prop · FZ03166 · 1975-12-31 00:00:00 — Föregen del anser jag att samhällets information till företagen rörande denstatliga och kommunala verksamheten är av väsentlig betydelse och därför böringå i och kommunens permanenta verksamhet. De allmännainformationsfrågorna i kommuner och landsting kommer attbehandlas i proposition om demokrati m. m. I likhet med delegationenanser jag att informationen tiU företagen bör ha såväl skriftlig som muntligform. Verksamheten måste anpassas till de lokala och regionala förhållandenavarför en helt enhetlig och definitiv form inte bör eftersträvas. Formerna fördenna information kan dock utvecklas ytterligare. Denvidgade samhällsplaneringen ställer stora krav på planeringsunderlag. Ofta ärdet behövliga underlaget av likartat slag för olika planeringsverksamheter.Uppgiftslämnarna bör emellertid inte betungas i onödan genom dubbleringar iInformationsinhämtningen. Därför bör material som inhämtas av en myndighetäven förmedlas till andra myndigheter som behöver det för sin planering. Enfråga som har tilldragit sig särskilt intresse är kommunernas tUlgång tillrapportsystemet. HittiUs har kommunerna i regd endast delgetts information omde intressanta fallen. Delegationen anser att varje kommun bör ha rätt att fåtUlgång till all den information som samlas in om den egna kommunens arbetsställen.Kommunförbundet och flera kommuner understryker det stora behov som kommunernahar av enkäternas primäruppgifter. Ställs inte uppgifterna tUl förfogande,måste kommunerna göra egna enkäter med ungefär samma innehåll somrapportsystemets. Från dessa håll förs också fram krav på att kommunerna bör fåmedverka vid urvalet av intressanta fall. Ifråga om rapportsystemets tiUgänglighet för kommunema kan jag ansluta mig tUlde nämnda synpunktema. Jag delar också uppfattnmgen att företrädare förkommunen på lämpligt sätt bör få delta i urvalet av intressanta fall. Vidarebefordrandetav uppgifter aktualiserar som tidigare nämnts sekretessfrågoma. Till dessaåterkommer jag i specialmotiveringen. Prop.1975/76:166 125 Jagvill här avslutningsvis understryka det angelägna i att samordningsbehovetbeaktas i det fortsatta utvecklingsarbetet. Det gäller inte endastrapportsystemet utan samtliga former av informationsinhämtning. Samordningenförutsätter en ömsesidig anpassning från olika intressenters sida. Förrapportsystemet innebär detta att den flexibilitet som finns hos enkätema börbevaras och utnyttjas så att olika informationsbehov kan tillgodoses. 12.2.3Informationssystemets vidareutveckling och administration Delegationenframhåller att erfarenheterna av informationssystemet är begränsade. Därtillkommer att användarna på kommun- och länsnivå dels har varit ovana vidsystemet, dds ännu inte haft möjligheter att helt fullfölja intentionerna medsystemet. Delegationen föreslår därför en period av vidareutveckling inomramen för en permanent lag på området. Som har nämnts föreslås att UksomhittiUs en delegation skall leda verksamheten. Behovet av fortsattutvecklingsverksamhet understryks I regel av remissinstansema. Beträffandeinriktningen av utredningsarbetet tar flera instanser upp önskvärdheten av attbygga ut informationsinhämtandet till nya branscher och behovet att förbättraden muntUga uppföljningen. framhåller attinformationssystemets material har ett mycket stort användningsområde 1planerings- och utredningsverksamheten på såväl regional som central nivå.Detta förhåUande måste enligt verket ses som ett starkt stöd för en fortsattutveckling av systemet i en riktning som gör det möjligt att tjäna bådasyftena. De remissinstanser som avstyrker fortsatt användning av skriftligaenkäter menar att fortsatt utvecklingsarbete bör inriktas på ensystematisering av de muntliga kontakterna och på sättet att förmedla deninformation som därvid erhålles. Fleraremissinstanser framhåller att det även i fortsättningen finns behov av ettsammanhållande centralt serviceorgan. Organets arbete bör inriktas på attutarbeta metoder för värdering av den insamlade informationen, förmedlaerfarenheter av det praktiska arbetet mellan skilda organ samt att söka formerför att samordna rapportsystemet med andra statistikkällor och enkätsystem. Jaghar i det föregående pekat på flera punkter, där informationssystemet behövervidareutvecklas innan det kan anses ha fått en mer slutlig form.Utvecklingsarbetet bör inriktas på systemets funktion inom samhällsplaneringenpå central, regional och lokal nivå samt på möjligheterna att förbättrasamhäUsorganens handlingsberedskap. I arbetet bör alltså ingå bl. a. att prövai vilken omfattning den behövliga informationen lämpligen kan infordras genomrapportsystemet och vilket tekniskt förfarande som därvid är lämpligast. Ävensådana frågor som utbyggnaden och systematiseringen av de muntligakontakterna, kommunernas behov och användning av information, informationentUl före- 1975/76:166 126 tagenoch samordningsmöjligheterna när. det gäller Informationsinhämtningen börprövas. Försöksverksamhetenhar letts av delegationen för informationssystemet företagsamhälle.Delegationen har haft ställning av kommitté. Kostnaderna för verksamheten harbestritts från trettonde huvudtitelns kommittéanslag. I och med attförsöksperioden löper ut har delegationen slutfört sitt uppdrag. Som jag redan framhålUtbehöver informationssystemet ytterligare utvecklas. Verksamheten under detta skede bör ledas av en särskilddelegation. Dennas uppgift bör allmänt vara att leda, samordna och utveckla informationssystemet.Den bör inte ha någon direktivrätt i förhåUande till andra myndigheter. Däremotbör den kunna utfärda råd och anvisningar för hur verksamheten skall bedrivas.Uppkommer behov, av bindande föreskrifter, får delegationen hänvända sig tillregeringen. Delegationen bör vara den myndighet som har att besluta om anmodantiU näringsidkare att fullgöra uppgiftsskyldighet. Den bör vidare ha vissaarbetsuppgifter i anslutning tiU överlämnandet av uppgifter mellanmyndigheter. Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringen. Delegationenbör bestå av högst tio ledamöter. I den bör mgå företrädare för bl. a. berördafackdepartement, centrala, regionala och lokala myndigheter samt de anställdasoch näringslivets organisationer. Kostnadernaför delegationens verksamhet bör bestridas från trettonde huvudtitelnskommittéanslag. För nästa budgetår beräknar jag kostnaderna för delegationensverksamhet till 2 milj. kr. Detankommer på regeringen att meddela de föreskrifter som behövs för delegationensverksamhet och att förordna ledamöter i den. Delegationensverksamhet får ses som ett provisorium i avbidan på en slutiig lösning. Medhänsyn tiU verksamhetens karaktär bör ansvaret för ledningen oeh samordningenav informationssystemet efter utvecklingsperiodens slut, dvs. fr. o. /79, övergå på statens industriverk. Somjag redan har nämnt har med stöd av lagen om offentliga styrelseledamöter ivissa aktiebolag och stiftelser bedrivits en försöksverksamhet med statligstyrelserepresentation i vissa företag. I samband med 1972 ärs reformdiskuterades också frågan om styrelserepresentation. lag komemellertid att avse endast statlig representationsrätt. I enlighet härmed gerlagen regermgen rätt förordna en ledamot och en suppleant för denne i styrelsenför dds aktiebolag vars verksamhet huvudsakligen är inriktad på att äga ellerförvalta fast eUer lös egendom, dels sådan allmännyttig stiftelse som hartillgångar över- 1975/76:166 127 får sammanlagt högst 30 aktiebolag och stiftelser omfattasav offentlig stjTrdserepresentation. Lagen är inriktad på sådana ekonomiskaenheter som kan utöva omfattande ägarinflytande över grupper av andra företag,dvs. större förvaltnings- och investmentbolag och vissa allmännyttigastiftelser vars förmögenhet huvudsakligen består av aktier i svenska bolag.Däremot omfattar' lagen inte t. ex. de renodlade produktionsföretagen. Lagengäller till utgången av . I försöksverksamheten medstatiig styrdserepresentation har ingått 22 förvaltningsbolag och åttastiftelser. Sammanlagt 52 personer har utsetts att vara offentligastyrelseledamöter eller suppleanter. De flesta av dem är riksdagsledamöter, statstjänstemän,fackliga funktionärer eller kommunala förtroendemän. Försöksverksamhetenmed offentlig styrelserepresentation har som jag anförde inledningsvisutvärderats av en särskild arbetsgrupp med företrädare för berörda departement.Förslag till ny lagstiftning har lagts fram i den förat omnämndadepartementspromemorian. Erfarenhetemaav den offentiiga styrelserepresentationen har enligt vad som anförs ipromemorian i stort sett varit positiva. Inte någon av de tillfrågadestyrelseordförandena har framfört någon kritik mot reformen som sådan.Flertalet av de offentliga ledamöter och suppleanter som har tillfrågats harupplevt sitt uppdrag som meningsfullt. De flesta bolagen och stiftelserna harockså visat en positiv inställning till de offentliga representantema. Motbakgrund av dessa erfarenheter anförs att tanken på offentligstyrelserepresentation som en lämplig form för samarbete och informationsutbytemellan samhälle och företagen synes ha blivit godtagen. Försöksverksamhetenanses, trots att den har haft en begränsad omfattning, bestyrka att den formför samarbete och informationsutbyte som lagen om offentiiga styrelseledamöteranvisar är ändamålsenlig. Ipromemorian föreslås att också de renodlade produktionsbolagen innefattas isystemet med offentiig styrdserepresentation och att detta skall omfatta,fömtom nuvarande företagsformer, även ekonomiska föreningar. Dennuvarande lagstiftningen om offentlig styrelserepresentation syftar till atttUlgodose samhällets behov av samarbete och informationsutbyte med företagenpå framför allt central nivå. I promemorian framhålls att det också på lokalnivå finns ett betydande behov av nya och mera direkta former för ettsamarbete och informationsutbyte mellan samhället och företagen. Också kommunemaföreslås därför få rätt tUl styrelserepresentation. Enligt förslaget skallrepresentationsrätten avse företag som är ortsdominerande eller som eljest ärav stor betydelse för kommunen. Som mått på företagets betydelse för kommunenhar valts antalet anstäUda hos företaget resp. företagets andel av det totala 1975/76:166 128 antaletanställda inom kommunen. I promemorian föreslås sålunda att kommunen ges rätttill styrelserepresentation i företag som antingen har mer än 500 personeranstäUda mom kommunen eUer som där svarar för mer än en tiondel av det totalaantalet anställda. Förslaget berör sammanlagt omkring 160 kommuner och ca 260företag. Denstatiiga representationsrätten föreslås fortsättningsvis i första hand syftatill att skapa ett forum för bättre samarbete meUan staten och sådana företagvUkas verksamhet är av väsentlig betydelse för flera kommuner och för landetstotala utveckling, dvs. är av riksintresse. I den nya lagen bör enligtarbetsgruppen också ingå de förvaltningsbolag och aUmännyttiga stiftelser somf. n. omfattas av offentlig styrelserepresentation. Tillgmnd för bedömningen om ett företag skall anses vara av riksintresse ellerinte läggs tre synpunkter. Den första gäller sysselsättningsaspekten. Deföretag eller grupper av företag som har det största antalet anställda ärsålunda av stor betyddse inte bara för sysselsättningen totalt sett i landetutan även för näringslivets utveckling i stort. En annan grapp av företag somkan sägas vara av riksintresse är större företag som har anläggningar inomflera kommuner i landet. Riksintresset förklaras i detta fall av de vittgåendekonsekvenser som dessa företags beslut i straktur- och lokaliseringsfrågor har.Ett starkt intresse från här berörda synpunkter tilldrar sig också demultinationella företagen. Detta beror framför allt på de möjligheter somdessa företag har att fördela sin produktion mellan och utlandet ochatt genomföra interna transaktioner över gränserna. På grund av företagensinternationella verksamhet är. också samhällets möjlighet att få insyn i dessaföretag mera begränsad än i fråga om andra företag. Representationen föreslåsi denna del avse främst de multinationella företag som har ett svensktmoderföretag. Förslagetinnebär att staten i enlighet med de nu nämnda riktlinjerna får rätt att genomregeringen utse offentliga styrelseledamöter i högst 60 aktiebolag ellerekonomiska föreningar och tio stiftelser. Ocksåden nya lagen föreslås få försökskaraktär och gälla av . Förslagetatt under en ny försöksperiod ge staten och kommunema rätt att utsestyrelserepresentanter i vissa företag har fått ett blandat mottagande blandremissinstanserna. Även inom remissinstansema råder i många fall delademeningar, oftast efter politiska skiljelinjer. Reservationer förekommer inombl. a. , de flesta länsstyrelserna, ett stort antalkommuner och kommunförbundet. Till dem som i huvudsak är positiva tillförslaget hör , nio länsstyrelser, landstingsförbundet,LO och TCO. och kommunema yttrar sig i stort sett endast om denkommunala representationen. Förbundet och huvuddelen av kommunerna tillstyrkerdenna. Prop.1975/76:166 129 Deremissinstanser som tillstyrker förslaget utvecklar i allmänhet inte skälen försin ståndpunkt utan nöjer sig med att hänvisa tiU departementspromemorian. Flera remissinstanseravstyrker offentiig styrdserepresentation över huvud. Till denna grapp hörnäringslivets organisationer, kommerskollegium och Lantbrukarnas riksförbund.Några remissinstanser godtar statlig men avstyrker representation.Denna ståndpunkt intas av tre länsstyrelser och (). KFmenar att försöksverksamheten med statlig representation inte bör utvidgas. Ifråga om representation anser KF att underlaget inte är tillräckligtens för beslut om försöksverksamhet. De remissinstanser som helt eller delvisavstyrker offentlig styrelserepresentation grandar ofta sitt ställningstagandepå principieUa skäl. Särskilt SAF/industriförbundet/, och riktar principell kritikmot promemorieförslaget. Detär framför allt i två avseenden som kritik riktas mot förslaget frånprincipiell synpunkt. För det första anser man att förslaget om offentiigstyrelserepresentation leder till en maktutövning utan demokratisk kontroU. Omförslaget genomförs skulle man få en sammanblandning av politiskbeslutsprocess, offentUg förvaltning och näringsUv. Detta sägs medförarisk för en utradering av de självständiga och varandra balanserande intressensom vi hittiUs har haft i och som sägs ha varit ett av biandekonominspositiva kännemärken. Det skulle aUtså finnas en risk för att den offentligastyrelseledamoten av sin uppdragsgivare utnyttjas för att bedrivanäringspolitik direkt i företagen och detta skulle ske på grandval av hemligaunderhandsinstmktioner. I anslutning till denna synpunkt anförs också att detfinns risk för att myndigheterna, då de behandlar ansökningar som har getts inav företaget, inte uteslutande tar hänsyn till ansökans innehåll utan till vadden offentliga ledamoten anser. I varje fall skulle utomstående lätt kunnabibringas denna uppfattning. Härigenom skuUe tilltron tUl myndigheternasintegritet på ett betänkligt sätt kunna rubbas.' Denandra huvudsynpunkten är att offentUg styrelserepresentation skulle hämmaeffektiviteten i styrelsearbetet. Styrelserna skulle bli för stora och särskilti koncerner med många styrelser skulle arbetet bli tungrott. En styrelseshuvuduppgift är, framhåller man, att fatta beslut. Styrelsen måste därförutgöra en enhet. Offentiig styrelserepresentation skulle kunna leda till attstyrelsen utvecklas tUl ett förhandlingsorgan där olika styrelseledamöter harskUda särintressen. Detta kan leda till dubbla lojaliteter. Särskilt osuntanses det vara att genom representation införa ett intresse som i såhög grad är part i förhåUande till företaget och som dessutom ofta står i ettkonkurrens-och konflikttörhåUande tiU andra-kommuner. Detbör påpekas att även de remissinstanser som är kritiska till för- 9 1975176.1 saml. 1975/76:166 130 slagetom offentiig styrelserepresentation godtar den i promemorian framfördauppfattnuigen att ett förbättrat informationsutbyte mellan företagen ochsamhället behövs. Vidsidan av de principiella skälen anförs mot förslaget också att det finns andraoch mer ändamålsenliga former än styrdserepresentation för informationsutbyte.Sistnämnda synpunkt anförs som skäl för att inte godta förslaget av bl. a.Sveriges hantverks- och industriorganisation och . och industriverket tar upp frågan omstyrdserepresentation är en lämplig form för informationsutbyte. Båda stannardock för att godta förslaget i dess huvuddrag. ifrågasätter ominte informationsbehovet kan tillgodoses genom att den offentiiga ledamoten adjungeras. Föregen del vill jag anföra följande. Flertaletav de argument som har anförts mot offentiig styrelserepresentation fördesfram lagstiftningsärende. Sålunda gjordes även då gällandeatt offentlig styrelserepresentation utgör en maktutövning utan demokratiskkontroll, att ledamöterna skulle få en markerad särställning med dubblalojaliteter och att representationen skulle hämma effektiviteten istyrelsearbetet. Jaganförde i frågan om maktutövning bl. a. att den offentiiga styrelserepresentationeninnebär att kretsen av beslutande personer i de ledande organen i för samhäUetsutveckling betydelsefulla företag och institutioner vidgas. En sådan utvecklingligger, anförde jag, väl i linje med den allmänna demokratiseringsprocessen ivårt land. De offentliga styrelserepresentanterna skall i första hand fungerasom kontakt- och opinionsförmedlare mellan företagen och de allmännasamhällsintressena. Att ett sådant utbyte av information sker är av storbetyddse. Jag delade alltså inte uppfattningen att representationen skulleutgöra maktutövning utan demokratisk kontroU. Vadsom nu har förekommit har inte gett mig anledning att ändra uppfattning pådenna punkt. Jag kan tUlägga följande. Flera av de invändningar som riktas motden offentliga styrelserepresentationen gmndas enligt min mening påmissuppfattningar om dess innebörd. Jag viU sålunda framhålla att uppdrag somoffentlig styrelseledamot inte är förenat med någon som helst form avmyndighetsutövning mot det företag i vars styrelse ledamoten sitter. Det ansvarsom åvUar resp. förvaltningsmyndigheter går inte i något avseende över på denoffentiige styrelseledamoten. Däremot kan denne givetvis utifrån allmännautgångspunkter föra fram sin syn på vad samhällsintresset kan kräva i ett vissthänseende. Det förhåller sig vidare så, att en offentlig styrelseledamot inteär samhäUets representant på det sättet att ledamoten skall överlägga med deoffentliga organen rörande behandlingen av enskilda styrelseärenden. Inteheller kan något offentiigt organ ge 1975/76:166 131 direktivom hur den offentiige styrelseledamoten skall rösta i vissa ärenden. Sådanstyming har inte förekommit och det är inte heller avsikten att såskall ske . Vadjag nu har sagt följer av att ledamoten i princip avses få samma ställning,uppgifter och ansvar som övriga styrelseledamöter. Häri ligger bl a. attledamoten har att efter bästa förmåga främja företagets fortbestånd ochutveckling. Jag skulle här vilja göra en jämförelse med det fallet att enfunktionär i en intresseorganisation förordnas som ledamot i ett statiigtverks styrelse på förslag av sin organisation. Denne har då att med sinasärskilda kunskaper och erfarenheter berika diskussionen i styrelsen och ärsjälvfallet oförhindrad att yppa organisationens ståndpunkt i en visssakfråga. Men ledamoten representerar inte organisationen på det sättet att denkan ge ledamoten bindande direktiv eller att ledamoten ensidigt kan intaståndpunkter som främjar organisationens eller dess medlemmars intressen. Taletom dubbel lojalitet synes mig betydligt överdrivet. tUlbaka drarstatsmakterna på olika områden upp ramar inom vilka de enskilda företagen haratt verka. Som exempel på sådana ramar, om vilka det råder en bredenighet i vårt land, kan nämnas anställningstrygghet, miljöhänsyn och vissakonkurrensförhållanden. Att företagen inom dessa ramar är så effektiva sommöjligt enligt företagsekonomiska kriterier torde i sig i de flesta fall intemedföra någon motsättning mellan företagens och samhäUets intressen. En ocksåföretagsekonomiskt effektiv svensk industri är tvärtom en fömtsättning bl. a.för att vi skall kunna möta den allt hårdare utiändska konkurrensen, vilket isin tur är avgörande inte minst för våra möjligheter att hålla en hög och jämnsyssdsättningsnivå och en regional balans inom industrisektorn. Ävenom sålunda riskerna för lojalitetskonflikter är begränsade kan man dock Intebortse från att motsättningar i särskUda situationer kan föreligga mellanföretagets och samhäUets intressen. Den offentlige styrelseledamoten har då atti styrelsen klargöra vilka dessa senare är och verka för att de beaktas. Jaganförde i prop. 1972: 116 bl. a. att frågan om den dubbla lojaliteten inte varny. Genom den koncentration av styrelseuppdrag som råder har problemet enrelativt omfattande aktualitet inom näringslivet. De praktiska problemen haremellertid i regel kunnat lösas utan att de behövt drivas tiU sin spets Jagbedömde att svårigheterna inte behövde bli större när det gällde offentiigastyrelseledamöter. Det har inte kommit' fram något somtyder på att jag därvid tagit miste. Farhågornaför att effektiviteten i styrelsearbetet skulle väsentiigt sättas ned genom denoffentliga styrelserepresentationen finner jag överdrivna. 1975/76:166 132 Vadslutligen gäller invändningen att det finns andra och lämpligare former förinformationsutbyte än styrelserepresentation, måste jag konstatera att det intehar varit möjligt att konstraera ett informationssystem som görstyrdserepresentation obehövlig. Styrelserepresentation är enligt min meningett lämpligt komplement till det informationssystem som jag har förordat i detföregående. Styrelserepresentationen har fördelen att den ger snabba ochsmidiga kontakter som det blir möjligt att bredda företagetsbeslutsunderlag och i viss mån också att påverka företaget i en för samhälletönskvärd riktning. Jaghar mot bakgranden av det anförda för min del kommit till uppfattningen attoffentlig styrelserepresentation är en ändamålsenlig form för samarbete ochinformationsutbyte mellan samhälle och företag. I fråga om den kommunalarepresentationen är emellertid remissutfallet sådant att det finns anledningatt ytterligare överväga frågan om omfattningen av och formerna förrepresentationen. Ett dröjsmål med avgörandet av frågan kan enligt min meninggodtas med hänsyn till de ändringar i informationssystemet som jag föreslår.Dessa innebär bl. a. att kommunerna regelmässigt får ta del av rapportsystemetsprimämppgifter och medverka i urvalet av intressanta faU. Jag fäster ocksåvikt vid att företagen nu har att anpassa sin verksamhet inte bara till denutvidgade styrelserepresentationen för de anställda utan också tUl denlagstiftning om medbestämmande i arbetslivet om vilken regeringen tidigaredenna dag har beslutat proposition. Jag är således inte nu beredd att förordalagstiftning, om styrdserepresentation i aktiebolag och ekonomiskaföreningar. Ifråga om den statliga representationen ddar jag den i promemorian framfördauppfattningen att det finns skäl att nu gå vidare pch utöka kretsen av företagsom lagstiftningen gäller. Somjag har redovisat innebär promemorieförslaget i denna del att staten underen försöksperiod får rätt tUI styrelserepresentation i högst 60aktiebolag eller ekonomiska föreningar och tio stiftelser. I de 60 företagenavses även rena produktionsföretag ingå. Motförslaget att också produktionsföretag skall omfattas av lagstiftningen harerinran i och för sig inte framställts.. Jag ansluter mig för egen del tillförslaget. Inomkooperationen motsätter man sig att kooperativa företag tas med i den nyaförsöksverksamheten. hävdar att de principiella skäl-som förbundet riktat mot offentiig styrelsere- -presentation över huvudhar,särskild styrka när det gäller kooperativa företag. KF anser attbeslutsunderlaget är för svagt för att man skall kunna utvidga den nuvarandelagstiftningen. Kooperationens förhandlingsorganisation finner heller;intebehov av någon utvidgning av nuvarande insyn och samarbete.