekonomiskt stöd i de situationersom kan uppkommavid delad bosättning och gemensam vårdnad. Tillövriga regler på det sociala stödområdet liksom till skallelagstiftningenålerkommer jag i det följande. Jag vill emellertid redan här säga alt dessaregler i allmänhet torde sakna belydelse för frågan om ett syslem med gemensamvårdnad bör införas eller ej. Molbakgrund av vad jag lidigare anfört om angelägenheten av all reformera vårdnadsreglemaanser jag alt de problem som möler beiräffande bidragsförskotten inte börhindra att man nu infören möjlighet till gemensam vårdnad för frånskilda ochogifta föräldrar. Inte heller i övrigt harjag funnii några avgörande hinderföreligga mot ett sådant system. Tvärtom anser jag med hänsyn till vad jagtidigare har anfört att övervägande skäl talar för att man nu inför den berördamöjlighelen till gemensam vårdnad. Jagförordar alltså att FB ändras så alt såväl frånskilda som ogifta föräldrar fårmöjlighel att utöva gemensam rättslig vårdnad om sina barn. Denna möjlighel börgälla oberoende av om föräldrarna bor lillsammans eller inte. Införsen möjlighet för frånskilda att behålla den gemensamma rättsliga vårdnaden omsina barn, uppkommer frågan om del i fall då makama önskar utnyttja dennamöjlighel bör åligga rätten all meddela ett formellt beslut i vårdnadsfrågan isamband med skilsmässan, 1 promemorian understryks all del måste vara till storfördel för förhållandet mellan frånskilda föräldrar och deras barn om de imöjligaste mån kunde slippa att vid skilsmässan ta ställning lill frågan vem avdem som skall ha den rättsliga vårdnaden om barnen. Från både makarnas ochbamens synpunkt lorde det enligl promemorian vara bäst. om domstolenavstår från att tvinga fram ett ställningstagande i fall då ingen av makarnayrkar att vårdnadsfrågan skall las upp. På grund därav föreslås i promemorianalt domstolen endasl om någon av föräldrarna yrkar upplösning av dengemensamma vårdnaden skall ta upp frågan till prövning och att i annal fall dengemensamma vårdnaden utan vidare skall fortsätta automatiskt. Vadsålunda föreslagits har i allmänhet godtagits under remissbehand- 1975/76:170 149 lingen.Några remissinsianser har dock framfört invändningar mol förslaget och menatalt det skapar risk för alt parterna ulan att tillräckligt diskulera igenomvårdnadsfrågan låter den gemensamma vårdnaden fortsätta med senare uppkommandeproblem som följd. Det har vidare hävdals all rätten måsle ha möjlighet att gåifrån makarnas lösning i vårdnadsfrågan i fall då den uppenbarligen måste ansesstrida mot bamens bästa. Föregen del kan jag i och för sig ansluta mig till promemorians uppfattning attdel kan innebära fördelar för de inblandade parterna om föräldrarsom vill skiljas slipper att ta upp vårdnadsfrågan inför domstol. Beaktas bördock att även om vårdnadsfrågan inle behöver behandlas i domstolsförfarandet,så måste föräldrarna naturiigtvis själva ta ställning till hur de vill havårdnadsfrågan ordnad efter skilsmässan. Inte minst med tanke på de ekonomiskaverkningar som kan följa av en ordning med gemensam vårdnad är det viktigt allparterna verkligen penetrerar hilhörande problem.