prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — Dettagäller framför allt de föreslagna reglema om allmän brottslighets betydelse,nykterhetskravet, lämplighetsutredningen och den kvalificeradeförarutredningen. Vetenskapliga undersökningar som kommittén har låtit göra ifråga om sambandet meUan allmän brottslighet och onykterhet å ena sidan ochtrafUcbrottsUghet å andra sidan kritiseras starkt av vissa remissinstanser.Trafikkonsulent- 1975/76:155 67 organisationentillstyrks i allmänhet, men när det gäller de uppgifter som skulle tillförasden är man mer tveksam. I fråga om körkortsingripandena är remissinstansemaense med kommittén i en del avseenden. Detta är främst fallet i fråga omförslaget att tiden för körkortsingripande körkortsspärren skallbestämmas med återkallelsen och vidare i fråga om skärpningen avingripandena vid överträdelser av grundläggande trafikregler. Vad beträffar denvillkorliga återkallelsen är meningarna däremot delade. Förslaget om pricksystemhar i allmänhet fått ett positivt mottagande, men åtskilliga instanser är även om grundtonen är positiv avvaktande i brist på tillräckligt underlagför att kunna bedöma följderna av ett sådant system. Förslaget attkörkortsåterkallelser med anledning av trafikbrott skall flyttas över tillallmän domstol får stöd hos åtskilliga remissinstanser. En rad instanser varav många med särskild erfarenhet av körkortsfrågor företräder emeUertidden motsatta ståndpunkten. Vägande skäl anförs för att allakörkortsåterkallelser fortfarande skall avgöras av länsrätt. a. pekar deinstanser som har denna mening på den erfarenhet som man nu har avlänsrättsorganisationen men som kommittén inte har kunnat beakta. Manframhåller också att det finns ett betydande utrymme för olika reformer isyfte att effektivisera handläggningen vid länsrätt. 1 detta avseende har manäven presenterat åtskUliga förslag till konkreta åtgärder. Den i kommitténsförslag förordade möjligheten att ta upp fråga om körkortsingripande istrafföreläggande har visat sig vara föremål för starkt delade meningar. Ävennär det gäller handlägg-ningsformerna för ärenden om körkortsingripanden äraUtså helhetsbilden av remissyttrandena splittrad. Demeningsbrytningar som remissyttrandena ger uttryck för visar den kompliceradekaraktären av de frågor som kommittén har behandlat. Ett rikt material av stortvärde för bedömningen av de framtida reglerna har presenterats avremissinstanserna som i åtskiUiga faU har mångårig praktisk erfarenhet avkörkortsfrågor. I ett väsentligt avseende är emellertid remissinstansernaganska eniga. Det gäller behovet av nyansering av bedömningen i körkortsmål. Jaginstämmer i att en nyansering behövs, och mina förslag i det följande ger iväsentliga avseenden uttryck härför. Det gäUer allmän brottslighets betydelse,nykterhetsfrågan, verkan av olovlig körning och återkallelsetidema. Det äruppenbart att man måste se tUl helhetsbilden av vederbörandes situation ochbeakta om han med hänsyn till den samlade utredningen om hans personligaförhållanden kan anses lämplig som förare. I helhetsbedömningen ingår också i vissa fall måste ta hänsyn även till sådana omständigheter som exempelvisbehovet av körkort och den tid som har förflutit mellan en förseelse ochkörkortsingripandet. Åandra sidan måste det hållas fast att nyanseringen inte får drivas 1975/76:155 68 därhänatt man får en bristande enhetlighet i praxis. Fasta hållpunkter måste finnasför olika typfall, och det är därvid nödvändigt att vissa schabloner uppställs,något som varken kommittén eller remissinstanserna har ifrågasatt. När jaglängre fram diskuterar exempelvis spärrtidens längd, anger jag därför vissariktlinjer för sådana schabloner. Avvikelser härifrån t. ex. i de avmig nämnda fallen bör ske endast när särskilda skäl föranleder tUl det. 1det följande kommer jag att gå igenom kommitténs förslag och remissyttrandenai olika delar. Därutöver avser jag att ta upp ytterligare några körkortsfrågorsom kommittén inte har haft att behandla. Som exempel viU jag nämna olikafrågor om utländska körkort, där särskilt behovet av reformer beträffandekörkort som har utfärdats i annat nordiskt land är påtagligt. På detta områdeföreligger ett förslag som har utarbetats av förvägtrafiklagstiftning (NKV). Förslaget har presenterats i rapport nr 6 iNordiska trafiksäkerhetsrådets rapportserie och bär titeln i Norden.Andra viktiga körkortsfrågor gäUer bl. a. problem i vad avser registreringenav körkortshavare. Deolika delfrågorna griper helt naturligt in i varandra. Jag har emellertidsträvat efter att vid redovisningen i möjligaste mån renodla de olikaproblemställningarna. Först behandlar jag förarurvalet med synpunkter framförallt på den allmänna brottslighetens och nykterhetens betydelse. Efterförarurvalet tar jag upp frågorna om lämplighetsutredningens utformning,kvalificerad förarutredning och trafikkonsulenter. Sedan kommer jag in påkörkortsingripande och förslagen beträffande villkorlig återkaUelse ochpricksystem. De processuella frågorna överflyttning av vissa körkortsmål tillallmän domstol och inrättande av ett allmänt ombud behandlar jag därefter motbakgrund av stäU-ningstagandena i de tidigare berörda frågorna. Sist tar jag uppde körkortsfrågor som har aktualiserats men som inte harbehandlats av kommittén. frågor har visat sig behöva belysas ytterligare innan slutlig ställning tastill dem. Inte minst gäUer det i fråga om olika praktiska aspekter. Jag kommerdärför att föreslå regeringen att tiU-kalla evi sakkunnig förutredning av vissa körkortsfrågor. I det följande kommer jag att ange vUkafrågor som lämpligen bör anförtros utredningen för en sådan ytterligarebearbetning. Debestämmelser som reglerar frågan om allmän brottslighets betydelse finns i 17och 51 §§ KKK. Enligt 17 § första stycket KKK får körkortstillstånd dvs.beslut om att körkort får utfärdas meddelas endast om sökanden med hänsyntiU sina personliga förhållanden kan an- 1975/76:155 69 seslämplig som förare av körkortspliktigt fordon. Vid prövningen skall särskiltbeaktas om han som förare av sådant fordon kommer att respekteratrafikreglerna, ta hänsyn till andra och visa omdöme och ansvar. Beträffandekörkortsingripande gäller enligt 51 § första stycket 6 KKK att körkort skallåterkallas, om körkortshavaren genom brottslig gärning har visat påtaglig bristpå hänsyn till andra eller på gmnd av personliga förhållanden i övrigt inte kananses lämplig som förare av körkortspliktigt fordon. Degällande bestämmelserna går tillbaka på den körkortslagstiftning som tillkom1958 och som byggde på förslag av trafiksäker-hetsulredning.Trafiksäkerhetsutredningen gjorde vissa undersökningar om sambandet mellan enpersons allmänna livsföring och uppträdandet i trafiken och studerade ocksåutländska undersökningar i samma ämne. Utredningen anförde sammanfattningsvisatt personer som i sm allmänna livsföring inte iakttar vederbörlig hänsyn tiUsina medmänniskor eller som i annat fall visar prov på en ansvarslösinställning och en bristande social anpassning påfallande ofta visar sammanegativa egenskaper när de uppträder som motorfordonsförare. Utredningenuttryckte detta samband så att en människa i allmänhet kör som hon lever.Enligt trafiksäkerhetsutredningens mening skulle inte i första hand brottetsrubricering eller det utmätta straffet avgöra frågan om en persons lämplighetsom motorfordonsförare. Den primära frågeställningen skulle i stället vara omsökanden i mera väsentlig mån hade visat bristande respekt för andramänniskors säkerhet till liv och egendom, om han visat ett aggressivt ochhänsynslöst sinnelag och om hans brottslighet av annan orsak utgjorde anledninganta att han som motorfordonsförare inte skulle respektera trafikreglerna. 1958: 69 med förslag tUl ändringar i vägtrafikförordningen m. m. uttaladeföredragande departementschefen bl. a. att det viktigaste vidlämplighetsprövningen borde vara helhetsbUden av vederbörande och inte det oftatiUfälliga förhållandet om han sakfällts för enstaka brott eller förseelse.Vidare framhöll föredraganden att bestämmelserna borde vara utformade så attkörkort inte anförtros personer med avsevärd kriminell belastning och i allsynnerhet inte dem som på grund av begångna brott och andra omständigheter hadevisat sig klart brista i fråga om lämpligheten att föra motorfordon. Vidriksdagsbehandlingen av prop. 1958: 69 betonade andra lagutskottet (2LU 1958:20) bl.a. betydelsen från rättssäkerhetssynpunkt av att en viss försiktighetiakttogs när det gällde att ur de upplysningar som finns om en person draslutsatser om hans framtida uppträdande i trafiken. I mycket stor utsträckningtorde urvalet uttalade utskottet bäst ske på grundval av bedömningar medutgångspunkt i hur vederbörande hade uppträtt i trafiken, dvs. urvalet får somregel grunda sig på omständigheter som kommer fram först efter det att körkorthar utfärdats. 1975/76:155 70 Avintresse för tillämpningen av bestämmelserna om allmän brottslighets inverkanpå körkortsfrågan är även om allmän domstolsunderrättelseskyldighet till länsstyrelse angående olika brott. Dessabestämmelser innebär i nu aktuellt avseende huvudsakligen följande. Brott vidförande av motordrivet fordon rapporteras. Detsamma gäller olika typer avnarkotikabrott och vidare olovligt tUlgrepp av motordrivet fordon. Våldsbrott,hemfridsbrott, sedlighetsbrott, rån, allmänfarliga brott såsom mordbrand och brott mot allmän verksamhet såsom våld eUer hot mot tjänsteman rapporteras om annan påföljd än böter ådöms. Närdet gäller praxis beträffande allmän brottslighets inverkan på körkortsfrågantorde kunna konstateras, att man i stor utsträckning hämtar ledning i KKK:sbestämmelser om underrättelseskyldighet och att de brottskategorier somtillmäts betydelse huvudsakligen är de som omfattas avunderrättelseskyldigheten. Framför allt beaktas allvarligare våldsbrott ochsedlighetsbrott, förmögenhetsbrott och andra brott med anknytning tUl bil t.ex. bilstöld, stöld ur bil, jakt från bU och olika former av narkotikabrott.Vederbörandes förutsättningar för återanpassning beaktas numera i störreutsträckning . tar sålunda del av den prognossom har ställts vid domfäl-landet eller under anstaltsvistelse,övervakningsnämnd, skyddskonsulent etc. hörs ofta i ärendet. Trafikmålskommitténkritiserar de undersökningar av sambandet mellan allmän brottslighet ochtrafikbroltslighet som har gjorts tidigare och anser att de är behäftade medflera brister från metodisk synpunkt. Vad gäller trafiksäkerhetsutredningensundersökningar framhåller kommittén bl. a. att undersökningsresultaten visaren felaktig överrepresentation av de unga förarna och att det är svårt attbedöma vUka felmöjligheter som ligger i utredningens antaganden omkörsträckans fördelning på olika undersökta grupper. Vidare pekar kommittén påatt trafiksäkerhetsutredningen har utgått från fel sambandsriktning, dvs. frånolycksbelastning och förseelser till allmän brottslighet, medan man vid bedömningeni körkortsärenden utgår från den aUmänna brottsligheten och utifrån dennaförsöker förutsäga vederbörandes trafikbeteende. Genom denna metod barutredningen enligt kommitténs mening gjort ett statistiskt felslut. Trafikmålskommitténhar låtit göra egna undersökningar om sambandet mellan allmän brottsUghet ochtrafikbrottslighet. som har utförts vidpsykologiska institutionen vid a. betydandeskiUnader mellan personer som hade återfallit i aUmän brottslighet(brottsbalksbrott) resp. inte hade återfallit i sådan brottslighet. Bland demsom hade återfallit i brottsbalksbrott gjorde sig skyldiga tilltrafikbrott mot endast i den delgruppsom inte hade återfallit i brottsbalksbrott. 1975/76:155 71 Andelenpersoner som återföll i brottsbalksbrott och begick brott mot trafikbrottslagenvar särskilt markant i de yngre åldrarna. Den uppgick sålunda tUl ca 70 %bland ungdomarna mot bland de äldre. Någon kontrollgrupp inomnormalpopulationen med vilken den undersökta gruppen kan jämföras har intepresenterats. Medstöd av undersökningarna och expertutlåtandena konstaterar kommittén att detinte är möjligt att med någon större grad av sannolikhet ange i vilken månpersoner med allmän brottsUghet från trafiksäkerhetssynpunkt markant avvikerfrån normaltrafikanten. Kommittén har inte heller funnit stöd för uppfattningenatt en person som har visat aggressiva tendenser utanför trafiken t. ex.genom att han har begått våldsbrott också kan antas vara aggressiv itrafiken. Kommittén föreslår mot bakgmnd av det anförda att aUmän brottsligheti fortsättningen inte skall användas som urvalsinstrument för förare. Deremissinstanser som har gått in på en närmare granskning av kommitténsexpertundersökningar anser att dessa inte ger en riktig bild av sambandetmellan allmän brottslighet och trafikbrottslighet. TUl de instanser som anförkritik av denna art hör bl. a. , som också framhållerden brist som ligger i att en jämförelse med normalpopulationen av förare intehar gjorts. i har i anslutning tiU sitt remissvarredovisat en imdersökning som har utförts i dess regi och som enligt utredarnavisar att en gmpp som hade brottslig belastning före körkortsutfärdandet hadesämre trafikbeteende än en grupp som inle hade tidigare brottsUg belastning.Länsstyrelsen menar att slutsatserna i dess undersökning torde varatillförlitligare än de slutsatser som har redovisats av kommittén. Äveni övrigt är flertalet remissinstanser skeptiska tUl kommitténs uttalanden. Denallmänna meningen bland dem är att åtminstone viss aUmän brottslighet måstebeaktas i körkortssammanhang. Sålunda uttalar bl. a. statenstrafiksäkerhetsverk och () att grövre brottslighet bör beaktas även i fortsättningen. Samtidigtframhålls behovet av en nyanserad bedömning. Andra remissinstanser t. ex.regeringsrätten, och ett flertal länsstyrelser är merkategoriska och anser att nuvarande regler i stort sett bör behållas. Fråganom sambandet mellan allmän brottslighet och trafikbrottslighet utgör en av demest omdiskuterade frågorna på körkortsområdet. Gemensamt för de olikautredningar som har gjorts är att de har väckt debatt och framkallatmeningsmotsättningar när det gäller att tolka materialet. Det underlag somtrafikmålskommittén har presenterat utgör som framgår av vad jag har anförtinte något undantag. Det har varit föremål för en omfattande och ganskaintensiv debatt i pressen, och remissinstansernas hållning tUl det är ganskaallmänt kritisk. Det kan fastslås att det är en utbredd uppfattning blandremissinstansema 1975/76:155 72 attåtminstone viss grövre allmän brottslighet bör beaktas även i fortsättningen.Vad sålunda har uttalats bör enligt min mening tiUmätas särskild vikt medhänsyn till att yttrandena har avgetts av instanser med lång praktiskerfarenhet såväl av trafiksäkerhetsarbetet i stort som körkortsfrågorna. Föregen del får jag därför instämma med de remissinstanser som har åsikten altföreliggande material knappast ger stöd för slutsatsen att de hittillstillämpade principerna skuUe vara i gmnden oriktiga. Somframhölls även under förarbetena tiU lagstiftning är det inte självabrottet som sådant som skall föranleda att körkortsinnehav vägras. I ställetbör helhetsbilden av personen i fråga utgöra gmnden för en bedömning av fråganhur han kan komma att uppträda i trafiken. Man måste beakta att det påstraffrättsområdet har skett en fortgående utveckling mot ett meraindividualiserat påföljdssystem, som har ett betydande inslag av kriminalvårdi frihet. Man har möjUgheter att följa den dömdes utveckling och vidta lämpligaåtgärder för hans anpassning i samhället. Vidare är körkortsfrågan merbetydelsefull än vid tillkomsten av nuvarande regler genom att den enskilda människansbehov av körkort är större än för ett femtontal år sedan. Inte sällan ärvederbörande beroende av körkort i sitt arbete, och förarbehörig-heten kan varaen fömtsättning för hans anpassning. Detär mot bakgrunden av det anförda angeläget att man gör en lämplig avvägning medbeaktande av såväl trafiksäkerheten som intresset av att skapa godaförutsättningar för den enskUdes rehabUitering. Vidkvalificerad brottslighet som t. ex. har bedrivits yrkesmässigt eller harvarit särskUt grov, långvarig eUer hänsynslös bör innehav av körkort i regelvägras. Detsamma torde ofta kunna sägas när det är fråga om återfall i meraallvarlig brottslighet. Även kombinationen av allmän brottslighet ochtrafikbrottslighet bör uppmärksammas i detta sammanhang, eftersom den kanutgöra ett belägg för att vederbörande innebär ett riskmoment i trafiken. Ärbrottsligheten inte av det slag som jag nu har angett, och bedömsförutsättningarna för anpassning som goda, vUket bl. a. bör betyda att riskenför återfall i brottslighet är mindre, bör körkort däremot kunna komma i fråga.Förutsättningar för körkortsinnehav torde ofta finnas i fråga om personer somhar dömts till vUlkorlig dom, skyddstiUsyn eller kortare fängelsestraff. Detbör i detta sammanhang också framhållas att skötsamhet under anstaltsvistelsenäven vid längre tids frihetsberövande i åtskilliga fall kan föranleda en sådanbedömning att hinder för körkortsinnehav inte föreligger. Detta kan särskUtvara fallet med personer som under anstaltsvistelsen har medgivits frigång. Storvikt bör alltså fästas vid förarens personliga förhållanden och hur bilden avhans framtid ter sig, vilket i praktiken är en svår uppgift 1975/76:15S 73 somställer stora krav på körkortsmyndigheten. I det avseendet vill jag emellertidpeka på att när fråga om brottspåföljd eller villkorlig frigivning prövas ställningstagandet regelmässigt görs på grundval av en ingåendepersonutredning, som i åtskilliga fall innefattar yttrande av befattningshavareinom den slutna eller öppna kriminalvården. Den prognos som görs av domstol,övervakningsnämnd, anstaltsledning eller annat organ, som har att ta ställningtill vederbörandes vård, bör vara vägledande även för körkortsmyndigheten.Detta betraktelsesätt har som framgår av refererad praxis redan i vissutsträckning slagit igenom bland körkortsmyndighetema. Närdet gäller frågan vilka brott som skall beaktas nämnde jag att man i dagenspraxis i stor utsträckning hämtar vägledning i omunderrättelseskyldighet och med tonvikten lagd på vissa brottsarter såsomvåldsbrott och narkotikabrott. Även fortsättningsvis bör man i stora draginrikta uppmärksamheten på det slag av brottslighet som nämns i reglerna omunderrättelseskyldighet men med iakttagande av de riktlinjer för bedömningensom jag har angett. Endast mindre justeringar av nämnda underrättelsereglertorde behövas i anledning av vad jag nu har förordat. Det finns emellertid ibrottskatalogen vissa brott beträffande vilka det kan ifrågasättas omunderrättelseskyldighet är motiverad med de utgångspunkter som jag har angett.Dessa frågor får närmare övervägas av den utredning av vissa körkortsfrågor somjag har förutskickat. Jaghar redogjort för hur man enligt min mening bör skapa sig en helhetsbildav den person det gäUer och göra en bedömning med utgångspunkt häri. Dennabedömning kan vid körkortsgivningen göras inom ramen för den allmännalämplighetsprövningen, vilken vid körkortsgivningen (17 § första stycket KKK)bör innebära att körkortstillstånd får meddelas endast om sökanden med hänsyntiU sina personliga förhållanden anses lämplig som förare av körkortspliktigtfordon och att man särskilt skall beakta förutom sökandensnykterhetsförhållanden om det kan antas att han som förare avkörkortspliktigt fordon kommer att respektera trafikreglerna och visa omdömeoch ansvar i trafiken. Beträffande körkortsingripande (51 § första stycket 6KKK) bör i detta avseende föreskrivas att körkort skall återkallas, om det pågmnd av brottslig gärning kan antas att körkortshavaren inte kommer att respekteratrafikreglerna och visa omdöme och ansvar i trafiken. Jag återkommer senare tUlfrågan om spärrtid. Enligt17 § KKK skall vid prövningen av fråga om körkortstiUstånd särskilt beaktas omsökanden är känd för nyktert levnadssätt. Har han dömts för fylleri, fårkörkortstUlstånd inte meddelas innan har gått från förseelsen, om detinte kan anses uppenbart att sökanden ändå 1975/76:155 74 ären skötsam person. Bestämmelserna i 51 § första stycket 5 KKK innebär attkörkort skall återkallas dels om körkortshavaren har gjort sig skyldig tillfylleri och uppenbar skötsamhet inte föreligger, dels om körkortshavaren medhänsyn tUl onyktert levnadssätt inte bör ha körkort. Har återkallelse skett pånågon av nänmda grunder får körkortstiUstånd inte meddelas förrän hargått från det att vederbörande fråntogs körkortet. Denna tid kan dock sältasned när synnerliga skäl föreligger. I stället för återkallelse kan varningmeddelas. Föraren kan också åläggas att med vissa intervaller ge in nyttlämplighetsintyg. Enligtnuvarande bestämmelser skall alltså såväl enstaka fylleriförseelse somonykterhet i övrigt beaktas i körkortssammanhang. Liksom i fråga om allmänbrottslighet gmndar sig reglerna på förslag som 1953 årstrafiksäkerhetsutredning lade fram i betänkandet (SOU 1957: 18) Trafiksäkerhet II. lät göra vissa undersökningar av sambandetmellan onykterhet och trafikbroltslighet och fann av dessa att personer somvisar höggradig misskötsamhet i nykterhetsavseende påfaUande ofta också visaren bristande förmåga till social anpassning i allmänhet och därjämte har enolycksbelastning i trafiken som väsentligt överstiger den normala. Från allmäntrafiksäkerhetssynpunkt var det därför enligt utredningens mening synnerligenangeläget att man såg till att personer som har nykterhetsanmärkningar inte fåruppträda som motorfordonsförare. Den omständigheten att en person gör sigskyldig tUl en fylleriförseelse ingav enligt utredningens mening en så starkmisstanke om opålitlighet i nykterhetsavseende att det inte kunde varaförsvarligt att ge honom rätt att föra motorfordon så länge misstanken bestod. Trafikmålskommitténkritiserar trafiksäkerhetsutredningens undersökningar på grunder liknande demsom har åberopats beträffande undersökningen av sambandet meUan allmänbrottslighet och trafikbrottslighet. a. gäUer detta självaundersökningsmetodiken som innebar att trafiksäkerhetsutredningen utgick frånen viss grupp trafikbrottslingar och undersökte förekomsten av annanbrottslighet inom gruppen, medan det korrekta tillvägagångssättet enligtkommitténs mening bör vara det omvända. har därförpresenterat en ny undersökning som avsåg ett visst antal fyUeribelastadepersoner. Någon kontroUgrupp ur normalpopulationen fanns inte. Kommitténuttalar på grundval av de olika undersökningarna att det inte har visats någonstarkare samförekomst av fylleri och trafiknykterhetsbrott. Inte heller mellanfylleri och övrig trafikbrottslighet har det enligt kommitténs mening kunnatklarläggas något egentligt samband. Närdet gäller praxis, som dock hänför sig tiU tiden före länsrättsreformen, menarkommittén att fylleriförseelsen används aUtför stereotypt som urvalsmetod.Särbestämmelserna om fylleriets betydelse bör enligt kommitténs förslag tasbort. Kommittén går emellertid längre, och det 1975/76:155 75 gällerdem som missbrukar alkohol. Alkoholmissbrukare bör enligt kommittén medgeskörkort, om det finns skäl anta att han kommer att följa bestämmelserna omnykterhet i trafik. Det är enligt kommitténs mening angeläget att förarensrelation till trafiken och hans uppträdande där beaktas i så stor utsträckningsom möjligt. Har alkoholmissbruket lett till fysisk eUer psykisk sjukdom ellerskada bör körkort också vägras. Missbruk av annat berusande eller bedövandeämne än alkohol bör enligt kommittén bedömas på samma sätt som alkoholmissbruk. harkritiserat tidigare utförda undersökningar, har olika remissinstanser ställtsig frågande inför den undersökning som kommittén har åberopat. Sålunda har denstatistiska sakkunskapen uttalat att det är svårt att dra några slutsatser pågrundval av den. Frånvaron av kontrollgrupp som den undersökta gruppen kanjämföras med har också påtalats. i har på sammasätt som i fråga om allmän brottslighet presenterat en undersökning avseendepersoner som har antecknats för fylleriförseelser.