prop · FY0368 · 1975-12-31 00:00:00 — F. n.gäller registreringsplikt dels för fartyg som är avsedda att användas tUlhandelssjöfart eller passagerarbefordran och har en brutlo-dräktighet av minst20 registerton dels för fiskefartyg med en största längd av minst åtta metersom används lUl sallsjöfiske. Enligt konvention med angående fiskeriförhållandenai de till och gränsande farvattnen (SÖ 1933: 13) gäller dock registreringspliktför fiskefartyg utan någon lägre storleksgräns. Deföreslagna nya reglerna innebär vissa begränsade utvidgningar av registreringsphkten.Enligt första stycket omfattar denna varje svensk båt som är avsedd attyrkesmässigt användas till befordran av gods eller passagerare, till bogseringeller bärgning, tiU fiske eller annan fångst i eller till uthyrningtill allmänheten. Uthyrning till allmänheten förekommer på flera sätt. Detfinns t. ex. uthyrningsföretag som ställer obemannade båtar liU förfogande förallmänheten mot hyra. Och det förekommer att båtägare hyr ut bemannade båtarför vissa resor eller kanske . Det är närmast dylika faU förslagettar sikte på. Däremot torde i regel falla utom bilden de fall då enskildabåtägare hyr ut sina båtar för tid då de inte själva använder dem, t, ex, föratt på så sätt finansiera bålarna. Sådan verksamhet kan nämligen normalt ejanses som yrkesmässig. Registreringspliktenför de båtar som jag här har nämnt begränsas enligt förslaget till sådana somhar en största längd av (jfr prop. 1973: 42 s. 298 och 299),Såvitt gäller fiskebåtar måste dock med hänsyn tUl den nyssnämnda konventionenmed göras 1975: 68 41 denreservationen atl regeringen skall kunna förordna om registreringsplikt ävenför fiskebålar som ej håller sex meters största längd, i den mån det ärpåkallat av hänsyn tUl internationellt åtagande. En regel härom har tagils uppi andra stycket. Förhandlingarpågår om revision av konventionen med och det kan tänkas att enstorleksgräns därvid kommer alt införas. Ett väsentligt skäl för mitt förslagatt den nedre gränsen för registreringsplikt nu bestäms istället för åtta, vilket f. n. gäUer för fiskefartyg, är alt man med en sådangräns torde fånga in alla fiskebåtar som kan beräknas bliregistreringspliktiga enligt ett blivande reviderat fördrag med ,Såvitt jag förstår möter det knappast några betänkligheter alt generellt sänkagränsen i fråga om fiskebåtar . Arbetsgruppens förslag härom harinte heller rönt något motstånd. Antaletbålar i yrkesmässig sjöfart under den nuvarande gränsen för registreringsplikt,som går vid en dräktighet av 20 bmttoregisterton, torde vara förhållandevislitet. Från bl, a, ordnings- och beredskapssynpunkt är det motiverat allsamhället har god överblick över det båtbestånd som sysselsätts i yrkesmässigsjöfart. Och en sådan överblick är lämplig också när det gälleruthyrningsbålar. Därför har jag inle tvekat att föreslå, att den närmast förfiskebålar tänkta sexmelersgrän-sen görs genereU. Passagerarfartygstår enligt 7 kap. 3 § lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg underoffentlig tillsyn oavsett dräktighet. Denna lag definierar passagerarfartyg (2kap. 2 §) så att det är fartyg som medför fler än tolv passagerare. Båt som ärmindre än kan likväl vara ägnad att föra fler än tolvpassagerare. Jag föreslår med hänsyn härtill att även passagerarbåt varsstörsta längd understiger skall vara registreringspliktig, om den ärkonstruerad så att den kan föra fler än tolv passagerare. Däri ligger då attden inle bara skall av sin ägare vara avsedd för yrkesmässig passagerarfartutan också alt den skall vara konstruerad för alt med bibehållen sjösäkerhetkunna föra minst det förutsatta antalet passagerare ombord jämte besättning. Enligtkapitlets 2 § skall även andra bålar än sådana som är registreringspliktigakunna / fakultativ ordning föras in i båtregistret. Fartyg, som ej ärregistreringspliktiga, kan f. n. föras in i fartygsregistret. Syftet med ensådan registrering torde i regel vara att båten skall kunna intecknas. Dettablir inte möjligt genom registrering i båtregistret enligt mitt förslag. Sådanregistrering på frivillig grund kan antas i regel komma att vara ett uttryckför ägarens önskan att vinna nationaUtetshandling för sin båt. Förslaget drargränsen för registreringsbarhet vid sex meters längd men medger registrering avmindre båtar i den mån särskilda skäl föreligger. Även en liten båt kan tänkasvara så beskaffad att den lämpar sig för utrikesfärd och i så fall bör detinte vara ägaren betaget att genom registrering vinna nationalitetshandling för 1975: 68 42 båten.Detta kan f, ö. vara fallet även om båten inte skall föras till utlandet päsjön utan forslas dit på annat sätt för att användas där t. ex. vid tävling. Somsärskilt skäl för registrering av båt, vilken är mindre än ,räknar förslaget bl, a, att båten tiUdelas anropssignal för radiostation.Televerket bör nämligen kunna föreskriva som villkor för sådan tUldelning attbåten registreras så att verket i registret kan följa båtens och därmedstationens eventuella omsättning meUan oUka händer. Ikapitlets 3 och 4 §§ anger förslaget undantag från registreringsplikt ochregistreringsrätt. Båtsom utgör tillbehör till annat fartyg bör inte få regisleras särskilt. a. i vissa fall av den märkningspUkt som gäller för fartygetsjälvt. En bestämmelse om förbud mot registrering av sådan båt föreslås i 3 §,Vid skeppsregistrering gäller inte något motsvarande förbud. Det får nämUgenanses ligga i sakens natur att skepp inte kan utgöra rättsligt tUlbehör tillannat fartyg (se prop. 1973: 42 s, 222), Avhänsyn till främmande stat måste det förebyggas att utomlands förvärvad, därregistrerad båt blir nationalitetsregistrerad hos oss innan den avförts ur detutländska registret. Bestämmelse i det syftet upptar förslaget i 4 §. Förskeppsregistreringens del finns motsvarande regel I 35 § sjölagen, Ikapitlets 5 § föreslås regler om skyldighet för den som förvärvat båt, vUken ärregistreringspliktig i hans hand, att anmäla båten för registrering ibåtregistret. Gmndas förvärvet på överlåtelse, kan det vara villkorat på gmndav äganderättsförbehåU, återtagandeförbehåll eller liknande villkor tillöverlåtarens förmån och därför ofullbordat. I så fall ger det ej upphov tillanmälningsskyldighet. Det svarar mot vad som gäller vid skeppsregistrering (12§ sjölagen). Paragrafens andra stycke upptar en motsvarighet till 12 § andrastycket sjölagen (jfr prop. 1973:42 s. 304 och 305). Enligt denna bestämmelseinträder anmälningsplikt i fråga om båt från sjösättningen. Jag ärmedveten om att sjösättningen inte är någon idealisk utgångspunkt för enanmälningsfrist i fråga om småbåtar men har inte funnit skäl alt på denna punktsöka en lösning som lämpar sig speciellt för sådana. För de båtar som omfattasav den föreslagna registreringsplikten synes regeln kunna godtas. Avregistreringav båt reglerar förslaget i 68 §§ i detta kapitel. Föreskrifterna står i näraöverensstämmelse med dem som enligt 16 och 17 §§ sjölagen gäUer för avregistreringav skepp. Men för båt tillkommer som avregistreringsgmnd, dels att den blivit tUlbehörtill annat fartyg och därmed ej längre är registreringsbar, dels om den inteär registreringspliktig alt ägaren vill ha den avregistrerad. 1975: 68 43 hettill bestämmelserna om inteckningsborgenärs inflytande på avregistrering avskeppsegendom finns naturligtvis ej i förslaget. Däremot ges liksom i fråga omskepp föreskrifter om spärr mot avregistrering av båt, som till följd avandelsövergång förlorat svensk nationaUtet. Ty även båts nationalitet kanbevaras eller, rättare sagt, återstäUas enligt bestämmelserna i 52 och 55 §§sjölagen. Någon anledning att belasta systemet med regler om sådan konverteringav avregistreringsärendet som 17 § första stycket andra punkten sjölagenföreskriver (jfr prop. 1973: 42 s. 614) finns emellertid inte i dettasammanhang. Båtregislreringenbehöver, till skillnad från skeppsregistreringen, inte förenas med sådanäganderättsprövning som kan lägga grund för privaträttsUga förfoganden överegendomen. Men så enkelt som bilregistreringen kan den lUiväl inte läggas upp.Ty på grundval av registreringen skall kunna utfärdas nationalitetshandling,som ger båten erkännande som svenskt fartyg med därav folkrättsligt betingatstatus. Och detta förutsätter enligt 1 § sjölagen en prövning aväganderättsförhållandena. I princip bör det därför för anteckning av förvärvkrävas utredning som visar att förvärvet ägt mm. I1 § första stycket av detta kapitel föreskrivs, att båtförvärv antecknas pågrundval av registrering. På motsvarande sätt förhåller det sig vidskeppsregistrering; jfr 13 § första stycket sjölagen. I andra stycket av 1 §föreskriver förslaget, att lagens bestämmelser om båtförvärv skall hamotsvarande tillämpning på förvärv av andel i båt; jfr 13 § andra stycketsjölagen. I 2 § regleras förvärvaresskyldighet alt för anteckning i båtregistret anmäla sitt förvärv avregistrerad eller registreringspUktig men oregistrerad båt. Anmälningsfristenär densamma som gäller för registreringsanmälan. Villkorliga förvärv undantasfrån sådan skyldighet. Någon rätt att vinna anteckning av dylikt förvärvföreslås inte heller. Detta avviker från vad som enligt 14 § tredje stycketsjölagen gäller för skepp. Med hänsyn tUl att införing i båtregistret inte fårnågra privaträttsliga verkningar har jag inte funnit någon anledning att öppnaregistret för anteckning om viUkorliga förvärv. Den som anmäler båt förregistering behöver naturligtvis inte dessutom särskilt anmäla sitt förvärv föranteckning i registret. Enligt 3 § kan anmälan avförvärv för anteckning i båtregistret underlåtas, ifall båten i stället anmälsför avregistrering. Detta fömtsätter då att båten tiUhör den kategori som inteär registreringspliktig eller att särskUd avregistreringsgrund enligt 2 kap. 6§ kan åberopas. Paragrafen innehåller dessutom uttrycklig föreskrift om attdödsbo ej är skyldigt att anmäla förvärv från den döde. Detta överensstämmermed vad som enligt 14 § andra stycket sjölagen gäller i fråga om skepp. 1975: 68 44 Eftersomordningen för förvärvsanteckning inte kräver sammanhängande antecknadfångeskedja, behövs däremot ingen motsvarighet tUl det vid skeppsregistreringengällande kravet att dödsboets förvärv skrivs in då boet överlåter egendomen.Jag har inte ansett det behövligt att här såsom i 14 § sjölagen och 20 kap. 1 §JB uttryckligen förklara att bodelning, varigenom make tillskiftas båt somredan förut tillhört honom, inte ger upphov till anmälningsplikt. I 4§ föreslås regler om skyldighet för överlåtare av registrerad båt eller andel isådan egendom att anmäla överlåtelsen till registermyndigheten. Anmälningsfristenföreslås med en månad överskrida den frist som förvärvaren har och överlåtarensanmälningsplikt aktualiseras bara om förvärvaren inle fullgör sin. Denföreslagna regeln motiveras av intresset att uppgifterna i båtregistret återgerde verkliga förhållandena. Överlålarens anmälningsplikt ger registermyndighetenmöjlighet att vaka över alt föreskrifterna om anmälan av förvärv för anteckningi båtregistret efterlevs. Den föreslagna ordningen har ingen egentligmotsvarighet vid skeppsregistrering men där utgör de viktiga rättsverkningarsom sjölagen knyter tUl inskrivning troligen ett verksamt motiv för förvärvareatt söka inskrivning ulan dröjsmål. Här är förvärvsanteckning en renordningsfråga vars efterlevnad kräver noggrannare övervakning. Skyldighetenatt anmäla överlåtelse tUl registermyndigheten för kännedom straffsanktionerasenligt förslaget. Jag återkommer till det vid 5 kap. 3 §. Överlåtarensanmälningsplikt skall inte bara vara beroende av om förvärvaren fullgör sinanmälningsplikt. När överlåtaren delar förvärvarens skyldighet att anmälabåten för avregistrering vilket är fallet då överlåtelsen medför nalionalitetsförlust finns naturUgtvis ingen anledning alt föreskriva ytterligare anmälningspliktför honom. Detsamma gäller, ifall överlåtelsen anmälts till registermyndighetensom andelsövergång i parirederi. Sådan anmälan förutsätts i 53 § sjölagen ochjag ämnar föreslå att tillämpningsföreskrifter utfärdas därom; jfr även 40 §första stycket sjölagen. Jaghar betecknat förvärvsanleckning i båtregistret som en ordningsfråga. Det böremellertid tillfogas, att faslän förslaget inte knyter privaträttslig verkantill förvärvsanteckningen så är det möjligt att den förvärvsprövning somföregår anteckningen kommer att få viss återverkan t. ex. vid båtomsättning. Tydet är sannolikt att man i rättspraxis skall visa sig obenägen att finnaförvärv av registrerad båt förenligt med vanliga krav på god tro, om förvärvetskett från annan än den som registret utpekar som ägare eller som härleder sinrätt från denne. Detstår numera klart, att båtregistreringen bör ske med samma registerleknik somskeppsregistreringen, dvs. med användning av automatisk databehandling. Sommitt förslag är utformat företer registrering 1975: 68 45 ochförvärvsanteckning i båtregistret betydande likheter med skeppsregistreringoch förvärvsinskrivning i skeppsregistret. Förfarandet hos registermyndighetenbör därför ordnas med förebild av vad som gäUer i registerärenden enligt 2 kap.sjölagen. En sådan ordning har klara praktiska fördelar också med hänsyn tiUalt det är samma myndighet som skall tUlämpa de bägge lagarna. De avvikelserförslaget innefattar är väsentligen betingade av att del vid båtregistrering ejär fråga om att tUlgodose de privaträttsliga syften som i så hög grad styrskeppsregistreringen. Förfarandet regleras i förevarande kapitel under rubrikerna"Allmänna bestämmelser", "Anmälan i båtregisterärende","Beredningen av båtregisterärende" och "Prövningen av bålregislerärende". TUlde aUmänna bestämmelserna hör enligt förslaget först föreskrifter om vad somförstås med båtregisterärende, vilka är upptagna i 1 §. De ansluter nära lilldefinitionen i 25 § sjölagen av registerärende. Detsamma gäller bestämmelsernai 2 §. Där hänvisas till de allmänna tvistemålsreglerna som subsidiärttillämpliga i båtregister-ärenden. Vidare bemyndigas regeringen alt meddelanärmare föreskrifter om förfarandet. En avvikelse från sjölagens regler, somsammanhänger med registrens olika funktioner, är att systemet med inskrivningsdagarinte föreslås tUlämpat i båtregislerärenden. om dagbokföring, aklbildning och beslul i 35 §§ följerförebilden i sjölagen tämligen noga. En avvikelse består i att förutvarandeägare ej skall underrättas om förvärvsanteckning. I fråga om inskrivning avskeppsförvärv är föreskrift av sådan innebörd meddelad i 28 § första stycketsjölagen. Den är emellertid beroende av den långtgående rättsliga legitimationsom inskrivning i skeppsregistret ger förvärvaren (jfr prop. 1973: 42 s. 313).Någon egentlig motsvarighet föreligger inte här, även om man som fömt nämnts irättstillämpningen kan komma att tillägga förvärvsanleckningen betydelse vidbedömning av godtrosförvärv av båt. Registeranteckningarav annat slag än förvärvsanleckningar och data rörande bålen m. m. (jfr 38 §sjölagen) reglerar förslaget i 6 §. Sådana anteckningar begränsas därvidnärmast till förhållanden som är av omedelbar betydelse för förvärvsprövning i båtregislerärendenoch till nationalitetsförlust som ej kan föranleda avregistreringenligt 2 kap. 7 §. Officialrättelse av införing och vad som sammanhänger därmedregleras i kapitiets 7 § väsentiigen i överensstämmelse med förebilden i 39 §sjölagen; jfr avsnitt 3.2 i del föregående. Därvid har kraven på hänsyn tillrättsägare reducerats tUl en allmän regel om alt den vars rätt berörs bör gestillfälle att yttra sig. Anmälani båtregisterärende skall enligt 8 § göras skriftiigen, om inte fångeshandlingeller annan tjänlig handling ges in." Det överensstämmer helt med vad somär föreskrivet i 30 § första stycket sjölagen. Anmälan av båtöverlålelse tillregistermyndighetens kännedom enligt 3 kap. 4 § 1975: 68 46 faUerutanför denna reglering. Sådan anmälan ger inle i och för sig upphov lillregisterärende. Förförslagels beslämmelser i 911 §§ om beredningen av båtregisterärenden har 30§ andra och tredje styckena samt 31 och 32 §§ sjölagen stått modell. Denväsentliga avvikelsen från förebilden består i att uppskovsinstitutet, som ärstramt reglerat för skeppsregistreringens del, är uppmjukat i förslaget så altregistermyndigheten kan utnyttja laga efter läglighet, låtvara utan att eftersätta berättigade krav på snabb och smidig registerföring.Det är inle heller meningen att formellt uppskov alllid skall behöva tillgripasså snart ärendet inte kan tas upp och avgöras som det anhängiggörs.Här gäller nämligen inte den princip som ligger i sjölagens regler ominskrivningsdagar, nämligen att ärende som anhängiggörs viss inskrivningsdagockså skall tas upp och behandlas . Det är alltså ingenting somhindrar att ett båtregisterärende tas upp till behandling först efterdet att ärendet har kommit in tiU myndigheten. Det ligger dock i sakens naturatt ärendena bör behandlas snabbt och att balanser i möjligaste mån börundvikas. Underuppskov när det "är ändamålsenligt för ärendets beredning" ryms t.ex. de fall som avses i 32 § andra stycket sjölagen förutsatt att det framstårsom ändamålsenligt att ärende förblir anhängigt tUls läget klarnat. På sammasätt bör registermyndigheten kunna uppskjuta behandlingen av en anmälan, ifalldet förefaller sannolikt att en i och för sig klarlagd avslagsgrund snart nogskall bli undanröjd och det därför framstår som föga meningsfullt att straxavslå anmälningen för att invänta en ny. Och även andra fall kan tänkas varalämpade för uppskov, om båtregistrets tillförUtlighet är betjänt av att ärendetbehandlas på det sättet. Men det är klart att anmälningar som i och för sigkan bifaUas, inte skall uppskjutas enbart för det att t. ex. någon ytterligareupplysning om förhållande som skall redovisas i registret ännu står att vinna.Sådant kan, här som vid skeppsregistrering, ordnas på enklare sätt genomkomplettering i efterhand. Encentral plats i regelsystemet intar av naturliga skäl föreskrifterna omprövningen av båtregisterärenden. De fördelar sig på 12 §, som innehåUer reglerom de krav på utredning som skall gälla vid förvärvsprövningen, samt 13 och 14§§ där avslagsgrunderna förtecknas. Som jag har antytt tidigare bör, med hänsyntiU att registreringen skall ligga tUl gmnd för utfärdande avnationalitetshandling, den som anmäler en båt för registrering eller ettförvärv för anteckning i princip vara skyldig att styrka sin rätt till båten. I12 § första stycket föreskrivs, att den som anmäler båt för registrering skallvisa att han härleder sin rätt från båtens förste ägare, dvs. den som tUlverkateUer låtit tillverka båten. SkuUe fångeskedjan bakåt gå ut över landetsgränser, gör förslaget emeUertid halt vid det förvärv varigenom båten blevsvensk och sträcker inte anspråken på härledning 1975: 68 47 längre.Ofta nog finns f. ö. då en utländsk registrering med tillhörande redovisning avde senaste äganderättsförhållandena att faUa tUlbaka på. Eftersom båt följerallmänna lösöresrältsllga regler, kan den bli föremål för s. k. exstinktivt föiärvi god tro eller originärt förvärv genom fynd. Jag erinrar här om 1 och 4 §§lagen (1918: 163) med vissa bestämmelser om sjöfynd. Detla beaktar förslagetså att sökanden också kan styrka sin rätt genom att visa alt båten . Detla skall emellertid inte tolkas så att fastställelse av godtrosförvärvskall kunna ske i båtregisterärende. Råder tvist i frågan om sökanden på sådan gmndförvärvat rätt tUl båten, bör han inte kunna antecknas som ägare till dennaförrän hans rätt fastslagits genom dom. Iandra stycket av 12 § ges motsvarande föreskrifter för det fall att förvärv avredan registrerad båt eller andel däri anmäls för anteckning i registret.Kravet på härledning är då bestämt så att utgångspunkten är det senast iregistret antecknade förvärvet. Men någon sammanhängande antecknad fängeskedjaär det inte tal om att etablera. Den som härleder sin rätt till utgångspunktengenom flera mellanled vinner alltså anteckning av sitt eget förvärv direkt. DetoffentUga intresset av förvärvsredovisning i registret begränsar sig tiU aktueUaförhållanden och något rättsUgt betingat motiv att i efterhand föra ininaktuella förvärv i registret föreligger inte. På den punkten skiljer sigbåtregistreringen från skeppsregistreringen. Ävennär det gäller anteckning av förvärv av redan registrerad båt måste man räknamed förekomsten av exstinktiva godtrosförvärv. Den nyssnämnda regeln i förstastycket för sådana fall har därför motsvarighet också i förslagets andrastycke. Det kan på goda gmnderbefaras, att de krav på bevisning som ställs upp i första och andra styckena i åtskUUgafaU skaU visa sig svåra eller nästan omöjliga att uppfylla. Att härleda sinrätt till en registrerad båt kan vara svårt nog med hänsyn tiU det sätt på vUketegendom av detta slag vanligen omsätts och förmodUgen även kommer attomsättas. Ännu svårare måste det kunna bli att klarlägga en kanske lång kedjaav fång till en oregistrerad båt. Det är emellertid från allmän synpunkt avväsentligt intresse att registreringspUktiga båtar verkligen blir registreradeoch att registret återger aktuella ägareförhåUanden. Alltför stränga krav påden utredning som skall förebringas för att ett förvärv skall kunna införas iregistret kan lätt medföra att detta i själva verket bUr mindre tiUfÖrlitligtän det aimars kunde bli. Dessa överväganden har lett till den slutsatsen attsökanden bÖr ges möjlighet att bota brist i utredningen genom att avge enskriftlig försäkran på heder och samvete. En regel härom har upptagits i 12 §tredje stycket. Försäkran bör kunna innehålla exempelvis uppgift om från vemsökanden förvärvat båten och redogörelse för vad han känner till om dennes rätttill båten. Det får ankomma på registermyndigheten att pröva i vad mån dettabör tillåtas lika väl som vilket bevisvärde en dylik försäkran 1975: 68 48 skalltillmätas i det enskilda fallet. Om lämnade uppgifter är oriktiga kan sökandenstraffas enligt 15 kap. 10 § för osann eller vårdslös försäkran. Avslagskatalogeni 13 § första stycket gäUer registreringsanmälan och anmälan av förvärv föranteckning i båtregistret. Den inleds med det fall all anmälan ej uppfyller detskriftlighetskrav som ställs upp i 8 §, fortsätter såvitt gällerregistreringsanmälan med det fall att det brister i förutsättning för bålensregistrering enligt 2 kap. 14 §§ i förslaget och fullföljs med de fall,avsedda för både registreringsanmälan och anmälan av förvärv, då det åberopadeförvärvet inte styrks eller då det är ogiltigt eller eljest inte kan görasgällande. De båda sistnämnda avslagsgrunderna motsvarar i sak 33 § 59sjölagen. I 14§ ges motsvarande föreskrifter för avslag på avregislreringsan-mälan, nämligendels att skrifllighetskravet i 8 § ej iakttagits och dels alt laga avregistreringsgrundej visals föreligga, 1detta kapitel, som avslutar lagen, föreslås till en början i 1 och 2 §§ undersärskilda rubriker beslämmelser om besvär över beslut i bålregisterärenden,vilka svarar mol regleringen i 29 § sjölagen och om behörighet förregistermyndigheten alt döma ut vite, som förelagts enligt lagen. Till skillnadfrån vad som gäller enligt 26 § tredje stycket sjölagen föreslås inte någonföreskrift om beloppsbegränsning av sådant vite men genom hänvisningen i 4 kap.2 § till tvistemålsreglerna blir beloppsbegränsningen i 9 kap. 8 §rättegångsbalken tillämplig. Vitesbeloppen kan sålunda ej överstiga 5 000eller, vid förnyat föreläggande, . Härefterföljer i 3 §, under rubriken , föreskrift som straffsanktionerarkravet i 3 kap, 4 § att överlåtelse-av båt eller båtandel skall anmälas tillregistermyndigheten för kännedom. Straffet föreslås bli böter högst 500 kronor.Delta skall ge den yttersta garantin för att båtregistrets innehåll rörande båtägareblir någorlunda vederhäftigt. Kapitletavslutas, under rubriken , i 4 och 5 §§ med bestämmelser, som motsvarar dem jagtidigare föreslagit i 354 och 355 §§ sjölagen. Jag hänvisar tiU framställningeni det föregående under 3.1. Båtregistreringslagen.bör träda i kraft med ändringarna i sjölagen. Under punkt 1 föreslåsdärför alt lagen skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer.