prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Beredningenhar funnit att det kan vara hårt för underhållsberättigade att tillämpa deföreslagna återvinningsreglerna i fråga om utmätning för familjerättsligabidrag. Den underhållsberättigade kan ha haft en läng väg att vandra innan hanhunnit till exekution för behjärtansvärda underhållskrav. Att denunderhållsskyldiga gäldenären inte betalt sin skuld kan t.ex. bero påmotsättningar mellan honom och borgenären. Beredningen har därför ansett detbehövligt att beträffande rimliga familjerättsliga bidrag göra avsteg frånåtervinningsreglerna beträffande utmätning, i den mån den underhållsberättigadeinte gynnats otillbörligt genom utmätningen (35 § andra stycket beredningenslagförslag). Beredningenhar övervägt huruvida som en genomgående förutsättning för återvinning bordeupptas ett allmänt skaderekvisit, enligt vilket återvinning över huvud inteskulle komma i fråga annat än om gäldenären vid den aktuella tidpunkten vareller blev insolvent. Beredningen påpekar att det hos oss uttalats delade meniiigari frågan huruvida gällande lag, utöver de villkor för återvinning som lagenuttryckligen anger, bör anses förutsätta ett dylikt skaderekvisit. De nordiskaförslagen utgår från att ett allmänt tyst skaderekvisit av den typ som härnämnts inte låter sig förena med förslagen sådana de utformats. En annan sakär, att återvinning inte kommer i fråga utan att den rättshandling eller åtgärdvarom fråga är eventuellt i förening med senare åtgärd (36 §) varit tillnackdel för gäldenärens borgenärer eller vissa av dem. Betalning av skuld somär förenad med betryggande och oangriplig pant i gäldenärens egendom bör t.ex.enligt beredningen inte bli föremål för återvinning. Motsvarande gäller ettömsesidigt förpliktande avtal som inte innebär något gynnande av medkontrahenten.1 fråga om de objektivt bestämda återvinningsreglerna förutsätts att åtgärdendirekt försämrat gäldenärens ekonomiska ställning. Beträffande förslagetsåtervinningsregel för otillbörlighetsfall (36 §) skall det däremot liksomenligt gällande rätt för återvinning vara nog att indirekt (medelbar) skadainträtt, dvs. sådan som följer av att gäldenären undanhåller valuta som hanfått eller förfar på därmed jämförligt sätt. Dennämnda förutsättningen för återvinning nämligen att den rättshandling elleråtgärd av annat slag varom fråga är varit till nackdel för gäldenärensborgenärer eller vissa av dem är enligt beredningen väsentlig. Med hänsyntill frågans vikt har beredningen ansett några preciseringar vara på sin plats.Beredningen anför att frånsett 36 § i förslaget som inkluderar även indirektskada måste fasthållas, att en rättshandling är återvinningsbar endast om den ioch för sig är till nackdel för borgenärerna eller vissa av dem. Om aktiersäljs till dagskurs, kommer t.ex. i princip återvinning inte i fråga därför attde stigit i värde fram till att säljaren råkar i konkurs så attavtalet varit oförmånligt, om det skett före konkursen. Beredningenutvecklar i betänkandet ytterligare vad som skall menas med att rättshandlingvarit till nackdel för en eller flera borgenärer (SOU 1970:75 s. 132). Gemensamtför samtliga fall då förmånsberättigad borgenär fått betalning är, anförberedningen vidare, att återvinning inte kan komma i fråga om betalningen intevar till nackdel för gäldenärens övriga borgenärer dååtgärden vidtogs. Betalning t.ex. till företagsinteckningshavare kan vara tillnackdel för förmånsrättshavare med bättre rätt, t.ex. löneborgenärer. Ävendenna fråga bör bedömas med hänsyn till ställningen dååtgärden vidtogs. Ettsärskilt spörsmål är enligt beredningen huruvida vid bedömande av den nuaktuella förutsättningen för återvinning skall tas hänsyn även till kostnadernaför eventuell konkurs. Enligt beredningens mening driver man saken för långt,om man anser sig skyldig att, när fråga är om betalning till förmånsberättigadeborgenärer, under alla omständigheter ta hänsyn även till en sådan hypotetiskkostnadspost. Det ter sig t.ex. främmande att göra gällande återvinning frånlöneborgenärer därför att medel som utgått till dem behövs för en senarekonkurs. För att motverka illojala förfaranden torde man dock böra ta hänsyntill konkurskostnaderna i fall då konkurs är oundviklig och borgenärer medlika eller bättre rätt skulle bli lidande genom att konkurskostnaderövervältras på dem. Vidsidan av återvinning skall liksom talan kunna föras om skadestånd tillföljd av gäldenärsbrott (jfr 11 kap BrB). På dansk och norsk sida avser mandäremot att återvinningsbestämmelserna skall vara exklusiva, med undantag förtalan på grundval av allmänna ogiltig-hetsregler. Beredningen har för sin del,liksom finska kommitterade, inte ansett motiverat att utesluta sådanskadeståndstalan som nämnts. Dylik talan faller, liksom talan på grund avallmänna ogiltighetsregler, utanför de föreslagna bestämmelserna omåtervinning. Allmännauttalanden om beredningens förslag till nya regler angående återvinning tillkonkursbo är mindre vanliga i remissyttrandena. I den mån sådana uttalandenförekommer är de merendels positiva. anser det nödvändigt att göra vissa reservationer. Hovrättenframhåller att det för en bedömning av hur institutet återvinning skallutformas hade varit av värde med uppgifter om i vilken utsträckning borgenärerav institutets nuvarande utformning påverkas att låta långsiktiga bedömandenav en gäldenärs betalningsförmåga få företräde framför krav på omedelbarbetalning. Likaså hade uppgifter om huruvida risken för återvinningsanspråkförsvårar eljest önskvärda transaktioner eller föranleder särskildasäkerhetsåtgärder varit av värde. Det hade vidare varit önskvärt med uppgifterom antalet återvinningskrav över huvud, de belopp det rör sig om och vilkaåtervinningsregler som huvudsakligen tillämpats. Det måste dock medges attsådana uppgifter inte kan vara lättillgängliga samt att beredningen genom desakkunniga torde ha tillförts den erfarenhet härom, som i första hand står atterhålla. Det sagda innebär att hovrätten vid granskningen av betänkandet i storutsträckning varit hänvisad till att i avsaknad av redovisade fakta lita tillberedningens bedömningar, särskilt i fråga om hur önskemålen om ökadeåtervinningsmöjligheter skall avvägas mot kravet på trygghet i den allmännaomsättningen. Hovrättenför delar beredningens åsikt att återvinningsreglernashuvudsakliga värde kan förmodas ligga i deras preventiva effekt. Hovrättendelar också beredningens åsikt att skyddet mot transaktioner till förmån förgäldenären närstående bör stärkas både genom längre återvinningsfrister ochgenom att begreppet närstående ges en vidare omfattning. Dessa synpunkter anserhovrätten väga tungt till förmån för beredningens förslag. Det kan likvälenligt hovrättens mening inte uteslutas att en strikt tillämpning av deåtervinningsregler beredningen utformat skulle på grund av den långt gåendeobjektiveringen kunna i det enskilda fallet medföra hårdare ingrepp än som kanvara rimligt. inte heller uteslutet att en sådan tillämpning skullekunna till följd av de utsträckta återvinningsfristerna leda till resultat sommed hänsyn till andra samhällsintressen bör undvikas. Emellertid kan det enligthovrätten antas att den jämkningsregel som återfinns i förslaget erbjudertillräckliga möjligheter att inom rättstillämpningens ram motverka dylika inteönskvärda rättsverkningar. Länsstyrelseni län finner det positivt att tidsfristerna för återvinningstalan harförlängts i jämförelse med gällande rätt. i länuttalar sin belåtenhet över att återvinningsreglerna gjorts mera överskådligaoch fristerna koncisa. Flerakronofogdemyndigheter uttalar sin allmänna tillfredsställelse över deföreslagna återvinningsreglerna. Hit hör kronofogdemyndigheten i Trollhättansdistrikt som särskilt fäst sig vid förlängningen av återvinningsfristerna ochde subjektiva rekvisitens minskade betydelse. Somföreträdare för Kungl. Maj:t och Kronan vid bevakning av skattefordringar ikonkurs ställs man inte så sällan inför den situationen att gäldenären kort tidföre konkursen på ett stötande sätt avhänt sig tillgångar utanatt återvinningstalan kan anställas just på grund av svårigheterna att styrkaatt de subjektiva rekvisiten för återvinning är uppfyllda. Även reglernaspreventiva effekt ökar givetvis genom de föreslagna ändringarna, vilket ärvärdefulh med hänsyn till att man kunnat iakttaga ett ökatantal illojala transaktioner av här aktuellt slag. Andrakronofogdemyndigheter som utvecklar liknade synpunkter är de i ,, och distrikt. Kronofogdeföreningenuttalar att föreningen helt allmänt har funnit, att för borgenärsintressenskadliga transaktioner mellan bolag och närstående förekommer i storutsträckning. Den skärpning av lagstiftningen som förslaget innebär i dettaavseende hälsas av föreningen med tillfredsställelse. Ett genomförande avförslaget kommer i hög grad att underlätta kronofogdemyndigheternas arbete. Advokatsamfundetanser att beredningens principiella utgångspunkt för de nya reglerna omåtervinning är riktig och att beredningen även i detaljutformningen i alltväsentligt gjort lämpliga avvägningar mellan de olika intressen som berörs. (Mot vissa punkter i förslaget har samfundet dock några erinringar). Deföreslagna återvinningsreglerna är enligt bankföreningens mening ettbetydelsefullt steg mot en effektivare ordning inom ett svårbemästraträttsområde. Vid en väsentlig försämring av ett gäldenärsföretags ekonomi kanrekonstruktioner och liknande åtgärder underlättas av klara och lätttillämpligaåtervinningsregler. Sådana regler kan minska farhågorna för att åtgärder underrekonstruktionsförsöken, om dessa misslyckas och konkurs följer, blir tillnackdel för vissa intressenter men till fördel för andra. Rätt utformadeåtervinningsregler kan i så måtto medverka till att onödiga konkurser ochdärmed ofta också onödig värdeförstöring undvikes. LO finner dettillfredsställande att beredningen genom de föreslagna ändringarna konsekventsyftat till att omöjliggöra för konkursgäldenären att genom åtgärder förekonkursen undanhålla förmögenhetstillgångar för egen räkning eller gynna vissaborgenärer, framför allt gäldenären närstående borgenärer. Även TCO är positivoch framhåller särskilt betydelsen av att återvinningsfristerna förlängs. Sparbanksföreningenkonstaterar att beredningen själv framhållit, att återvinning i allmänhet intebör stå till buds beträffande rättshandlingar, som ligger långt tillbaka itiden, och såsom av betänkandet framgår har under kommittéarbetetunderstrukits, att alltför långa frister skapar osäkerhet i den allmännaomsäti:ningen. Detta är enligt föreningens mening ett mycket viktigtkonstaterande. Det finns enligt föreningen anledning att ställa frågan,huruvida inte de föreslagna fristerna borde något förkortas. Det är t.ex.egendomligt, att en affärsman eller kreditgivare, som för sin fordran fåttsäkerhet och som inte har någon kännedom om att hans medkontrahent har dåligaaffärer, vilka skulle kunna leda till obestånd, skall kunna utsättas för kravom återvinning, om han finner att den lämnadesäkerheten har sjunkit i värde och därför kräver tilläggssäkerhet, somöverlämnas senare än före fristdagen. Principiell tveksamhet införförlängning av återvinningsfristerna uttalas även av handelskamrarnas nämnd.Enligt nämnden kan en förlängning befaras inverka oförmånligt på den allmännaomsättningen och försvåra konkursförvaltningen i många fall. 1några remissyttranden påpekas att förlängda återvinningsfrister i åtskilligakonkurser kan föra med sig ökade förvaltningskostnader. tingsrättframhåller exempelvis att de föreslagna återvinningsreglerna kan komma attföranleda undersökningar som är tidskrävande och kostsamma men ändå intetillför konkursboet någon egendom. Kronofogdemyndigheteni distrikt vill förlänga vissa återvinningsfrister och framhåller att deför utmätningsmannen viktigaste återvinningsreglerna gäller gåva, bodelning ochondtrosfall. Av dessa tilldrar sig bodelning och gåva största intresset.Särskilt bodelning har använts av gäldenärerna för att skydda sin egendom frånutmätning för såväl skatter som böter. Återvinningsfristerna är emellertidenligt myndigheten för korta. Myndigheten nämner som exempel den tid somförflyter mellan det taxeringsrevision påbörjas och påförd skatt eller ådömdaböter är exigibla. Det kan också förflyta avsevärd tid från det att skattebrottbegås och till dess beslut om revision fattats. har gäldenären haftgod tid att omdisponera sin egendom. Käranden/förvaltaren blir då hänvisad attsöka återvinning enligt reglerna för ondtrosfall i 36 §. Bevisningen somåläggs käranden blir i det närmaste ogörlig, vilket tillämpningen av nuvarande34 § visat. Man tycker det är ganska orimligt att behöva bevisa, att den andremaken känt till gälden och att bodelningen haft till syfte att undandra egendomfrån utmätning. finner det önskvärt, attåtervinningsfristerna såvitt avser gåvotransaktioner mellan gäldenären ochhonom närstående samt bodelning får sammanfalla med återvinningsfristerna i 36§. Fråganom närståendebegreppets omfattning såvitt avser juridiska personer harframkallat åtskilliga synpunkter i remissyttrandena. De flesta som yttrat siggodtar förslaget utom såvitt avser utvidgningen av närståendekretsen till attomfatta den som leder näringsidkares eller juridisk persons verksamhet. Hovrättenför hör till de remissinstanser som helt godtar förslaget.Hovrätten erinrar om att den avvikande mening som har framförts av vissasakkunniga huvudsakligen grundas på farhågan att svårigheter kommer att uppstånär det gäller att besätta poster som företagsledare i företag vars ekonomiskaställning är pressad men där företaget dock under god ledning kan förväntas blii tillfälle att fortsätta verksamheten till nytta för de anställda ochsamhället. Häremot kan dock hävdas, anför hovrätten, att bestämmelsen omåtervinning från närstående av oskäliga löner och liknande förmåner i 31 §beredningens lagförslag fått enklart restriktiv avfattning, ett förhållande som ytterligare understryks iberedningens kommentar till bestämmelsen. Även jämkningsregeln i 37 § 3 börobserveras i detta sammanhang. Hovrätten finner därför inte tillräckliga skälföreligga för ett instämmande i reservationen. Positivatill förslagets bestämning av närståendebegreppet är vidare bl.a. länsstyrelseni län, domareföreningen och ackordscentralen. Den sistnämnda instansenanser att de farhågor som uttryckts av de fyra sakkunniga förefallerverklighetsfrämmande. Att extrema undantagsfall kan förekomma ändrar inte detbedömandet. Götahovrätt ifrågasätter under hänvisning till den avvikande meningen huruvidapraktiskt behov finns av den föreslagna utvidgningen av närståendekretsen tillföretagsledare och dessa personligt närstående. Även i Stockholmslän är tveksam inför utvidgningen. Enligt mening kan detifrågasättas, om från sådana principiella synpunkter som bör vara bestämmandeför omfattningen av närståendekretsen nu berörda bestämmelse kan ansestillräckligt motiverad. Huruvida erfarenhetsmässiga skäl kan anses tala tillförmån för bestämmelsen finner svårt att bedöma. Vad de fyrasakkunniga anfört beträffande tänkbara skadliga verkningar av bestämmelsen kaninte utan vidare förbigås. Detill beredningsförslaget klart avvisande remissinstanserna nöjer sig i allmänhetmed att hänvisa till de synpunkter som har utvecklats i den avvikande meningen.Så gör exempelvis , , handelskamrarnasnämnd, handelskammare, i ,. , Familjeföretagens föreningoch bankföreningen. Även är negativt inställt ochåberopar till stöd härför innehållet i det särskilda yttrandet av de fyrasakkunniga. Förbundet anser det dock böra understrykas starkare än vad desakkunniga gjort, att jourhavande styrelseledamot och företagsledare inte skallbetraktas som en företaget närstående person i återvinningsfrågor. Förbundetfinner utredningens förslag härom orealistiskt, vilket omdöme ännu mera tordegälla förslaget att även vissa kvalificerade avdelningschefer och de sompersonligen står jourhavande styrelseledamot, företagsledare elleravdelningschef nära skall falla under de för kategorin 'närstående ' gällande,hårdare reglerna. TCOinstämmer till fullo med vad som anförts i det särskilda yttrandet tillberedningsförslaget. Organisationen anser att det alltjämt bör dras enskiljelinje mellan delägare i företag och övriga arbetstagare. Inom TCO finnsett inte ringa antal medlemmar som skulle komma att omfattas av lagberedningensförslag i denna del. För dessa medlemmar måste det framstå som heltverklighetsfrämmande att risk finns för att redan uppburen lön återvinns. Derasanställningsförhållanden och arbetsvillkor skiljer sig i princip inte frånövriga arbetstagares. TCO delar även den uppfattningensom framförs i det särskilda yttrandet angående svårigheterna att omberedningens förslag genomförs rekrytera kompetenta ledarkrafter tillkrisdrabbade företag. TCO vill dessutom peka på de tolkningsproblem somrimligen måste uppstå vid tillämpningen av ifrågavarande paragrafer. Dettagäller både vad beträffar personkretsen och vid skälighetsbedömningen av löneni förhållande till arbetsinsatser och verksamhetens lönsamhet. Enligt TCO:smening föreligger således inte någon saklig grund för särbehandling avavdelningschefer. Organisationen vill därför framhålla att avdelningscheferoch arbetstagare i därmed jämförlig ställning, som inte har väsentligaekonomiska intressen i företaget, under inga omständigheter bör hänföras tillden kategori av anställda som kan drabbas av återvinning. Advokatsamfundetbehandlar särskilt regeln om att återvinning skall äga rum om det inte visasatt gäldenären varken var eller genom transaktionen i fråga blev insolvent.Samfundet erinrar om att beredningen själv anger, att det mest ändamålsenligaskulle ha varit, om bevisning om sufficiens krävts i stället för bevisning omsolvens. Uppenbarligen har beredningen inte vid de nordiska överläggningarnafått gehör för detta önskemål. Samfundet delar den uppfattning som beredningenhar i denna fråga. Det framstår enligt samfundet som ganska tydligt attkorrektivet mot olämpliga transaktioner bör vara att de blir ogiltiga, om desker i insufficienssituationer eller gör gäldenären insufficient. Följden avden utformning regeln nu fått blir t.ex. att en gåva av en fastighet, som görgivaren klart insufficient och naturligtvis också insolvent sett, intekan angripas om han vid gåvotillfället kan betala sina skulder allt efter somde förfaller, dvs. är solvent i lagens bemärkelse. En inkonsekvens uppkommerockså i bodelningsfallen, där beredningen frångår insolvensregeln och övergårtill insufficiens i de fallen f.ö. särdeles naturligt. Advokatsamfundetifrågasätter om intresset av en likformig lagstiftning i de nordiska länderna,som uppenbarligen ändå inte kan genomföras inom hela konkurslagstiftningen, böranses vara ett tillräckligt motiv för att beredningen skall frånfalla enönskvärd lösning av frågan. uppehåller sig vid frågan om den bevisning som skall krävasskall avse sufficiens eller solvens. Föreningen framhåller att enligt desserfarenhet bodelning åtminstone mellan makar ofta sker tämligen formlöst. Detär inte heller vanligt att bodelningshandling inges till rätten. Föreningenkänner sig därför inte övertygad om att tillräcklig anledning finns att härfrångå den eljest tillämpade principen utan förordar i likhet med en av desakkunniga att anknytning även i detta fall sker till gäldenärens solvens. behandlar frågan om uppställande av ett särskilt skaderekvisit. Nämndenkonstaterar att beredningen i betänkandet har avstått från att uppställa ettallmänt skaderekvisit som förutsättning för att återvinning skall få ske.Däremot framhålls att återvinning inte kommeri fråga utan att den rättshandling eller åtgärd som är aktuell varit tillnackdel gör borgenärerna eller vissa av dessa. Om detta är beredningensståndpunkt ställer sig nämnden frågande till varför inte en uttrycklig regelhärom intagits i lagtexten. På flera ställen uttalas i betänkandet att borgenärmed betryggande pant skall utan att återvinning äger rum kunna ta emotbetalning av gäldenären. Med hänsyn till de rättsfall av svårtolkad natur somfinns på området, skulle enligt nämndens bedömning ett uttryckligtskaderekvisit vara till stor fördel. biträder den uppfattningsom handelskamrarnas nämnd har gett uttryck åt. EndastGöta hovrätt och handelskamrarnas nämnd uttalar sig särskilt om den avberedningen föreslagna jämkningsregeln. Hovrätten anför att det av lagtextenframgår, att 'synnerliga skäl' fordras för att jämkning skall ske. Med hänsyntill att de exempel som anges i motiven inte kan anses vara alldeles ovanligafall ifrågasätter hovrätten, om inte 'särskilda skäl'är ett adekvatare uttryck. efterlyser förtydligande uttalanden om när enskattebetalning skall anses kunna gå fri från återvinning (se även under 35 §föreliggande lagförslag). uttalar bl.a. att det ipraktiken övervägande antalet konkurser avser företag med skatteskulder förinnehållen skatt på de anställdas löner och mervärdeskatt. Föreningen påpekaratt beträffande båda dessa skatteslag företagarna anförtrotts att åt samhälletinkassera skatter, som faktiskt betalas av anställda respektive konsumenter.Särskilt under sämre konjunkturer sker dock enligt föreningen leveranser avdylika medel med viss stundom avsevärd fördröjning. Föreningen menar att medhänsyn till arten av de ifrågavarande skattefordringarna och vissatolkningssvårigheter i fråga om vad som i skattesammanhang skall avses medordinär betalning tillräckliga skäl finns för att undanta all betalning avseendenämnda skatteslag från återvinning. Inte heller den förmånsrätt som kan uppståför sådan skattefordran i samband med utmätning bör enligt föreningen kunnaåtervinnas. Enspeciell synpunkt framförs av . Enligt föreningen kaninom en företagsgrupp ha vidtagits olika transaktioner, vilka de facto, om änicke de jure, skett till borgenärernas förfång. Transaktioner kan tillborgenärernas skada genomföras på ett sådant sätt, att det med nuvarande reglersaknas anledning eller möjligheter för konkursförvaltaren al;tingå i prövning av annan juridisk eller fysisk person än konkursgäldenären ochkonkursboet. Det borde enligt föreningen inom återvinningsinstitutets ram gesmöjlighet att skaffa utredning av transaktioner och åtgärder inom en företags-eller intressegrupp, när det kan påvisas transaktioner, som varit tilluppenbart förfång för borgenärerna. Vadberedningen föreslagit i fråga om undantag från återvinnings-reglerna vidutmätning för familjerättsliga bidrag har inte närmare berörts iremissyttrandena. Beredningenframhåller att den rätt till kvittning som föreligger enligt gällande laginnebär, att borgenären får till fullo avräkna sin fordran mot skulden.Härigenom infrias hans fordran intill skuldens belopp. Rätten att kvitta underkonkurs sträcker sig längre än kvittningsrätten i allmänhet. I detta hänseendeär särskilt att märka, att borgenärens fordran inte behöver vara förfallen tillbetalning. Beredningenanger att kvittningsrätten i konkurs har kritiserats i doktrinen. Detta gällerenligt beredningen särskiU de fall då rätten att kvitta inte tillkommit isäkerhetssyfte utan kvittningssituationen uppstått slumpvis. Kritikensaknar enligt beredningens uppfattning inte fog. Kvittningsrätten i konkurssynes emellertid enligt beredningen vara välgrundad, när någon beviljat låneller kredit mot säkerhet i möjligheten att använda sin fordran till kvittningmot skuld till den andre. Kvittningsrätten kan i sådant fall likställas med enpantsäkerhet. Även när säkerhetssyfte saknas kan fordran och motfordran t.ex. iett varaktigt affärsförhållande ha sådant samband att kvittning är heltnaturligt även i konkurs. I andra fall t.ex. i fråga om utomobligatoriskskadeståndsskyldighet kunde det enligt beredningen synas sakenligt att låtaborgenären vara tillgodosedd med konkursdividenden. Att spalta upp reglerna idenna riktning skulle emellertid bli komplicerat och kunna vållatillämpningssvårigheter. Vid de nordiska överläggningarna har man stannat föratt inte göra någon sådan uppdelning.