prop · FZ03153 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 flera remissyttranden berörs de praktiska konsekvensernaav förslaget om lekmannamedverkan för hovrätternas och kammarrätternas imearbete. Man pekar särskilt på svårigheterna att samla rätten till fortsatt överläggningi mål som har förehafts vid huvudförhandling. Även jag är medveten om att endel komplikationer av nu nämnt och liknande slag knappast kan undvikas,särskilt inte i början när den nya ordningen skall tillämpas. Jag tror likvälatt olägenheterna har överdrivits något. Med nutida reproduktionsmetoder kankopior lätt göras av utkast till domen, vilka sedan kan sändas med posten till nänmdemännenför yttrande. Ofta bör det vara tillräckligt att utkastet diskuteras per telefon.En sådan arbetsmetod har tillämpats i t .ex. arbetsdomstolen ochdär visat sig fungera väl. Jag vill i detta sammanhang också erinra ommöjligheten att utnyttja sig av service med s.k. gruppsamtal föröverläggning när flera personer skall delta. Att nämndemännen inte behöverskriva under domen följer för hovrätternas del av 17 kap. 10 § resp. 30 kap. 8§ RB, i vilka lagrum jag inte avser att föreslå ändring. Det bör ankomma pådomstolarna att själva komma fram till lämpliga praktiska arbetsformer.Domstolsverket bör vid behov kunna bistå domstolarna med förslag till lämpligalösningar. Självfallet bör sarmåd äga rum med nämndemännen. Utöver vad jag harsagt nu synes några särskilda uttalanden från min sida i detta sammanhang intevara påkallade. Avslutningsvis vill jag nänma att jag i likhet medutredningen inte anser det påkallat med avseende på hovrättsnämndemän attutsträcka förbudet enligt 12 kap. 3 § andra stycket RB för nänmdemän att föraannans talan vid den domstol han tillhöra till även underdomstolar underhovrätten. Behörighetsbestämmelserna i förening med jävsreglema torde utgöratillräckliga remedier mot olämpliga engagemang härvidlag. Prop.1975/76:153 51 Utredningenhar beräknat kostnaderna för lekmarmamedverkan i hovrätt och kammarrätt i denomfattning utredningen har föreslagit till sammanlagt ca . om året.Kalkylen har i några remissyttranden kritiserats som alltför optimistisk.Domstolsverket har i sin promemoria avstått från att lägga framkostnadsberäkningar under motivering att det inte är möjligt att göra någrasäkra bedömningar av konsekvenserna i kostnadshänseende med hänsyn till deosäkerhetsfaktorer som är förenade därmed. För egendel är jag väl medveten om de svårigheter som är förknippade med försök attgöra någon mer slutgiltig kostnadsberäkning. Om man som räknarmed att 28 hovrättsavdelningar sammanträder med två nämndemän två gånger iveckan uppgår arvodesersättningarna . omdagen till nänmdemännen till sammanlagt (2 x28 x2 x40x 130 =) . Med hänsyn till det begränsade antalet nämndmål i kammarrätt tordearvodeskostnaderna här röra sig om högst en tiondel av motsvarande belopp förhovrätterna. Härtill kommer kostnaderna för resa och traktamente, vilka somdomstolsverket påtalat inte kan beräknas om man inte vet var nämndemännen ärbosatta. Man bör kanske dock kunna räkna med att nänmdemäimen till stor delkommer från orter som ligger relativt nära domstolen och att reskostna-demadärför kommer att hålla sig inom rimliga gränser. Jag har i budgetpropositionenberäknat ett belopp av sammanlagt . för ersättningar till nämndemänavseende . Det bör tilläggas att inbesparingen av enjuristledamot i nänmdmål är ägnad att kompensera de komplikationer i form avnågot tyngre handläggning som kan uppkomma. Som har nänmtstidigare har genomförts vissa reformer i fråga om val av nänmdemän itingsrätt, fastighetsdomstol och länsdomstolarna (SFS 1975:1288). Dessareformer träder i kraft . De nu föreslagna bestämmelsema om lekmannadeltagandei hovrätt och kammarrätt bör träda i kraft . 1 mål där den slutligahandläggningen har påbörjats före ikraftträdandet bör dock äldresammansättningsbestämmelser tillämpas. Med slutlig handläggning avser jaghandläggning som direkt syftar till målets avgörande, däremot inte t.ex.prövning av fråga om inhibition eller beslut att kommunicera besvärsinlaga. Enövergångsbestämmelse enligt vilken äldre bestämmelser gäller i mål som harföretagits till avgörande före ikraftträdandet bör i enlighet härmed tas in ide olika lagarna. till kommunfullmäktige och landsting för perioden1977-79 äger rum . Nästa val äger rum 1979 för perioden1980-82. Liksom de redan antagna ändringarna i fråga om underrätterna börsystemet med nämndemän i hovrätt och kammarrätt genomföras så, att halvaantalet 1975/76:153 52 nämndemänväljs för treårsperioden medan den andra hälften utses för en ordinariesexårsperiod . Valet bör förrättas av de nyvaldafullmäktige resp. landstingen (jfr 13 § fjärde stycket kommunallagen och 19 §andra stycket landstingslagen). En övergångsbestämmelse härom bör tas in i RBoch lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lagom ändring i , 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, 5. lagom ändring i utlänningslagen (1954:193), 6. lag om ändring i lagen (1954:579) om nykterhets vård, 7. lag om ändring i barnavårdslagen (1%0:97). 9.1Förslaget till lag om ändring i RB 4 § Första stycket upptar huvudregeln om hovrätts sammansättning itvistemål. Liksom beträffande motsvarande reglering för tingsrätt i 1 kap.hänvisas i fråga om sammansättningen i familjemål till vad som är särskiltföreskrivet därom. Iett nytt, andra stycke i paragrafen har tagits in de nya i den allmärmamotiveringen behandlade bestämmelserna om hovrätts sammansättning i brottmål.Bestämmelserna motsvarar de för tingsrätt gällande bestämmelserna i 1 kap. 3 §andra och tredje styckena i deras antagna lydelse (SFS 1975:1288). Somhuvudregel anges att hovrätten i brottmål är domför med tre lagfarna domare ochtvå närrmdemän. Med tanke särskilt på omfattande och långvariga rättegångarmedges emellertid att hovrätten har förstärkt sammansättning bestående av fyralagfarna domare och tre nänmdemän. 1 motsats till de bestämmelser om förstärktsammansättning som har införts för tingsrätternas del har någrasärskilda kriterier för användande av den förstärkta sammansättningsformen inteställts upp i lagen. Det får förutsättas att hovrätten inte använder den storasammansättningen annat än när det finns goda skäl för detta. Bestämmelsernahar utformats så att hovrätten, om den har inlett huvudförhandling medförstärkt sammansättning, behåller sin domförhet även om en lagfaren domareeller en nämndeman eller båda lämnar rätten under pågående förhandling. Någonbestämmelse om tyngden av de skäl som i sådant fall skall motivera avgången harinte ansetts behövlig. Prop.1975/76:153 53 När förstärkt sammansättning anses påkaUad skallförstärkningen avse både det lagfarna inslaget och lekmannainslaget.Bestämmelsens avfattning hindrar visserligen inte i och för sig att hovrättensitter med en sammansättning av fyra lagfarna domare och två nänmdemän ellertre domare av vardera kategorin. nämnda kombinationer rubbar emellertid denvalda relationen mellan lagfarna domare och lekmän och bör undvikas. Det ärinte avsett att hovrätten skall inleda huvudförhandling annat än med antingenfyra lagfarna domare och tre nämndemän eller tre lagfama domare och tvånämndemän. Om en lagfaren domare eller en nämndeman avträder underhandläggningens gång bör detta däremot inte föranleda att också en ledamot avden andra kategorin måste avträda. Två undantag från huvudregeln om sammansättning mednämndemän upptas i styckets senare led. Mål där anledning inte förekommer attdöma till svårare straff än böter får handläggas utan nämndemän. Rätten skall iså fall ha den normala sammansättningen av fyra lagfarna domare. 1 nu åsyftademål är hovrätten följaktligen domför såväl med nänmdsamman-sättning som medkollegial sammansättning. Det torde som regel bli beroende på karaktären avövriga till viss sessionsdag utsatta mål vilken sammansättningsform som kommertill användning i bötesmålet. Att nämndsammansättningen endast avserhuvudförhandling framgår av det sista meningen i andra stycket. Jämkningen i det tredje stycket är av redaktionell natur. Att nänmdemän inte kommer att medverka i vattenöverdomstoleni sådana sällan förekommande brottmål som är att hänföra till vattenmål följerav 11 kap. 1 § fjärde stycket och 16 § vattenlagen (1918:523). 2 kap. 4 a § Enligt denna paragraf skall det i hovrättsdomkrets finnas hovrättsnämndemän till det antal som regeringen bestämmer.Vidare sägs att hovrätten skall fördela tjänstgöringen mellan nämndemännenefter samråd med dem. Bestämmelserna motsvarar vad som för tingsrätts del angesi 1 kap. 4 § första och tredje styckena. Enligt min mening bör till hovrättsting företrädesviskallas nänmdemän från den del av hovrättens domkrets där tinget hålls. Någonlagbestämmelse härom torde inte behövas. 4 kap. 5 § I derma paragraf, som innehåller grundläggandebestämmelser om val av nämndeman vid tingsrätt, har bl.a. vidtagits vissaredaktionella ändringar. Det nuvarande tredje stycket, enligt vilket val av nänmdemäni tingsrätt förrättas av kommunens fullmäktige (under vissa förutsättningar medtillämpning av proportionell valmetod) har brutits ut ur paragrafen och flyttatstill 7 §. I dess ställe har som ett nytt, tredje stycke tagits in enbestämmelse, enligt vilken regeringen bestämmer antalet nänmdemän för varje läninom hovrätts domkrets. Om bara del av län skulle ingå i domkretsen, får påmotsvarande sätt bestämmas det antal som skall utses för den delen. Ändringen i fjärde stycket är av formell natur. Prop.1975/76; 153 54 4 kap. 6 § De allmänna förutsättningarna för valbarhet somnänmdemän i tingsrätt avses gälla även nämndeman i hovrätt. I 6 § förstastycket har endast en mindre jämkning varit nödvändig. 4 kap. 7 §Till denna nya paragraf har samlatsbestämmelserna om val av nämndeman i tingsrätt och i hovrätt. Beträffandenämndeman i tingsrätt är bestämmelserna överförda från 5 §. Nämndeman i hovrätt skall enligt paragrafens andra styckeväljas av i länet eller om i länet finns kommun som inte ingår ilandstingskommunen, av och kommunfullmäktige med den fördelningdem emellan som bestämmer efter befolkningstalen. I länsom saknar landsting skall valet förrättas av kommunfullmäktige i Gotlandskommun. Bestämmelserna överensstämmer med vad som gäller om val av nämndeman ilänsrätt och länsskatterätt liksom med de antagna bestämmelserna om valav nämndeman i fastighetsdomstol. Bestämmelsen om tillämpning under vissa förutsättningar avproportionell valmetod återfinns i paragrafens tredje stycke. Den gäller självfalletbåde val av nämndeman i tingsrätt och nämndeman i hovrätt. 4 kap. 8 § Paragrafen som reglerar nämndemans mandattid m.m.har jämkats något för att täcka även nämndeman i hovrätt. 29 kap. 1 § 1 denna paragraf, som innehåller bestämmelserom ordningen vid omröstning i brottmål, har vidtagits vissa redaktionellaändringar för att markera vad som avser tingsrätt resp. hovrätt. I paragrafenstredje stycke har lagts till en bestämmelse enligt vilken, när nämndemän ingåri hovrätten, dessa skall säga sin mening efter de lagfarna domarna. 29 kap. 3, 4 och 7§§ Ändringarna i dessa paragrafer är huvudsakligen av redaktionell art. Attledamöterna i hovrätt skall ha individuell rösträtt oavsett om de är juristereller nämndemän följer av avfattningen av 3 § tredje stycket. 30 kap. 7 § 1första stycket anges att ordföranden vid överläggning i mål som har handlagtsmed nänmd först skall framställa saken och vad lagen föreskriver. Bestämmelsenhar jämkats för att kunna passa även i hovrätt, där det ankommer på referentenatt yttra sig först. 9.2 Förslaget till lag om ändring i 30 a § Paragrafen motsvarar 15 kap. 29 § andra stycket och30 a § i utredningens lagförslag. Den innehåller de särskilda bestämmelserna omhovrätts sammansättning i äktenskapsrättsliga mål och motsvarar vad som förtingsrätts del regleras i 29 och 30 §§. Enligt paragrafens första stycke första meningen skallhovrätten vid huvudförhandling i äktenskapsrättsliga mål som princip bestå avtre lagfarna domare och två nänmdemän. Möjligheten till förstärkt sammansättningav fyra lagfarna domare och tre nämndemän finns även här, låt vara Prop.1975/76; 153 55 att det praktiska behovet torde vara mycket ringa i dessasom regel mindre långvariga mål. Av en uttrycklig hänvisning till 29 S följeratt nämndsammansättningen i hovrätt avser samma kategorier av mål som itingsrätt. Även 29 § sista meningen omfattas av hänvisningen. Det bör påpekasatt domförhetsregeln i 30 a § bara gäller huvudförhandling. Vid annanhandläggning skall hovrätt alltså ha sedvanlig jurislkollegial sammansättning,i den mån inte referenten ensam är behörig. Huvudregeln om nämndsammansättning kompletteras av ensärbestämmelse i första stycket andra meningen, enligt vilken hovrätten fårhandlägga målel med juristkollegial sammansättning om nänrmd inte har medverkatvid tingsrättens avgörande. 1 sådant fall är hovrätten alltså liksom i fråga ombötesbrottmål domför med alternativt nämndsammansättning och juristkollegialsammansättning. Av paragrafens andra stycke framgår attomröstningsreglerna för tvistemål i 16 kap. RB skall gälla även när hovrättenhar sammansättning med nämndemän. Ett undantag är dock att nämndemännen skall sägasin mening efter de lagfarna ledamöterna. Detta innebär bl.a. att referentenyttrar sig först, därefter de övriga lagfarna ledamöterna och sist nänmdemännen.Den mening som erhåller flest röster gäller. Vid lika röstetal gällerordförandens mening. 9.3 Förslaget till lag om ändring i 20 kap. 36 § 1 paragrafen hänvisas i fråga om vissaslag av mål till föreskrifterna om nämndsammansättning i . Ändringen innebär att hänvisningen utsträcks tUl den nya 30 a § i 15 kap. GB. Hänvisningen avser alltså handläggning både i tingsrätt och hovrätt. 21 kap. 14 § Enligt denna nya paragraf skall nämndemänmedverka i mål enligt 21 kap. (FB). I 21 kap. 1 § FB föreskrivs att verkställighet av vadallmän domstol i dom eller beslut har h)estämt om vårdnad eller umgängesrätteller om över-länmande av barn söks hos länsrätt. Av 6 § framgår att vårdnadshavareockså utan domstols dom eller beslut får hos länsrätt begära överflyttra'ngtill sig av barn som vistas hos annan. Länsrätten kan, innan den beslutar omverkställighet, uppdra åt vissa personer att verka för att domstolens beslut åtlydsfrivilligt (2 §). När länsrätt förordnar om verkställighet kan den föreläggavite eller besluta om hämtning genom polismyndighets försorg (3 §). Även andrabeslut kan meddelas av länsrätten i nu nämnda ärenden. Sålunda kanverkställighet vägras i vissa fall och förordnande meddelas omläkarundersökning av barnet. De beslut av länsrätt som kan komma under kammarrättsbedömande är oftast starkt ingripande mot den enskilde. Nänmdemän skall därförsåsom domarutredningen föreslagit i princip alltid ingå i kammarrätt vidhandläggning av dit fullföljt mål enligt 21 kap. FB. Det finns vissa undantag Prop.1975/76:153 56 behöver sålunda inte medverka närfullföljd har skett mot länsrätts interimistiska beslut enligt 9 § eller beslutom läkarundersökning enligt 10 § och inte heller när målet i kammarrätt endaströr kostnadsfråga (11 §). Detta följer emellertid redan av 12 § andra stycketsenare delen lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Något uttryckligtundantag för dessa fall har därför inte ansetts nödvändigt här. 9.4 Förslaget till lag om ändring i lagen om allmännaförvaltningsdomstolar 12 § Paragrafen innehåller bestämmelser om domförhet ikammarrätt. Den har kompletterats med de nya bestämmelserna om deltagande avnämndemän i vissa fall. Dessa har tagits in som ett nytt, andra stycke i paragrafen.Det nuvarande första stycket har med ett par redaktionella jämkningar delatsupp i två stycken (första och tredje styckena enligt den nya lydelsen avlagrummet). Som har nänmts i den allmänna motiveringen anges i dennalag inte närmare vilka målgrupper som skall handläggas med nänmdemän.Bestämmelserna härom tas i stället in i de olika lagar där de materiellabestämmelserna återfinns. Kammarrätt är enligt huvudregeln i andra stycket förstameningen domför med tre lagfarna domare och två nänmdemän när det är särskiltföreskrivet. Liksom när det gäller hovrätt kan kammarrätten ha förstärktsammansättning bestående av fyra lagfarna domare och tre närrmdemän.Möjligheten härtill har öppnats främst med hänsyn till att handläggningen avett mål kan komma att delas upp på flera sammanträden och till att det kan varaovisst om alla ledamöterna kan medverka vid ett följande handläggningstillfälle.Det har därför ansetts lämpligt att kammarrätten har möjlighet att gardera sigmot att tidigare förebragt material måste repeteras inför en helt ny ledamot. 1 senare delen av andra stycket finns vissa allmännabestämmelser om undantag från kravet på nämndsammansättning. Det är här frågaom handläggning som inte avser målets avgörande i sak. Självfallet är kammarrättenalltid behörig att handlägga även dessa spörsmål med nämndemän. Undantagen, somhar tagits upp i tre punkter, har följande innebörd. Nämndemän behöver inte medverka vid interimistiska besluteller andra beslut under rättegången och inte heller i övrigt vid åtgärd förmålets förberedande (punkt 2). Har talan fullföljts mot sådant beslut av lägreinstans som inte innebär avgörande av målet Gfr 34 § förvaltningsprocesslagen1971:291), behöver nänmdemän inte medverka i kammarrätt (punkt 1). Inte hellerbehöver nänmdemän delta i avvisnings- eller avskrivningsbeslut (punkt 3). kan vara uppe till bedömning delsfråga som enligt Prop.1975/76:153 57 vad som är särskilt föreskrivet kräver medverkan avnämndemän och fråga som skall avgöras av enbart tre jurister. Kammarrätten böri sådant fall kunna pröva samtliga frågor med nänmdsammansättning, oavsett omde formellt har registrerats som ett eller flera mål. En klargörande bestämmelsehärom har tagits in i ett nytt, tredje stycke. 12 a § I första stycket har angetts att regeringenbestämmer om antalet nämndemän och deras fördelning på länen inom kammarrätts domkrets. Bestämmelserna motsvarar föreskrifterna för hovrätt i 2 kap. 4 a § och 4 kap. 5 § andra stycket samt 7 § RB. I andra stycket föreskrivs att nämndeman i kammarrättutses genom val. 1 övrigt hänvisas i fråga om val, valbarhet, rätt tillavsägelse, mandatperiod och behörighet till vad som gäller beträffandenämndeman i länsskatterätt och länsrätt. De åsyftade bestämmelserna finns i 8,9 och 10 §§ lagen (1971:52) om skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätti dess från gällande lydelse (SFS 1975:1297). Med tanke på att antalet mål i kammarrätt, som nämndemänkommer att delta i, inte blir av större omfattning har i enlighet med vad jaghar anfört i den allmänna motiveringen i paragrafens tredje stycke tagits inett par särskilda behörighetsregler. Regeringen får sålunda för visst länförordna att nämndemän i kammarrätt skall väljas bland dem som för sammamandatperiod har utsetts till nämndemän i hovrätt. Eftersom valet så gott somalltid torde komma att ske som majoritetsval, varvid en av partierna inomlandstinget träffad överenskommelse stadfästs Gfr. 1975/76:64 s. 41), lärdet i praktiken endast undantagsvis bli aktuellt att hålla annat än en gemensamvalförrättning för båda kategorierna av nänmdemän. Hovrättsnämndeman, somuppfyller behörighetskraven för tjänstgöring i kammarrätt, får även i annatfall tjänstgöra som nänmdemän i kammarrätt som hans län hör till.Särbestämmelserna syftar närmast på län utanför kammarrättens kansliort därsammanträden med kammarrätten blir sparsamt förekommande. 13 § 1 denna paragraf hänvisas i fråga om omröstningi allmän förvalt ningsdomstol tUl bestämmelserna i 16 och 29 kap. RB, vilka bestämmelser skall gälla i tillämpliga delar. Genom hänvisningen blir RB:s omröstnings- regler för juristkollegial sammansättning tillämpliga. Sedan nänmdsammansättning har införts i hovrätt ochkammarrätt har hänvisningen preciserats till vad som enligt RB gällerbeträffande omröstning i hovrätt. 15 § 1 paragrafens första stycke angesbehörighetsvillkoren för ledamot och föredragande i allmän förvaltningsdomstol.Bestämmelsen bör dock inte avse nämndemännen för vilka det finns särskildabehörighetsbestämmelser i lagen (1971:52) om skatterätt,fastighetstaxeringsrätt och länsrätt. Prop.1975/76:153 58 Till första stycket har därför fogats en erinran därom. Bestämmelserna i 15 § andra och tredje styckena omskyldighet för bl.a. ledamot att avlägga domared samt om jäv för ledamot börgälla även närrmdemannaledamöterna. 9.5 Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen 44 § I tredje stycket har lagts till en bestämmelse om attnänmdemän skall ingå i kammarrätten vid handläggning av mål om utvisning enligtutlänningslagen (1954:193). 1 29 § utlänningslagen finns bestämmelser om utvisning avutlänning. Beslut om utvisning meddelas i vissa fall av regeringen. 1 övrigafall meddelas enligt 30 § första stycket utvisningsbeslut av länsrätt. Närmarebestämmelser om förfarande och om tvångsåtgärder finns i de närmast följandeparagraferna. Enligt 44 § tredje stycket får talan föras motförvaltningsdomstols utvisningsbeslut. Fullföljd sker till kammarrätt.Utvisningsbeslut av regeringen kan självfallet inte överklagas. Kammarrättprövar enligt 46 a § också talan mot vissa ersättningsbeslut. Enligt 48 a §föres klagan över beslut om tagande eller kvarhållande i förvar som harmeddelats av den centrala utlänningsmyndigheten, av länsstyrelse eller avförvaltningsdomstol hos kammarrätt. Slutligen kan enligt 49 § andra stycketklagan föras hos kammarrätt över beslut om avvisande av ombud eller biträdesamt beslut i jävsfråga. Medverkan av nämndemän är begränsad till mål om utvisning,dvs. mål som fullföljts till kammarrätt med stöd av 44 § tredje stycketutlänningslagen. Övriga mål enligt utlänningslagen får däremot handläggas utannämndemän. 1 fråga om försvarstagande (35-37 §§) kan visserligen skäl anförasför lekmannamedverkan, särskilt som åtgärden undantagsvis kan bli långvarig.Med hänsyn till att det här är fråga om en processuell tvångsåtrd och till atthovrätt också i fortsättningen avses avgöra häktningsfrågor utan närrmdemänhar kammarrätt ansetts böra pröva fråga om förvarstagande utan nämndemän. 1 denmån sådan fråga handläggs med själva utvisningsfrågan deltar givetvisnämndemän i båda frågoma. Samma ståndpunkt har intagits i fråga ominterimistiska omhändertaganden enligt nykterhetsvårdslagen (1954:579) ochbarnavårdslagen (1%0:97). 9.6 Förslaget till lag om ändring i lagen omnykterhetsvård 62 a § Som ett nytt andra stycke i denna paragraf harlagts lill en bestämmelse enligt vilken nänmdemän skall ingå i kammarrätten vidhandläggning av vissa angivna mål enligt lagen (1954:579) om nykterhets vård. 1975/76; 153 59 I 61 § första och andra styckena samt 62 § första styckeilagen om nykterhetsvård anges vilka mål som enligt nänmda lag kan komma upptill prövning i kammarrätt. 61 § avser fullföljd från länsrätt medan 62 § rörtalan mot beslut som meddelat i särskilt fall. Sådant beslutkan ha meddelats efter fullföljd exempelvis från anstaltsstyrelse eller efterunderställning. Länsrätts beslut får överklagas, om beslutet innebärförordnande om tvångsintagning eller avslag på ansökan om tvångsintagning, vUlkorligtanstånd med verkställighet eller förverkande av sådant anstånd eller om det ärfråga om beslut under rättegången enligt 34 § förvaltningsprocesslagen(1971:291). Beslut av sistnämnda slag kan innefatta omhändertagande av persontills vidare. Att talan skall föras hos kammarrätt följer av 33 § förvaltningsprocesslagen. De frågor som efter fullföljd till kanföras vidare till kammarrätt framgår av 60 § jämfört med 62 § första stycket.Detta är fallet med fråga om försökspermission, utskrivning eller annanvårdfråga. Detsamma gäller beträffande förordnande om övervakning eller meddelandeav lydnadsföreskrift. Anstaltsstyrelses beslut om kvarhållande på vårdanstaltenligt 45 § lagen om nykterhetsvård underställs prövning. Motstyrelsens beslut kan talan fullföljas till kammarrätt.