prop · FZ031 · 1975-12-31 00:00:00 — Landsantikvarierna anser i flera fall atlkommunerna måste bidra till eller stå för kostnaderna, men att också statenmåste ge bidrag. Flera landsantikvarier och länsstyrelser påpekar altlagskyddet för kulturminnesvården är otillräckligt, särskilt förbebyggelsemiljöer och kulturlandskap. Länsstyrelserna i ,och liksom flera landsantikvarier konstaterar attbyggnads-minneslagen endast i begränsad omfattning tillgodoser behovet av skyddför kulturminnesvärden och att denna lagstiftning inte kan tillämpas päkulturhistoriska miljöer. Några landsantikvarier efterlyser riktlinjer för hurnaturvårdslagen kan tillämpas för att tillgodose kulturminnesvårdens intressen.Några länsstyrelser bl. a. länsstyrelserna i och -fäster regeringens uppmärksamhet på behovet av anvisningar och klarläggandenfrån centralt håll vad gäller hanteringen av kulturminnesvärdensintresseområden i den kommunala planeringen. Flera landsantikvarier och länsstyrelser anser attytterligare statliga medel behövs för upprustning och vård av kulturhistorisktvärdefull bebyggelse. Statliga medel behövs enligt dessa myndigheter även förlandskapsvärd i odlingsbygder och vård av gravfält. Behov av övergripande utredningar påpekas exempelvis avlandsantikvarien i . som anser det önskvärt med enstatlig utredning om möjligheterna att ge jordbruket förutsättningar att fyllamiljö- och landskapsvärdande uppgifter. Landsantikvarien i länmenar att statliga insatser behövs för utvecklingsarbete rörande sambandetkulturminnesvård - naturvärd rörligt friluftsliv. 7 7.4 De centrala remissinstansernas yttranden Kommunernas ambitionsnivå när det gällerkulturminnesvården betecknas av som mycket hög i de flesta fall. 1975/76:1 48 Kulturminnesvårdens intressen har enligt ämbetet i storutsträckning beaktats i programmen. Det är emellertid också uppenbart attbehoven av utredningar och inventeringar är mycket stora och att det blir svårtatl slutföra sådana inom ramen för planeringsskedet. Större områden av betydelse för kulturmin-' nesvärden anser att de i underlagsmaterialetangivna större områdena av för kulturminnesvården i princip skallanses vara av riksintresse, men atl de bör uppfattas som markeringar avvärdefulla kulturområden, vilka närmare bör utredas innan säkerställandeåtgärdersker. För vissa områden är utredningsbehoven så stora attsäkerställandeätgärderna enligt ämbetets uppfattning inte kan slutföras underplaneringsskedet. understryker också utrednings- ochinventeringsbehovet i de större områdena. Redan i den ordinarie kommunalaplaneringen och i arbetet med kommunöversikterna bör emellerfld enligt verketde kulturhistoriska intressena beaktas. anser det nödvändigt att inventeringargenomförs i de kulturhistoriska miljöerna av riksintresse, särskilt i de fallkonflikter föreligger med andra intressen. Landsantikvarierna bör enligt verketockså närmare avgränsa'de kulturhistoriskt värdefulla miljöer som ligger inomstörre områden av betydelse för kulturminnesvården. finner att kulturminnesvårdensintressen i tätorterna är mycket ojämnt redovisade i programmen. Detta berorenligt ämbetet i första hand på att kulturminnesvårdens intressen i tätorternainle redovisades i underlagsmaterialet. Dessutom är dessa intressenbristfälligt utredda. Ämbetet anser därför att en utredning av kulturminnesvärdensintressen i tätorterna är en av de mest angelägna uppgifterna i den fortsattafysiska riksplaneringen. Tätorter som i sin helhet är av riksintresse förkulturminnesvården bör enligt ämbetet bli föremål för planering redan underplaneringsskedet, medan miljöer som utgör delar av tätorter bör beaktassärskilt i den kommunala planeringen. föreslår efter samråd medriksantikvarieämbetet att de kulturhistoriska miljöerna i tätorterna ges högprioritet i den kommunala planeringen, men att inga redovisningskrav börföreligga för dessa under planeringsskedet. konstaterar att kommunerna som säkerstäl-landeåtgärdofta föreslår tillämpning av byggnadslagen eller naturvärds- 1975/76:1 49 lagen, alternativt särskilda riktlinjer i kommunöversikt.1 ytterst få fall föreslås utnyttjande av byggnadsminneslagen eUerfornminneslagen. Ämbetet konstaterar också att möjligheterna att säkerställamiljöer och större områden av betydelse för kulturminnesvården med hjälp avspeciallagstiftningen är begränsade och att detta medfört stora svårigheter iprogramarbetet. Ämbetet anser att man tills vidare i första hand bör användasig av byggnads- och naturvårdslagstiftningen för att tillgodosekulturminnesvårdens intressen. Genom att de flesta kommuner avser att upprättakommunöversikter anser att goda förutsättningarföreligger för att erforderliga säkerställandeåtgärder vidtas. har tOlsammans med planverket stäUlsamman och kommenterat bl. a. tillämpliga säkerställandemedel vid bevarande avbebyggelse och kulturmUJöer.' Ämbetet understryker vikten av att kommunerna under planeringsskedet samråder med landsantikvarierna. konstaterar att inventeringslägetför kulturminnesvården är bristfälligt. För stora delar av landet saknasbebyggelseinventeringar och inventeringar i kulturlandskapet. föreslår att de utredningar somkrävs för de redovisade miljöerna av riksintresse genomförs inom ramen för iförsta hand arbetet med kommunöversikt. Utrednings- och planeringsarbetet underplaneringsskedet bör i första hand syfta till att avgränsa intresseområden ochprecisera förslag till säkerställandeåtgärder. Det har enligt ämbetet oftavarit förenat med svårigheter att avgöra om ett objekt skall anses vara avriks- eller länsintresse. För att slutgiltigt göra ett urval av riksintressenfordras enligt först stora inventeringsinsatser ochkulturliistoriska analyser. Ämbetet anser att det är särskilt angeläget attkulturminnesvårdens intresse beaktas i områden för vOka gäller geografiskariktlinjer. , planverket och betonar vikten av att tillräckliga personeUa och finansiellaresurser ställs till kulturminnesvårdens förfogande. Stora krav kommer attställas under planeringsskedet, i synnerhet på landsantikvarierna. bedömer att byggnadsnämnderna ochfastighetsbildningsmyndigheterna kommer att få behandla många ärenden somberör områden av betydelse för bl. a. kulturminnesvården och att det därför ärmycket angeläget med förbättrade samrädsformer. ' Skrivelse till kommunstyrelser och byggnadsnämnder från statens planverk och . 4 1975/76 1 saml. 1975/76:1 50 I den tUl regeringens beslut fogade promemoriankonstateras atl det i betydande omfattning råder enighet om kulturminnesvårdensbehandling i det fortsatta planeringsarbetet. Genom riksantikvarieämbetetsställningstaganden lUl de redovisade programmen torde de från rikssynpunkt mestangelägna bevarandeinlressena nu till sina huvuddrag vara angivna även omämbetets ställningstaganden inte kan betraktas som slutgiltiga.Riksantikvarieämbetet har i flera sammanhang betonat att inventeringsarbetetbör drivas vidare för att ge underlag för fortsatta ställningstaganden,särskilt beträffande de s. k. större områdena av intresse förkulturminnesvården. Det bör enligt promemorian uppmärksammas att det regionalastatliga ansvaret för kulturminnesvården från kommer att förasöver tUl länsstyrelserna, varför del är angeläget att dessa redan iplaneringsarbetets inledningsskede tar aktiv del i de åtgärder som vidtas inomkulturminnesvårdens områden. De områden som av nu angetts habetydelse från rikssynpunkt bör enligt promemorian behandlas inom ramen förarbetet med att fullfölja riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen ochdärvid inordnas i den översiktliga kommunala planeringen. Riksantikvarieämbetetsyttrande och granskningspromemorior bör tjäna till vägledning vidplaneringsarbetet. Det är angeläget att under planeringsskedet tillgodose demest omedelbara skyddsbehoven i syfte att förebygga oönskade förändringar tillföljd av exploatering eller utebliven vård. Vidare är det enligt promemorian viktigt att finna formerför en samlad behandling av bl. a. rörligt friluftsliv, vetenskaplig naturvårdoch kulturminnesvård i syfte att skapa bättre samordning av planerings- ochsäkerställandeåtgärder varvid även bevarandeintressenas samband med de areellanäringarna bör beaktas. Mot bakgrund av ändringar i naturvärdslagen finns detenligt promemorian anledning för kommuner och länsstyrelser att gemensamt seöver de i programmen föreslagna formerna för säkerstäUande. I besluten län för län hänvisar regeringen tiU de allmännautgångspunkter för kulturminnesvårdens behandling som anges i den allmännapromemorian. Dämtöver tas i besluten upp bl. a. följande särskilda frågor. Regeringen framhåller att planeringsinsatserna för områdensom berörs av geografiska riktlinjer, såsom kustområden, älvdalar och områdenkring större sjöar bör ske med beaktande av bl. a. kulturminnesvårdens intressen.Det samma gäller vid planeringen för verksamheter som skogsbruk, miljöstörandeindustri och kraftverksutbyggnad. Regeringen uppdrar åt i attmed förfur behandla frågan om avvägningar mellan bevarandeintressena och önskemålom brytning av kalk, diabas och uran inom södra och med ledning avdet material som kommer fram beträffande dessa frågor skyndsamt göra ensammanställning med förslag tiU åtgärder för att säkerställa en rimligavvägning mellan motstående intressen. 1975/76:1 51 Regeringen framhåller i beslutet för attdet är angeläget att Jordbrukets rationalisering längs och iSiljans-bygden kan drivas vidare med beaktande av bl. a. kulturminnesvårdensintressen. Dessa frågor bör studeras i det fortsatta planeringsarbetet i samrådmellan företrädare för kommunerna, , lantbruksnämnden och landsantikvarien. Z 8.1 Riktlinjer och underlagsmaterial De fastlagda riktlinjerna innebär att fritidsbebyggelsenbör utvecklas i mer planmässiga former . En planläggning avfritidsbebyggelsen anses speciellt angelägen för kusterna och de störreinsjöarnas strandområden. Det understryks att fortsatt bebyggelse börförläggas så att den inte inkräktar på stränder som är av värde förfriluftslivet. I områden där konkurrensen om marken är stor, är tätare formerav bebyggelse att föredra med hänsyn bl. a. lUl det rörUga frUuflsUvet, medanspridd fritidsbebyggelse i form av enstaka bus eUer mindre husgrupper i andradelar av landet är en lämplig form av fritidsboende. 1 rapporten (SOU 1 971:75) Hushållning med mark och vattenbetecknas vissa sjörika områden i inlandet som utvecklingsområden förfritidsbebyggelse, nämligen områden i , , ,och norra län samt småländska höglandet. I dessa områdenär en aktiv utvecklingsplanering för fritidsbebyggelse angelägen. 1 vissa andraområden i inlandet - Ringsjöområdet i , , områden kringtätorter vid och , kring , vid omkringMotala och samt vid och Siljan - är utnyttjandet förfritidsbebyggelse redan stort. Försiktighet bör därför iakttas beträffandefortsatt markupplåtelse för fritidsbebyggelse inom dessa områden. 7.8.2 Behandlingen idet kommunala programarbetet Totalt ca 160 kommuner tar upp frågor med anknytning tillfritidsbebyggelse. Ett stort antal kommuner som behandlar fritidsbebyggelsenredovisar aktuella eller möjliga intressekonflikter. Den vanligaste typen avkonflikt både i inlandet och vid kusterna är den mellan fritidsbebyggelsen ochdet rörliga friluftslivet eller naturvården. Även kulturminnesvården,jordbruket, skogsbruket och renskötseln anses ibland ställa anspråk på markensom kolhderar med fritidsbebyggelsens. Kommunernasmål för planeringsarbetet rörande fritidsbebyggelsen är skiftande och iaUmänhet ganska vagt formulerade i programmen. ÄtskilUga kommuner haremellertid ambitionen all styra fritidsbebyggelsens utveckhng. Ikustkommunernas och åtskUUga inlandskommuners uttalanden kan vidare spåras ettväxande intresse att dämpa fritidsbebyggelsens tillväxt i områden som ärattraktiva för det rörliga 1975/76:1 52 I inlandet diskuteras oftafritidsbebyggelsen i relation till landskapsvärd, samhällsservice, lokalasysselsättningsproblem samt jordbrukets och skogsbrukets problem. Byggande avfritidshus och även omvandling av äldre åretruntbebyggelse till fritidsbostäderses som ett sätt att hålla landskapet fritt från igenväxning och samtidigtskapa bätlre underlag för samhällsservice samt att i viss män häva lokalarbetslöshet. Delrapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vattenangivna utvecklingsområdena för fritidsbebyggelse uppmärksammas i varierandeomfattning. I vidareutvecklar tillsammans medberörda kommuner ett förslag lill planeringsprinciper för länets södrasjödistrikt. 1 Dalsland-Nordmarken-området i och länhandhas ett liknande arbete av den s. k. , en inlerkommunalorganisation med företrädare för berörda kommuner och turistorganisationer somarbetar i samråd med de berörda länsstyrelserna. Som medel atl lösa de redovisade intressekonflikternaföreslår kommunerna i regel någon form av översiktlig planmässig bedömning avbebyggelseutvecklingen, vid behov följd av onirådesplanering, detaljplaneringeller utfärdande av förordnanden enligt naturvårdslagen. Den planmässigabedömningen avses ofla bli genomförd inom ramen för ett arbete med enkommunöversikt. Större delen av havskusten skaU enligt programmen bh föremålför översiktlig markanvändningsplanering. Länsstyrelserna är i huvudsak överens med kommunernabeträffande fritidsbebyggelsens behandling. Skiljaktiga meningar förekommerfrämst när det gäller vissa speciella områden. Som exempel kan nämnas ,där motsätter sig en del av den av kommun föreslagnafritidsbebyggelsen. Liknande skiljaktigheter i uppfattning mellan kommuner ochlänsstyrelse redovisas för . Några länsstyrelser vill fästa regeringens uppmärksamhetpå specieUa problem med anknytning till fritidsbebyggelsen. i Jönköpingslän pekar på behovet av översiktlig planering kring sjön med hänsyn tillfritidsbebyggelsens, friluftslivets, naturvårdens och kulturminnesvårdensintressen i området. Länsstyrelserna i och länunderstryker betydelsen av planering i länens kust- och skärgårdsområden. i pekar särskilt på att det ilänet finns inle ianspråktagna byggnadsplaneområden i attraktiva kustlägen. 1vissa fall är och berörd kommun överens om alt byggnadsrätterinom inte genomförda byggnadsplaner bör upphävas. vUl fästauppmärksamheten på att medel bör stäUas tUl förfogande för den inlrångsersätlningsom därvid kan uppkomma. Länsstyrelseni behandlar särskilt kustområdet Skummes-lövslrandMellbystrand,vUket enligt mening kanske är landets hårdast exploateradefritidsbebyggelseomräde. Ett särskilt problem inom området ärfritidsbostädernas omvandling till åretrunt- 1975/76:1 53 Ett annat problem är att åtskUliga hus inteliUkommit i laga ordning. viU inte tillstyrka någon ny bebyggelsei området förrän en sådan har stöd i en planering som beaktat riktlinjerna förhushållning med mark och vatten. Även kring och framhållerlänsstyrelsen problem med en växande fritidsbebyggelse och en snabb omvandlingav fritidsbostäder tUl åretrunlbostäder. 7.8.4 De centrala remissinstansernas yttranden konstaterar att fritidsbebyggelsen behandlats iförhållandevis liten utsträckning i programarbetet. har enliknande uppfattning och finner att programmens vaga utformning inte medgernågon analys av behovet av mark för exploatering av fritidsbebyggelse.Naturvårdsverket tillstyrker kommunernas förslag att reglera fritidsbebyggelseni kommunöversikter. Avvägning mol andra intressen understryker att all bebyggelse börföregås av allsidiga naturinventeringar och planeras så att den inte påverkarvetenskapligt värdefulla områden eller områden av stort värde förfriluftslivet. Inom riksintressanta områden för friluftslivet börstrandområdena alltid hållas fria från nytillkommande fritidsbebyggelse.Bebyggelsen bör här inriktas på uthyrningsverksamhet. Verket understrykersärskilt behovet av planering för att reglera fritidsbebyggelsens utvecklinglängs kusterna, på och , i de stora älvdalarna och vid de störreinsjöarna. påpekar mot bakgrund av att friluftslivet iregel prioriteras framför fritidsbebyggelsen, att det föreligger ett starktintresse från den enskilde att ha tillgång till egen eller flerårsförhyrdfritidsbostad. och betonar betydelsen av attbefintlig bebyggelse på landsbygden kan kompletteras med viss nybebyggelse, t.ex. för fritidsändamål. Detta medverkar bl. a. till att förbättraserviceunderlaget. Fritidsbebyggelse i den fortsalta planeringe.n Enligt planverket hämmas utvecklingen mot en ökadplanmässighet hos fritidsbebyggelsen av den ofta långt utdragna och därmedkostsamma behandhngen hos planmyndigheterna. Verket anför attdetaljplanelägg-aing ger vissa fördelar Jämfört med enbart områdesplan även närdet gäller mer begränsad fritidsbebyggelse. Verket flnner dock att de högrekostnaderna hos den detaljplanelagda fritidsbebyggelsen kan leda över efterfråganmot spridd bebyggelse eller medföra en alltför generös tolkning avdispensreglerna. Verket anför att åtgärder bör vidtas för att sänka kostnadernagenom t. ex. översyn av kraven på tekniska utredningar och grundkart eföreskrifter. 1975/76:1 54 Såväl som planverket tar upp frågan omutsläckande av ej utnyttjade byggnadsrätter i detaljplaner belägna inomriksintressanta områden. konstaterar att det är mycket svårtatt upphäva sådana planer och att detta förhållande medför stora olägenheter ide fall planerna strider mot riksintressena. efterlyser direktiv frånregeringen i denna fråga. Verket pekar också på problemet med de ofta storakapital som bundits i markförvärv och projekteringsarbeten grundade påkommunala utfästelser i områden som betecknas som riksintressanta. föreslår att vissa ändringar ibyggnadslagstiftningen genomförs. Olovligt byggande bör beivras effektivare,kommunala kostnader för detaljplaneläggning bör lättare kunna tas ut avmarkägarna och kommunernas möjligheter att ställa krav på bebyggelsens yttreutformning i kulturhistoriskt intressanta områden bör ökas väsentligt. 1 den lUl regeringens beslut fogade promemorian framhållsalt restriktivitet bör tillämpas i fråga om ytterligare fritidsbebyggelse inomområden som berörs av de geografiska riktlinjerna i avvaktan på översiktligamarkanvändningsplaner som beaktar den fysiska riksplaneringens riktlinjer.Särskilt stor återhållsamhet bör iakttas vid de obrutna och högexploateradekusterna, på och samt i fjällvärlden. Kommunerna bör vidare enUgtpromemorian under planeringsskedet förbättra sin planeringsberedskap inomområden där fritidsbebyggelse bör kunna komma tiU stånd. Bl.a. inom de områden i inlandet som i rapporten (SOU1971:75) Hushållning med mark och vatten utpekas som särskilt lämpliga som utvecklingsområdenför fritidsbebyggelse, eller inom andra områden där en utveckling avfritidsbebyggelsen pågår eller kan väntas, bör enligt promemorian övervägandenrörande fritidsbebyggelsen inordnas i den kommunala översiktliga planeringendär så inte redan har skett. Inom vissa sådana områden omvandlas en väsentligdel av det befintliga byggnadsbeståndet till fritidsbostäder eller tillpermanentbostäder för boende som har sin huvudsakliga sysselsättning inomnärbelägna tätorter. Detta kan ha stort värde från bl. a.landskapsvårdssynpunkt men kan också i betydande grad begränsahandlingsfriheten när det gäller planläggningen av områdenas framtidautnyttjande. I promemorian framhålls att det är angeläget att dessaförhållanden uppmärksammas i det fortsatta planeringsarbetet. När det gällerplanering för en mer omfattande utveckling av turist- och fritidsanläggningarframhålls att denna bör ses mot bakgrund av statsmakternas ställningstagandenmed anledning av turistkommitténs förslag. Regeringen hänvisar i de länsvisa besluten till deallmänna utgångspunkter som anges i promemorian. 1 besluten för de län som innefattar högexploateradekustområden understryker regeringen att stor återhållsamhet bör iakttas med atttillåta ny fritidsbebyggelse i dessa kustområden. Även inom de som övrig kust 1975/76:1 55 betecknade områdena bör enligt regeringen återhållsamhetgälla inom områden som har betydelse för friluftsliv och naturvård. Restriktivitetbör vidare iakttas vid de större sjöarna. Även beträffande framhåller regeringen att storåterhållsamhet bör iakttas med att tillåta ny fritidsbebyggelse i avvaktan påatt planer upprättas som beaktar riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen.Samma förhållande gäUer Gotlands kuster samt hela och Sudret. Med tankepå öarnas värde från turistsynpunkt m. m. behövs enligt regeringen samladeöverväganden om dels den enskilt ägda fritidsbebyggelsens framtida utvecklingoch omfattning, dels behovet av andra övernattningsmöjligheter i anslutningtill områden av värde för friluftsliv och rekreation. Regeringen framhåller att återhållsamhet med att tiUåtafritidsbebyggelse i kustområdena, skärgårdsområdena, vid de större sjöarnasamt pä och vissa delar av ställer krav på hög planeringsberedskapför sådan bebyggelse i andra områden. / Riktlinjer och underlagsmaterial De fastlagda riktlinjerna innebär att de obrutna kusternahelt bör undantas från lokalisering av s. k. miljöstörande industri. Vid dehögexploaterade kusterna bör miljöstörande industri inte tillåtas annat än ianslutning till redan befintlig industri. Industrilokalisering tUl- övrigakustområden torde enUgt riktlinjerna på många stäUen kunna ske ulan störrekonflikter med naturvårds- och rekreationsintressen. Vidare skaU möjligheternatill inlandslokalisering aUtid beaktas. Vid de högexploaterade kusterna bör mark för de i denfysiska riksplaneringen aktuella typerna av industrier reserveras i ,, , , , och . ILandskrona bör mark för djuphamnskrävande men ej miljöstörande industrireserveras. När det gäller övrig kust bör i industriresurserreserveras i anslutning till befintliga tätorter i syfte att behälla stor handlingsfrihetför eventuella framtida lokaliseringar. 7.9.2 Beltandlingen i det kommunala programarbetet ' Kommunernas redovisningar av frågor rörande industri äri många fall knapphändiga. Kommunerna är överlag positiva till fortsattaindustriutbyggnader, ibland dock med vissa reservationer. Flertalet av deberörda kommunerna har redovisat avsikt att göra någon form av markreservationer. 1 södraoch har för samtliga utpekade lägen gjorts markreservalioner.Längs , vUken betecknas som övrig kust, har inga markreservalionergjorts, men såväl som kommun avser att närmare utredaindustrifrågorna under planerings- 1975/76:1 56 Som planeringsform nämns framför alltkommunöversikt och områdesplan. Även detaljplanering föreslås i flera fall.Enligt programmen kommer vid sju primära eller regionala centra längsNorrlandskusten att avsättas mark för det ifrågavarande slaget av industri. Elt trettiotal kommuner i inlandet diskuterarindustrifrågorna, i aUmänna ordalag eller med specieU hänsyftning på deinduslrilyper som omfattas av den fysiska riksplaneringen. Åtskilliga avkommunerna uttrycker önskemål om industrietableringar. De mest konkreta önskemålenframförs av etl tiotal kommuner i , och somdiskuterar möjligheter till lokalisering av specialstålverk eller oljebaseradindustri till Bergslagen. Även fiera kommuner i och länhar förklarat sig vUliga att medverka till en större industriutbyggnad. TUlgång tUl djuphamn är av väsentlig betydelse förlokalisering av vissa industrityper. DJuphamnsfrågor tas upp av kommunernaStrömstad, , , , , och . Omkringhälften av de kommuner som diskuterar industrifrågor tar upp konflikter ellerrisker för konflikter mellan industri och andra intressen. Konflikterna rörfrämst mUJöföroreningar och deras konsekvenser för bebyggelse, frUuftsliv ochareella näringar, främst fiske. Luftföroreningsproblem nämns i bL a. Göteborgsoch Slenungsunds kommuners program. Vattenföroreningsfrågor las upp av bl. a.Slenungsunds kommun, av jlertalet kommuner vid samt av ochLuleå kommuner. En specieU konfliktsituation råder i områden där industri harbehov av råvarutäkt i omgivande landskap. Detta problem behandlas t. ex. avkommuner i och . 1 programmen poängteras attråvarutillförseln tUl industrin måste säkerställas. Flera kommuner uttrycker behov av olika slag av miyöundersökningarsom underlag för ställningstaganden lill induslrilokalisering.