prop · FZ0390 · 1975-12-31 00:00:00 — Enprincipiellt viktig fråga i det sammanhanget är också hur prövningen av olikatillståndsfrågor bör regleras. Ävenen del andra frågor bör lämpligen tas upp till behandling i detta sammanhang.Det gäller bl. a. frågor om rätt för häktad att själv omhänderha egna pengareller föremål samt möjlighetema till olika formei av förströelse och fysiskträning. Även användningen av fängsel bör behandlas. Detbör framhållas att nuvarande bestämmelser om behandlingen av häktade m. fl. ioch för sig ger utrymme för vissa förbättringar i de häktades situation. Iåtskilliga hänseenden bör dock behandlingsreglema omarbetas. En orsak härtUl äralt en del av de nuvarande bestämmelserna ger uttryck för ett i viss månföråldrat synsätt i fråga om häklads behandling. a. gäller detta reglema omhäktads avskUdhet. I andra hänseenden är det motiverat att införa bestämrnelsersom saknar motsvarighet i gällande häkleslag, t. ex. i fråga om häktads rätt tUlsocialt, kurativt stöd. Vidare är en del frågor som f. n. regleras i tUlämpningskungördsenav sådan vikt att bestämmelsema härom i stället bör tas in i den grundläggandeförfattningen. Uppenbarligenär möjligheterna att förbättra de häktades situation starkt beroende avtillgängliga lokalmässiga och personella resurser. De nuvarande häktenasbyggnadstekniska utformning utgör en begränsning av möjlighetema att åstadkommamera radikala förändringar i behandlingssituationen, särskilt när det gällerutrymmen för gemensamhetsvistelse, arbete och fysisk träning. I vissa häktenråder eller mera permanent en besvärande överbeläggning. Inte sällanmåste häktade på grund av plalsbrist placeras på annat häkte än det som hör tUlupptagningsområdet. Dessa förhållanden försvårar en önskvärd lösning av behandlingsfrågorna. Prop.1975/76: 90 113 Viddet under byggnad varande nya häktet i har enplanering skett med utgångspunkt från att de häktade i viss omfattnmg skaUvistas i gemenskap. Häktesavdelningen har förlagts till polisbyggnadens överstavåning. Engemensamhetsavdelning, som ligger i direkt anslutning till häkles-korridoremaomfattar arbetslokal (32 m) och därtill anslutet ram föi arbetsledare;motionslokal (34 m) med möjligheter tiU bordtennisspel och motion i ribbstolarsamt plats för roddapparat, motionscykel o. dyl: dagrum (40 m) där ytan medgermöblering i gmpper för läsning, TV-tittande, kortspel m. m. I anslutnmg tUldag- och motionsram finns toalett och dusch. Från dagrummet når man genom entrappa en altan (28 m-) i husets vindsvåning. I vindsplanet finns också fyrastycken rastgårdar och en slörre motionsgård (40 m-). Rastgårdarna har inte "lårtbUs"-utformningutan mera normala rumsformer. Vidplanermgen av nya häkten och arrestlokaler är det angeläget att man byggnadsmässigtsöker tUlgodose de behov som gör sig gällande i fråga om behandlingen avhäktade m. fl. När det gäUer befintliga häkten måste, som framgår av vad nysssagts, målsättningen bli mera begränsad med hänsyn tUl de byggnadsmässiga föratsättningama.Vissa möjligheter torde dock finnas att få tUl stånd en lokalmässigt bättrehäktesmiljö. 1 en del häkten kan om- eller tUlbyggnad ifrågakomma. Ettfullständigt genomförande av de principer för behandlingen av häktade m. fl.som föreslås i denna promemoria föratsätter vissa resursförstärkningar,särskilt när det gäller att tUlgodose behovet av förbättringar i häktenas byggnadsmässigautformnmg. Uppenbarligen måste det därvid bli fråga om en reformverksamhet iolika etapper. är det angeläget alt få tUl stånd en ny lagstiftningsom är bättre ägnad än den nuvarande att främja ett positivt utvecklingsarbetepå förevarande område. De förslag tUl nya författningsbestämmelser som läggsfram i promemorian bör därför genomföras . Isammanhanget bör erinras om att den av chefen för justitiedepartementettUlsatla utredningen för översyn av bestämmelsema om häktning m. m. (Ju 1974:17) har att överväga även utformningen av behandlingen av häktade m. fl. Somframhållits i direktiven tUl utredningen kan frågan om behandlingen av dem somär häktade m. m. och därmed sammanhängande frågor om tillgängliga resurserpåverkas av en ändrad utformning av bestämmelsema i RB om häktning m. m. Ettspörsmål av både principiell och praktisk betydelse är humvida frågor ombehandlingens utformning i större utsträckning än f. n. skall kunna överprövasi domstol. Enligt direktiven tUl den ,nämnda ut-, redningen ankommer det pådenna att ta upp detta spörsmål. Frågan behandlas därför inte i förevarandepromemoria. De ipromemorian föreslagna lagändringarna är lagtekniskt av så omfattande karaktäratt de svårligen kan inpassas i den nuvarande häktes- 8 1975/76. 1975/76: 90 114 lagen.Som framgår av vad förut anförts föreslås därför att den nuvarande lagenersätts med en ny lag i ämnet. Den nya lagen bör lämpligen i huvudsak utformasenligt samma systematik som den nuvarande lagen. Sålimda bör de materiella bestämmelsemai den nya lagen göras i första hand tiUämpliga på häktade. Därefter bör liksom f.n. i särskilda bestämmelser anges på vilka andra personkategorier som lagen ärtillämplig. I den nuvarande tUlämpningskungördsen har däremot den metodikenanvänts att de malerieUa bestämmelsema enligt sin ordalydelse är direkttillämpliga på samtliga intagna som omfattas av häkleslagens regler. Anledningatt frångå denna metodik vid utformningen av lillämpningsförordningen lill dennya häkteslagen föreUgger inte. 4 Socialt kurativt stöd m. m. Imotioner tUl riksdag berördes frågan om socialhjälp tUl anhörig då enfamiljeförsörjare berövats sin frihet. Motionärerna föreslog bl. a. attbestämmelser meddelades att styresman vid allmänt häkte eller fångvårdsanstaltskulle rikta vederbörande socialvårdsorgans uppmärksamhet på det hjälpbehovsom kunde föreligga för anhörig till häktad eller intagen. I sitt utlåtandeöver motionerna fann andra lagutskottet (2LU 1965: 39) att den i dessabehandlade frågan inte borde lösas genom alt del infördes genereU skyldighetför myndigheten att vid frihetsberövande underrätta socialhjälpsorganen. Ensådan ordning ansågs kunna skapa onödig irritation i många faU. mening var det emellertid befogat att de genom motionemaaktualiserade frågoma ägnades ökad uppmärksamhet. Med hänsyn härtUl ansågutskottet det vara lämpligt att Kungl. Maj:l i enlighet med ett förslag avsocialstyrelsen lät utfärda en cirkulärskrivelse i ämnet. På förslag avutskottet gav hos Kungl. Maj:t som sin mening tUl känna vad utskottetanfört. skrivelse jämte utskottets uttalande överlämnades däreftertill KAIK för atl beaktas under dess utredningsarbete. Vid1966 års riksdag framhöU första lagutskottet i sitt av godkändautlåtande (ILU 1966: 39) i anledning av en motion om utredning angåendehäktades ställning och rättssäkerhet det synnerligen angelägna i altförbättringar kom tiU slånd i fråga om socialt stöd och kurativa åtgärder förde häktade och deras anhöriga. Det borde enligt utskottet uppmärksammas atthjälpbehovet ofta uppkommer redan i samband med gripande och anhåUande. KAIKkonstaterar i sitt betänkande (SOU 1971: 74) alt uttalandei rUcsdagsärendet torde ha lett tiU att de socialvårdande organensuppmärksamhet riktats på behovet av ekonomiskt stöd åt häktades anhöriga.Emellertid ansåg kommittén att i en ny lag Prop.1975/76: 90 115 ombehandlmgen av häktade m. fl. borde finnas en uttrycklig beslämmelse omskyldighet för häktesföreståndare och motsvarande att se till att anmälan ombehov av socialhjälp sker om anledning därtUl föreligger. Enligt kommitténsmening borde anmälan undantagsvis kunna ske även mot den häktades önskan. Fortsättningsvisanför KAIK att behovet av hjälp med personliga angelägenheter i många fallsträcker sig vidare. Den häktade kan t. ex. vUja meddela arbetsgivare var hanfinns eller betala sin hyra eller få sin bostad låst eller ett husdjuromhändertaget. Sådana önskemål av häktade torde enligt kommittén redan tUlgodosesi viss omfattning genom åtagande av någon polisman eller tjänsteman vid häktet,som själv utför eller förmedlar den häktades uppdrag. Någon skyldighet att påangivet sätt bistå den häktade finns dock inte föreskriven. Kommittén anser detlämpligt alt en positiv lagbestämmelse härom införs. Givetvis kunde emellertiden rätt tUl bistånd inte vara absolut; dels måste man av praktiska skäl räknamed all huvudsakligen ganska enkla åtgärder kunna komma i fråga, dels måste detfinnas möjligheter alt avvisa den häktades anspråk på att visst ärende utförs,om obehörigt syfte kunde misstänkas. Kriminalvårdsberedningen(SOU 1972: 64) framhåUer att det kurativa, sociala stödet åt de häktade bordekunna förbättras genom att frivården får ett ansvar för de häktade liksom förde som är intagna i lokalanstalter. 1 detta syfte föreslås bl. a. attfrivården skaU få hand om personundersökningsverksamheten och på så sätt få möjUghettUl tidigare ingripanden. Erbjudanden om kontakt och service bör lämpligen skedels i samband med personundersökningama och dels genom att frivårdstjänstemänhar fasta mottagningstider på häktena. Viktigt är också enligt beredningensmening att man sörjer för ett förtroendefullt samarbete mellan den häktade ochhans övervakare, om övervakning redan pågår. Häktade som inte har övervakarebör kunna erbjudas en särskild kontaktman. Pågrundval av kriminalvårdsberedningens förslag har fr. o. m. i årgenomförts vissa ändringar i lagstiftningen om personundersökning i brottmål (prop.1973: 173, SFS 1973: 1214). 1 detta lagstiftningsärende uttaladedepartementschefen bl. a. att de erbjudanden om stöd och hjälp för denmisstänkte fram tUl dess målet är avgjort som dittUls lämnats varobetydliga. Detta kimde få tUl följd att den misstänktes situation i många fallhann försämras som förflöt fram till huvudförhandlingen. Fråndenna synpunkt ansåg departementschefen beredningens förslag att skapa ökade möjUgheteratt sätta in rehabiliteringsåtgärder på ett så tidigt stadium som möjligt varaav stor betydelse. Departementschefen ansåg i likhet med beredningen detnödvändigt att personundersökningsverksamheten knyts närmare till skyddskonsulentorganisationensamt att personundersökama i större ut- Prop.1975/76: 90 116 sträckningän f. n. underrättar skyddskonsulenten om behovet av hjälpinsatser. Det böringå som en naturlig del av personundersökningen alt utreda vUket behov avsocial service som föreligger, hur gjorda insatser synes verka och vilkamöjligheter som finns att förverkliga den misstänktes egna önskemål när del gäUerutbildning, yrkesinriktning och liknande. vUle departementschefen ilikhet med berednmgen starkt understryka att kurativa eUer andra stödjandeinsatser av skUda slag som sätts in innan ansvarsfrågan slutligtavgjorts bör baseras på ett klart medgivande från den som åtgärden avser.Frivilligheten i de föreslagna åtgärderna borde kunna utgöra en garanti föratt den åtalade inte skall uppfatta erbjudande om hjälp som ett föregripandeav domstolens ställningstagande i ansvarsfrågan. Departementschefenlog också upp frågan om behovet av en ordning som innebär att man redan föredomstolens avgörande av ansvars- och påföljdsfrågoma får möjligheter att skapaett förtroendefullt samarbete mellan den tilltalade och hans eventuella, bUvandeövervakare. Det bedömdes därvid som synnerUgen angeläget att den tUltalade ochden föreslagna övervakaren får lära känna varandra och vänja sig vid atl isamråd med frivårdstjänstemän lösa de problem som kan vara för handen. Det ktmdehär bli fråga om att ge den misstänkte personligt slöd även i annat avseende änmed rent kurativa åtgärder. Ofta torde i detla skede visad omsorg och hjälp attkomma tUl rätta med vardagsbekymmer och närliggande problem betyda mycket förden tilltalade och i vissa fall senare visa sig irmebära en god hushållning medkriminalvårdens resurser. Departementschefen föreslog därför bestämmelser sominnebär att skyddskonsulenten vid behov skaU kunna förordna förtroendeman förden misstänkte om denne ger sitt samtycke därtill. Förtroendemannen skallfrämst ha till uppgift att före domstolens avgörande fungera som ett socialtoch personligt stöd för den misstänkte. i97Joch riksdagar har som tidigare nämnts i anledning av förslag i sammaårs statsverkspropositioner anslagit medel för vissa tjänster som assistent förförstärkning av frivårdens kurativa verksamhet vid häkten och lokalanstalter. Kriminalvårdsstyrelsenhar i en mndskrivelse (nr 33/1974) meddelat vissa anvisningarrörande frivårdspersonalens medverkan i det kurativa arbetet på häkten ochlokalanstalter. Styrelsen understryker där vikten av att häktenas, fångvårdsanstaltemasoch frivårdens personal etablerar ett nära samarbete och på lämpligt sätt samordnarsina insatser. SomaUmän regel anges i nämnda nmdskrivelse att intagna på häkten skaU erbjudas denhjälp och det stöd som deras situation kräver och tillgängliga resursermedger. Beträffande sådana omhändertagna personer, som tUlhör nykterhetsvården,bama- och imgdomsvården eller den landstingskommunala mentalvården eller som ärtagna i förvar enligt ut- Prop.1975/76: 90 117 länningslagenbör frivårdens arbetsinsatser i allmänhet begränsas till att vid behov förmedlahjälp från andra myndigheter eUer organisationer. Vad härefter angår anhållnaeller häktade personer framhåUs att åtgärder av frivårdspersonal kan vidtasendast under fömtsättnmg av vederbörandes egel medgivande, dock att sådantmedgivande inte behövs från den som redan står under övervakning avkriminalvården, är inskriven i annan kriminalvårdens anstalt eller harförtroendeman som förordnats av skyddskonsulenl. Vidare anges all åtgärder somstrider mot vederbörande åklagares direktiv inte får vidtas. Fortsättningsvisuttalas i rundskrivelsen atl skyddskonsulenlen skall utse en kontaktman somgenom daglig kontakt med häktena skall hålla sig underrättad om vilka personersom intagils i eller avgått från häktet. Den handläggande tjänstemannen hosskyddskonsulenten skall möjligt besöka nyinlagna anhållna ellerhäktade för att utreda deras behov av kurativa insalser, underrätta övervakare,om sådan finns förordnad, samt vidta erforderliga åtgärder i de faU frigivningkan komma ifråga. Övriga på häktet intagna skall vid behov besökas förförmedling av hjälp. Somframgår av föregående avsnitt har imder senare tid vidtagits åtgärder som ärägnade att förbättra möjlighetema att ge kurativt, socialt stöd åt de häktade. SärskUtbör här erinras om att kriminalvårdsberedningens förslag bl. a. resulterat iatt frivårdspersonal numera medverkar i det socialt kurativa arbetet påhäktena. Reformeringen av personunder-sökningsverksamheten har också sinbetydelse i detta sammanhang. Kurativa eller andra stödjande insatser avskilda slag skall kunna lämnas den för brott misstänkte redan innanansvarsfrågan är slutUgt avgjord. Detta avses ske bl. a. genom attpersonundersökningen i större utsträckning än förut inriktas på att utrönabehovet av social service och genom atl skyddskonsulenlen i ökad gradunderrättas om sådana behov. Skyddskonsulenten skall också kunna förordna ensärskild förtroendeman för den misstänkte om det framkommer att denne behöverpersonligt stöd eller annan hjälp och han samtycker tUl ett sådant förordnande. Möjlighetenatt förordna förtroendeman för misstänkt är formellt knuten lill alt den personsom åtgärden avser är föremål för personundersökning. Sådan undersökning tordevisserUgen i många faU företas beträffande den som är häktad på gnmd avmisstanke om brott. Det är emeUertid också vanligt att den häktade redan stårunder övervakning på grund av tidigare brottslighet. Erforderlig utredning kani sådant fall i regel införskaffas på annat sätt än genom persommdersöknmg,vilket medför att personundersökning kan imderlåtas (2 § andra punkten lagen(1964: 542) om personundersökning i brottmål). A andra sidan medför Prop.1975/76: 90 118 justdet förhåUandet att den häktade står under övervakning att frivården redan harett ansvar för att den häktades behov av kurativt stöd tillgodoses. Blandde i häkte uttagna finns många personer som är föremål för åtgärd eller vård enUgtden sociala vårdlagstiftningen, dvs. bamavårdslagen, nykterhetsvårdslagen ochlagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. 1 den mån dessapersoner under omhändertagandel i häkte eller polisarrest behöver stöd i kurativtsocialt hänseende torde frågan i allmänhet ordnas genom att kontakt tas med detsociala organ som har ett vårdansvar för den omhändertagne eller eljest har attta befattning med honom i det hänseende som frågan gäller. Det praktiska tUlvägagångssättetär sålunda att häktes- eller frivårdspersonal med anknytning tiU häktetupprätthåller funktionen av ett förmedlande organ. Motsvarande torde gälla bl.a. i faU då den i häkte intagne är en utlänning som tagits i förvar enligtutlänningslagen. Densom har omhändertagits i häkte m. m. behöver i många fall bistånd i rentpraktiska angelägenheter som ligger utanför vad som ingår i begreppet kurativt,socialt stöd. Det kan gäUa sådana frågor som tillsyn av bostad, omhändertagandeav husdjur, underrättelse tUl arbetsgivare m. m. I regel synes den ordningen tiUämpasatt nödvändig hjälp med sådana smärre praktiska problem ombesörjs av polisen ellerhäktespersonal, såvida inte den omhändertagne har en, övervakare ellerförtroendeman som är närmare lUl hands att lösa uppgiften. Det förekommerockså att den häktades försvarare bistår i vissa praktiska angelägenheter. Av det anförda framgår numera på olika sätt söker tillgodose de i häkte intagnas behov av biståndi personUga angelägenheter av skilda slag. I häkteslagen (1958: 213) finnsemellertid inte någon bestämmelse som behandlar dessa frågor. ,Med hänsyn tUlatt tiUgodoseendet av ifrågavarande hjälpbehov ofla är av central- betydelseför den som är berövad friheten, om än tUlfäUigtvis, synes en bestämmelse iämnet inte böra saknas i den nya lagen. En sådan bestämmelse bör lämphgen angeatt om häktad behöver personligt stöd eUer annan hjälp, skall, i den mån detlämpligen kan ske, åtgärder vidtas för att tiUgodose sådant behov, om denhäktade samtycker därtill. En bestämmelse av angivetinnehåll, som bör placeras bland de inledande beslämmelserna i den nya lagen;kommer enligt ordalagen att avse häktads behov av stöd och hjälp i skildahänseenden, såväl när det gäller åtgärder i socialt kurativt hänseende som ifråga om rent praktiska angelägenheter som den häktade lUl följd av frihetsberövandetinle kan ombesörja själv. Skyldigheten att med den häktades samtycke vidta åtgärderför att tUlgodose sådant behov kan emeUertid främst av praktiska skäl inte görasabsolut. Det måste sålimda fä bli en lämplighetsbedömning från fall tiU faU omoch i vUken utsträckning insatser kan göras för att bistå den häktade.Bestämmelsen bör gäUa inte enbart häktade utan Prop.1975/76: 90 119 börvara tillämplig även på andra personkategorier som omfattas av lagen.Åtminstone när det gäller bistånd på det socialt kurativa området bör dockvaraktigheten av frihetsberövandet ofta tiUmälas stor betydelse för frågan ommåttet på de insatser av skUda slag som skäligen bör vidtas under frihetsberövandet. Frågan om vem eller vilkasom har att vidta åtgärder för alt tillgodose sådant hjälpbehov som avses medden föreslagna bestämmelsen kan inte besvaras enhetiigt. Lämpligen tordeföreskrifter i ämnet böra meddelas i tUlämpningsförordningen (2 §). Debestämmelser som därvid kommer i fråga bör ge uttryck för de skUlnader itillvägagångssättet som är betingade av bl. a. olika grander föromhändertagandet i häkte och beskaffenheten av den angelägenhet som hjälpenavser. Sålunda bör föreskrivas att om den som är intagen på grand av misstankeom brott framställer begäran om personligt stöd eUer annan hjälp och det inteär fråga om angelägenhet som lämpligen kan ordnas genom försorg avföreståndaren för förvaringslokalen, denne skall vara skyldig att vidarebefordraunderrättelse om behovet. Underrättelsen bör allt efter omständighetema görastill personundersökare, förtroendeman eller skyddskonsulent. Om den intagneinte redan undergår påföljd inom kriminalvården, t. ex. på grund av dom påskyddstillsyn, bör skyddskonsulenten underrättas endasi om den intagnesamtycker därtUl. Om annan intagen än nu nämnts framställer begäran om hjälp,bör motsvarande underrättelse, genom föreståndaren göras till det sociala organsom har tUl uppgift.att ta befattning med frågan, under föratsättning att denintagne samtycker til! alt sådan underrättelse sker. Slutligen bör gemensamtför de olika kategorierna intagna föreskrivas att underrättelse inte behövergöras om det på annat sätt är sörjt för att den intagnes behov av stöd ellerhjälp ändå kommer att uppmärksammas. Härmed åsyftas exempelvis den situationenatt på häktet tjänstgör frivårdspersonal eller anstaltspersonal med kurativauppgifter. 5 Omhändertagande av pengar och vissa föremål 5.1 Nuvarande bestämmelser m. m. Enligtbestämmelse i 3 § andra stycket häkteslagen skaU pengar, värdesaker,legitimationshandlingar och sådana föremål som kan äventyra ordning ochsäkerhet fråntas den häktade för att förvaras särskilt. I 3 § andra stycket tUlämpningskungördsenföreskrivs att förteckning över egendom som omhändertagils i samband med visitation,skall upprättas i särskild liggare och undertecknas av den som .utfört visilationen.Egendomen skall för den intagnes räkning förvaras under överinseende avföreståndaren för förvaringslokalen. Underförarbetena till häkleslagen anmärkte lagrådet (prop. 1975/76: 90 120 s.95) atl del i vissa fall redan från början kunde synas vara onödigt att laifrån den intagne alla de tillhörigheter som anges i 3 § andra stycket. I andrafall borde den intagne enligt lagrådets mening åtminstone vid längre vistelse ihäkte snart kunna återfå en del av tiUhörighetema. Lagrådet förordnade därförall bestämmelsen fick den innebörden, att penningar och andra föremål som däravsågs skulle omhändertas endast i den mån det fanns påkallat. Dåvarande chefenför invände häremot alt en så utformad bestämmelse dock inlegav uttryck åt det förhållandet att häktning som regel kräver att pengar ochangivna föremål omhändertas. KAIKföreslår i sitt belänkande en regel av innebörd att häktad skall medges attsjälv ha hand om pengar och värdesaker om det kan ske ulan olägenhet. Sådantmedgivande kan enligt kommitténs mening ha slor betydelse för den häktadesintegritetskänsla och bör därför lämnas i möjlig utsträckning. Nuvarandebestämmelser i 3 § andra stycket häkteslagen innebär bl. a. alt föremål som kanäventyra ordning och säkerhet skall fråntas den häktade för att förvarassärskilt. Mot denna bestämmelse torde inte annan invändning kunna riktas än attuttrycket "ordning och säkerhet'" har en något obestämd innebörd ochdärför kan leda till att föremål fråntas den häktade i en alltför vidsträcktomfattning. Rimligen bör endast egentiiga säkerhetsskäl kunna motivera ett omhändertagandeav föremål. Särskilt bör därvid uppmärksammas att sådana föremål som denintagne kan använda för atl skada sig själv eller annan person bliromhändertagna. Genom bestämmelse i den nya lagen bör därför utsägas att föremålsom kan medföra fara från säkerhetssynpunkt skall omhändertas och förvaras förden häktades räkning. Bestämmelsen bör lämpligen placeras i 2 § nya lagen. Bestämmelsemai 3 § andra slyckel häkleslagen innebär emellertid också att pengar, värdesakeroch legilimalionshandlingar obligatoriskt skall fråntas den häktade. Av olikaskäl synes det vara påkallat att överväga en ändring av bestämmelserna i dennadel. TiUen början bör sålunda framhållas atl det för den häktades integriletskänslakan vara av betydelse att han själv i så stor utsträckning som möjligt får hahand om sådana lillhörigheter som det här är fråga om. Vad särskilt angårkontanta medel bör vidare beaktas alt en möjlighet för häktad att omhänderhasådana i praktiken torde vara en direkt fömtsättning för att vissa särskUdaåtgärder skall kunna genomföras i Prop.1975/76: 90 121 syftealt göra häklesmiljön mera dräglig för de intagna. Detla gäller bl.