prop · FZ0311 · 1975-12-31 00:00:00 — En remissinstans framför önskemål om att dethelt skall utgå som förutsättning för beslut om säkringsåtgärd. LänsstyrelsenI anser att begreppet "risk" i delta sammanhangbör ges en mer vidsträckt innebörd än som framgår av specialmotiveringen till5 S, Svårigheter kan uppkomma att i vafle enskilt fall konkretiseraomständigheter som tyder på sabotagerisk. Den bedömning som görs avgranskningsmannen bör kunna vara avgörande för frågan om sabotageriskföreligger. Om riskfaktorn överbetonas kan detta inverka hämmande vid denpraktiska tillämpningen av lagen. Länsstyrelseni anser, att förutsättning för säkringsåtgärd bör föreliggautan att risk för undanhållande eller förvanskning har konstaterats. Detväsentliga i alla de situationer där beslag kan förekomma är alt bevismedleninte har tillhandahållits förrätiningsmannen för konlroll. Om orsaken därtillär alt bevismedlet även behövs av annan kan konfiiklen i det närmasteundantagslöst lösas enligt mening genom ko-pieringdlergenoni attförrättningsniannen lillhandahållerbevismedlet, t. ex. på sitt flänsterum. Föratt skatter och avgifter skall kunna bestämmas på etl rikligt och likformigtsäll fordras all grundmaterialet för uppgiftsskyldigheten skall vara åtkomligtför granskning, framhåller . Huvudparten av de personer somanmodas att uppvisa grundmaterial efterkommer anmaningen. Kravet på rättvisaoch likformighet medför atl även de övriga måste kunna tvingas att fullgörasina skyldigheter. Skyddet för den enskildes rättssäkerhet, som i olikasammanhang framhålls, har inte närmare specificerats, men lorde väl närmastavse en verkställighetsför-räiinings genomförande och inle föruisäiiningarnaför beslut om säkringsåtgärder. Det svenska .skattesystemet bygger påsjälvdeklarationer som grund för taxering. När deklarationer inte lämnas elleranses böra bli föremål för kontroll inleds granskningsförfarandei regelmässigtmed att vederbörande anmanas alt lämna vissa uppgifter, deklarationer ellerbevis av olika art. Prop.1975/76:11 70 Förbeslut om säkringsåtgärd bör enligt mening förutsättningen attbevismedlet inte lillhandahållils vara tillfyllest ulan tillägg om risk förundanhållande eller förvanskning. Redan del förhållandet alt bevismedlet intetillhandahålls innebär sådana risker, Atl granskningsmannen därutöver skallpåvisa ytteriigare skäl för risker förefaller inle blott onödigt ulan ävensvårt atl åstadkomma, eftersom granskningsmannen endast i undantagsfall kan iförväg äga kännedom om olika personers förhållanden. Självfallet bör skälighänsyn las lill den granskades befogade invändningar om varför han inle villeller kan länina visst bevismedel, särskilt om delta är av mindre vikt. Dengranskade har ju också möjlighet atl yrka undantagande. Beslut om beslag ellerannan säkringsålgärd bör inle ske slentrianmässigt. För skatteprocessens dellorde man knappast behöva befara någon risk härför. understrykeratt alltför många angelägna revisioner inte har kommit lill utförande på grundav tids- och arbetskraftsbrist. Föreningenauktoriserade revisorer anser atl det i lagtexten närmare måste preciseras hurstor risken måste vara för att en säkringsåtgärd skall fl företas. anser att rekvisilet måste skärpas, Samma uppfattninghar . Med hänsyn till de allvarliga åtgärder varom härär fråga anser samfundet rättssäkerheten kräva en avsevärd skärpning av dettarekvisit för rätt att ingripa med säkringsåtgärder, I de fall som avses i 5 och6 ! ;i; samt 7 S första stycket bör åtminstone krävas att påtaglig riskföreligger för undanhållande eller förvanskning av bevismedel. Liknandesynpunkter anläggs av Näringslivets skaiiedelegaiion och . Enligtlagförslaget lår endast bevismedel las i beslag. Sådant beslut får enligtutredningen i princip fattas även om det inte kan avgöras om bevismedlet harbetydelse för granskningen. Övervägande antalet remissinstanser har lämnatutredningsförslaget i denna del utan erinran. Länsstyrelsernai samt framför önskemål om att dettaförhållande klart skall framgå av lagtexten. Hovrättenöver och delar utredningens uppfattning all det kanvara omöjligt alt i ett tidigt skede av granskningen avgöra om bevismedlet ifråga har betydelse för granskningen eller ej och all del därför - som enligthandräckningslagen - ej bör uppställas såsom villkor lör beslag atl handlingeni fråga är av väsentlig betydelse för la.Kering eller för fastställande avskatt. Hovrätten anser emellertid att det - till betonande av atl beslag börtillgripas endast när starka skäl därför föreligger - i lagtexten böruppställas en förutsättning för beslut om beslag liknande den i RB beträffandeslraffprocessuelll beslag, nämligen elt krav på viss sannolikhet lör allbevismedlet har betydelse för granskningen. Näringslivelsskattedelegallon anser, all etl minimikrav för att så ingripande åtgärder somsäkringsålgärder skall få tillgripas är att del eftersökta be- 1975/76:11 71 vismedlet är av väsentlig betydelse för vederbörande taxering.Liknande uppfattning får advokaisomfund och anses ge uttryck för. 1 motiveringen till 5 ! ; uttalar utredningen, att fråganom vem som äger ett bevismedel i vissa granskningsförfaranden kan komplicerafrågan om beslag men att presumtionen bör vara all åtminstone alltbevismaterial som finns i lokal med anknytning till den granskades verksamheteller hos hans ombud i dennes lokal är bevismedel i lagens mening. Från denna presumtionsregel tar advokatsamfundavstånd. I advokatens akter rörande den granskade finns regelmässigtåtskilligt material som tillhör advokaten eller annan än klienten och som inteär bevismedel i lagens mening, framhåller samfundet, som anser att anledningsaknas att lägga bevisbördan på advokaten för att sådana handlingar inte är bevismedel. Några remissinstanser har riktat kritik mol denlagtekniska utformningen. JK påpekar atl av lagtexten och motiven framgår att 5 ! ;behandlar två situationer. Den ena är helt klar: materialet utlämnas inte trotsbegäran. I sådana fall är beslag givetvis en adekvat åtgärd. Den andrasituationen är inte lika klart beskriven men måste uppenbarligen avse fall dåinnehavaren är beredd att lämna ut materialet. För atl paragrafen skall fånågon mening måste emellertid ytterligare förutsättas atl granskningsmanneninte tar med sig materialet. Om så sker finns ju rimligen ingen risk förundanhållande eller förvanskning. Den sist beskrivna situationen företer storalikheter med den som behandlas i 6 ! ; andra stycket. Skillnaden mellan de tvåfallen är den att beslag får tillgripas oberoende av om materialet kan förasfrån platsen och att risk för undanhållande eller förvanskning måste föreliggaför att beslag skall få ske. Trots dessa skillnader bör man enligt JK:s meningöverväga om båda möjligheterna behövs. Om den som innehar bevismedlet är villigatl tillhandahålla det, torde materialet i allmänhet böra las om hand avgranskningsmannen. Kan detta ej ske, bör materialet säkras genom försegling.Materialet kan då inte undanhållas eller förvanskas utan att etl broll begås.Möjligheterna att undanhålla eller förvanska materialet minskar inteytterligare om materialet tas i beslag. Mot denna bakgrund bör enligt JKövervägas om inte regeln i 5 ! ; kan begränsas till fall där tillhandahållandevägras. Skulle del ändå anses nödvändigt all behålla båda de nu behandlademöjligheterna att säkra material som tillhandahålls men kvariämnas hosinnehavaren bör Si; få en lydelse som tydligare än den föreslagna klargör vilkafall som avses. ; törsta sivckei skall förseglingav förvar eller utrymme, där beslagtaget bevismedel finns, beslutas ombevismedlet lämnas kvar hos innehavaren. Prop.1975/76:11 72 Förseglingmåsle således ovillkorligen ske om bevismedlet inte tas ifrån innehavaren.Beslutet kan beroende på omständigheterna - främst bevismaterialets omfattningoch tillgängliga förvaringsställen - avse ett rum eller ett förvar. Eftersomverkställigheten av beslutet enligt 11 ! ; inte lår medföra synnerlig olägenhetför någon som berörs av åtgärden, bör det enligt utredningen i första handbegränsas till förvar. är det inte nödvändigt att förseglingsbeslutet omfattar just detförvar eller utrymme, där det beslagtagna bevismedlet påträffats, även om deltai regel faller sig naturligast. Självfallet måste del i princip vara fråga omett förvar eller uirymme, som bevismedlets innehavare eller ägare förfogaröver. Verkställighet av beslut om försegling kan dock avse även förvar som tillhörgranskningsmyndighelen. Utredningenframhåller, att försegling enligt detta stycke torde bli sällsynt eftersombevismedel som har tagils i beslag far lämnas kvar hos innehavaren endast omsynneriiga skäl föreligger, vilket framgår av 14! ; första stycket. Enligtandra stycket får beslut om försegling fattas om bevismedel inte lämpligen kanföras från den plats, där det påträffats. Det är här inte fråga om beslagtagetbevismedel, varför beslut om försegling i delta fall inte är obligatoriskt.Åtgärden får närmast ses som en form av arbetstekniskt hjälpmedel. Villkorenför beslut om försegling enligt detta stycke är av två slag. För det förstamåste det kunna fastställas att bevismaterial, som kan hänföras till bevismedeli lagens mening, finns i förvaret eller utrymmet. Granskningsmannen skallsåledes inle bara få tillträde lill förvaret eller utrymmet utan också haberetts möjlighet att undersöka där förvarat material. Om granskningsmannen avnågon anledning endast kunnat fastställa att visst befintligt material utgörbevismedel, hindrar detta inte beslut om försegling med stöd av lagrummet ävenom åtskilligt annat material finns i förvaret eller utrymmet i fråga. Det andravillkoret som måste vara uppfyllt är att bevismedel "inte lämpligen kanföras från den plats, där det påträffats". Den granskade eller annan somberörs av granskningen förebär exempelvis skäl för att få granskningsmannen atttillfälligt avbryta en pågående första genomgång av ett störreräkenskapsmaterial i den granskades lokaler. Granskningsmannen kan få beslutaom den mindre ingripande åtgärden försegling i stället för beslag ellereftersökning. Enligttredje stvcket får beslut om försegling av förvar eller utrymme fattas, omgranskningsmannen inte får tillåtelse att genomsöka förvaret eller utrymmetsamt det skäligen kan antas att bevismedel finns där och risk dessutomföreligger att detta kommer att undanhållas eller förvanskas. Tillatt böfla med skall det vara fråga om förvar eller utrymme, somgranskningsmannen inte får tillåtelse atl genomsöka. Uiredningen framhåller,att vägran inte behöver ta sig uttryck i att den granskade eller någon annanställer sig hindrande i vägen. Det är fullt tillräckligt att det genomyttranden eller annat beteende görs klart för granskningsmannen att elt försökav denne att ta sig in i förvaret eller utrymmet eller alt där söka Prop.1975/76:11 73 efterbevismedel sker mot den andres vilja. Om det är svårt att avgöra om tillåtelsehar lämnats eller ej, bör enligl utredningen granskningsmannen redan av detskälet överväga försegling. En vanlig situation, där granskningsmannen kan fåanledning all använda försegling enligl iredje slyckel, föreligger då han vidbesök hos den granskade inte träffar någon person som är behörig att exempelvislåta honom komma in i en kontorslokal eller öppna en skrivbordslåda. Detandra villkoret, som enligt utredningsförslaget måste föreligga vid beslut omförsegling enligt tredje stycket, föreskriver att det skäligen kan antas attbevismedel finns i det förvar eller utrymme, som granskningsmannen inte fårtillåtelse att genomsöka. Utredningen framhåller, att omständigheterna i detsärskilda fallet skall tala för alt bevismedel finns i det aktuella förvareteller utrymmet. "Skäligen kan antas" innebär enligt utredningen inteatt sannolikhelsgraden behöver vara så hög som vid "grundadanledning" men den skall i vafle fiill vara något mera påtaglig än vad sommarkeras genom "kan antas" eller i den beskrivna sabotagerisken. Deltredje villkoret för beslut om försegling enligt Iredje stycket i lagförslagetär atl risk föreligger att det bevismedel, som antas finnas i förvaret ellerutrymmet, kan komma att undanhållas eller förvanskas. Detta villkor är i regeluppfyllt om granskningsmannen utan närmare motivering vägras tilllräde lill etlvisst förvar eller utrymme, som han har skälig anledning anta innehållerbevismedel. Denna riskbedömning skall ske efter i huvudsak samma grundersomangetts i motiveringen lill 5 !;. Den granskades allmänna uppträdande kandärvid komma att spela en avgörande roll för frågan om beslut skall fattas. Vadföreträdare för den granskade yttrar eller hur denne eljest beter sig kan ocksåha betydelse. Förseglingenligt tredje stycket utgör enligt utredningen främst elt hjälpmedel för attkunna genomföra en eftersökning med eventuellt åtföljande beslag av bevismedel,vilka åtgärder av någon anledning inte kan företas . Del framhålls,att lagrummet även kan användas, om sannolikheten för ett kommande beslag inteär särskilt uttalad. Försegling är under sådana förhållanden en åtgärdi syfte att säkerställa granskning av visst material för alt del senare skallkunna bedömas om det är fråga om bevismedel. Utredningenunderstryker slutligen alt beslut om försegling enligt paragrafens samtligatre stycken avser alla typer av förvar och utrymmen. Åtgärden är inte begränsadtill utrymmen, som används för den granskades verksanihet, eller till förvar,som finns i sådana utrymmen, i offentlig lokal hos myndighet eller på allmänplals. Även privatulrymmen och andra utrymmen eller förvar, som allmänt setttycks sakna anknytning lill den granskades verksamhet, får förseglas. Delförhållandet alt beslut om försegling måste grundas på omständigheter, somtalar för all bevismedel förvaras där, medför dock att tillämpningsområdet förparagrafens iredje stycke blir 1975/76:11 74 betydligt snävare när del gäller egentliga privatulrymmenoch iredjemans-lokaler än beträffande den granskades verksamhetslokaler ochförvar som finns där. Remissyttrandena, Hovrätten över och Blekingeanliigger följande synpunkter, I 6! ; första stycket föreskrivs, all beslut omförsegling av förvar eller utrymme, där beslagtaget bevismedel finns, skallfattas om bevismedlet lämnas kvar hos innehavaren. Denna bestämmelse synes inleinnehålla något villkor för beslut om försegling, Enligl hovriiitens uppfattningär denna regel att betrakta som en bestämmelse rörande verksiiillighei och delvore därför naturligare om den överfiytiades till 14 ! ;, Som hovrätten vidbehandlingen av denna paragraf närmare har utvecklat torde det emellertidkunna ifrågasättas om bestämmelse i förevarande hänseende över huvud tagetbehöver upptas i lagen. Hovrätten anser vidare all för konsekvensens skulläven i andra stycket av paragrafen borde införas föreskrift om all för beslutom försegling fordras alt risk föreligger lor alt bevismedlet kommer attundanhållas eller förvanskas. Av utredningens motivering lill 6 ! ; tredjestycket framgår att försegling i där angivet fall är avsedd all utgöra elthjälpmedel för all säkerslälla genomförandet av en eftersökning som av en ellerannan orsak inle kan verkställas . Enligt hovrättens uppfattning bördetta framgå av tredje stycket genom au där las in en bestämmelse av innebördatt försegling får lillgripas endast om eftersökning ej kan äga rum . Även kammarrätten i framhåller, atl 6 § förstastycket inte innehåller något villkor för beslut och föreslår på grund häravviss omredigering av lagtexten. i län ifrågasätter, för atttillämpningen av lagen skall underlättas, om det inte kan anses tillräckligtatt som villkor för beslut om försegling enligt 6 S tredje stycket föreskrivsatt beslut om eftersökning i annat utrymme eller förvar än som avses i förstastycket får fattas om det finns grundad anledning anta, att bevismedel finnsdär. Länssivrelsen i framlägger elt liknande förslag. Uiredningen, 17! ; /nrsia stycket anges villkoren förbeslut om eftersökning i utrymmen, beträftande vilka det tinns grundadanledning anta all de används för den granskades verksamhet, sann i förvar isådant utrymme, i offentlig lokal hos myndighet eller på allmiin plats. Begreppet verksamhet skall enligt uiredningen ges envidsträckt innebörd. Därmed avses inte endast förvärvsverksamhet i trängremening utan i princip alla aktiviteter, för vilka det föreligger skyldighet atleriägga skatt, tull eller avgift av aktuellt slag. Om det exempelvis är frågaom taxeringsrevision eller annan granskning enligt TL, hänförs till verksamhetallt som avses med förvärvskälla enligt bestämmelserna i , Motsvarande gällervid andra Prop.1975/76:11 75 granskningar,för vilka bevissäkringslagen skall gälla. Utredningenunderstryker, att till verksamhet i lagrummets mening givetvis räknas även attföra och bevara räkenskaper eller annat grundmaterial för uppgiftsskyldighetensfullgörande och kontrollen av denna enligl skyldighet som har ålagts i denaktuella författningen. Uttrycket"används för" slår enligt utredningen fast att till utrymmen enligtförsta stycket hänförs inte endast den granskades egna verksamhetslokaler inyss angiven mening utan även utrymmen som denne visseriigen saknardispositionsrätt över men beträffande vilka det ändå finns grundad anledninganta att de används för hans räkning. Första stycket omfattarenligt utredningen således i första hand utrymmen, där den granskade bedriversin egentliga förvärvsverksamhet såsom kontor, affärslokal, verkstad o. dyl.Hit räknas också de lokaler där räkenskaps-föringen sköts men också de av dengranskades utrymmen, där räkenskapsmaterial i granskningsärendet förvaras,även om något arbete med materialet inte utförs där. Om räkenskapsföringeneller lorvaringen av räkenskapsmaterialet mer tillfälligt sker i utrymmet, fårdet likväl anses vara sådant utrymme som avses i första stycket. Fall kan docktänkas där en motsatt bedömning ligger nära till hands. Har t. ex. någonenstaka räkenskapshandling helt tillfälligt förvarats i den granskades bostad,vilken han normalt inle använder för sådana ändamål, bör bostaden inlehärigenom falla under begreppet verksamhetsutrymme i lagrummets mening. Somtidigare har nämnts skall enligl uiredningen till verksamhetsutrymmen enligtförsta stycket hänföras även sådana tredjenianslokaler, som den granskadeutnyttjar för sin verksamhet fastän han saknar egentlig dispositionsrätt överdem. Så är exempelvis fallet om tredje man fullgör arbetsuppgifter för dengranskades räkning i egna lokaler. För all en sådan lokal skall kunna sägasvara använd för den granskades verksamhet, framhåller utredningen, fordras attfråga är om ett stadigvarande uppdrag. Etl sådant föreligger i första hand närden granskade har slutit arbetsavtal med iredje man. Denne har exempelvis förbunditsig att sköta den granskades löpande bokföring i sina egna lokaler mot visstvederiag. Därvid saknas det givetvis betydelse om tredje man är självständigrörelseidkare eller arbetstagare. Handlar det däremot om entillfällig syssla, faller uppdragstagarens verk-samhetslokaler inte underförsta styckets tillämpningsområde. För belysning av det sagda angeruiredningen följande exempel. Om en advokat eller en revisor sköter etl visstärende för den granskades räkning medför detta inte i och för sig att hanskontor är utrymme i första styckets mening. Förvarar emellertid advokaten ellerrevisorn den granskades räkenskaper hos sig blir bedömningen den motsatta. Förbeslut enligl första stycket måste det finnas "grundad anledning"anta atl utrymmet i fråga används förden granskades verksamhet. 1975/76:11 . menar utredningen att det skall föreligga en hög grad avsannolikhet för att så är fallet. Det behöver dock inte vara fulll klarlagteller styrkt alt det handlar om ett sådant utrymme. Uiredningen anser att i det stora fiertalet fallförhållandena torde vara sådana atl del inte uppstår någon tvist mellanmyndigheten och den granskade om vilken typ av utrymme del är fråga om. 1situationer där sådan oenighet föreligger behöver del inle heller alltid varasärskilt komplicerat att avgöra vad för slags utrymme det handlar om. Påslårexempelvis den granskade atl etl visst rum som har direkt förbindelse medövriga utrymmen i en koniorsvåning inte används för den granskade verksamhetenbör i regel kravet på "grundad anledning" ändå anses uppfyllt. 1annat fall fordras för beslut om eftersökning atl villkoren i andra-stycket äruppfyllda. Ävenbeslut om eftersökning i vissa förvar får enligt utredningsförslaget fattas medstöd av bestämmelserna i första stycket. Det är här fråga om alla förvar, somfinns i utrymmen enligt första stycket, i offentlig lokal hos myndighet ellerpå allmän plals. Vem som är ägare till förvaret eller av annat skäl förfogaröver detta saknar enligt utredningen betydelse. Det är således fullt möjligtatt besluta om eftersökning i en portfölj som tillhör iredje man, om denpåträffas i exempelvis den granskades kontorslokaler. För att beslut om eftersökning i förvar eller utrymme, somavses i första stycket, skall få fattas måste ytterligare ett villkor varauppfyllt. Det skall föreligga en risk för alt bevismedel kommer alt förvanskaseller undanhållas granskningen. Riskbedömningen skall ske på samma sätt somredovisats tidigare. Däremot behöver inte beslutsfattaren såsom vid förseglingenligt 6 § tredje stycket skäligen kunna anta att bevismedel finns just i detförvar eller utrymme som är föremål för hans beslut. I andra stycket anger utredningen villkoren för beslut omeftersökning i förvar eller utrymmen, som inte är att hänföra till de i förstastycket upptagna kategorierna. Till utrymme enligt andra stycket räknar utredningen allautrymmen, som den granskade disponerar över men inte använder för den granskadeverksamheten, samt tredjemansuirymmen som saknar den i första stycket angivnaanknytningen till den granskades verksamhet. Elt utrymme är således atthänföra till andra stycket så snart det inte föreligger grundad anledning antaatt det "används för den granskades verksamhet". En riktpunkt förgränsdragningen bör enligt utredningen vara att vid tveksamhet andra styckettillämpas, eftersom villkoren för beslut enligt detta stycke är strängare ochsåledes bättre tillvaratar den enskildes intressen. .ndra slyckel avser också beslut om eftersökning i förvar,som påträffas i där angivna utrymmen, dvs. i den granskades egentligaprivatulrymmen och tredjenianslokaler utan närmare anknytning till dengranskades verksamhet. Hovrätten över och Blekingeifrågasiilier om del inte för beslut om eftersökning i sådant utrymme som avsesi 7 Prop.1975/76:11 77 andrastycket borde uppställas som villkor all begäran om bevismedlenstillhandahållande eller om tillträde lill utrymmet eller förvaret skall ha framställtsmen ej efterkommits i stället för, som föreslagits av utredningen, attsabotagerisk skall föreligga. Till skillnad från vad som gäller vid eftersökningi den granskades verksamhetsutrymmen torde del nämligen vid eftersökning i nuavsedda fiill ej föreligga lika uttalat behov av all personen i fråga inte iförväg underrättas om granskningen. Förhandenvaron av den i 7 ! ; andra stycketuppställda förutsättningen att sabotagerisk skall föreligga, lorde därtill - ivart fall vid eftersökning hos annan än den som avses med granskningen - oftavara svår att konstatera innan begiiran om bevismedlets tillhandahållandeframställts. För beslut om eftersökning - såväl enligt första som andra stycketi 7 ! ; - bör del dessutom enligt hovrättens mening uppställas som krav atl detföreligger viss sannolikhet för alt bevismedel av betydelse för granskningenfinns i utrymmet eller förvaret. Bl.a. i framhåller, atl förutsättningen bör varatillfyllest utan tillägg om risk för undanhållande eller förvanskning. Redandet förhållandet att bevismedlet inte tillhandahålls innebär sådana risker. Attgranskningsmannen därutöver skall påvisa yttefligare skäl för risker förefallerinte blott onödigt utan även svårt att åstadkomma.