prop · FY0378 · 1975-12-31 00:00:00 — Paragrafen innehåller ocksååtalsregler beträffande vissa befattningshavare hos organ. 10 § RO kan på hemställan av. det utskott som granskai berättelseöver JO:s verksamhet entlediga ombudsman som inte åtnjuter riksdagensförtroende. Densom har utnämnts tiU ordinarie domare får enligt 11 kap. 5 § RF skUjas fråntjänsten endast om han genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande avtjänsteåliggande har visat sig uppenbarligen olämplig alt inneha tjänsteneller om han har uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag ärskyldig all avgå med pension. 1975: 78 101 domareskUls från tjänsten genom beslut av annan myndighet än domstol, skall hanenligl samma bestämmelse kunna påkalla domstols prövning av beslutet. Detsammagäller beslut varigenom ordinarie domare har avslängts från utövning av sintjänst eller ålagts att undergå läkarundersökning. Beträffande andratjänstemän än domare som har tillsatts genom fuUmakt finns istatstjänstemannalagen (1965:274, omtryckt 1974: 1009) beslämmelser som svararmot stadgandet i 11 kap. 5 § RF och som innebär att sådana tjänstemän, medvissa närmare angivna undantag såsom uppnådd pensionsålder och nedsattarbetsförmåga, inte får skUjas från tjänsten annat än av allmän domstol efteråtal. Motden som utövar eller har utövat uppdrag som riksdagsledamot får enligt 4 kap. 8§ RF åtal inte väckas på grund av hans yttranden eller gärningar underutövandet av uppdraget utan att har medgivit det genom beslut om vilketminst fem sjättedelar av de röstande har förenat sig. Åtalet prövas av allmänunderrätt, som enligt 7 § samma kapitel även äger besluta om riksdagsledamotsskiljande från uppdraget om denne genom brottet visat sig uppenbarligenolämplig för uppdraget. När det gällerfunktionärer i de organ som är underställda , exempelvis fullmäktige iriksbanken, beslutas åtal för brott begånget i utövningen av uppdraget ellertjänsten enligt 9 kap. 8 § RO av finansutskott eller annat utskott.Detta gäller dock inle åtal mol fullmäktig i i fråga om brott somhar begåtts i utövningen av beslutanderätt enligt valutalagen(1939: 350) utan här är allmänna åtalsregler tillämpliga. har behandlatsansvarsregler som riktar sig mot offentliga funktionärer vilka inte fullgörsina uppgifler på ett riktigt sätt. Den allmänna verksamheten behöveremellertid också skyddas mot angrepp från utomstående. I 17 kap. BrBstraffbeläggs sådana gärningar. Bestämmelserna i 15 §§ avser att förhindraobehöriga påtryckningar på dem som utövar allmän verksamhet, medan 14 och 15 §§riktar sig mot dem som obehörigen utövar eller ger sig ut för att utövabefattning, varmed ämbetsansvar är förenat. Den krets som skyddas enligt förstnämndabestämmelser består av innehavare eller fömtvarande innehavare av ämbete ellerannan befattning varmed 'ämbetsansvar är förenat. Regeringen äger dock förordnaatt samma skydd skall tillkomma även innehavare av annan befattning. I1 § föreskrivs ansvar för den som med våld eller hot om våld förgriper sig påden som åtnjuter skydd i dennes tjänsteutövning eller för att tvinga honom tilleller hindra honom från tjänsteåtgärd eller hämnas för sådan åtgärd. Straffetför våld eller hot mot tjänsteman är fängelse i högst eller, om brottetär ringa, böter eller fängelse . 1975: 78 102 Enligt2 § skall den som på annat sätt, för att tvinga eller hindra någon somåtnjuter skydd i utövningen av hans befattning eller hämnas för tjänsteåtgärd,otillbörligen företar gärning som för honom medför lidande, skada eller annanolägenhet eller hotar därmed dömas för förgripelse mot tjänsteman till bötereller fängelse eller om brottet är grovt, till fängelse ihögst . Detskydd som tjänsteman med ämbetsansvar m. fl. har enligt 1 och 2 §§ gällerenligt 3 § även den som har kallals att biträda sådan befattningshavare vidförrättning. Densom utan att fömt nämnda beslämmelser är tUlämpliga genom att sätta sig tUlmotvärn eller på annat sätt söker hindra utövningen av befattnuig som avses i 1§, skall enligt 4 § dömas för våldsamt motstånd till böter eUer fängelse ihögst . I 5§ föreskrivs ansvar för den som förolämpar någon som åtnjuter skydd i eller förhans befattning. Straffet för missfirmelse mot tjänsteman är böter ellerfängelse . Bestämmelseni 14 § om obehörig tjänsteutövning avser det fallet att någon obehörigen utövarvad som hör tUl befattning med vUken ämbetsansvar är förenat. Straffet ärböter eller fängelse eUer, om brottet med hänsyn till attgärningsmannen vUle skaffa sig obehörig eller annars är att anse somgrovt, fängelse i högst . Densom i annat fall än som avses i 14 § obehörigen ger sig ut för atl innehabefaltnmg med vUken ämbetsansvar är förenat, skall enligt 15 § första stycketdömas för föregivande av allmän ställning tUl böter eller fängelse i högst sexmånader. Detsamma gäller om någon obehörigen bär imiform, märke eller annat tjänsteteckensom ger honom sken av att tillhöra krigsmakten eller annan kår i det allmännastjänst eller kår, vars verksamhet avser allmän samfärdsel eller allmänhetensförseende med vatten, ljus, värme eller kraft. Enligt15 § andra stycket skall den som obehörigen ger sig ut för advokat dömas förföregivande av ställning såsom advokat till böter. Förstatstjänstemännens del kompletteras .de tidigare återgivna reglerna omämbetsansvar av vissa regler i statstjänstemannalagen. Enligt 19 § i denna lagkan sålunda en statstjänsteman i administrativ väg ådömas disciplinstraff förtjänsteförseelser vilka anges i en gärningsbeskrivning som i sak ärlikalydande med beskrivningen av tjänstefel i 20 kap. 4 § första stycket BrB.Från detta disciplinansvar är enligt 18 § statstjänstemarmalagen undantagen densom innehar eller uppehåller ordinarie domartj'änst eller oavsett omtjänsten är ordinarie eller inte tjänst som byråchef eller därmed jämställdeller högre tjänst i departement, central förvaltningsmyndighet ellerlänsstyrelse. Vidare är från ansvaret undantagna de personer som enligt 1 §statstjänstemannalagen över huvud inte omfattas av denna lag, dvs. Prop.1975: 78 103 rådenoch JO samt den som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst. Disciplinstraffenligt statstjänstemannalagen är varning, löneavdrag under ,suspension samt vid svårare eller upprepad förseelseavsättning. I överensstämmelse med gällande regler om oavsätllighet är docktjänsteman med fullmakt på tjänsten undantagen från det disciplinäraåvsättningsslraffei. Liksomi 20 kap. 9 § BrB finns även i statstjänstemannalagen en regel tillförekommande av dubbelbestraffning. Har åtal väckts mot tjänsteman får sålundaenligt 21 § i lagen disciplinärt förfarande rörande gäming som omfattas avåtalet inle inledas eller fortsättas. Beslutom disciplinstraff fattas enligt 23 § statstjänstemannalagen av den myndighetunder vilken tjänstemannen lyder, om regeringen inte bestämmer annat. Deltarflera i avgörandet skall om omröstning i överrätt i fråga omansvar äga motsvarande tiUämpning. I ärendet skall, om tjänstemannen påfordrardet, tUlfälle beredas honom att vid munUigt förhör uttala sig i saken (24 §). Talanmot myndighetens beslut i ärende om disciplinär bestraffning förs enligt 1 §lagen (1971: 309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissamål samt 18 § allmänna verksstadgan (1965: 600, ändrad 1974: 833) hoskammarrätt genom besvär. Kammarrättens beslut kan överklagas hosregeringsrätten som sista instans. Beträffandevalet mellan judiciellt och disciplinärt förfarande gäUer enligt 20 §statstjänstemannalagen att disciplinmyndigheten skall anmäla tjänsteman, som ärunderkastad disciplinansvar, lill åtal om han är skäligen misstänkt förtjänstemissbruk, lagande av mula eller av otUlbörlig belöning, brott mottystnadsplikt eller annat brott i tjänsten för vilket är stadgat fängelse.Vidare skall tjänsteman som är anställd med fullmakt anmälas till åtal om hanär skäligen misstänkt för grovt tjänstefel. När det föreligger skälig misstankeom brott i tjänsten i annat fall t. ex. i fråga om tjänstefel som inte ärgrovt skall åtalsanmälan göras om det finns anledning anta alt talan omenskUt anspråk kommer att föras eller om tjänstemannen bestrider vad som läggshonom till last och tillfredsställande utredning inte kan åstadkommas hosmyndigheten. Omtjänsteman anmäls till åtal eller disciplinärt förfarande inleds mot honom ochden gärning som det gäller kan antas medföra avsättning eller om annarssärskilda skäl föreligger, kan tjänstemannen enligt 26 § statstjänstemannalagenavstängas, från tjänsten med omedelbar verkan. Om avstängning av domare sommisstänks för brott finns särskUda bestämmelser i lagen (1955: 261) omavstängning av domare (ändrad : 1013). Ävenåtskilliga tjänstemän som sorterar imder kommunaltjänstemannalagen (1965: 275,ändrad senast 1974:1010) är underkastade ett författningsregleratdisciplinansvar. Här kommer närmast i fråga sådana tjänstemän hos kommun ellerallmän inrättning, vilkas anställnmgsför- 1975: 78 104 håUandenredan före 1965 års tjänstemannalagstiftning helt eller delvis varförfattningsreglerade. I den mån regeringen enligt 1 § stadgan (1965: 602) omvissa tjänstem'än hos kommuner m. fl. (omtryckt 1974: 1017), i det följandekallad kommunaltjänstemannastadgan, förordnat att denna stadga skall varatUlämplig på dem blir de också underkastade de i denna stadga intagnadisciplinära ansvarsreglerna, vUka i sak är av samma innehåll som motsvaranderegler i statstjänstemannalagen. Den största gruppen av dessa tjänstemän totalt cirka 110 000 (se SOU 1974: 8 s. 115) utgörs av lärarpersonal inom detkommunala skolväsendet. Vidare kan nämnas kyrkliga befattningshavare såsomförsamlingspräster och kyrkomusiker. Beträffandestatstjänstemän samt kommunaltjänstemän som omfattas avkommunaltjänstemannastadgan gäller vidare att den offentlige arbetsgivaren istället för alt utkräva straff- eller disciplinrättsligt ansvar vanligen kananvända sig av det civUrättsliga regelsystemet. Sålunda kan flertalettjänstemän som inte tillsatts med fullmakt sägas upp från sin tjänst med stödav bestämmelserna i lagen. (1974: 12) om anställningsskydd (se 30 §statstjänstemannalagen och 36 § kommunaltjänstemannastadgan). Reglerna omavskedande i lagen om anställningsskydd gäller däremot inte för dessa gmpper avarbetstagare. För de kommunaltjänstemänsom inte omfattas av kommunaltjänstemannastadgan omkring 400 000 (se SOU1973:56 s. 89) råder fuUständig avtalsfrihet i disciplinfrågor. Vidare,gäller lagen om anställningsskydd i fuU utsträckning bettäffande dessatjänstem'. Detta har resulterat i att vissa regler om discipUnära åtgärderhar tagils in i ett kollektivt huvudavlal med allmänna bestämmelser, avsett attantas i samband med de kommunvis slutna kollektivavtalen. Som disciplinpåföljderupptas i nämnda allmänna bestämmelser varning och avskedande ulan iakttagandeav uppsägningstid samt för ordinarie tjänsteman även suspension under högst 90dagar. För de fast anställda tjänstemännens del är fömtsättningen för altavskedande skall kunna tillgripas att tjänsteman efter erhållen varning ellersuspension åter gör sig skyldig till fel eller försummelse eUer att han genomfel eller försummelse eller på annat sätt visat sig vara uppenbart olämplig attinneha tjänsten. Vidare finns en regel om att varning inle får åberopas somskäl för tjänstemans skUjande från tjänsten har förflutit efter varningensutdelande utan att tjänstemannen har erhåUit förnyad dscipli-när bestraffningeUer dömts för ämbetsbrott. Arbetstagarehos staten skall enligt kungörelsen (1971: 940) om tjänstemannaanställning förarbetstagare hos staten med några få uppräknade undantag numera i principanställas som tjänsteman. Däremot finns det fortfarande åtskilligakommunalanställda arbetstagare som inle är tjänstemän. I fråga om sådanaarbetstagare. omkring 200 000 är bestämmelser om påföljder vid förseelserintagna i elt kollektivt hu- Prop.1975: 78 105 vudavtalmed allmänna bestämmelser, avsett att införas i de kommunvis slutnakollektivavtalen. Huvudavlalet upptar som påföljder varning, suspension ochavskedande utan iakttagande av uppsägningstid. Avtalet innehåller även reglerom avstängning. I likhet med vad som har avtalats för de kommunalatjänstemännen gäller även beträffande ifrågavarande arbetstagare att varninginte får åberopas som skäl för avskedande har förflutit sedanvarningen utdelats ulan att arbetstagaren erhållit förnyad bestraffning.Vidare är lagen om anställningsskydd tillämplig i full utsträckning. Iarbetsrättsligt hänseende anses ämbetsansvaret ha den betydelsen alt detutesluter avtalsfrihet i varje fall rörande åligganden i tjänsten. Omväntgäller att ämbetsansvaret liksom det lagreglerade disciplinansvaret inle kanutkrävas för förseelser inom det område där de offentliga tjänstemännen haravtalsfrihet. Isitt första betänkande redovisade kommittén de principer som den ansåg böraligga till grund för ett nytt sanktionssystem för offentliga funktionärer.Dessa principer innebar i huvudsak följande. Det nya systemet skulleinle som det nuvarande ämbetsansvaret ute-" sluta avtalsfrihet rörandetjänsteåligganden. Inskränkningar i delta hänseende skulle bero av lag. Detoffentliga anställningsförhållandet i sin helhet skulle sålunda formelltbehandlas som avlalsgmndat, vilket enligt kommitién medförde den konsekvensenalt det ansågs som en avtals-förpliktelse för arbetslagaren atl åtlyda avarbetsgivaren uppställda villkor även på områden där dennes ensammabestämmanderätt inte fick inskränkas genom avtal. Vidareskulle det nya sanktionssystemet till skillnad från ämbetsansvaret kunnatUlämpas både vid åsidosättande av offentligrättsliga förpliktelser och vidavtalsbrott. Sanktionernas syfte skulle vara att tillgodosesamhällsmedlemmarnas intresse av att offentliga funktioner utan ovidkommandehänsyn fullgjordes på elt rikligt sätt. Sanktionssyslemet skulle därförutformas efter de offentliga funktionernas art och inle vara beroende av om deoffentUga funktionärerna intog ställning som tjänstemän eller inte. Detnya systemet skulle vidare anpassas till den nuvarande strukturen av den offentligasektorn, vilken innefattar både traditionella myndighetsorgan ochprivalrältsligt bildade organ, och utformas så att det kunde tillämpasoberoende av framlida förändringar i. den förvallnings-mässiga organisationen. Prop.1975: 78 106 Meden privaträltslig grundsyn på det offenlligrältsliga anställningsförhållandetskulle varje tjänsteförseelse komma alt betraktas som ett avtalsbrott, förvUket i första hand borde tUlämpas de sanktionsmedel som privattälten erbjöd. Ivissa fall skiUle det emellertid vara nödvändigt att komplettera dessasanktionsmedel med ett straffrättsligt ansvar, som koncentrerades tUl centralaområden av offenllig verksamhet och där främst tog sikte på fall av oriktigmyndighetsutövning. 4 Principerna för ett nytt sanktionssystem 4.1 Kommittén Flertaletremissinstanser ställde sig i stort, sett positiva till eller lämnade utanerinran grunderna för förslagen i principbetänkandet (en sammanstäUning avremissyttrandena finns i SOU 1972:1 s. 98121). I allt väsentligt ansåg sigdärför kommittén i sitt fortsatta arbete kunna bygga vidare på de iprincipbetänkandet intagna ståndpunkterna. Slutbetänkandet innehåller förslagtill erforderliga författningsändringar jämte motiveringar. Enav kommitténs målsättningar är att söka åstadkomma elt för all offentiigverksamhet enhetligt sanktionssystem. Straffansvaret koncentreras enligtförslaget till centrala områden av offentlig verksamhet och tar främst sikte påoriktig utövning av offentUg myndighet. En ny straffbestämmelse rörandemissbruk av offentiig myndighet föreslås ersätta den nuvarande ansvarsregeln omtjänstemissbruk i 20 kap. 1 § BrB medan stadgandena angående tagande av mutaoch brott mot tystnadsplikt i 2 resp. 3 § samma kapitel bibehålls med vissaändringar och bestämmelsen i 4 § om tjänstefel upphävs. Kommitténsförslag att avskaffa straffansvaret för vanliga tjänstefel innebär inte attsådana fel bör lämnas obeivrade. I stället föreslås att här skall gälla ettutomstraffrättsligt ansvar ett disciplinansvar av i huvudsak samma natursom det vUket förekommer i privat tjänst. Härigenom tiUgodoser koimnitlénockså ett annat av sina huvudsyften, nämligen att bryta det samband som fiimsmellan rådande ansvarsregler och förbudet för slora funktionärsgrupper all träffaavtal om vissa tjänsteåligganden. Med en privalrättslig grundsyn på detoffentliga anställningsförhållandet blir enligt kommitién varjetjänsteförseelse att se som elt avtalsbrott för vilket bör tillämpas desänktionsmedel som privaträtten erbjuder. Vidare föreslår kommitténatt avsättning och suspension avskaffas både som straff och somdisciplinpåföljd. Om funktionären genom brott eller tjänsteförseelse visat siguppenbarligen inte vara skickad att inneha sin anställning eller sitt uppdragskall han enligt förslaget 1 stället kunna -avskedas. Prop.1975: 78 107 Omfunktionären är missnöjd med den offentlige arbetsgivarens beslut omdisciplinpåföljd eller avskedande skall tvisten enligl kommitténs förslag kunnaprövas av domstol på samma säll som är fallet på den privata arbetsmarknaden. Dei slulbeiänkandet redovisade principerna för ett nytt sanklionssys-temtUlstyrks eUer lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Några remissinstanseranför reservationer mot förslaget utan att generellt avstyrka det. JK anseratt detaljförslagen, särskilt vad gäller disciplinansvaret, präglas avarbetsgivare- och arbetstagarsynpunkter i viss mån på bekostnad av tredje mans den enskilde medborgarens intressen. Liknande synpunkter anförs avhovrätten för Nedre , SJ, i och JO. JO ,betonar att det föreslagna disciplinförfarandets utformning företer sådanabrister att det är olämpligt att låta det nuvarande straffansvaret bortfalla iföreslagen utsträckning och ersättas med ett disciplinansvar, om inte bättre garantierskapas för att discipUnansvaret verkligen kan utkrävas när så är påkallat frånallmän synpunkt. Enligt skulle kommitténs målsättning att söka åstadkomma ett för all offentlig verksamhet enhetligt sanklionssyslem ha kunnat åstadkommas utan den långtgående avkriminalisering som de framlagdaförslagen innebär. a andra sidan anser inte attsamhället som arbetsgivare har större behov av ett disciplininstitut änarbetsgivare på den privata arbetsmarknaden. Juridiskafakulteten vid anser att kommitténs försök att lägga enprivaträttslig grundsyn på det offentliga anställnings-förhåUandet inte harlyckats. Sålunda brister enligt fakultetens mening kommitténs principiellautgångspunkt nämligen att det allmännas befattningshavare har samma frihet attträffa anställningsavtal och kollektivavtal och att förhandla om avtal ochtillgripa stridsåtgärder som anställda i privat tjänst. Vidare anserfakulteten att en privalrättslig grundsyn på det offentUgaanställnlngsförhåUandet lätt blir aUtför ensidig inte minst såvitt gällerämbelmän med rättstUlämpande uppgifler samt universitetslärare. Beslut omantagande och avskedande av sådan befattningshavare liksom utformningen avderas anställningsvillkor har nämligen en betydelsefull offentligrältsligaspekt, eftersom dessa frågor påverkar rättssäkerheten och forskningensfrihet. Juridiskafakulteten vid avstyrker väsentliga delar av kommitténsförslag och juridiska fakulteten vid menar att deanmärkningar som fakulteten framför och som redovisas i det följande gäller så grundläggande förhållanden att förslaget i sin nuvarande utformninginte bör läggas tiU grund för lagstiftning. 1975: 78 108 5 Avtalsförbudet i 3 § statstjänstemannalagen Kommitténframhåller att de nya sanktionsreglerna inte bör utesluta avtalsfrihet men attdet inte heller bör vara uteslutet att till-lämpa dem vidavtalsbrott. De bör således utformas oberoende av om tjänsteförseelserna begåsinom det avtalsförbjudna eller det avlalslillåtna området. För att åstadkommaatt det offentliga tjänsteavtalet i sin helhet kommer att omfattas av sammarättsregler i clvilrättsligt och proces-suellt hänseende som tjänsteavtal iallmänhet föreslår kommittén därför att det nuvarande stadgandet i 3 § andrastycket statstjänstemannalagen resp. 2 § andra stycketkommunaltjänstemannalagen, som anger alt avtal inte får ttäffas om inrättandeeller indragning av tjänst m. m. ersätts av en bestämmelse av innebörd att deti avtal inte får stadgas inskränkning i rätt för arbetsgivaren att ensambesluta om dessa angelägenheter. Härigenom blir enligt kommittén en förseelse ioffentUg tjänst att bedöma som ett mot det allmänna såsom arbetsgivare riktatavtalsbrott. Denföreslagna lagändringen tillstyrks av . LO konstaterar att denavtalsfrihet som sålunda föreslås visserligen endast är av formell natur menatt ändringen leder till alt berörda beslämmelser får en mer logisk uppbyggnadoch framför allt åstadkommer ett närmande lill den privata arbetsmarknadensregelsystem. Liknande synpunkter anförs av . , ,förhandlingsutredningen och 'lönesystemutredningen avstyrker förslaget.Televerket anser att den nuvarande strikta uppdelningen avanställningsförhållandet i en offenlligrätlslig och en civilrättslig del ärklarare från processuell synpunkt och att den föreslagna ändringen därförskuUe vara ägnad att komplicera förvaltningsprocessen. Samma uppfattning harlönesystemulredningen som i likhet med SAV anser att de av kommitténaktualiserade reformerna beträffande ansvars-syslem och processuella frågor skullekunna vidtas utan den föreslagna lagändringen. Enligt förhandlingsutredningenbör som huvudregel gälla alt förhandlings- och avtalsrätten begränsas tillfrågor som de avtalande partema förfogar över. Den av kommittén föreslagna konstruktionenharmonierar inle med denna grundsyn. Juridiskafakulteten vid anser att den föreslagna omformuleringennärmast framstår som en lek med ord. Prop.1975: 78 109 6 Det straffrättsliga ansvarsområdet 6.1 Kommittén Denprincipiella utgångspunkten för kommitténs förslag är som tidigare nämnts attdet bör skapas ett för all offenllig verksamhet enhetligt sanktionssystem somkan tUlämpas såväl då det allmänna uppträder i traditionell myndighetsform somdå offenllig verksamhet fullgörs exempelvis genom privaträttsUgt bildade organsamt oberoende av den for-meUa gränsdragningen mellan tjänstemän och andraarbetstagare. Delta sanktionssystem bÖr enligt kommittén omfatta två olikaslags påföljder, straffrättsUga och utomstraffrättsliga. Båda skall ha lillsyfte att skydda samhäUsmedlemmamas intresse av att offentliga funktioner ulanovidkommande hänsyn fullgörs på elt riktigt sätt. Svårhetsgraden av möjligaangrepp på detta intresse får avgöra vilket slag av påföljd som skalltiUgripas. Det utomstraffrättsliga ansvaret, som föreslås utformat inom ramenför ett discipUnförfarande av i huvudsak samma natur som det vilket redanförekommer i privat tjänst, avses tillgodose det allmännas intressesåsom arbetsgivare. Denuvarande straffbestämmelserna i 20 kap. BrB föreslås bli ersatta av tre nyaansvarsregler som var för sig gäller oriktig myndighetsutövning, mutbrott ochbrott mot tystnadspUkt. Straffansvar för vanliga tjänstefel bortfaller alltså. Denföreslagna straffbestämmelsen om oriktig myndighetsutövning, som närmastmotsvarar nu gällande regler om tjänstemissbmk (20 kap. 1 § BrB), avser delsett uppsåtiigt brott, benämnt missbruk av myndighet, dels ett oaktsamhetsbrott,kallat vårdslöshet i myndighetsutövning. Den som i utövning av offentligmyndighet åsidosätter vad som tUl följd av lag eller annan författning ellereljest gäller för myndighetsutövning skall sålunda, om gärningen för detallmänna eller någon enskild medför förfång eller otillbörlig förmån som inteär ringa, dömas för missbmk av myndighet till böter eller fängelse i högst tvåår eller, om brottet är grovt, tUl fängelse i högst . Om gärningen begåsav grov oaktsamhet, skall dömas för vårdslöshet i myndighetsutövning tUl bölereller fängelse i högst . Straffbestämmelsen är inte avsedd all tiUämpasom gämingen annars är belagd med straff. Genomalt använda begreppet offentlig myndighet avser kommittén att dra en gräns motdet område där det allmänna uppträder som part i avtalsförhållanden.