prop · FZ03187 · 1975-12-31 00:00:00 — Gränsdragningen kan tänkas blibesväriig. Nägon anknytning till kommunalbe-svärsgrunderna finns inte och tordeinte heller vara eftersträvansvärd. Från dessa utgångspunkter är enligtutredningen en sådan lagteknisk lösning alt föredra som innebär att desärskilda bestämmelserna i förvaltningslagen Prop.1975/76:187 198 aldrigtillämpas när det rör sig om kommunalbesvär. Utredningen påpekar att en annanlösning är att göra de särskilda bestämmelserna tillämpliga i allakommunalbesvärsmål. Därigenom vinner man åtminstone, framhåller uiredningen,enhetlighet i handläggningsreglerna. Emellertidär det enligt utredningens uppfattning rimligt alt vänta med mera genomgripandereformer av kommunalbesvärsprocessen till dess ytterligare erfarenheterföreligger i fråga om betydelsen av förvaltningslagen ochförvaltningsprocesslagen för förfarandet i kommunalbesvärsmål. En mer ingåendeöversyn av kommunalbesvärsprocessen har samband med 'förvaltningsprocessensutformning i övrigt och med bestämningen av förvaltningsdomstolarnasmålområden. Med hänsyn härtill föreslår utredningen endast de mindre ändringarsom har redovisats. Uiredningenbehandlar härefter kommunalbesvärsprocessen i regeringsrätten. Den genomgångav förvaltningsprocesslagens bestämmelser som utredningen har gjort visarenligt uiredningen att fiertalet av bestämmelserna utan svårighet kan tillämpasäven i kommunalbesvärsmål. Utredningenframhåller att bestämmelsen i 8 S förvaltningsprocesslagen om rätlensutredningsansvar kan synas rimma illa med kommunalbesvärsprocessen, därhuvudregeln är att bevisbördan ligger på den kommunmedlem som vill göragällande att det kommunala beslutet är olagligt. Man bör dock, säger utredningen,kunna förutsätta alt hänsyn las till kommunal-besvärsprocessens särart, närbestämmelsen tillämpas, och att kompletterande utredningar begränsas till attnärmare belysa de grunder som klaganden har åberopat. Mot denna bakgrundföreslår utredningen inte något uttryckligt undantag frän tillämpningen av 8 Sförvaltningsprocesslagen i kommunalbesvärsmål. Den möjlighet som 29 Sförvaltningsprocesslagen ger förvaltningsdomstol att utan yrkande besluta tilldet bättre för enskild part torde enligt utredningen fä ringa utrymme iregeringsrätten och inte alls böra komma i fräga i kommunalbesvärsmål. Debestämmelser i förvaltningsprocesslagen som i olika avseenden reglerar muntligförhandling kan enligl uiredningen också synas främmande för kommunalbesvärsprocessen.Uiredningen anser att något hinder mol muntlighet i kommunalbesvärsprocessen ioch för sig inte föreligger, även om muntliga förhandlingar i praktiken måstebli sällsynta. Ävenom vissa av reglerna i förvaltningsprocesslagen inle passar för kommunalbesvärsprocessenbordet dock, framhäller utredningen, inte vara nödvändigt att uttryckligenundanta bestämmelserna från tillämpning på denna process. Utredningengår också in på frågan om förvaltningslagens betydelse förkommunalbesvärsprocessen i regeringsrätten. 1 sista instans måste man ta hänsyninte bara lill den ram som kommunallagstiftningen ger för kommunalbesvärenutan även lill vad förvaltningslagen kan tänkas innebära för länsstyrelsensprövning av sädana mäl. Utredningen påpekar att förvaltningslagen ochförvaltningsprocesslagen inte är samordnade och att de båda lagarna i vissaavseenden skiljer sig avsevärt från varandra. Prop.1975/76:187 199 hållandekan enligt utredningen länkas inverka på kommunalbesvärsprocessen i de olikainstanserna. Utredningen anmärker att regeringsrätten kan återförvisakommunalbesvärsmål till för ny handläggning pä den grund altlänsstyrelsen inte har följt förvaltningslagens regler. Uiredningenkonstaterar att tre olika regelsystem, nämligen kommunallagen,förvaltningslagen och förvaltningsprocesslagen, nu gäller för kommunalbesvärsprocessen.Eftersom reglerna är av olika innebörd kan detta inverka pä handläggningen i deolika instanserna, möjligen med återverkningar pä den sakliga bedömningen avmålen. Utredningen anser att det rent lagtekniskt skulle vara enkelt att låtaförvaltningsprocesslagens regler gälla även för handläggningen avkommunalbesvärsmål hos . En sådan effekt skulle nås om dessa målöverfördes till länsrätten. En allsidig belysning av detta och andra problem ifråga om kommunalbesvärsprocessen i och regeringsrätten kräverenligt utredningen särskilda undersökningar. Utredningen anser att en sådanmer genomgripande översyn av kommunalbesvärsprocessen kan vara motiverad. Frågorom kommunalbesvärsprocessen tas upp av framför allt regeringsrätten ochlänsstyrelserna. Utredningensförslag att frågan om avvisning av kommunalbesvär som har anförts för sent hoslänsstyrelsen skall regleras i den enhetliga kommunallagen godtas eller lämnasutan kommentar av remissinstanserna. Förslaget alt en uttrycklig bestämmelseom skyldighet för länsstyrelse att lämna besvärshänvisning i kommunalbesvärsmålskall införas i lagen möter inte heller någon kritik. Närdet gäller förvaltningslagens tillämplighet på kommunalbesvärsprocessen ilänsslyrelsen delar regeringsrätten utredningens uppfaltning att del, medhänsyn lill bestämmelsens begränsade räckvidd enligt förarbetena, inte finnsnågot hinder för att tillämpa 8 S- Fleraav de remissinstanser som yttrar sig om kommunalbesvärsprocessen anser i likhetmed uiredningen alt den skillnad i reglerna om handläggning av olikakommunalbesvärsmål hos som uppstår till följd av 3 Sförvaltningslagen inte är tillfredsställande. Regeringsrätten delar emellertidinle utredningens uppfallning att man bör vänta med mera genomgripandereformer av kommunalbesvärsprocessen i . Enligt regeringsrättentorde det lätt kunna inträffa att det i enstaka fall förbises attförvaltningslagens särskilda bestämmelser är tillämpliga och att underlåtenhetenjust i sådana fall fär betydelse för avgörandei. Förvaltningslagens särskildabeslämmelser i 14-20 SS kan inte anses vara långtgående eller betungande förmyndighelerna att tillämpa. Det bör enligt regeringsrätten inte möta någothinder att redan nu låta de särskilda bestämmelserna bli tillämpliga på allaslag av kommunalbesvärsmål. Detta torde inle innebära några slörre nyheter förlänsstyrelserna. Det skulle enligt regeringsrätten Prop.1975/76:187 200 utanatt egentligen öka länsstyrelsernas börda dels befria dem från del besvär somligger i att avgöra om de särskilda bestämmelserna är tillämpliga eller ej,dels medföra bättre garanti för att dessa bestämmelser verkligen blirtillämpade i de fall där de nu skall tillämpas. En regel av det antydda slagetkan fä sin plats i anslutning till bestämmelserna om kommunalbesvär.Länsstyrelserna i , , , , Malmöhussamt anser också att förvaltningslagens särskildabeslämmelser bör göras tillämpliga i samtliga kommunalbesvärsmål hoslänsstyrelse. Flera länsstyrelser förklarar att de redan nu tillämpar förvaltningslagenfullt ut i alla kommunalbesvärsmål. Flertaletav de remissinsianser som yttrar sig om kommunalbesvärsprocessen ansluter sigtill utredningens uppfattning att en översyn av denna process är motiverad.Regeringsrätten, länsslyrelsen i samt och Arvikakommuner betonar all del är besväriigt alt behöva röra sig med tre olikaregelsystem i kommunalbesvärsmålen. Regeringsrådel anför i ett särskillultalande att speciella regler om förfarandet i kommunalbesvärsmål bör utarbetas.Han betonar att samma regler om förfarandet bör gälla i alla besvärsinstanser.Han finner del uteslutet all lillämpa förvaltningslagen i en instans ochförvaltningsprocesslagen i en annan. Regeringsrätten samt länsstyrelserna iSödermanlands, ÖslergöUands och finner att frägan om attöverföra kommunalbesvärsmålen från till länsrätten förtjänar attprövas i samband med en översyn av kommunalbesvärsprocessen. Länsslyrelsen iStockholms län ställer sig dock avvisande lill denna tanke. uttalar att förbundet i likhet med kommunallagutredningen anseratt en översyn av kommunalbesvärsprocessen bör företas sedan större erfarenhethar vunnits av förvaltningsrättsreformen. 11EnhetUg kommunallag 11.1 Nuvarande förhållanden Kommunallagsulredningenhar som nämnts i inledningen haft i uppdrag att göra en lagteknisk översyn avKL, KLS, LL och KFL. Syftet med översynen angavs i direktiven vara bl. a. altlagstiftningen skulle göras enklare och mera enhetlig, I betänkandet (SOU1974:99) Enhetlig kommunallag föreslär utredningen en ny kommunallag som avsesersätta bl. a. de nämnda lagarna och LLS, Somen bakgrund lill förslagel att bestämmelserna för alla kommuner ochlandstingskommuner samt för kommunalförbunden skall samlas i en lag redovisas idet följande översiktligt de skiljaktigheier som f n, finns mellan KL, KLS ochLL, Vidare redovisas de särskilda regler för landstingskommunsom finns i LLS. KL,KLS och LLär uppbyggda pä samma sätt. Prop.1975/76:187 201 a. kommuns resp. landstingskommuns kompetens, de beslutande organen dvs,kommunfullmäktige resp, (anlal ledamöter, rösträtt, valbarhet,mandattid, kallelse lill sammanlräde, förfarandet vid sammanträde osv. ), deförvaltande och verkställande organen dvs. nämnderna, förmögenhetsförvaltning,budget, fondbildning, lånerätl, revision, skatt till kommun resp,landstingskommun och besvär. Innehållet i bestämmelserna är i. myckel detsamma. Antaletbestämmelser i som avviker från reglerna i KL är ganska stort.Skiljakiigheterna är emellertid oftast små och i huvudsak formella. Tillavvikelser av slörre betydelse hör regleringen av borgarrädsinstitutionen iStockholms kommun, vilken i sin tur återverkar på beslämmelserna omkommunfullmäktige och kommunstyrelsen. Andra mer omfatiande avvikelser hängersamman med mandaltiderna för fullmäktige och nämnder i . i finns också särskilda beslämmelser. IKLS finns ett fiertal bestämmelser om borgarråd. Borgarråden är obligatoriskaoch utses av kommunfullmäktige, som också bestämmer deras antal. Dehar föredragningsskyldighet i kommunstyrelsen. Bland borgarråden utserkommunstyrelsen ordförande i övriga nämnder. Även om borgarråd inte ärkommunfullmäktig, skall han närvara vid fullmäktiges sammanträden. Någon annanmotsvarighet lill beslämmelserna om borgarråd än reglerna om ersättning tillheltidsengagerade förtroendemän finns inte i KL eller LL. är i , liksom i övriga kommuner, tre år.Mandatperioden börjar emellertid i stället för den I januari.Kommunstyrelsen väljs för ett är i tagel, medan mandatperioden för kommunstyrelseni övriga kommuner är . finns i både KL och KLS men de skiljer sig från varandra bl, a,när del gäller nämndens uppgifter, 1 LL saknas besiämmelserom drätselnämnd.Enligt KL behöver drätselnämnd inte inrättas. finns numera bara iStockholms kommun, där sådan nämnd är obligatorisk. Utvecklingenhar gått mot en slörre överensstämmelse mellan KL och LL, Trots detta finns detfortfarande ett ganska stort antal regler i LL som skiljer sig frän motsvarandebestämmelser i , Till dessa regler hör bl, a, reglerna om val avlandstingsmän och om valkretsindelningen. Andra olikheter har sin grund i attlandstingens sammanträdesfrekvens är väsentligt lägre än kommunfullmäktiges. 1detta sammanhang kan erinras om förvaltningsutskottets uppgift att företrädalandstinget mellan landstingsmötena. Vissa olikheter föreligger vidare i frågaom bl. a, kommunalbesvärsprocessen. Efterde ändringar som beslutades i LL och KL stämmer LL:s bestämmelse omantalet landstingsmän i princip överens med niotsvarande regler i KL (prop,1975:101. KU 19, rskr 227). Ändringarna i LL innebar Prop.1975/76:187 202 bl.a, att - efter förebild av beslämmelserna om antalet kommunfullmäktige - reglerinfördes om att antalet landstingsmän skulle bestämmas efter vissa minimital,som står i relation till anlalel röstberättigade i landstingskommunen, 1 frågaom latiiudgränserna är bestämmelserna dock inte enhetliga, 1samband med att ett nytt valsystem infördes för landstingsvalenändrades ocksä reglerna i LL om valkretsindelningen. De nya bestämmelsernaskiljer sig, liksom de tidigare, avseväri från moisvarande bestämmelser i nya valsystemet för landstingsvalen ansluter sig i huvudsak lill det systemsom sedan är 1970 tillämpas för riksdagsvalen. De grundläggande beslämmelsernaom valsystemet, dvs. bestämmelserna om fasta valkretsmandat ochutjämningsmandat, finns i LL. Detta motiverades i propositionen med all de harett visst samband med reglerna om valkretsindelningen. Föredraganden anfördeemellertid att frägan om att föra över alla dessa bestämmelser till vallagenborde tas upp i samband med att slällning tas lill förslaget om en enhetligkommunallag (prop. s. 65), För valen till kommunfullmäktige behölls det hittillsvarandevalsystemet, I KL finns således inte någon motsvarighet till LL:s bestämmelserom fasta valkretsmandat och utjämningsmandat. Bestämmelserna ommandatfördelningen mellan partierna vid val av landstingsmän ochkommunfullmäktige finns i vallagen. Förlandstingsmän skall suppleanter utses, medan kommunfullmäktige får beslula attsuppleanter skall utses för fullmäktige. Bestämmelser om utseende avsuppleanter för landstingsmän finns i vallagen. Motsvarande beslämmelser omsuppleanter för fullmäktige finns dels i KL, dels i vallagen. Kommunfullmäktigeär skyldig all meddela beslut i ärende som har hänskjutits till dem av högremyndighet, t. ex, länsslyrelsen. Denna föreskrift motsvaras i LL av enbestämmelse om alt har rätt alt väcka förslag på landstingsmöte.Skillnaden ligger i att regeringen eller en central myndighet själv kan väckaen fråga hos kommunfullmäktige, medan LL förutsätter all frågan väcks avlänsslyrelsen. Landshövdingen har enligt LL rätt alt delta i överiäggningar.Någon motsvarande beslämmelse finns inte i KL. ILLS finns vissa särregler för landstingskommun. De harföranletls av de särskilda förhållandena i , vilka har letttill att landstingskommunen har övertagit vissa uppgifter som normalt ankommerpå kommunerna och lill all måsle sammanträda oftare än övrigalandsting. Särreglerna avser bl, a. landstingskommunens kompetens, kungörelseom landstingsmöte, presidiet, närvaro- och yttranderätt för länsöverdirektörenoch för heltidsengagerad förtroendeman, fortsatt landstingsmöte ochbordläggning. fär vidare självt meddela föreskrifter om tid förväckande av förslag vid landstingsmöte och för avlämnande och besvarande avinterpellation samt avgöra om ärende skall vara berett i ett särskilt utskottav . KFLinnehåller 35 paragrafer, 1 lagen finns bestämmelser om bl. Prop.1975/76:187 203 utsättningarnaför bildande av kommunalförbund, förbundsfullmäklige, förbundsstyrelse, förbundsordning,val av förbundsfullmäktige, mandattid, sammanträden med förbundsfullmäklige,drätsel, medlemskommuns bidragsskyldighet, besvär, underställning, ordningenför bildande av kommunalförbund, medlems utträde och kommunalförbundsupplösning. Bestämmdserna innehåller i ganska stor utsträckning hänvisningartill de bestämmelser i som reglerar motsvarande frågor. Kommunallagsutredningenåterger vissa uttalanden som kommunallags-kommittén och föredragandedepartementschefen gjorde vid tillkomsten av KL. Principen för kommitténsarbete var att kommunerna borde åtnjuta största möjliga frihet att ordna sinförvaltning och sina verksamhetsformer med hänsyn till skiftande lokala behov.Kommittén framhöll att det läg i kommunalförfattningarnas natur av enramlagstiftning att bestämmelserna ofta måste ges en mycket allmän formulering,vars tolkning i del enskilda fallet kunde föranleda vissa svårigheter.Departementschefen (prop, 1953:210 s, 503) anslöt sig till kommitténs allmännariktlinjer för utformningen av den nya lagstiftningen men framhöll samtidigtatt grunddragen för den kommunala organisationen måste anges i lagen och attlagstiftaren måste fastställa det minimimått av regler som garanterar attkommunmedlemmarna behandlas lika och att ärendena handläggs under demokratiskaformer, Enligl departementschefen var en viss enhetlighet i kommunernasorganisationer och arbetsformer ofrånkomlig. Kommunallagsutredningenanser att de redovisade principerna för kommunallagsiiftningens uiformningalltjämt är bärande och anför att den har sett som sin uppgifl alt göralagstiftningen så enkel och enhetlig som möjligt och att anpassabestämmelserna till utvecklingen av praxis. Uiredningen konstaterarall det inte ligger inom dess uppdrag att föreslå sådana ändringar som innebäratt nu gällande principer för kommunernas organisation och verksamhetsformerrubbas. Närdet gäller att närmare besiämma vad kommunallagen bör innehålla och vad som kanundvaras eller regleras i annan ordning, kommer kommunmedlemmarnas intresse avmedverkan och insyn först i blickpunkten, anför utredningen. Från dennasynpunkt motiverar exempelvis reglerna om medlemskap, rösträtt, valbarhet,kungörelse om fullmäktigesammanträden och kommunalbesvär sin plats ikommunallagen. Flera regler kan indirekt sägas vara av betydelse förkommunmedlemmarna, t, ex, bestämmelserna om budgetprocessen, vilken redovisarbl, a, utdebiteringens höjd och de prioriteringar som har gjorts mellan olikaverksamhetsområden. En annan viktig intressentgrupp är förtroendemännen. Härgäller det framför allt regler som syftar lill att säkerställa ettbeslutsförfarande i demokratiska former. Hit hör också bestämmelser somreglerar den enskilde förtroendemannens 1975/76:187 204 möjligheteratt agera, t.ex, rätt att väcka motion och interpellation saml rätt all tillbeslut foga reservation. ligger det i linje med nya regeringsformen och direktiven förutredningsarbetet att kommunallagens karaklär av ramlag betonas och att detaljföreskri fler så långt möjligt rensas ut. Även skillnaden i storiek mellanolika kommuner och de ökade administrativa resurser som står till kommunernasförfogande motiverar enligt utredningen att kommunallagens bestämmelser i änhögre grad än får karaktär av basregler lor alla kommuner, oavsettstruktur och storiek. Liksom kan reglema i kommunallagen kompletterasgenom reglementen och arbetsordningar. Närdel gäller möjlighelerna alt åstadkomma en enhetlig kommunallag anföruiredningen alt det från lagieknisk synpunkt skulle vara önskvärt medfullständig uniformitet i kommunallagstiftningen, dvs, att en lag skullereglera samtliga kommuner och landstingskommuner och att inga särregler skulleges för någon särskild kommun eller landstingskommun. Den frihet att självanärmare reglera sina verksamhetsformer och sin organisatoriska uppbyggnad sombör tillkomma kommunerna och landstingskommunerna skulle då, framhålleruiredningen, få tillgodoses genom reglementen, arbetsordningar ochinstruktioner, som är anpassade till den enskilda kommunen ellerlandstingskommunen. Utredningen erinrar om att del i vissa fall kan behövasuttryckligt lagstöd för alt avvikelse från en i kommunallagen inskriven regeleller från en annars gällande kommunalrältslig grundsals skall få ske. Uiredningenfinner alt det ligger uianför ramen för dess uppdrag att rubba mer väsentligaoch principiella skillnader i organisationen mellan ochövriga kommuner. Detta leder till att vissa särregler åtminstone tills vidaremåste gälla för . Utredningen kommer fram till att antaletsärbestämmelser inte blir fiera än att de kan passas in i en gemensamkommunallag. 1 sammanhanget erinras om den lagtekniska modell som har valtsför församlingsstyrelselagen (1961:436; omtryckt 1972:228), vilken ersatte detidigare särskilda lagarna om församlingsstyrelse, om församlingsstyrelse iStockholm och angående kyrkofullmäktige och kyrkonämnd i , Vidtillkomsten av församlingsstyrelselagen, vilken innehäller åtskilliga avvikandebestämmelser för församlingarna i Siockholm och , uttalades bl, a, allen för hela landet gemensam lag innebar praktiska fördelar i skilda avseenden,inte niinst med hänsyn till önskvärdheten av enhetlighet i rättstillämpningen(prop, 1961:70 s, 71), Utredningen konstaterar all anlalel från KL avvikandebeslämmelser i KLS numerärt sett är förhållandevis stort men attskiljakiigheterna oftast är små och i huvudsak formella. Bland avvikelser i KLSav större betydelse framhåller uiredningen borgarrådsinstitutionen, som i sintur återverkar på bestämmelserna om fullmäktige och kommunstyrelsen,mandattiderna för de komniunala organen i och de särskilda reglernaför drätselnämnden i , Prop.1975/76:187 205 Despeciella förhållanden som har åberopats som grund för avvikandereglering i KLS torde enligt uiredningen i allmänhet inle finnas kvar. De allrastörsta kommunema och landstingskommunerna har administrativa problem av sammaart och omfattning som , och kommunalförvaltningen i Stockholmskulle säkeriigen kunna organiseras om på sådant sätt all en enhetligkommunallag skulle kunna tillämpas i full utsträckning. Det ligger emellertidinle inom utredningens uppdrag att rubba de grundläggande principerna förorganisationen i . Hur denna organisation bör vara utformadärenligt utredningen främst en fråga för kommunen själv. En avstadskollegiet i tillsatt kommitté för ulredning av den kommunalasjälvstyrelsens arbetsformer kommer enligt vad utredningen har inhämtat allbehandla de organisatoriska frågorna för . Därvid kommerjämförelse att ske med organisationen i och i länslandstingskommun. Utredningenvill inte föregripa självstyrdsekommitténs ställningstagande men anser sigkunna föreslås att sådana bestämmelser om borgarråden i som lika välkan placeras i reglemente eller motsvarande utgår ur lagen. När det gällermandatperiodens längd borde det vara fullt möjligt att övergå till en treårigmandatperiod för nämndema i . Denna fråga ligger dock utanförramen för utredningens uppdrag. Genom olika laglekniska lösningar bör i varjefall antalet särregler för del beträffande mandatperiodens längdkunna minskas betydligt, anför utredningen. 1 fråga om mandatperiodens börjanbör för övriga kommuners del ett närmande lill den s. k. Stockholmsmodellenvara möjligt, om man önskar uppnå ell snabbare valgenomslag i de kommunalaorganens sammansättning. finns enligt utredningen endast iStockholms och kommuner'. Med hänsyn till att man pä kommunalthäll anser att kommunstyrelsen bör svara för såväl den kortsiktiga som denlångsiktiga planeringen finns del inte anledning räkna med önskemål om attdrätselnämnder skall kunna inrättas i flera kommuner. 1 LL saknas beslämmelserom drätselnämnd. Det sagda visar, anför utredningen, att det praktiska behoveiav en organisationsform med särskild mästevara ringa. Med tanke på den roll som kommunstyrelsen har tillerkänts ikommunallagstiftningen kan även principiella invändningar riktas motuppspaltningen på två organ, 1 en författning av ramlags karaktär är detotillfredsställande all införa regler av generell natur, som endasl fårtillämpning pä en eller två kommuner, Uiredningen anser därför attbestämmelserna om drätselnämnd bör ulgä ur såväl KL som KLS. Vadgäller övriga olikheter mellan KL och KLS kan en ökad enhetlighet uppnäs t. ex.genom alt ändringar görs i KL efter förebild från KLS och tvärtom, genom attvissa regler slopas i endera eller bägge lagarna och över- Under remissbehandlingen har framkommit att drätselnämnd inlelängre finns i . Prop.1975/76:187 206 förslill reglementen och arbetsordningar eller genom alt nya, enhetliga reglerinförs. Sammanfattningsvis bör enligt utredningen antalet avvikande bestämmelserför del kunna minskas i sådan omfattning att någon särskildkommunallag för inte längre behövs. Utredningenframhåller alt de synpunkter som utredningen har anfört i fråga ommöjligheterna att förenhetliga KL och KLS i huvudsak gäller även i fråga ommöjligheterna att få till stånd enhetlighet mellan KL och LL.Landstingskommunerna bör ha frihet att närmare reglera sina verksamhetsformeroch sin organisatoriska uppbyggnad i samma utsträckning som kommunerna, anförutredningen. Den särreglering som kan visa sig nödvändig mellanlandstingskommunerna inbördes och i förhållande till kommunema kan normalt skei form av reglementen, arbetsordningar och instruktioner. Den önskvärdafiexibilitelen behöver därför inte ulgöra något hinder mot en enhetlig ramlagför alla kommuner och landstingskommuner. Liksom i fråga om KLS anser sigutredningen inte böra rubba de mera väsentliga och principiella skillnadernamellan kommunernas och landstingskommunernas verksamhet och arbetsformer.