prop · FZ0364 · 1975-12-31 00:00:00 — Enmycket klar majoritet bland remissinstansema biträder vidare förslaget att densekulariserade högtidliga utfästelsen alltjämt skall betecknas "ed".Här bryter sig dock åsikterna något. Bland dem som uttryckligen tillstyrkerförslaget märks RÅ, de båda hovrätterna och de av dem hörda tingsrätterna, ,flertalet av de hörda länsstyrelsenm, och domareförbundet.Flera nämndemannaföreningar och kommuner uttalar också sitt gillande. RÅ sägeratt han med hänsyn till att brottsbenämningen mened t.v. bör bibehållas intehar någon erinran mot att den försäkran som i fortsättningen skall avläggaskallas för ed, låt vara att det är otillfredsställande att exakt samma ordalagi vissa fall benänrms ed och i andra fall sanningsförsäkran. Detta kan iblandframstå som förvillande för de agerande i en rättegång och frågan är om intelydelsema av såväl ed som försäkran kunde moderniseras, gäma med hänvisningtill de olika straff stadganden som bär upp dem. framhåller, ilikhet med , att begreppet ed bör bevaras som beteckning påen i högtidlig form avgiven utfästelse. Några språkliga hinder härför tordeinte föreligga, anser hovrätten. Inte heller enligt meningfinns det från språklig synpunkt något hinder mot att beteckna en försäkran påheder och samvete som ed. Ordet är hävdvunnet i ifrågavarande sammanhang ochuppfattas säkerligen som ett starkare uttryck än försäkran, oavsett detreligiösa ursprung det må ha haft, säger samfundet. kommun anser attförslaget om utmönstring av det religiösa inslaget i edsformuläret medbibehållande av termen ed såsom utgörande en på heder och samvete avgivenhögtidlig försäkran överensstämmer med vad som av allmänheten uppfattas som dennaturliga formen för sanningsförsäkran. Kritiskauttalanden mot förslaget i denna del anförs av ärkebiskopen, domkapitlen iLuruis och . församlings-och pastoratsförburuisamt två reservanter i . Ärkebiskopen, vilken som tidigarenänmts i sak biträder förslaget om ett neutralt formulär, uttalar att reformenför klarhetens skull skulle vinna på att ordet "ed" byts ut mot"försäkran". i invänder bl.a. att man sedanurgammalt förknippar begreppen "ed" och "svärjande" isådana formler som avsåg att ge den avlagda försäkran en religiöst ellermagiskt förbindande kraft. Denna tolkning har snarareförstärkts i det allmänna medvetandet genom att man i olika sammanhang harersatt äldre edsformulär med en högtidlig försäkran eller Prop.1975/76:64 39 införtsådan som alternativ till ed. Redan av historiska skäl synes det onödigt att nusammanblanda begreppen så att termen ed i fortsättningen skulle stå för någotannat än det normalt har betecknat i vårt rättssystem. Inågra yttranden görs mer redaktionellt betonade påpekanden. Hovrätten förVästra ifrågasätter om inte edsformuläret i 36 kap. 11 § RB i ställetborde formuleras sålunda: "Jag NN lovar och försäkrar under edligförpliktelse, att ...". Därigenom skulle sannolikt större förståelse vinnasför bibehållande av bl.a. benämningama vittnesed och mened, säger hovrätten.Borås tingsrätt kommer med liknande synpunkter. anmärker attdet möjligen är ologiskt att använda två olika beteckningar på samma formulärmen anser att goda skäl onekligen talar för att den terminologiska skillnadenbibehålls. "Partsed" vore annars ett alternativ till"sanningsförsäkrän". i tar uppfrågan om en modernisering av domareden. Uttryck som "saker" eller"saklös" är enligt erfarenhet inte självklara för allaoch envar. påpekar att ordsammanställningen "ed ellerförsäkran" förekommer i RB också i 36 kap. 13-15 §§ och 21 § samt 40 kap.14 §. Även lydelsen av dessa paragrafer bör jämkas. Tingsrätten uttalar vidareatt sådana hänvisningar som finns på olika håll inom lagstiftningen till RB:sbestämmelser om ed eller försäkran i tydlighetens intresse bör jämkas snarastefter reformens genomförande och helst redan i samband därmed. Bestämmelsernaär ju avsedda att kunna i praktiken förstås även av lekmän som saknar närmarekännedom om RB. Tingsrätten nänmer särskilt 25 § förvaltningsprocesslagen och13 § lagen om arrendenämnder och hyresnänmder, i vilka lagrum förekommerhänvisning till en bestämmelse i RB som föreslås skola upphävas. I anslutning till förslaget om ändring i lagen(1946:804) om införande av nya RB tar ärkebiskopen upp en fråga om lydelsen avs.k. Enligt 19 § lagen om domkapitel, som är av kyrkolags karaktär,skall domkapitiets ledamot, innan han första gången tager säte och stämma idomkapitel, avlägga den ed som för medlem av domkapitel är föreskriven.Lydelsen av ifrågavarande ed har senast fastställts genom kungörelsen den 25oktober 1878 angående förändrade edsformulär för ecklesiastike ämbets- ochtjänstemän. Med hänvisning till sin principiella inställning till edsfrågananser ärkebiskopen att ed inför kyrklig myndighet inte bör avläggas"vid och hans heliga " vilket stadgas i den nyssnämndakungörelsen. En omarbetning och även språklig översyn av kungörelsen synesdärför vara påkallad, i synnerhet som kungörelsens gällande edsformuläravslutas med orden "så sant mig hjälpe till liv och själ". Om såsker anser ärkebiskopen inte att någon ändring av 19 § lagen om domkapitel ärnödvändig. Prop.1975/76:64 40 3.1Formerna för val av nämndeman m.m. gäller att nänmdeman itingsrätt utses för en period av av kommunfullmäktige i den eller dekommuner som hör fill tingsrättens domsområde, domsagan. Valet sker formelltmed enkel röstövervikt (s.k. majoritetsval). I allmänhet har dock de politiskapartiema inom kommunfullmäktige fördelat kommunens nämndemans-platser mellansig efter proportionella grunder, och själva valförrättningen blir därigenomendast en bekräftelse av överenskommelsen. Antalet nämndemän växlar efterdomsagans storlek. I de minsta domsagoma utses ungefär 20 nänmdeman, medanStockholms tingsrätt har 1.000. förnyas successivt genomatt nänmdeman alltid väljs för full mandatperiod när vakans uppkommer, vare sigdenna beror på att sexårsperioden har löpt ut för någon eller på att nämndemanhar avgått . Klagan över nänmdemansval förs genom besvär hos rätten. Bestämmelsema om val av nämndeman i andrasammanhang skiljer sig i olika hänseenden från vad som gäller för tingsrätt (idess normala sammansättning). I fråga om val av nämndeman i fastighetsdomstol(dvs. tingsrätt i särskild sammansättning vid handläggning av fastighetsmål),vilken i princip har länet som sin domkrets, tillämpas som regel en indirektvalmetod. Såvida domsagan inom domkretsen inte består av endast en kommun harde olika kommunema inom domsagan att utse särskilda valmän, vilka i sin turutser nänmdemännen för domsagan. Antalet fastig-hetsdomstolsnUmndemän är för deflesta domsagor endast fyra eller sex. Valet sker genom majoritetsval.Mandatperioden är liksom för nänmdeman i tingsrätt . TiU skillnad fråntingsrättens nänrnd fömyas nänmden i fastighetsdomstol inte successivt, utannyval sker av hela nämnden när dess mandatperiod har löpt ut. Avgår nänmdeman iförtid sker fyllnadsval för återstoden av hans mandattid. Klagan över nänmdemansvalförs genom besvär hos hovrätten. Nänmdeman vid de administrativa länsdomstolamaskatterätt och länsrätt väljs av i resp. län eller, om i länetfinns kommun som inte ingår i landstingskommun, av och fullmäktigei kommunen efter viss fördelning dem emellan. Också här är valmetodenmajoritetsval. I likhet med fastighetsdomstolens nämnd gäller vidare attmandatperioden är , att hela nänmden nyväljs när perioden har gått tillända och att komplettering under löpande mandatperiod sker genom fyllnadsvalför återstoden av tiden. Klagan över nänmdemansval förs genom kommunalbesvär.En liknande ordning gäller beträffande nänmdeman i fastighetstaxeringsrätt. har i olika sammanhang förts framönskemål om reformer när det gäller formerna för nämndemansval. Prop.1975/76:64 41 år1972 hemställt om en översyn av bestämmelsema härom Gfr JuU 1972:23, rskr 275).Vad som främst har stått i blickpunkten är frågor om mandattidens längd,införande av bestämmelser om proportionell valmetod och förenhetligande av dedelvis olika regler som gäller för de olika domstolarna. inom utarbetade promemorian (bilaga 1) läggs förslagfram om vissa ändringar i de nuvarande reglerna om val av nämndeman itingsrätt, fastighetsdomstol samt skatterätt, fastighetstaxeringsrätt ochlänsrätt. Viktigast från principiell synpunkt är det frånkommunallagstiftningen hämtade förslaget att en minoritet inom den väljandeförsamlingen skall kunna få till stånd proportionellt val enligt de särskildabestämmelser som gäller härom. Även i fortsättningen föreslås dockmajoritetsvalmetoden-vara huvudregel. Den nya ordningen anses i promemorianinte iimebära någon störte ändring i sak i förhållande till nuvarande praxis,eftersom erfarenheten visar att önskemålet om fördelning avnänmdemansbefattningama mellan olika samhällsgrupper har kurmat tillgodosesgenom överenskommelse mellan partiema även utan några särskildavalbestämmelser. Promemorians förslag om lagfästande av rätten attpåkalla proportionellt val har enhälligt biträtts av remissinstanserna. 1åtskilliga remissyttranden ses förslaget som en garanti mot att ettmajoritetsparti utnyttjar sin ställning till att ensidigt välja sina egnakandidater till nänmdemansuppdrag. Med hänsyn till den enighet som sålunda har kommittill synes i fråga om införande av möjlighet till proportionellt val nöjer jagmig för egen del med att konstatera att det såväl från allmänt demokratiskautgångspunkter som med hänsyn till förtroendet för domstolarna är angeläget,att garantier skapas mot att nänmden får en i politiskt hänseende ensidigsammansättning. Jag ansluter mig till förslaget i promemorian och till de övervägandensom det grundas på. I likhet med promemorian och remissinstanserna är jag avden uppfattningen att tillämpning av bestämmelserna om proportionellt valkommer att aktualiseras mycket sällan. Att ett genomförande av förslaget skulleleda till ökad politisering av nänmde-mansvalet anser jag inte behöva befaras.Några farhågor för en sådan utveckling har inte heller förts fram underremissbehandlingen. Ett par remissinstanser har berört frågan omnämndens sammansättning i det enskilda målet. Jag vill med anledning häravframhålla att förslaget om införande av möjlighet till proportionellt val intesyftar till någon ändring i nu rådande praxis i fråga om nänmdemännensindelning till tjänstgöring. Jag vill också understryka att nänmdemansuppdragetär en förtroendepost med vilken är förenad dömande och inte politiska uppgifter.Det får liksom ankomma på domstolarna att sörja för att rätten har enså allsidig sammansättm'ng som omständigheterna medger. En viktig fråga vid revisionen av reglema om val avnänmdeman är mandattidens längd. Här bryter sig önskemålet att anpassa nämndentill Prop.1975/76:64 42 denväljande församlingens sammansättning mot behovet av att inom nänmden bevaranödvändiga erfarenheter av domstolsverksamheten. Övervägandena i promemorianutmyrmar på denna punkt i en kompromiss mellan intressena av proportionalitetoch kontinuitet. Det föreslås sålunda att mandatperioden liksom nu skall men att halva antalet nämndemän skall väljas , sedan nyvalav kommunfullmäktige och landsting har ägt rum. Promemorians förslag hargodtagits av en klar majoritet av remissinstanserna, däribland alla dedomstolar och nämndemannaföreningar som har yttrat sig. Från bl.a. kommunalthåll förordas däremot i en del yttranden att mandatperioden helt anpassas tillden treårstid som gäller beträffande politiska uppdrag. Som jag har framhållit är uppdraget somnämndeman ett förtroendeuppdrag till vilket är knutna andra uppgifter änpolitiska. Det är därför inte av samma betydelse att förändringar ivalförsamlingens politiska sammansättning slår igenom fullt utbeträffande nänmdemännen som när det gäller exempelvis kommunala nämnder.Funktionen som lekmarmadomare ställer betydande krav på den som utses tilldenna post. För att det allmänna medborgerliga omdömet skall kunna komma tilluttryck i den rättstillämpande verksamheten måste lekmaima-representantemabesitta egenskaper som rättrådighet, gott omdöme och livserfarenhet. Med hänsyntill utrymmet för skälighetsbedömningar och till de ofta grannlaga avgörandensom domstolarna ställs inför behöver nämndemännen emellertid också mtin ocherfarenhet av dömande verksamhet för att rätt kunna fylla sin uppgift sommeddomare. Mot denna bakgmnd är jag i likhet med promemorian och de flestaremissinstanserna inte benägen att korta av den gällande sexårigamandattiden vilken har visat sig väl ägnad att tillgodose kontinuiteten inomnämnden. De skäl som anförts till stöd för förslaget om tre års mandattid,närmast intresset av anpassning till de tider som gäller för politiska uppdrag,har inte övertygat mig om att man bör gå ifrån huvudregeln om den längremandattiden. Jag ansluter mig därför till promemorians förslag att mandattidenskall vara och att halva antalet nämndemän skall utses . I promemorian läggs också fram förslag om en delytterligare ändringar beträffande nänmdemansval. De är huvudsakligen en följdav förslagen om möjlighet till proportionellt val och fömyelse av nänmden medhälften . Såvitt angår tingsrätt föreslås att varje kommun inomdomsagan skall tillsätta ett jämnt antal nämndemän för att periodiciteten medval av hälften skall kunna iakttas samt att fyllnadsval efter iförtid avgången nämndeman skall avse återstoden av hans mandattid. Vissaövergångsbestämmelser och särbestämmelser för det fall att antalet nämndemänändras föreslås också. Slutligen föreslås att klagan över nänmdemansval ifortsättningen skall föras genom kommunalbesvär. Förslagen har i allmänhetlänmats utan erinran av remissinstansema. Prop.1975/76:64 43 jagkan i allt väsentligt ansluta mig till förslagen. Till vissa detaljfrågor återkommerjag i specialmotiveringen. Närdet gäller val av nänmdeman i fastighetsdomstol iimebär promemorians förslagden väsentliga nyheten att det indirekta valsättet avskaffas och ersätts avdirekt val av i länet med vissa undantag för och förkommun som inte ingår i landstingskommun. Beträffande mandatperiod, möjlighettill proportionellt val, fömyelse med hälften av nämnden ochklagan över nänmdemansval överensstämmer förslaget med vad som föreslås i frågaom val av nämndeman i tingsrätt. Förslagen har i allmänhet tillstyrkts ellerlämnats utan erinran av remissinstanserna. Att det nuvarande valsättet äronödigt omständligt vitsordas från flera håll. I några remissyttranden har dockuttryckts viss oro för att det föreslagna valsystemet inte skulle tillgodosekravet att nänmdemännen är väl förtrogna med sin orts förhållanden. I ettyttrande har därför ifrågasatts om inte den nuvarande anknytningen till domsagakan behållas även om valet förrättas av . För egen del finner jag i likhet med promemorianoch remissinstansema att uppgiften att utse nämndemän i fastighetsdomstollämpligen bör föras över till landstingen med de inskränkningar som följer avatt vissa kommuner inte ingår i landsting. Genom en sådan ordning vinner man enbetydande förenkling av valproceduren. Att en bestämmelse om rätt för vissminoritet att erhålla proportionellt val bör firmas också här synes miguppenbart. Även val av nämndemän i fastighetsdomstol bör ske med hälften varttredje år. Däremot bör det inte komma i fråga att ytterligare splittraförtättningen genom att hålla skilda val för olika domsagor inom länet. Ensådan ordning skulle bortsett från de rent praktiska olägenheterna alltförmycket försvåra en rimlig proportionell fördelning av nämndemansplatserna. Jagvill dock understryka att jag delar den under remissbehandlingen uttaladeåsikten att det är viktigt att nämndemännen har lokal anknytning och kännedomom sin orts förhållanden. Detta önskemål bör enligt min mening kunnatillgodoses även med det föreslagna valsättet. Som uttalas i promemorian saknasdet anledning till antagande, att inte det i 3 § lagen om domstolar ifastighetsmål inskrivna kravet att nänmdemännen är väl förtrogna med sin ortsförhållanden skulle bli beaktat av landstingen. I ett remissyttrande har förordats att nänmden förden fastighetsdomstol som har som domkrets skall väljas avkommunfullmäktige i och inte av i länet. Jag kan för inte biträda detta förslag. ingår ju i landstingskommunen ochkommunens invånare deltar i val till i länet. Om befogenheten attvälja nämndemän i fastighetsdomstolen för fråntogs landstingetskulle konsekvensen kräva att de för utsedda landstingsmännen intefick delta i val av nämndemän i den domstol som har återstoden avlänet till domkrets. En sådan ordning är uppen- Prop.1975/76:64 44 Som har föreslagits i promemorian bör därför iStockholms län välja nämndemän till båda fastighetsdomstolarna i länet. Vad jagtidigare uttalat om behovet av lokal förankring hos nänmdemännen bör härvidleda till att de nänmdeman som utses till fastighetsdomstolen för Stockholmskommun som princip också är bosatta inom kommunen medan nämndemäimen i denandra domstolen kommer från övriga delar av länet. I likhet med remissinstansema ansluter jag migockså till förslaget att klagan över val av nämndeman i fastighetsdomstol skallföras genom kommunalbesvär. Även när det gäller bestämmelserna om val avnämndeman i skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt har promemoriansförslag allmänt tillstyrkts under remissbehandlingen. Jag ansluter mig tillförslagen och föreslår att de genomförs. Härigenom uppnås en så långt möjligtenhetiig reglering av hithörande spörsmål för alla de domstolar där nämndemändeltar. 3.2Tingsrätts sammansättning I vidlyftiga brottmål Tingsrätt består i brottmål av en lagfaren domareoch nänrnd. I nänmden sitter fem nämndemän. Tingsrätten är dock domför med fyrai nänmden, om förfall inträffar för nämndeman sedan huvudförhandlingen harpåbörjats. Bestämmelsema om tingsrätts sammansättning ibrottmål medger inte att flera än en lagfaren domare och fem nämndemän deltar.I syfte att undvika att rätten till följd av ledamots sjukdom eller eljestförlorar sin domförhet har vid olika tillfällen förts fram förslag att rättenskall kunna förstärkas vid särskilt vidlyftiga och långvariga rättegångar. Idepartementspromemorian (bilaga 1) föreslås den lösningen av problemet att istora mål ytterligare en lagfaren ledamot och en nänmdeman under vissafömtsättningar skall få ingå i rätten. Dessa ytterligare ledamöter skall enligtförslaget inte inta ställning av suppleanter, som inträder bara vid förfall förordinarie ledamot, utan från början ingå som fullvärdiga medlemmar i rätten.Vidare föreslås att omröstningsbestämmelsema i 29 kap. RB kompletteras medregler för det fall att rätten har förstärkt sammansättning. Förslaget har mottagits positivt avremissinstansema. Man delar allmänt uppfattningen att behov av utökadsammansättning emellanåt uppkommer och att förstärkningen bör ske genom attytterligare en juristdomare och en nämndeman får ingå i domstolen somledamöter. Man avvisar således altemativet med suppleant. Även de föreslagnaonu-östningsreglerna godtas i allt väsentligt. Också jag ansluter mig tillpromemorians förslag och föreslår alltså att tingsrätten under vissa förutsättningarskall kunna förstärkas med ytterligare en lagfaren domare och en nänmdeman. Prop.1975/76:64 45 nämndenskulle få ökas med två nänmdeman, vilket har ifrågasatts av en remissinstans,anser jag dock inte vara påkallat. I promemorian konstateras att det är förenat medvissa svårigheter att närmare ange när det är påkallat att rätten har ensammansättning med två lagfama domare. Förhållandena skiftar från fall tillfall och de olägenheter som skulle följa av att rätten förlorar sin domförhetfår vägas mot risken av att så sker. I allmänhet bör enligt promemoriandubblering av antalet lagfarna domare inte bli aktuellt annat än i mål somskall pågå . Till ledning för domstolama har man i promemorianstannat för att som huvudregel ställa upp krav på åtta veckors huvudförhandlingför att den särskilda domförhetsregeln skall vara tillämplig. Om synnerligaskäl föreligger skall regeln dock kunna tillämpas i mindre långvariga mål.Gentemot förslaget i denna del hac-flera remissinstanser invänt att enfyraveckorsgräns bättre skulle svara mot syftet bakom reformen. För egen del tror jag inte att de båda alternativeniimebär någon större skillnad i sak. Att den förstärkta juristsammansättningenendast bör komma i fråga i undantagsfall, där ölägenheterna av att huvudförhandlingenmåste göras om framstår som speciellt stora, har sålunda inte bestritts avnågon. Hur sedan själva kriteriet för sammansättningsformen skall formulerasframstår enligt min mening närmast som en lagteknisk fråga. Jag vill intemotsätta mig att den av vissa remissinstanser förordade huvudförhandlingstidenav väljs som minimigräns för omfattningen av de mål där tvålagfama ledamöter får ingå i rätten. I så fall kan den i promemorian föreslagnamöjligheten att i undantagsfall underskrida minimigränsen utgå. Genom att väljafyraveckorsaltemativet vinner man vidare den systematiska fördelen av att fåsamma "vidlyftighetskri-terium" som i 46 kap. 11 § andra stycket RB.Jag vill emellertid understryka att den angivna tidsgränsen är en minimitid.Det är inte meningen att domstolarna slentrianmässigt skall ha dubbleradjuristsammansättning så snart en rättegång beräknas pågå . Jagansluter mig till promemorians uttalande att det normalt bör vara fråga om målsom skall pågå . I likhet med remissinstanserna delar jagpromemorians uppfattning att förutsättningama för förstärkning av nämnden börgöras mindre restriktiva än när det gäller det lagfama inslaget. Jag biträderpromemorians förslag härvidlag och ansluter mig likaså till dess förslag tillomröstnings-regler, vilka i allt väsentiigt har godtagits av remissinstanserna. Vid remissbehandlingen har uppmärksammats att det ipromemorian inte anges under vilka förutsättningar en lagfaren ledamot resp.nänmdeman äger avträda under pågående huvudförhandling, när rätten har denförstärkta sammansättningen. För min del kan jag dock inte finna att någraföreskrifter härom är påkallade. Jag vill påpeka att motsvarande fråga redanf.n. uppkommer när i hovrätt undantagsvis deltar fem ledamöter eller i högstadomstolen sju ledamöter, liksom när i tingsrätt i 1975/76:64 46 tvistemålsitter fyra ledamöter. Såvitt är känt har något problem av det åsyftade slagetinte visat sig i dessa fall. Inågra remissyttranden förordas att bestämmelsen 1 kap. 4 § RB, enligt vilkenrätten är domför även om en nämndeman får förfall under huvudförhandlingen,utsträcks att gälla också utevaro som föreligger redan när huvudförhandlingeninleds. Det påpekas att det inte så sällan förekommer att någon nämndeman pågmnd av glömska eller av annan orsak uteblir från utsatt förhandling. Även omjag för min del ingalunda saknar förståelse för de olägenheter som kanuppkomma, är jag i likhet med promemorian inte övertygad om att detta problembör lösas genom att man minskar det antal nämndemän som krävs för domförhet. Degällande bestämmelsema om nämndens storlek har endast varit i kraft i några fåår. De föregicks av ingående överväganden, bl.a. inom , om vilketantal nämndemän som från skilda synpunkter var det lämpligaste. Om man geravkall på det antal nänmdeman som erfordras för domförhet kan det inte heltbortses från risken för att användning av fyramansnämnd får en omfattning somuppenbarligen skulle strida mot intentionerna bakom nuvarande regler. Jag delardärför den uppfattning som har kommit till uttryck i promemorian, att depraktiska olägenheterna med nuvarande ordning inte är av så stor tyngd attnågon lagändring är nödvändig. Tingsrättema bör i stället i samråd mednänmdemännen söka komma fram till praktiska lösningar och kontrollsystem, såatt utevaro på grund av ren glömska inte behöver inträffa. Den av ett par remissinstanser väckta frågan omändring av bestämmelserna om avbrott i huvudförhandling anser jag inte bör tasupp i detta sammanhang. I promemorian föreslås att det religiösa inslaget ivittneseder och andra legala edsformulär skall tas bort. Förslaget hartillstyrkts av en mycket stor majoritet bland remissinstanserna.