prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Därvid konstaterades att erfarenheternaav länsplaneringen är goda, och att planeringsomgängar av det slag somlänsplanering 1974 representerar bör göras även . Samtidigtpåpekades att länsplaneringen hade kritiserats för att den inte vartillräckligt flexibel och aktuell. I utvärderingen föreslogs därför att länsplaneringsmaterialetfortlöpande borde följas upp och utvärderas. De förslag som fördes fram haraccepterats eller lämnats utan erinran av nästan alla remissinstanserna. Motden bakgrunden föreslår jag att länsplaneringen i fortsättningen utformas pådet sätt som föreslogs i den nämnda rapporten, vilket innebär attfullständiga länsplaneringsomgångar genomförs ungefär samt attlänsplaneringen följs upp och utvärderas åriigen. Föreskrifter härom bör förasin i länsstyrelseinstruktionen. Följande riktlinjer bör gälla för verksamheten. Delsamordnande ansvaret för länsplaneringen åvilar länsstyrelserna, som ocksäansvarar för huvuddelen av utredningsarbetet. Länsstyrelserna svarar även föratt samordning sker mellan olika former av statlig planering. Så långt det ärmöjligt bor den kommunala planeringen ulnytrias som underlag för den statligaplaneringen pä länsnivå. Kommunernas och landstingens medverkan i planeringenär av mycket väsentlig betydelse ocksä när det gäller planeringens förankringhos medborgarna. Det sker lättast i kommunerna, där enskilda människor genompolitiska partier och fackliga organisationer kan lägga sina synpunkter päplaneringen. Men det gäller ocksä i fråga om åtgärdernas utformning därstatliga insatser kan kräva följd-ätgärder av kommuner och landsting. Minstaplaneringsenhet i den nuvarande länsplaneringen är i princip kommunen.Avvägningar inom en kommun aren uppgift. Prop.1975/76:211 295 härifrånhar gjorts dä ett särskilt statligt ansvar har ansetts böra knytas till en vissdel av en kommun. Detta har framför allt förekommit i till ytan stora kommuneri glest befolkade områden och har dokumenterats i bl. a. diskussionerna om kommundelscentra.Även i den fortsatta planeringen bör kommunen vara planeringsenhet med deundantag som motiveras av statens ansvar för vissa sektorer och förfullföljande av de mäl som lägger fast. Defackliga organisationerna har medverkat i arbetet med länsplanering 1974 bädepä kommun- och länsnivå. På kommunnivån har överiäggningar skett mellanföreträdare för kommunerna och fackliga organisationer kring säväl planeringsunderiagsom mål och ålgärdsbehov. Särskilda kommittéer har bildats på facklig sida föratt medverka i planeringen. På många håll har man lagt ner ett omfattandearbete föratt delta i dialogen med kommuner och länsstyrelser Erfarenheterna avsamarbetet är goda. Klagomål har förts fram om materialets omfattning och lillgänglighet.Problem som bör kunna bemästras i den fortsatta planeringen. Alla inblandadeparter har ullalat sig för att de fackliga organisationema bör medverka ilänsplaneringen även i fortsättningen. Huvuddelenav näringslivets medverkan i den hittillsvarande planeringen päsysselsättningsområdet har skett genom att underiag med bl. a. bedömningar omden framtida sysselsättningen har lämnats. Sädana uppgifter har samlats in delsav länsarbetsnämnderna som underiag för konjunkturbedömningar dels avlänsstyrelserna genom det s. k. DIS-systemet, Ävenföretagen bör bedriva en aktiv sysselsättningsplanering. Sysselsättningsutredningenhar föreslagit att åtminstone de större företagen skall upprättasysselsättningsplaner som bör gälla både det kortsiktiga och det medellängaperspektivet samt att dessa planer bör utarbetas i samråd mellan företag ochrepresentanter för de anställda. har en betydande del avsysselsättningspolitiken avsett åtgärder inom företagen, t. ex. användning avinvesteringsfonder, lagerstöd, företagsutbildning och anpassningsgmppernasverksamhet. Inte minst mot den bakgrunden är det angeläget med en aktivplanering inom företagen vad gäller bl. a. rekrytering och utbildning avpersonal. Chefen för industridepartementet har i prop. 1975/76:166 ominformationssystemet företag-samhälle understrukit att de uppgifter omföretagens sysselsättningsplaner som företag med mer än 50 sysselsatta varie årskall sända in till länsstyrelserna skall utarbetas i samverkan medrepresentanter för de anställda. DIS-systemet bör därvid kunna utgöra ettväsentligt underiag i en sysselsättningsplanering. Denslalliga verksamheien inom olika sektorer, t. ex. vägar, bostäder, skolor m. m.är betydelsefull för sysselsättningen och för den regionala utvecklingen. Ensamordning mellan regionalpolitiska åigärder och åtgärder inom dessa statligasektorer är av största belydelse för att effektiva insatser skall kunna görasför en orts eller en bygds utveckling. Ett av länsplaneringens huvudsyften äratt tjäna som underiag fören sådan samordning. 1975/76:211 296 Maj:tförordnade därför (SFS 1973:24) att statlig myndighet skall läggaresultatet av länsplaneringen - med de modifieringar riksdag och regeringanger - till gmnd för sin planering. Planeringen följs upp genom attlänsstyrelserna enligt länsstyrelseinstruktionen (1971:460) även samordnar dekonkreta beslut pä länsnivån som har regionalpolitisk betydelse; Möjlighetenatt nä samverkan mellan sektorernas planering och den regionalpolitiska verksamheienär störst på ett tidigt stadium i sektorsplaneringen. Tvä förändringar ilänsplaneringsarbetet bör därför ske för att bättre samordning ska nås. För detförsta bör gemensamma planeringsförutsättningar hämtas från länsplaneringenoch läggas till grund för sektorsplaneringen på regional och central nivä. Fördet andra bör utvärderingar ske inom ramen för länsplaneringssystemet av t. ex.utredningsförslag med mera påtagliga regionala effekter. Kravhar förts fram om att sociala frägor av skilda slag bör ges ökat utrymme ilänsplaneringen. Väsentliga sociala levnadsnivåkomponenter som t. ex.sysselsättning, boende och utbildning är redan viktiga inslag i planeringen.Det bör också erinras om att den sociala servicen behandlas ingående inuvarande länsplanering. En utbyggnad av planeringen så att sociala komponenteri levnadsnivån kan beaktas på ett mer systematiskt sätt är i hög grad beroendeav möjligheterna att finna indikatorer som ger en bild av befolkningens socialaförhållanden. Försöksverksamhetpågår vid i . I avvaktan på resultat från dennaverksamhet är jag inte beredd att på denna punkt förorda nägon ändring avlänsplaneringen. Barnmiljöutredningenhar i sin huvudrapport (SOU 1975:30) Barnens livsmiljö tagit upp bevakningenav barnens intressen i besluts- och planeringsprocesserna. Utredningenförordaratt i samhällets planering konsekvenserna för barnen av olika planeringsaltemativbelyses och värderas. Därvid pekar utredningen bl. a, påden kommunalaplaneringen och länsplaneringen. Jag förutsätter att denna fråga kommer attbehandlas av den arbetsgrupp som tillsatts förden fortsatta beredningen inomregeringens kansli av barn-miljöutredningens rapporter. Arbetsgångenvid fullsländig länsplanering bör i princip bli densamma som vid länsplanering1974. Del första arbetsmomentet blir att i samverkan med statligasektorsorgan, kommuner, landsting, näringsliv m, fl, utarbetar del underlag sombehövs för planeringen. Detta underiag består bl. a, av nulägesbeskrivningar,prognoser och problembeskrivningar när del gäller befolknings- ochnäringslivsutveckling samt sammanställningar av seklorsplaner m, m. Av dettaunderlag bör också framgå hur riktlinjerna för hushållningen med mark ochvatten påverkar fömtsättningarna för befolknings- ochsysselsättningsutvecklingen. Delarav underiagel bör kunna hämtas frän denkommunala planeringen. Arbetet med planeringsunderiaget bör förenklas iförhällande till länsplanering 1974. Kommuneroch landsting, fackliga organisationer m. m, bör därefter ana- 1975/76:211 297 Med utgångspunkt i den analysen bör de ange krav pä ev,förändringar i de regionalpolitiska mälen. Vidare skall konsekvenserna för denkommunala planeringen av olika handlingsalternativ belysas och förslag tillåtgärder för att lösa förekommande problem föras fram. Det är i detta stadiumav länsplaneringen som information bör ges till allmänheten om denregionalpolitiska planeringen. Till frägan om hur denna information bör förasut återkommer jag längre fram. I denna fas av arbetet bör kommunerna inhämta delokala fackliga organisationernas synpunkter pä planeringsunderiaget.Erfarenheterna talar för att kommunerna och landstingen behöver god tid föratt behandla sina planeringsfrågor och för att de politiska partierna i sambanddärmed skall kunna föra ut information till allmänheten. Länsstyrelsenbör därefter utforma förslag till riktlinjer och handlingsprogram förregionalpolitiken i länet. Förslaget sänds pä remiss till kommuner, landsting,statliga sektorsorgan samt regionala organisationer som representerarnäringslivet och arbetsmarknadens parter. Remisstiden bör med erfarenheter fränlänsplanering 1974 inte understiga Efteravslutad remissbehandling bör redovisa förslaget till länsprogramtill regeringen jämte kommentarer med anledning av remissbehandlingen. Arbetsgångenvid fortlöpande uppföljning och utvärde-ring av länsplaneringen kansammanfattas pä följande sätt. Det underiagi form av nulägesbeskrivningar, problemanalyser och prognoser överbefolknings- och näringslivsutvecklingen m. m. som tagits fram tilllänsplanering 1974 kan genom successiv översyn utvecklas till ett ständigtaktuellt planeringsunderiag. Översynens omfattning blir beroende av förekommandeplaneringsproblem och av tillgången pä akluell information. Revisionen avprognoser bör främst avse tidsperspektivet upp till fem är. Medutgångspunkt i det aktualiserade planeringsunderiaget eller på grund av andraomständigheter bör göra en fortlöpande utvärdering av åtgärderför att lösa regionalpolitiska problem. 1 detta arbete ingår en fortlöpandeavstämning mellan åtgärder inom skilda statliga sektorer och åtgärder som detankommer pä kommuner och landsting att vidla. Resultatetav fortlöpande uppföljning och utvärdering bör sammanställas ien åriig rapport. Rapporten skall utarbetas i samverkan med statliga länsorgan,kommuner, landsting, fackliga organisationer och regionalanäringslivsorganisationer. Som föreslås i prop. 1975/76:168 rörande denregionala samhällsförvaltningens uppgifter och organisation skall rapportensändas för yttrande till kommuner och landsting i resp, län. Därmed fär dekommunala organen anledning att diskutera de regionala frågorna ur ett brettperspektiv. Förde centrala statliga organen ger en sådan rapport värdefull information om denavvägning av behov och resurser som sker inom länen. Den ger också värdefullinformation om närings- och befolkningsutvecklingen liks- 1975/75:211 298 omhur önskemålen från olika sektorsorgan stämmer med de riktlinjer som slatsmaklernahar lagt fast för regionalpolitiken. Ställningstaganden frän statsmakternassida till länsplaneringen bör som ske i anslutning till defullständiga länsplaneringsomgängarna. En avstämning av den regionalautvecklingen bör ske pä grundval av med denavstämning av långtidsutredningen som sker . Enväsentlig del av länsplanering 1974 var den information som gavs tillallmänheten. Samtliga rikets kommuner och landsting, ca 500 lokala ochregionala fackliga gmpper samt organisationer som representerar näringslivethar aktivt deltagit. Minst 50 000 personer har i politiska församlingar ochorganisationer på lokal nivä tagit ställning till länsplanering 1974. Ca 400000 personer har tagit del av planeringen vid utställningar i praktiskt tagetsamtliga kommuner i riket. En mycket vid krets av människor har alltså lämnatbidrag till länsplaneringens utformning. Information till allmänheten bör ingasom ett led även i den framtida länsplaneringen. Ansvaretför den informationsverksamhet, som riktar sig till allmänheten i syfte attväcka debatt, bör i större utsträckning överiåtas pä politiska partier,fackliga organisationer, bildningsförbund och olika intresseorganisationer. Förplanerande organ pä central och regional nivä bör det vara en uppgift attliksom sprida information om fattade beslut och om av riksdag ochregering fastlagda planer. Denförändring av länsplaneringen som här beskrivits bör genomföras under åren1976-1978, Uppföljningen och utvärderingen av planeringsunderiaget ilänsplaneringen bör på länsnivå inledas . Även berördastatliga myndigheters medverkan i länsplaneringen bör inledas under är 1976.Det system som här skisserats torde i sin helhet inte kunna tillämpas förrän är1978. Sysselsättningsuiredningenhar föreslagit alt en näringspolitisk planering bör ingå i länsplaneringen. F. n.prövas formerna för en utbyggd samverkan mellan länsstyrelserna och vissacentrala ämbetsverk, bl.a, industriverket när det gäller sysselsältningsprognoserm. m. i länsplaneringen. De utredningar och prognoser som industriverket tarfram rörande utvecklingen inom olika industribranscher bör kunna utgöra ett underiagvid den äriiga uppföljningen av länsplaneringen. Härigenom erhålls godaförutsättningar för näringspolitiska bedömningar. Jag har redogjortför det ökade samspel som vuxit fram mellan industripolitik ochregionalpolitik och framhållit att denna utveckling enligt min uppfattning iökad grad bör kunna bidra med att ta fram underiag för statsmakternas induslripoliliskaställningstaganden. Länsarbetsnämndernahar genom arbetsförmedlingen kontakter med de grupper som söker arbeteoch med näringsliv, kommuner och landsting. Länsarbetsnämnderna har därmed encentral roll i sysselsättningsplaneringen. Prop.1975/76:211 299 Nämndernahandhar redan nu väsentliga delarav de planeringsaktiviteler som ingär i denframtida sysselsättningsplaneringen. Det gäller kvartalsrapporterna som ärviktiga underiag i konjunkturpolitiken, beredskapsplaner av skilda slag, programför arbetsmarknadsutbildning m m. Den försöksverksamhet som kommer attbedrivas när det gäller den framtida sysselsättningsplaneringen far visa vilkaändringar och utbyggnader som efterhand kan behöva göras i länsarbetsnämndernasplanering. Deplaneringsverksamheter pä länsnivå som jag här har beskrivit -länsplaneringenoch den arbetsmarknadspolitiska planeringen - torde tillsammans komma attutgöra den framtida sysselsättningsplaneringen på länsnivå. Hur den börutformas fär prövas när erfarenheter vunnits av den försöksverksamhet med lokalsysselsättningsplanering som avses bli påbörjad. Eftersomjag förutser en i stort sett oförändrad arbetsfördelning mellan länsstyrelseroch länsarbetsnämnder kommer de båda länsorganen att ansvara för var sin delav det som pä länsnivå kommer att utgöra den framtidasysselsättningsplaneringen. Det är därför angeläget att samverkan byggs utmellan länsstyrelser och länsarbetsnämnder. Delar av det underiag som behövsför sysselsättningsplanering är gemensamt. 1 vissa avseenden flnns sakkunskapinom länsstyrelser och länsarbetsnämnder som bör ulnytrias gemensamt. För atten tillfredsställande sarriordning av planeringen pä läng och kort sikt skallkunna erhållas bör en gemensam beredningsgrupp mellan länsstyrelse ochlänsarbetsnämnd bildas. En sådan uppläggning har med framgång prövats i ett anlallän, bl, a, i . 9.8.4Sysselsätiningsplaneringen på central nivå Enaktiv sysselsättningsplanering måste byggas inte endast på direkt sysselsättningsskapandeåtgärder, den måste ocksä ta till vara den sysselsättning som är en följd avåtgärder som primärt har ett annat syfte t, ex. att erbjuda människorna serviceav skilda slag. Detta förutsätter samordning av olika sektorsplanerande myndighetersverksamheter. Sysselsätiningsplaneringen i dess olika former mäste därförliksom vara nära knuten till regeringens och arbete. Desysselsättningspolitiska insatser som vidtagits under den senaste konjunkturdämpningenvisar att de organisatoriska formerna för denna del av den centralasysselsättningsplaneringen är tillfredsställande. Med en utbyggdberedskapsplanering i kommunerna av del slag som jag har förordat, skapasett bättre planeringsunderiag och en större handlingsberedskap. Motsvarandeplanering inom de centrala verken behandlas av budgetulredningen (SOU 1973:43).Den slutliga utformningen av sysselsätiningsplaneringen inom verken blirberoende av ställningstaganden till denna utredning som f n. bereds i regeringenskansli. Närdet gäller den långsiktiga sysselsättningsplaneringen är två väsentliga Prop.1975/76:211 300 underiagtillgängliga pä regeringsnivån, nämligen längtidsutredningarna ochlänsplaneringen. Vadförst gäller länsplaneringen innebär den centrala utvärderingen i regering ochriksdag att man erhåller en samlad utvecklingsplanering för hela landet somblir vägledande även för beslut pä central nivä. En akluell länsplaneringerbjuder, med sin decentraliserade uppbyggnad dessulom ett utmärkt system förutvärdering av de regionala konsekvenserna av skilda centrala beslut ochutredningsförslag. Därvid ställs krav på snabbt informationsutbyte mellancentral nivå och länsnivå. De försök med utvidgad ADB-användning ilänsplaneringen som har bedrivits i vissa län syftar bl. a. lill en förbättringi dessa avseenden. Densamverkan mellan statliga sektorsorgan och länsstyrelserna som jag har förordattidigare förutsätter att man i sektorsplaneringen kan belysa bl, a. de direktaoch indirekta sysselsättningseffekterna. 1 samband med utvärderingar avlänsplanering 1974 har det visat sig att vissa centrala ämbetsverk harmöjlighet att i ökad utsträckning i sin planering belysa i varie fall dedirekta sysselsättningseffekterna. Regeringen gav är 1975 i särskildabudgetanvisningar uppdrag ät ett antal centrala verk att i samband med sinaanslagsframställningar ocksä redovisa sysselsättningskonsekvenserna ned päkommunnivå av budgetförslagen. En sådan redovisning har ocksä lämnats. 1de fall ell centralt verk har länsorgan som kan delta i planeringen bör detankomma pä det centrala verket att utforma de anvisningar som behövs för attsektorns planering skall kunna samverka med länsplaneringen på länsnivå. Försökhar inletts med utbyggd medverkan av de centrala verken i länsplaneringen bl.a.pä prognossidan men åtgärder måste också vidtas för att i övrigi föra över informaiionav betydelse för planering i länen. Av särskild betydelse torde det vara attreglera informationsutbytet mellan länsstyrelserna och sådana centrala verk sominte är företrädda pä länsnivå. Enfråga av betydelse för den regionala utvecklingsplaneringen pä central nivå ärnedbrytningar till regional nivä av längtidsutredningar och avstämningenmellan länsplanering och längtidsutredning. Utvecklingen av metoder för dennaavstämning pågår inom ERU saml i arbetet med långtidsutredningen ochlänsplaneringen, Ytteriigare utvecklingsarbete återstår där erfarenhetema av avstämningenmellan länsplanering 1974 och 1975 ärs långtidsutredningen måste tas tillvara. Fördet fortsatta arbetet med att ulveckla planeringen som bedrivs inom sysselsättningsuiredningenbör utgångspunkten vara vad jag anförde i direktiven till utredningen samtregeringens ställningstagande i denna proposition och i 1976 ärs revideradefinansplan. 1 direktiven framhöll jag att de sysselsättningsplaner somregeringen avser att lägga fram för skall ange målen och medel isysselsättningspolitiken. Prop.1975/76:211 301 Denstaiistiska informationen om arbetsmarknaden är mycket rikhaltig. I den månförändringar i statistiken behöver vidtas för att förbättra underiagelför sysselsättningsplaneringen bör detta ske i första hand genom ett bättreutnyttjande av den information som redan nu samlas in, sä att enskilda, företagoch myndigheter inte onödigtvis betungas med uppgiftslämnande. Frågoromföretagens uppgiftsplikt berörs bl, a, i betänkandet (SOU 1976:12) Företagens uppgiftslämnandesom har avlämnats. 1linje med detta synsätt ärde projekt, som bedrivs bl. a. vid länsstyrelserna iKalmar och och som syftar till att ge planeringen aktuellinformation om sysselsättningen på lokal och regional nivä i huvudsak baseradpå länsstyrelsernas administrativa regisler Arbetet har redovisats i enlägesrapport frän ADB-beredningsgruppen i kommundepartementet (Ds Kn 1976:1)ADB inom samhällsplaneringen. Rapporten har remissbehandlats under vären 1976,De slutliga resultaten av dessa försök kommer att redovisas i ADB-beredningsgruppensslutrapport, som beräknas föreligga , Arbetet med attutveckla ett nytt system för folkbokföring och beskattning pägär. Därvid prövasmöjligheterna att inom ramen för det nya systemet, tillgodosesamhällsplaneringens och därmed sysselsällningsplaneringens behov avstatistik. Detta bör ta sig uttryck i att planeringens behov beaktas i vadavses de uppgifter som hämtas in och bearbetas. Enframgångsrik sysselsättnings- och regionalpolitik kräver inte bara en effektivplanering utan även fortsatt forskning både närdet gälleratt förutse kommandesysselsättningspolitiska och regionalpolitiska problem och i fräga omutvärdering av effektema av vidtagna åtgärder. Det finns anledning lor mig atti delta sammanhang närmare beröra verksamheten i två kommiltéer som isamarbete med bl. a. socialforskningsinstilutet () har lill uppgifl attverka för samordning och initiering av forskning inom här aktuella ämnesområden.Det gäller expertgruppen för regional utredningsverksamhet (ERU) ochexpertgruppen för utredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor (EFA). 1detta sammanhang vill jag också nämna den expertgrupp för invandringsforskningsom har tillsatts. Denna grupps verksamhet kan också bli av betydelseför sys.selsättnings- och regionalpolitiken. ERUpresenterar i betänkandet (SOU 1974:1) Orter i regional samverkan ell förslagtill forskningsprogram som efter remissbehandling har kompletterats. Det nuaktuella forskningsprogrammet redovisas i ERU:s lägesrapport (DsA 1975:12), Sammanfattningsvisomfattar ERU:s forskningsprogram nu fyra huvudområden. 1975/76:211 302 - Ortsbundna bosällningsvillkor och hushållensvärderingar - Den offentliga sektorns roll i regionala utvecklingsföriopp - De regionala struktursambandensbetydelse i regionala utvecklingsföriopp - Regionala effekter av 80 ochutvecklingen inom Luleåregionen, Forskningenom ortsbundna bosättningsvillkor och hushällens värderingar omfattar enbeskrivning och förklaring av bosättningsmönstreis utveckling i ett regionaltperspektiv. Särskild uppmärksamhet ägnas ät de tillgångar i form av arbete,service och miljö som är knuten lill den ort som individen lever i. Metoderna föratt analysera de lokala arbetsmarknaderna vidareutvecklas. En störte flyltningsstudiekommer att genomföras, ERU:s forskning om denoffentliga sektorn syftar till all belysa den spänning som kan uppstå mellanbehovet av en fortsatt snabb expansion inom den offentliga sektorn och kraveipå balans i den regionala ulvecklingen. För att lokalisera den offentligasektorn i enlighet med de regionalpolitiska målen krävs enligt ERU godakunskaper om de faktorer som styr sektorns utveckling. Studier av offentligtbeslutsfattande blir därmed centrala. Det är ocksä viktigt att studera direktaoch indirekta effekter av skilda lokaliseringar förden offentliga sektorn, Omlokaliseringenav statlig verksamhet studeras därför inom ramen för forskningsområdet. ERU framhäller att del ärönskvärt att ytteriigare ulreda fömtsättningarna för och konsekvenserna av enbalanserad och kontrollerad strukturomvandling. Inom ett forskningsområdebehandlas därför de samband mellan olika näringsgrenar som råder pä lokalaarbetsmarknader. Delta projekt syftar till att utveckla metoder som kananvändas vid planering av i första hand lokala arbetsmarknader med kraftigstagnation eller kontraktion inom en dominerande näringsgren. av forskningsområdena omfallarde regionala konsekvenserna av det ökade internationella beroendet ochspecialiseringen inom industrisektorn. Därvid undersöks också hurföretagssamarbetet tar sig andra former. Inom ramen för detta forskningsområdekommer också ERU:s studier av leve-ramsförhällandena inom industrin att drivasvidare.