prop · FZ031 · 1975-12-31 00:00:00 — Länsstyrelserna och lantbruksnämnderna accepterar ihuvudsak kommunernas förslag till åtgärder för att tillgodose jordbruketsintressen. De skilda uppfattningar som har förekommit mellan länsstyrelser ochkommuner rör främst behandlingen av vissa konfliktområden. Lantbruksnämnderna anser i en del fall atl programmen ärför allmänna eller knapphändiga i sin utformning vad gäller jordbruket elleratt kommunerna borde tagit upp konfliktfrågorna till närmare behandling.Nämnderna i flera län understryker att restriktivitet bör iakttas i fråga omanvändning av jordbruksmark för andra ändamål än Jordbruk. Även mångalänsstyrelser framhåller att det är viktigt att de areella näringarnasintressen beaktas. När det gäller konfUkter mellan jordbruk ochtätortsbebyggelse före- 1975/76:1 20 slår i i samråd medlantbruksnämnden att kommunalförbunden i länet tillsammans skall utarbeta ettJordbruksmarksprogram för att klargöra vilken som inte får tas i anspråkför bebyggelse. Jordbruksmarksprogrammet avses ligga till grund för denkommunvisa planeringen. En speciell typ av konflikt, som nämns av fleralantbruksnämnder, föreligger mellan bebyggelse och jordbruksområden medspecialiserad animalieproduklion. a. lantbruksnämnderna i ,och anser att bebyggelse i sådana fall inte börlokaliseras alltför nära jordbrukets anläggningar. Några lantbruksnämnder diskuterar innebörden av begreppethögvärdig Jordbruksmark som används i riktlinjerna. Olika synsätt redovisas ifråga om vilka faktorer man ska väga in i en bedömning av Jordbruksmarkensvärde. Frågan om att i fysisk planering säkerställa mark förjordbruket tas upp av flera lantbruksnämnder. i länanser att områden där Jordbruket skall prioriteras bör avgränsas och redovisasi kommunöversikt. i ifrågasätter om inte allvärdefuU i länet bör ges skydd genom generalplan. iKopparbergs län motsätter sig en planering där Jordbruksmarken blir ettrcstområde sedan andra markanspråk har tillgodosetts. börJordbruket i stället ges någon form av intrångsskydd. Jordbrukets betydelse för landskapsvården tas upp av fleralänsstyrelser. i anser att problemet attvidmakthålla ett jordbruk där det är angeläget från natur- ochkulturminnesvärds-synpunkt är ett större problem än konflikten medtätortsutbyggnad. menar att det bör övervägas om statligt stödtill Jordbruket kan utformas .så att bevarandeintressena gagnas. Åtskilliga lantbruksnämnder har understrukit det angelägnai att samråd sker mellan kommuner och lantbruksnämnder på ett tidigt stadium iden kommunala planeringen, särskilt i konfliktoinråden. Lantbruksnämnderna ställer sig i sina yttranden positivatill att medverka i en fördjupad redovisning av jordbruksintressena. Lantbruksnämndensinsatser kan t. ex. innebära att en mer differentierad gradering av åkermarkensproduktionsförutsättningar görs, att företagsstrukturen redovisas liksom deomgivningsrestriktioner som den tekniskt-ekono-miska utvecklingen inom näringeni vissa fall beräknas kräva. Flera länsstyrelser understrykeråkermarksgraderingens betydelse som bedömningsunderlag i samband med olikatyper av planöverväganilen. 7,1.4 De centrala remissinstansernas yttranden Lantbruksstyrelsen och lantmäteriverket konstaterar attjordbrukets intressen genomgående behandlas i form av allmänna uttalanden.Länt- Prop.1975/76:1 21 bruksstyrelsen finner dock den allmänt uttalade viljan attbeakta Jordbrukets intressen som mycket positiv och bedömer att den tidigaresynen på som en enhetlig och praktiskt taget obegränsad resurs nuklart har förändrats. LRF finneratt programmen visar att den fysiska riksplaneringen har fått en ensidiginriktning pä att säkerställa områden för naturvård och friluftsliv samt påfrågor rörande lokalisering av miljöstörande industri och att detta harförsvårat möjligheterna att hävda bl. a. Jordbruksintressen. Förbundet anserdock att de flesta kommuner har en positiv syn på de areella näringarnasbetydelse. Denna syn har emellertid enligt LRF inte i tillräcklig utsträckningkommit att konkretiseras i de föreslagna utrednings-och planeringsåtgärderna. Fleralantbruksnämnder anmärker på vissa program för att de inte alls eller endastknapphändigt behandlat jordbruksfrågorna. Lantbruksstyrelsen framhåller medanledning av detta vikten av att berörda kommuner som rymmer Jordbruksområdenav betydelse, tar upp dessa frågor i planeringsskedet. När det gäller konflikter mellan jordbruket och andraverksamheter, finner lantbruksstyrelsen att påfallande få områden medkonflikter har redovisats. Styrelsen anser att de mycket allmänt hållnaanvisningarna samt svårigheterna att på karta göra lämpligaområdesavgränsningar har bidragit till detta. Liknande synpunkter framförs avLRF, som föreslår att en komplettering av konfliktredovisningen bör krävas avkommuner som inte har gjort någon sådan. LRF understryker betydelsen av att Jordbruksmarken mer änhittills beaktas av hushållningspolitiska skäl. Förbundet anser inte att man påett tillfredsställande sätt har gjort detta i den bedrivnaplaneringen. Säväl den internationella livsmedelssituationen som energikrisenhar visat behovet av en bättre hushållning med åkermarken anser förbundet. Ettbätlre tillvaratagande av markens avkastningsförmåga måste utgöra enhuvudmålsättning för den fysiska riksplaneringen. Förbundet understryker ocksåatt begreppet högvärdig jordbruksmark måste definieras utifrån de regionalaförhållandena. betonar betydelsen av att den högvärdiga jordbruksmarkenbetraktas som en resurs att i första hand användas för Jord bruksändamål.Överstyrelsen för ekonomiskt försvar framhåller jordbrukets betydelse förförsvarsplaneringen och önskar liksom att Jordbruketuppmärksammas mer i planeringen . konstaterar.att det sällan föreliggerkonflikter mellan jordbrukets och naturvårdens intressen. LItdikningar avvi.ssa myrar på nämns som exempel på allvarligare konflikter.Övergången till 1975/76:1 22 kreaturslösa jordbruk eller skogsplantering kan medföraatt de för frUuftsliv, landskapsbud och fauna värdefulla betesmarkernaförsvinner, varför det enligt verket är viktigt att belesdriften kan fortgå.Verket pekar på atl försöksverksamheten med landskapsvårdande åtgärder i odlingsbygdvisat att öppethållandet av nedläggningshotad åker- och betesmark enklast ochbilligast sker genom betesverksamhet. Liknande synpunkter framförs avriksantikvarieämbetet. Ämbetet understryker att ett bibehållet jordbruk ofta ären förutsättning för att miljöer och större områden av betydelse förkulturminnesvården skall kunna bevaras. Såväl ämbetet som naturvårdsverketönskar att statsbidrag skall kunna utgå för öppethållande avnedläggningshotad jordbruksmark. Även lantmäteriverket anser att ett aktivt jordbruk är avstor betydelse, bl. a. för att hålla en bygd levande, vilket i sin tur enligtverket är en förutsättning för att många riksintressanta objekt förfriluftsliv, naturvård och kulturminnesvård skall kunna bibehålla sina värden.Liknande synpunkter framförs av LRF. LRF är starkt kritiskt till de enligt förbundet omfattandeförslagen till förordnanden enligt naturvårdslagen för att tillgodoselandskapsvårdens och friluftslivets intressen. Förbundet anser att sådanaförordnanden över jordbruksområden, vilkas kvaliteter beror på lantbrukarnasodlingsverksamhet, upplevs som onödiga och som ett underkännande av dennuvarande generationens verksamhet. Natur- och miljövård får enligt LRF inteövergå i ett system för att på byråkratisk väg konservera dagens förhållanden.Sammanfattningsvis anser förbundet att ambitionen att lagstiftningsvägenreglera landskapsvård och friluftsliv i åtskilliga fall är starkt överdriven,särskilt vad gäller storleken på de områden för vilka skyddsåtgärder harföreslagits. Konflikter med t ä t o r t s u t b y g g n a d Lantbruksstyrelsen finner att jordbruksintressena i mångafall kan väntas få svårt att hävda sig där de kommunala utbyggnadsintressena ärstarka. Den fortsatta planeringen bör emellertid enligt styrelsen kunna geunderlag för den vidare behandlingen av Jordbrukets intressen. Lantmäteriverketkonstaterar att konflikterna mellan jordbruk och lätortsul-byggnad ärsvårlösta. Riktlinjerna bör enligt verket preciseras på denna punkt. Andrautbyggnadsalternativ än sådana som lar i anspråk högvärdig jordbruksmark börväljas om inte allvarliga olägenheter uppkommer. framhåller att vid bedömningen av olikautbyggnadsalternativ hänsyn bör tas till såväl det angelägna i att bevara denhögvärdiga jordbruksmarken som behovet av ändamålsenliga tätortsbildningar ochrekreationsområden. Lantbruksstyrelsen och planverket påpekar att särskilda s.k. skyddszoner kan behövas mellan främst animalieproducerande jordbruksanläggningaroch bebyggelse tiU följd av de mUJöstörningar som kan uppkomma. 1975/76:1 23 Jordbruket i den fortsalla planeringen framhåller betydelsen av attmarkanvändningen läggs fast på lång sikt, dels för att hindra spekulation ochdärmed värdestegring, dels på grund av de betydande investeringar somjordbruket kräver och som fordrar garantier för framtida arealutveckling. Lantbruksstyrelsen finner atl riktlinjer ikommunöversikter, som föreslås av det övervägande antalet kommuner, är ettlämpligt planeringsinstrument för att säkerställa Jordbrukets intressen.Planverket delar denna uppfattning men tiUägger att för tätorter inom områdenmed jordbruk av större betydelse bör en översiktlig markdispositionsplanupprättas. LRF anser att man i områden med exempelvis störretätortsutbygg-nadsintressen i fastställd plan bör lägga fast vilka områden somskall bevaras för jordbruksproduktion. , lantbruksstyrelsen,och planverket tillstyrker utarbetandet av det Jordbruksprogramsom i har föreslagit i samråd med lantbruksnämnden. och betonar betydelsen av att viss nybebyggelse medges i anslutning till befinUig bebyggelse i jordbruksbygder. Dennakompletteringsbebyggelse är värdefull genom att den förbättrarserviceunderlaget, ger arbetstillfällen och därmed hindrar avflyttning. LRFpåpekar dock att de boende inom Jordbruksområden måste acceptera demiljöstörningar som är förenade med normal jordbruksdrift. 1 den till regeringens beslut fogade promemoriankonstateras att jordbrukets markanspräk i vissa avseenden behöver preciserasunder planeringsskedet. Det framhålls att jordbruksproduktionens framtidaomfattning utreds av 1972 ärs jordbruksutredning och att kommandeställningstaganden i denna fräga blir avgörande för Jordbruksmarkens framtidastorlek. Tills vidare bör restriktivitet iakttas när del gäller att ta ianspråk Jordbruksmark för andra ändamål. Vidare konstateras i promemorian att gällandejordbrukspolitiska mål bl. a. innebär att möjligheterna tillJordbruksproduktion skall tillgodoses i olika delar av landet, varför begreppethögvärdig Jordbruksmark bör definieras med utgångspunkt i de förhållanden sområder i skilda landsdelar. Intresset av att skydda god jordbruksmark måstesamtidigt ofta bedömas inom större områden än enskilda kommuner. Lantbruksstyrelsenhar preliminärt redovisat primära intresseområden för jordbruket. I avvaktanpå ett mer preciserat underlagsmaterial bör gälla att kommuner som är berördaav dessa primära intresseområden särskilt beaktar Jordbruksintressena som en avutgångspunkterna för den plane- 1975/76:1 24 ring som skall genomföras. Även Jordbrukets värde frånexempelvis landskaps-, kulturminnes- och nalurvårdssynpunkt bör uppmärksammas. För expansiva tätorter inom redovisade primäraintresseområden för Jordbruket bör översiktliga planer för markanvändningen sombeaktar Jordbruksintressen utarbetas som grund för överväganden om lämpligautbyggnadsriktningar. Enligt regeringens beslut bör.ett 100-tal av landetskommuner utarbeta sådana planer. 1 promemorian framhålls också alt arbetet med att se överbefintliga översiktliga planer med avseende på Jordbruksintressen eller att iförekommande fall upprätta sådana planer bör inledas möjligt. Behovetav att för vissa områden ompröva äldre detaljplaner och att ge värdefullJordbruksmark ett fastare skydd genom att upprätta och fastställa generalplanbör härvid övervägas. Inom övriga primära intresseområden för Jordbruket börriktlinjer för bebyggelsen som beaktar jordbruksintressena tas in ikommunöversikt. Vid bedömningen av olika bebyggelsestrukturer måste enligtpromemorian hänsyn tas säväl till behovet av ändamålsenliga tätortsbildningarsom till Jordbrukets intressen och behovet av rekreationsområden. Avvägningarav denna art förutsätter i vissa fall att markanspråken ställs mot varandra iregional skala. Inom landets viktigare jordbruksbygder bör kommunerna samarbetamed varandra och samråda med bl. a. länsstyrelse och lantbruksnämnd i syfteatt utarbeta program för hushållning med jordbruksmarken. 1 dessa program börenligt promemorian i regional skala anges vilka områden som långsiktigt börkunna utnyttjas för jordbruksändamål och vilka restriktioner gentemot andramarkanvändningsintressen detta föranleder. I regeringens beslut anges att för , Hallandskustområde, och , , ,, Arosbygden, slättomräden och delar av börupprättas sådana program. Berörda länsstyrelser ges uppdrag atl närplaneringsskedet avslutats lämna en särskild redogörelse för behandlingen avjordbruksfrågorna. I får de tvä planeringett betydande ansvar förarbetet med Jordbruksmarksprogrammet. I läntorde enligt regeringen kunna få viktiga uppgifter i utarbetande avprogram för hushållning med Jordbruksmarken. Lantbruksstyrelsen och planverketbör samräda med berörda länsstyrelser och efter hand lämna dessa erforderligaanvisningar. 7.2.1 Riktlinjer och underlagsmaterial Skogsbruket bör enligt de fastlagda riktlinjerna ägnasstor uppmärksamhet i den fysiska riksplaneringen. All möjlig hänsyn bör lastill denna närings intressen. Restriktioner för skogsbruket bör emellertidkunna bestämmas med hänsyn bl. a. till behovet av goda rekreationsmiljöer ochtill vetenskapliga intressen. Skogsbrukets företrädare bör fä medverka i 1975/76:1 25 planeringsarbetet på etl tidigt stadium. 1riktlinjerna understryks behovet av planmässiga avvägningar i fråga omskogsmarkens användning med avseende på bl. a. skogsbrukels, friluftslivetsoch fritidsbebyggelsens utveckling. Gradering av skogsmarken och .samråd mellanskogsbrukels företrädare och planerande myndigheter bör ge underlag för sädanaavvägningar. Till grund för programarbetet fanns klassificeringar påriks- och på länsnivå av skogsmarken i olika intresseområden, baserade pä bedömningarav bl. a. markens produktionsförmåga och läge. Länsredovisningen är gjord i treklasser, där klass 1 innebär skogsmark i länet av störst intresse fränskogsproduktionssynpunkt. 7.2.2 Behandlingen idet kommunala programarbetet Totalt ca 210 kommuner tar upp skogsbruksfrågor.Behandlingen utmynnar i flertalet program i generella uttalanden om att hänsynskall tas till skogsbrukets intressen i den fortsatta planeringen. I mångaprogram understryks skogsbrukets betydelse för näringslivet och sysselsättningen.Mänga kommuner föieslår också inskränkningar i skogsbruket för att tillgodosefriluftslivets och naturvärdens intressen, inte minst i närheten av tätorterna. 1 programmen tas upp ett flertal områden med konfliktermed skogsbruket som ena parten. Endast en del av konfliktområdena avgränsas päkarta. Länsstyrelserna redovisar 19 sådana områden, varav 12 berör förhållandettill naturvärd och friluftsliv. Konflikter redovisas också medlälortsexpansion, fritidsbebyggelse och kulturminnesvård. De restriktioner som kommunerna föreslär gentemotskogsbruket för att tillgodose naturvårdens och friluftslivets intresseninnebär t. ex. begränsning av trakthyggesstorlek, begränsning av kemiskiövbekämp-ning, gödsling och dikning samt förbud mot markberedning genom hyggesplöjning.Föreslagna instrument för att genomföra dessa restriktioner är framföralltnaturreservat och skydd för landskapsbilden enligt naturvärdslagen. I det övervägande antalet kommuner föresläs attskogsbrukets intressen tillgodoses genom riktlinjer för bebyggelsen ikommunöversikt. Som lämpligt regleringsinstrument föreslås i några kommuneräven kommunomfattande markdispositionsplaner. Behovet av ytterligare graderingar av skogsmarken ärbegränsat enligt programmen. Däremot uttrycker flera kommuner önskemål om utredningaroch undersökningar för att belysa hur skogsmarken skall skötas för att såvälskogsbruk som friluftsliv och naturvård skall kunna bedrivas .samtidigt. 7.2.3 Lämistyreheruas och övriga regionala organsyttranden Skogsvärdsstyrelsernas medverkan i programarbetet harvarierat. I många län har deltagit i länskonferenser ochöverlägg- 1975/76:1 26 ningar med kommunerna. I vissa län har emellertidstyrelsen inte deltagit i programarbetet annat än genom atl avge yttrande tilllänsstyrelsen över kommunernas program. Samtliga skogsvårdsstyrelser utom trehar lämnat yttranden. Länsstyrelserna och skogsvårdsstyrelserna accepterar ihuvudsak kommunernas förslag till åtgärder för att tillgodose skogsbruketsintressen. Flera skogsvärdsstyrelser uttrycker tillfredsställelse över kommunernaspositiva inställning till att de areella näringarnas intressen skall beaktas iplaneringen. Vissa skogsvårdsstyrelser anser dock att kommunerna behandlatdessa intressen för knapphändigt och alltför allmänt. Skogsvårdsstyrelsemahar i stor utsträckning behandlat konflikten mellan det rationellt bedrivnaskogsbruket.samt naturvården och friluftslivet och de därmed sammanhängandeförslagen till restriktioner för skogsbruket. Restriktionsförslagen är enligtstyrelserna i ett stort antal fall för långtgående både vad avser arealer ochinnebörd. Följdverkningarna av de föreslagna åtgärderna för samhällsekonominoch sysselsättningen diskuteras i åtskilliga yttranden. Kommunerna uppmanas attavgränsa områden där akuta konflikter föreligger. För sädana begränsade områdenär skogsvårdsstyrelserna i allmänhet införstådda med att restriktioner kanvara motiverade. 1 likhet med många kommuner efterlyser mångaskogsvårdsstyrelser former för samutnyttjande av marken så att både skogsbruk,naturvård och friluftsliv kan fortgå parallellt. Fleraskogsvårdsstyrelser framhåller i sina yttranden att skogsbruk bedrivet irationella former går att förena med rörligt friluftsliv och naturvärd.Skogsvårdsslyrelsen i län tär som exempel , som är ettpopulärt utflyktsmål, och påpekar att området blivit attraktivt pä grund av detdär bedrivna rationella skogsbruket med bl. a. ett vitt förgrenatskogsbilvägnät. En del skogsvårdsstyrelser anser att kommunerna genomsärskilda överenskommelser med markägarna kan åstadkomma smidigare regleringarav intressekonflikter än vad som är möjligt genom förordnanden enligtnaturvårdslagen. Också flera länsstyrelser tar upp skogsbrukets förhållandetill andra samhällsintressen. Länsstyrelserna i och länunderstryker att del moderna skogsbruket kan skapa problem för t.ex.friluftslivet, och att det är viktigt med centrala riktlinjer för hurkonflikterna skall lösas. Skogsvårdsstyrelseni betonar att underlagsmaterialet beträffande skogsbruket intefär tolkas så att det endast är inom de för skogsbruket mest attraktivaområdena som hänsyn till skogsbruket behöver tas. Skogsbrukets intressen böralllid beaktas, men speciellt i de mest attraktiva områdena. Från mängaskogsvårdsstyrelser framhålls det angelägna i att företrädare för skogsbruketunder det kommande planeringsskedet fär medverka i planeringen och att samrådsker på ett tidigt stadium. 1975/76:1 27 7.2.4 De centrala remissinstansernas yttranden Allmänt konstaterar att kommunerna genomgåendeuttalar att de avser att i planeringen ta största möjliga hänsyn tillskogsbrukets intressen. Programmen har emellertid en förhållandevis abstraktkaraktär och saknar i stort sett preciseringar. Avgränsningar av berördaarealer kan i de flesta fall inte avläsas och inte heller eventuella föreslagnarestriktioner. Styrelsen finner det därför svårt att samlat bedöma programförslagenskonsekvenser för skogsbruket. Även domänverket finner att det är svårt att göragenerella uttalanden på grund av dels programmens ojämnhet, dels den abstraktautformningen. Verket anser emellertid att skogsbrukets förutsättningar ochbetydelse för samhället inte har beaktats av alla länsstyrelser och kommuner. LRF anser att programmen visaratt de flesta kommuner harenpositiv syn på de areella näringarnas betydelse. Liksom ochdomänverket finner emellertid LRF att denna positiva syn inte konkretiseras itillräcklig utsträckning i de föreslagna utrednings- och planeringsåtgärderna.Förbundet anser vidare ätt redovi.sningen av konflikter med andra verksamheterär bristfällig och att en komplettering av konfliktredovisningen bör krävas avkommuner som inte har gjort någon sådan. och domänverket framhåller i sinaremissyttranden virkesproduktionens stora betydelse för samhällsekonomin.Inskränkningar i skogsbruket kan enligt styrelsen och verket medföra allvarhgaproblem för sysselsättningen. Det påpekas också att behovet av virke numeraöverstiger tillgången, och att denna skillnad väntas öka avsevärt.Skogsstyrelsen betonar att skogsmarkens bonitet har stor betydelse föravkastningen. Högproduktiva granskogar i ger ett ekonomisktbidrag till samhället som är sju gånger större än motsvarande bidrag frånmycket svaga tallboniteter i samma del av landet. Även LRF understryker skogsbrukels betydelse urhushållningspolitisk synvinkel och önskar att större hänsyn tas till markensavkastningsförmåga. Samtliga remissinstanser som har behandlat skogsbruket tarupp förhåUandet lUl kulturminnesvården, naturvården och framförallt friluftslivet. , domänverket och LRF anser atl ambitionernahos kommunerna att tillgodose främst friluftslivets intressen genom att föreslårestriktioner mot skogsbruket är avsevärt högre än vad de verkliga behovenmotiverar, både vad avser föreslagna åtgärder och berörda områdens storlek. Somexempel på föreslagna restriktioner nämns förbud 1975/76:1 28 mot kalavverkningar, hyggesplöjning, kemisk lövbekämpningoch skogsgödsling. och domänverket anser att kommunerna intehar den fackkunskap och kompetens som krävs för att bedöma vilka driftsformeroch restriktioner som är lämpliga. Styrelsen och verket framhåller emellertidad skogsbruket i många fall måste la hänsyn till naturvård, friluftsliv ochandra markanvändningsintressen. I synnerhet i tätortsnära skogsområden kan detfinnas skäl för mera omfattande restriktioner. Man anser dock atl motsättningenmellan skogsbrukets och friluftslivets intressen totalt sett har överdrivits,och atl skogsbruk och friluftsliv ofla är väl förenliga verksamheter. Liknandesynpunkter framförs av som anför att i större delen av derekreationsskogar som behövs för tätortsbefolkningen såväl friluflsliv somskogsbruk bör kunna försiggå under förutsättning att riktlinjer utarbetas förskogsbrukets bedrivande. Åtgärder som enligt kan bli aktuellaär röjning av stigar efter avverkningar, styrning av friluftslivet lill partiersom inte berörs av pågående skog.s-bruksåtgärder m. m. Skogsstyrelsenoch domänverket anser atl man i första hand bör försöka få lill ständfrivilliga överenskommelser mellan kommun och markägare om anpassning avskogsbruket för att tillgodose t. ex. friluftslivets behov. uppgeratt man i flera fall träffat sådana avtal. I mänga fall är de nödvändigaanpassningarna sä begränsade att de bör kunna tålas ulan ersättning. Först omfrivilliga överenskommelser inte kan träffas bör enligl domänverketförordnanden enligt naturvårdslagen tillgripas. och domänverket anför atl kostnaderna föratl tillgodose friluftslivets behov kring lälorterna bör bestridas avkommunerna och landstingen, eftersom det i hög grad är fråga om lokaltnyttjande. Naturvärdslagen bör enligt mening användas för attreglera skogsbruket i områden med vetenskapliga naturvårdsintressen samtfriluftsintressen på riks- eller regionnivå. Skogsbruket i den fortsatta planeringen , planverket och domänverket framhållerbetydelsen av att samråden mellan kommuner och skogsvårdsstyrelser utvecklasunder planeringsskedet. föreslår obligatoriskt samråd. Fleraremissinstanser framhåller vikten av alt kontakt också las med skogsägarna ochderas organisationer.