prop · FY0332 · 1975-12-31 00:00:00 — i och anser altundantag i vissa fall kan behöva göras från regeln att skrotning genomauktoriserad bilskrotare skall vara förutsättning för avregistrering. Fleraremissinstanser som är positiva till förslaget förklarar att auktorisationssystemetinte räcker för att lösa hela bilvraksproblemet och alt det därför kan behövakompletteras med andra ålgärder. i tar i dettasammanhang i likhet med några andra remissinstanser upp frågan om befintligabilskrotupplag som inte kan antas söka auktorisation och där verksamheten intekommer att fortsätta. Det finns då stor risk för att bilvraken blir kvar imånga mindre skrotupplag. Det är enligt ofrånkomligt att dennafråga klarläggs. Också , som i och för sig tillstyrker auktorisationssystemet,förklarar att det inte är tillräckligt. Enligt förbundet kommer kostnadernaför intransport och avlämning av utrangerade fordon till auktoriserad bilskrotareav många alt anses som så höga att man hellre lämnar fordonen på allmän platseller i naturen vilket kommer att leda till stora kostnader för kommunerna.Även kostnader för utredningar rörande ägare till övergivet fordon,identifiering av fordonet, utredning huruvida fordonet stulits, kostnader förbärgning, städning m. m. kan uppgå till betydande belopp som i sista handmåste bestridas av samhäUet. Påföljden att få betala skatt och försäkringtorde enligt förbundet inte heller förhindra, att fordonet olagligt lämnas i naturenav den som inle känner tillräckligt ansvar i detta hänseende och kanske ocksåsaknar utmätningsbara tUlgångar. Riksrevisionsverketförklarar att auktorisationssystemet bygger på förutsättningen attauktoriserade bUskrotare är villiga att etablera sig i landets alla delar. Detär dock tveksamt om det i utpräglade glesbygder finns underlag för dylikaanläggningar. Den enskilde bilägaren kan därför komma att drabbas av relativthöga kostnader för transport av fordonet till närmaste anläggning.Riksrevisionsverket föreslår därför att man närmare överväger alt låtakommunernas ansvar enligt den nya kommunala renhållningslagen utökas till attomfatta även bilskrotningsområdet. Varje kommun skulle vara skyldig att svaraför att det inom kommunen finns tillgång antingen till auktoriserad bUskrotareeller till mottagningsplals. Också kommunen skulle då kunna utfärdaskrotningsintyg. Liknande synpunkter förs fram av länsstyrelsernas organisationsnämndsom förklarar alt en övergång till det av statskontoret föreslagna systemetställer krav på en långtgående omstrukturering och Prop, 1975: 32 19 Då en rationell och ändamålsenligskrotningshantering dessutom förutsätter tämligen stora enheter och betydandekapitalinsatser är det enligt nämnden knappast realistiskt att annat än på långsikt få lill stånd en lösning i enlighet med statskontorets förslag. Det ärtveksamt om ett system på rent kommersiell basis är lämpligt för mera glestbefolkade delar av landet. Nämnden anser därför att statskontoret underskattatde svårigheter som är förenade med att bygga upp ett ändamålsenligt ochlandsomfattande system för bilskrotning. a. borde frågan om ett ökatsamhälleligt engagemang närmare undersökts. Detta är befogat bl. a. motbakgrund av kommunernas ansvar för renhållningen. Principiella invändningarmot det föreslagna auktorisationssystemet framförs avnäringsfrihetsombudsmannen som pekar på auktorisatio-nens konkurrensbegränsandeverkningar och riskerna därav från konsumentsynpunkt. Han framhåller attstatsmakterna tidigare genomgående ställt sig negativa tiU krav på auktorisationom inte särskilda skäl funnits. Sådana skäl har varit t. ex.säkerhetssynpunkter eller sociala, sanitära eller polisiära skäl. Riskföreligger i detla fall för att de auktoriserade bUskrotarna får något av ettlägesmonopol, som kan missbrukas med orimligt höga priser för intransport ochskrotning samt ogynnsamma servicevillkor som följd. Ett genomförande avutredningens förslag om auktorisering i förening med krav på garantibeloppskulle i hög grad försvåra eller i många fall omöjliggöra verksamheten för bUskrotningsföretagsom inte blev auktoriserade. Förslaget kan därför också få negativakonsekvenser från konsumentsynpunkt med hänsyn till den ekonomiska betydelsehandeln med begagnade bildelar har. EnUgt är detosannolikt att införandet av ytterligare en reglering ovanpå de redanbefintliga kommer att få åsyftad effekt och kunna genomföras utan ytterligarepersonalkrävande åtgärder från samhällets sida. En lösning av skrotbilsproblemetmåste sökas efter andra linjer. Det alternativa förslaget om ett skrotningspremiesystemutgör inte heller en godtagbar lösning. Del bör ankomma på samhället alt göradet möjligt för bilägare att göra sig av med en skrotfärdig bil. Det kommunalarenhållningsmonopolet bör kunna utvidgas tiU att omfatta även skrotbilar. Omman vill främja miljöskyddssyfiet bör avlämnandet till skrotning för denenskilde i princip vara kostnadsfritt. För atl motverka tendensen att övergeskrotfärdiga bilar bör därför som en huvudregel gälla att kommunerna utansärskild avgift omhändertar sådana skrotbilar som ej genom ägarens egen försorgöverlåtes till skrotningsföretag. Kommunens kostnader för omhändertagandet börenligt täckas genom den kommunala beskattningen. Behovetav auktorisation ifrågasätts av Svenska järn- och metallskrothandlareföreningensom anser att gällande regler i och för sig är till- Prop, 1975: 32 20 räckligaför att komma till rätta med bilskrotningsproblemet. Föreningen förklarar attskrotningen till övervägande dels utförs av s.k. fasta handlare vilka erhållittillstånd av polismyndighet och vilka redan är skyldiga att ställa sig tiUefterrättelse de föreskrifter myndigheterna meddelar med hänsyn till hälso- ochmiljövården. Det synes därför enligt föreningen inte stå något att vinna medatt förse dessa handlare med något slag av auktorisation. Iflera remissyttranden berörs frågan om de närmare villkoren för auktorisation.Naturvårdsverket uttalar sin tveksamhet när det gäller förslaget till ändringav miljöskyddslagstiftningen. Om en ändring skulle göras bör den gälla helaskrothanteringen med hänsyn till att ett nära samband råder mellan bilskrotningoch annan skrothantering. menar alt de transportproblemsom uppstår i glesbygder och då främst i inland inte tillräckligtbeaktats. EnUgt verket kommer de uppställda auktorisationskraven att medföraatt auktoriserade skrotningsföretag endast kommer att etableras i mera tätt befolkadeområden i Norrlands kustland. Transportkostnaderna från glesbygderna kandärvid komma att bli betydande. För att en tätortskoncentration av deauktoriserade bilskrotningsföretagen skall motverkas bör därför kraven på auktorisationvara mindre stränga i vissa glesbygdsområden. Också pekarpå de problem som de höga transportkostnaderna i glesbygderna medför. Länsstyrelseni anser att det inte synes vara möjligt att föreskriva skyldighetatt söka byggnadslov i fråga om upplag som tUl-kommit innan byggnadslovspliktför upplaget infördes. Samma bedömning görs också av i Örebrolän. Länsstyrelserna i och uttalar att anledningtorde saknas att göra skillnad mellan bilskrotning och annan skrothantering.Det kan därför ifrågasättas om inte dispens enligt 2 § miljöskyddskungörelsenbör gälla för all skrotverksamhet av viss omfattning och inte enbart förbilskrotning. i län som stöder utredningens förslag om sådanändring i mUjöskyddskungörelsen att dispens erfordras för anläggande av bilskrotningsanläggninganser det dock tveksamt om en sådan lagändring kan ges retroaktiv verkan förtidigare anlagda upplag. Enligt i är en ändring avmiljöskyddslagstiftningen i och för sig inte nödvändig eftersom redan gällandebestämmelser ger möjlighet att ingripa mot både befintliga och nytillkommandeanläggningar. Länsstyrelserna i och ställer sig bådatveksamma till förslaget om garantibelopp. Andra former av garantiförbindelsertorde vara till fyllest och ur företagsekonomiska synpunkter mera gynnsamma.Rikspolisstyrelsen och i län anser också attgarantibeloppet kan ersättas av borgen för motsvarande belopp. Attlänsstyrelsen skall vara auktorisationsbeviljande myndighet tUl- Prop, 1975: 32 21 styrksav de remissmyndigheter som yttrat sig i frågan med undantag avrikspolisstyrelsen som föreslår att polismyndighet skall vara auktorisa-tionsmyndighet.Ur tillståndssökandenas synpunkt anges detia vara en enklare, snabbare ochbilligare lösning. Vid sin prövning av ansökan om tillstånd tUl handel enligt skrothandelsförordningenhar polismyndighet tillgång till alla fakta som är av betydelse för auktorisationsfrågan.Prövningen härav torde ej heller behöva medföra vare sig nämnvärd extraarbetsbelastning eller svårigheter för polismyndigheterna. Riksrevisionsverketanser att statskontoret underskattat samordningsproblemen när det gäller demyndigheter som berörs av tillståndsgivning och inspektionsverksamhet och attett konkret förslag till lösning av detta problem saknas. framhåller att länsstyrelserna bör samråda med kommunerna vidbeslut om auktorisation. Statskontoretsförslag att kommunerna skulle starta egna bUskrotningsföretag kritiseras avpris- och kartellnämnden och 'i . Länsstyrelsenuttrycker tveksamhet när det gäller kommunens möjligheter att effektivtundanröja negativa effekter av monopol och prisöverenskommelser.Motorbranschens riksförbund och bilindustri- och bilgrossistföreningförklarar att man allvarligt avråder från elt sådant kommunalt engagemang iskrotbranschen som statskontoret anvisar för att motverka monopolprissättning. Frågan om auktorisationssystemetsinverkan på förhållandena inom bilskrotningsbranschen berörs i flera yttranden.Naturvårdsverket anser att det är väsentligt att de auktoriserade företagenblir bärkraftiga och att det bl. a. skapas garantier för att materialtillflödetblir tillräckligt. Det bör därför vid auktorisationen krävas en allsidigbedömning av ekonomiska och andra förutsättningar att etablera bUskrotningsföretag.Riksrevisionsverket framhåller däremot att auktorisationen inte får bli en etableringskontrolloch att länsstyrelserna därför inte får företa någon behovsprövning avverksamheten. Med hänsyn till negativa effekter av tidigare auktorisationssysteminom olika områden bör denna princip enligt verket uttryckllngen tas In ilagtexten. och bilindustri- och bilgrossistföreningbetonar att auktorisationen inte får innebära en etableringskontroll utanendast bör säkerställa att företagen uppfyller den standard som ur allmänsynpunkt redan krävs. Liknande synpunkter framförs av Föreningen framhåller att auktoriseringen borde bli mera liberal än vad statskontoretanger så att ett från konkurrenssynpunkt tUlfredsställande antal skrotföretagkommer att vara behöriga att utfärda skrotningsintyg. Vadgäller frågan om prisövervakning av de auktoriserade skrothandlarna förklararsig pris- och kartellnämnden beredd att inom ramen för sin instruktion ochtillgängliga resurser utarbeta system för övervakning av prissättningen påbilskrotning. Om ett system med prisövervakning skalluppnå avsedd effekt fordras emellertid enligt nämndens uppfattning attundersökningsresultaten av myndigheterna i påkallade fall kan omsättas i merdirekt verkande åtgärder. Nämnden anser således alt ett auktoriserat företagsom fortlöpande tillämpar priser som klart överstiger de priser som jämförbaraföretag tillämpar skall kunna fråntas sin auktorisation av länsstyrelsen.Länsstyrelsen i iän anser att en maximitaxa bör fastställas. Inom ramenför denna kan konkurrensför-håUandena bidra tUl att priserna pressas. I de falllägesmonopol uppstår behöver kunderna inte betala oskäliga priser. Inågra yttranden diskuteras det närmare förfarandet när det gäller bl. Riksåklagaren ifrågasätter om man inte för att försvåraförfalskning bör standardisera intygsblanketterna samt föreskriva att bilskrotarenpå fordonets besiktningsinstrument skall intyga att skrotning skett samtdärefter skicka instrumentet till . Genom sistnämnda föreskriftskulle man få en viss garanti för att det är rätt fordon som skrotas och attskrotningen sker med ägarens samtycke. Motororganisationernas samarbetsdelegationanser att skrotningsintyg skall innehålla uppgift om den kostnad somskrotningen kräver och att de auktoriserade skrothandlarna skall sända intygendirekt till länsstyrelserna. Enligt i bör bilägareninte behöva avvakta att slutskrotning skett innan skrotningsintyg utfärdas. Föratt motverka skatte- och försäkringsskulder för fordon och stimulera till attskrotningsintyg anskaffas föreslår att centrala bilregistretspärrar nyregistrering av fordon på person eller firma, som häftar i sådanaskulder intUl dessa betalts. Statskontoretsförslag att bilägare vars bil stöldanmälls och inle återfunnits skall varaskyldig att betala en skrotningsavgift på . innan bilen kanavregistreras, möter mycket starka invändningar från ett stort antalremissinstanser. Denna del av bilvraksproblemet bör enligt naturvårdsverketsmening bli föremål för ytterligare utredning. Också förslaget att bilägare somuppger sig ha sålt sitt fordon till oidentifierbar person skall vara skyldigerlägga . i skrotningsavgift avstyrks i allmänhet av de remissinstansersom tar upp frågan. samt länsstyrelserna i och Örebrolän ställer sig emellertid positiva till förslaget. Statskontoretsbedömning att det är överflödigt att komplettera auktorisationssystemet medett skrotningspremiesystem delas i huvudsak av riksåklagaren, ,bilregisternämnden, , försäkringsinspektionen,, pris- och kartellnämnden, länsstyrelserna i ,, , och län, ,Motororganisationernas samarbetsdelegation, samtSveriges . Förett kombinerat auktorisations- och premiesystem uttalar sig riks- polisstyrelsen, , länsstyrelsernasorganisationsnämnd, Föreningen , , och . och ansersig inte kunna ta ställning till frågan huruvida auktorisationssystemet bör kompletterasmed ett skrotningspremiesystem. Deremissinstanser som avstyrker del av statskontoret utformade skrotningspremiesystemetansluter sig i regel tUl bedömningen att det föreslagna auktorisationssystemetkommer att vara tillräckligt för att komma till rätta med bilvraksproblemet. Inågra fall anser man dock att frågan kan behöva prövas ytterligare.Bilregisternämnden anser det inte helt klarlagt alt enbart det föreslagna auktorisationssystemetkommer att leda till en acceptabel slutskrotning av fordonen. Detta förslag bördock genomföras som elt första steg och på försök. Om det senare visar sig altåtgärderna inte är tillräckliga kan det redovisade premiesystemet med kortvarsel införas. anser att man genom auktorisationssystemetoch genom en konsekvent tiUämpning av gällande lagar i huvudsak bör komma lUlrätta med bUvraksproblemet. Det torde dock inte helt elimineras då en stor delav bilvraken överges av mindre ansvarsmedvetna personer som sannolikt varkenbetalat skatt eller försäkring. Dessa personer torde dock ej heller stimulerasav det av statskontoret skisserade premiesyslemet med inbyggd fiskaliskkontroll men däremot möjligtvis om en .skrotningspremie utbetalades direkt av skrolningsföretagetutan sådan kontroll eller om fri bilskrotning vid auktoriseradeskrotningsförelag erbjöds. En principlösning med direkt avräkning mellan bil-och skrolhandeln förtjänar därför enligt inspektionen alt närmare övervägas. Deremissyttranden som förordar ett premiesystem tvivlar i allmänhet på att auktorisationssystemetkommer att bli effektivt utan ekonomisk stimulans för bilägarna. Rikspolisstyrelsenframhåller att det f. n. är ett stort antal bilägare som inte fullgör sinaskyldigheter i fråga om bUskatt och bilförsäkring och alt det finns grundadanledning anta att detta också blir fallet i fortsättningen. Eftersom flertalettorde sakna utmätningsbara tillgångar blir följden bl. a. att staten måslebetala skrotningen av fordonet. anser att auklorisations-förfarandetinte blir effektivt om man inte inför någon form avskrotningspremier. Det förhållandet att skatte- och försäkringsplikt fortsätteratt gälla för fordonet torde långt ifrån aUtid medföra att man väljer att lämnabUen för skrotning och ta de därmed förenade kostnaderna som i varje fall iglest befolkade områden med hänsyn till intransportkostnaderna kan blikännbara nog. Systemet behöver därför kombineras med någon form avskrotningspremier. Liknande synpunkter framförs av , och , som anser alt ettekonomiskt incitament Prop, 1975: 32 24 säger sig inte hanågot att erinra mot systemet med skrotningspremie. Riksrevisionsverketförklarar att auktorisations- och premiesystemet är överlägset från bl. Premien kommer i slutet av bilens livslängd attrepresentera en relativt stor del av bUens totala värde. Premien blir därförett betydelsefullt incitament och påskyndar skrotning av bilar som sannolikt oftarepresenterar betydande Irafikris-ker. som anser alt auktorisationssystemet inte kommer att leda definitiv lösning av bilvraksfrågan framhåller att det måsle kompletterasmed ett premiesystem. Därigenom skulle också ägare av fordon med lågt ellerintet värde stimuleras alt avlämna fordonet på ett för samhället acceptabeltsätt. Statskontorets förslag kommer enligt kommunförbundet inte att leda tUlnågon definitiv lösning av bUvraksproblemet. I vart fall kommer det att lämnabetydande reslproblem som kommunerna får lösa och bekosta. Ett för kommunernaoch samhället acceptabelt system bör syfta tiU att problemet elimineras utankostnader för det allmänna. Denna effekt kan knappast nås om man inte är bereddgodta ett system med en i förväg inbetald skrotningspremie som animerar tilllaga skrotning och som fungerar som ett garantibelopp föruppkommande kostnader. Det av kommunförbundet förordade systemet innebär attinbetalningen av skrotningspremier kommer att snabbt skapa en fond avbetydande storlek. Detta förhållande bör föranleda att avkastningen av fondenskall kunna begagnas för alt bestrida de kostnader som till dess det nyasystemet får fuU effekt uppstår för samhället tiU följd av olagligt avlämnade bUvrakeller övergivna bilskrolupplag. Fleraremissinstanser framför synpunkter på frågan om utformningen av elt avgifts-eller premiesystem. finner den enklaste konstruktionen avett avgiftssystem vara, att staten svarar för kostnaderna för bilskrotning ochkompenserar sig för detta genom alt ta ut motsvarande belopp genomhöjning av bilskatten. FöreningenJärnskrotgrossisterna ifrågasätter om inte det ekonomiska incitamentet skullebil ännu starkare om skrotningspremien betalades ut kontant redan vid bUensavlämnande till skrotningsföretaget i stället för att skickas på posten någonlid . ABSvensk anser att inbetalning av skrotningsavgift bör ske maximaltsex gånger och med . Bolaget ifrågasätter om den föreslagnaavgiftsnivån och dess fördelning över tiden ger intäkter som motsvarar deutbetalda skrotningspremierna. Bolaget föreslår en bestämmelse om attskrotningspremien reduceras med 1/6 för varje gång/år avgift ej hunnit erläggas.En sådan regel synes motiverad även av det skälet att relativt nya bilarrepresenterar ett högre skrotnings-värde än äldre fordon. Bolaget framhållervidare att elt premiesystem Prop, 1975: 32 25 intebör begränsas tUl enbart personbUar utan kunna omfatta även lastbilar ochbussar. anser beträffande finansieringsfrågan alt det finnsflera argument som talar för en engångsavgift. Endast den som sköter sin sålunda får den att vara användbar under får vid ett system medårlig avgift betala full avgift. Den som i stället sköter bilen dåligt ellerkör slarvigt får en lägre avgift men sanuna premie. Genom att en engångsavgiftföljer bilen under dess livslängd kommer avgiften vid varje försäljning attdiskonteras med utgångspunkt från fordonets allmänna tillstånd och beräknadeåterstående livslängd. Varje ägare belastas sålunda med en kostnad som står iproportion till bilens värde i övrigt. anser också altskrotningsavgiften bör erläggas som ett engångsbelopp och föreslår att dettasker i samband med köp av nytt fordon. förklarar att defaktorer som ligger bakom bestämningen av avgiftens storlek är bristfälligtredovisade. Enligt verket talar bl. a. en enklare administration förengångsavgifter i stället för årliga avgifter. 6 Arbetsgruppens överväganden och förslag Såsomstatskontoret och praktiskt taget samtliga remissinstanser funnit är nuvarandeförhållanden i fråga om skrotning av utrangerade bilar i hög grad otillfredsställande.Förekomsten av vanskötta skrotbilsupplag och av bilvrak som övergivits inaturen eller på allmänna platser medför allvarliga olägenheter främst frånnatur- och miljövårdssynpunkt men också från trafiksäkerhetssynpunkt. Enligtarbetsgruppens mening är det påkallat alt nu vidta särskilda åtgärder för attförebygga och avhjälpa dessa olägenheter. Arbetsgruppenanser i likhet med flertalet remissinstanser att det i sådant hänseende är enbåde lämplig och angelägen åtgärd att införa ett auktorisationssystem ihuvudsaklig överensstämmelse med vad statskontoret föreslagit. Systemet börutformas så att det inte i nämnvärd mån blir till förfång for näringsfrihets-och konsumentintressena. Auktorisationssystemet kommer inte bara att avsevärtförbättra förhållandena inom bilskrotningsbranschen utan också att motverkaprivatskrotning av utrangerade bilar, I motsats till statskontoret ochflertalet remissinstanser anser emellertid arbetsgruppen att införande av auktorisationssystemetinle är en tillräcklig åtgärd för att lösa bilskrotningsfrågan i hela dessvidd. På goda grunder kan nämligen antas att privatskrotning kommer att ske ien omfattning som inte kan godtas även efter det auktorisationssystemetgenomförts. Arbetsgmppen instämmer därför med de remissinstanser bl. a.rikspolisstyrelsen, , länsstyrelsernas organisationsnämndoch som anser att auktorisationssystemet bör kompletteras medett skrotningspremiesystem av det slag som statskontoret utrett i sin rapport.En skrotningspremie 1975: 32 26 ärenligt arbetsgruppens mening nödvändig som stimulans för atl alla bilägareskall lämna sin utrangerade bU till auktoriserad bilskrotare. Först därigenomkommer problemet med privatskrotningen att elimineras. Ett ytterligare skälför att införa ett skrotningspremiesystem är att de tillgångar som skapas genomskrotningsavgifterna lämpligen kan användas också till att bestrida en del avkommunemas kostnader för att ordna slutskrotning av sådana bUvrak som privatskrotatsföre reformens genomförande eller som finns i upplag som nedlagts eller avmiljövårdsskäl bör nedläggas men där innehavaren inte kan förmås att forslabort vraken. Såsomstatskontoret framhållit är det i huvudsak utrangerade personbilar som orsakatnuvarande ölägenheter. a. mot bakgrund härav biträder arbetsgruppenstatskontorets förslag att ifrågavarande reform från staten inte bör omfattaandra fordon än personbilar. Frågan om alt utvidga reformen till andra fordonbör prövas först när närmare erfarenheter av reformen erhållits. Det auktorisationssystemsom bör införas bör som statskontoret föreslagit bygga på skrotningsintyget. Gmndprincipeni systemet bör sålunda vara att auktoriserade bUskrotare har ensamrätt attutfärda skrotningsintyg. Principen bör i enlighet med statskontorets förslagförverkligas genom att den ordningen tillskapas att endast skrolningsintyg somutfärdas av bilskrotare som är auktoriserad godtas för att avregistrerapersonbil på grund av skrotning. För att bli effektivt förutsätter auktorisationssystemetatt nuvarande möjligheter att hålla personbil avställd begränsas. Med hänsynhärtill föreslår arbetsgruppen att gällande bestämmelser om avställning ändrasså att förlängning av avställning efter den första sexmånadersperiodenförsvåras. berörda förslag föranleder således ändringar i bUregislerkungörelsen. Denkommande auktorisationsprövningen bör enligt arbetsgruppens mening inte syftatill etableringskontroll av bilskrotare i den meningen att auktorisation enbartbeviljas företag som anses behövliga. Såsom påpekats under remissbehandlingenär handeln med begagnade bildelar betydelsefull för konsumenterna. För attdenna handel inte skall försvåras bör villkoren för auktorisation vara sådanaatt inte bara företag som sysslar med slutskrotning utan också företag somsysslar med demontering av bildelar kan erhålla auktorisation.