prop · FZ0382 · 1975-12-31 00:00:00 — För samfiiga nu angivna gämingar gäller att ombrottet inte har kränkt särskild säkerhetsrätt till egendom, åtal får ske baranär rnålsä- 1975/76: 82 65 gandebegär det eller utmätningsförsök har misslyckats, konkursförfarande ellertvångsackord inletts eller konkursansökan avslagits för att tillgångarna interäcker till för konkurskostnadernas betalning. danska strafflagen finns inte någon direkt motsvarighet till den svenskabestämmelsen om straff för gäldenär som fortsätter rörelse under förbrukandeav avsevärda medel utan motsvarande nytta för rörelsen och därigenomframkallar eller förvärrar obestånd. Däremot finns i 301 § en straffbestämmelsesom avser det fallet att någon uppsåtiigen eller av oaktsamhet underlåter attfullgöra en honom åvilande skyldighet att begära sig själv eller en juridiskperson som han företräder i konkurs. Straffet är böter eller haefte . Den danska konkurslagskommittén har i betänkandet Konkurs ogtvangsakkord (1971 nr 606) föreslagit att denna bestämmelse skall upphävas. För bokföringsbrott är straffet böter eller haefte(302 §). Dessutom finns en särskild straffbestämmelse i bokföringslagen. I detta sammanhang bör anmärkas att år1974 har förelagts ett lagförslag som syftar till att erbjuda ökademöjligheter att bekämpa skadlig ekonomisk verksamhet. Förslaget innebär bl. a.en utvidgning av rekvisiten för ocker samt införande av straff för vissa bedrägeri-eller ockerliknande förfaranden. Gäldenärsbrotten berörs inte av förslaget. I den norska borgerliga straffeloven finnsbestämmelser om förbrytelser i gäldsförhållanden i 27 kap. Bestämmelserna ficksin nuvarande utformning . Vissa framlagda ändringsförslagövervägs f.n. i det norska . Förslagen har lagts fram delsav den norska konkurslagskommittén i betänkandet Gjeldsforhandling og konkurs(NOU 1972:20), dels i en departementspromemoria omstraffrättsliga åtgärder mot vissa former av ekonomisk kriminalitet. De allvarligaste av gäldenärsbrotten straffbeläggsi 281 §. Hit hör fall då en gäldenär under konkurs eller i liknande sammanhanggenom oriktiga uppgifter eller på annat sätt försöker undandra borgenärernaegendom eller uppger eller vidgår falsk skuld och vidare fall då gäldenär,trots att han inte kan förnöja sina borgenärer, försöker undandra egendomgenom gåva, försäljning till underpris, förstörelse eller på annat liknandesätt. Straffet är fängelse i högst eller, om brottet är grovt, högstfern år. Med böter eller fängelse i högst straffas den som försökerundanhålla egendom genom oriktiga uppgifter eller liknande vid utmätning (282§). Om gärning som avses i 281 eller 282 § begåtts av grov oaktsamhet ärstraffet böter eller fängelse (283 §). 1975/76: 82 66 En bestämmelse motsvarande den svenskamannamånsparagrafen finns i 284 §. Där stadgas straff för gäldenär som ger någonav sina borgenärer betalning eller säkerhet eller underlåter att hindra borgenärenfrån att få sådan gotlgörelse, trots att han "b0r innse" att han intekommer att kunna förnöja alla sina fordringsägare och att utsikten för dem attfå täckning för sina fordringar förringas avsevärt. Straffet är fängelse ihögst . Enligt departementspromemorian övervägs f. n. inom det norskajustitiedepartementet att lägga fram ett ändringsförslag som går ut på attorden "b0r innse" i förtydligande syfte ändras till "fo:rstodeller burde förstå". Fängelse i högst är enligt 285 § stadgatockså för den som genom spel, annat äventyrligt företag, slösaktigtlevnadssätt, höggradigt oordnad affärsrörelse m.m. försämrar sinförmögenhetsställning till skada för borgenärerna samt under vissaförutsättningar för den som tar ut pengar ur rörelse åt sig själv eller annanså att dess ställning försämras. Den norska konkurslagskommittén har lagt fram ettförslag till en ny besi;ämmelse, 283 a §, som syftar till en viss utvidgning avstraffbarheten. Enligt förslaget skall det i två särskilda situationer varastraffbart för en gäldenär, som bör inse att han inte kommer att kunna gotlgöraalla sina borgenärer, att underlåta att begära sig i konkurs eller ansöka omackordsförhandling. Den ena av de avsedda situationerna är när gäldenären börinse att rättshandlingar eller exekutiva åtgärder, som innebär attborgenärernas utsikter att få betalning förringas avsevärt, inte kommer attkunna undvikas till följd av underlåtelsen. Den andra situationen är när enrörelse som gäldenären bedriver uppenbart går med förlust och gäldenären börinse att borgenärerna inte kommer att kunna gottgöras inom rimlig tid. Inteheller i norsk rätt finns nämligen f.n. någon motsvarighet till den svenskastraffbestämmelse som riktar sig mot gäldenär som fortsätter rörelse underförbrukande av avsevärda medel utan motsvarande nytta för rörelsen ochdärigenom framkallar eller förvärrar obestånd. Enligt det norska förslagetskall straffbarhet dock inte inträda om gäldenären har handlat i samförståndmed fordringsägare som både med hänsyn till fordringsbelopp och till antal representeraren väsentlig del av borgenärsintressena. Det bör vidare anmärkas att departementspromemoriantar upp tanken att ersätta reglema i 284 och 285 §§ med en allmän bestämmelseom straff för den som till skada för borgenärerna företar oförsvarliga ellerstarkt riskbetonade ekonomiska dispositioner. Något förslag i denna riktningläggs dock inte fram. En bestämmelse om straff för bokföringsbrott finnsi 286 §. Straffet är vid grov oaktsamhet böter eller fängelse i högst ett år.Om gäldenären har använt falsk bokföring, förstört sina räkenskaper eller gjortdem oanvändbara eller förfarit på liknande sätt är straffet fängelse . 1975/76: 82 67 De brott som avses i 281285 §§ får f.n. åtalas avåklagare bara om målsägande begär det eller konkursförfarande ellerackordsförhandling har inletts eller konkurs har vägrats på den gmnd atttillgångarna är otillräckliga. Enligt departementspromemorian övervägsemellertid att göra det möjligt att väcka åtal enligt dessa paragrafer ocksånär det i aimat fall är påkallat från allmän synpunkt. Bokföringsbrott fåråtalas om gäldenären har försatts i konkurs eller inlett ackordsförhandling, omkonkurs har vägrats på gmnd av att tillgångama är otillräckliga eller om det påannat sätt styrks att gäldenären inte kan tillfredsställa samtliga borgenärer. I den finska strafflagen finns i 39 kap. 14 §§bestämmelser om bankruttbrott som ungefärligen motsvarar de svenskabestämmelser som gällde års strafflagsreform. I 13 §§ finnsstraffbestämmelser som riktar sig mot bedräglig gäldenär, oredlig gäldenär ochvårdslös eller lättsmnig gäldenär. I samtliga fall förutsätts för straffbarhetatt gäldenären har försatts i konkurs. Vidare finns i 4 § en bestämmelse omstraff för rymning för skuld. En särskild straffbestämmelse för bokföringsbrottfinns i bokföringslagen (38 §). Som allmän förutsättning för att någon skall kunnastraffas som bedräglig gäldenär gäller att handlingen skall ha företagits iavsikt att bereda gäldenären själv eller annan obehörig vinning.Straffbestämmelsen riktar sig bl.a. mot den som på olika sätt undandrar,förtiger eller undanskaffar egendom som borgenärerna skulle ha haft rätt till,vidare den som uppger eller vidgår uppdiktad skuld och slutligen den som förtoriktig bokföring m.m. Som oredlig borgenär straffas gäldenär som medkännedom om sin oförmåga att göra rätt för sig genom gåva eller liknande åtgärdhar av-hänt sig egendom till betydlig skada för borgenärema. Den som medkännedom om anhängig konkursansökan har försålt något av sin egendom"utöver nödtorft" eller uppsåtligen förstört eller förskingrat egendomstraffas också för oredlighet. Ett tredje fall av oredlighet är att någonvägrar avlägga gäldenärsed eller lämna upplysningar om boet. Under bestämmelsen om straff för vårdslös ellerlättsinnig gäldenär faller den som fill sitt hushåll eller sina personligautgifter använt eller genom spel, lättsinnig ansvarsförbindelse e.d. förloratbelopp som inte står i skäligt förhållande till hans ställning och tillgångar.För vårdslöshet straffas också den gäldenär som inte har fullgjortbokföringsskyldighet ordentligt eller som, i ett läge när han bort inse atthan inte kan göra rätt för sig, berett sig penningtillgång genom att säljavaror till uppenbart underpris eller på annat sådant sätt eller fortsatthandel eller näring under upplånande av pengar eller varor i avsikt attfördröja konkursut- 1975/76: 82 68 brott.Ytterligare ett fall som avses i samma bestämmelse är att gäldenären viss tidföre konkurs har antingen indragit pengar, mottagit varor eller avyttrategendom utan att kunna redovisa för den på nöjaktigt sätt eller också gynnatnågon borgenär med betalning eller säkerhet för fordran som inte är förfallen.Det sista av de i lagen uppräknade vårdslöshetsfallen är att gäldenären istrid mot föreskrift har använt pengar eller varor som har anförtrotls honomför bestämt ändamål. ./ansvar för oredlighet eller vårdslöshet äruteslutet om gäldenären kan styrka att han har förnöjt sina borgenärer tillfullo. Straffet för bedräglig gäldenär är tukthus eller, om omständigheterna är synnerligen mildrande, fängelse . För oredlighet eller rynming för skuld är straffet fängelse ihögst och för vårdslöshet eller lättsinne fängelse i högst . För att åtal skall få äga rum krävs angivelse avmålsägande utom när det gäller bedräglig gäldenär eller oredlighet ellervårdslöshet som ägt mrn vid förvaltning i bank eller liknande inrättning. Antalet gäldenärsbrott som kommit till polisenskännedom har enligt den allmänna kriminalstatistiken iallmänhet uppgått till omkring 500 . I de sålimda redovisade antaleningår också fall som under utredningens gång av olika skäl inte har bedömts sombrott. Uppgifterna för åren 19681973 redovisas i nedanstående tabell. Brott mot 11 kap. som kommit till polisens kännedom. Antalet gäldenärsbrott som uppklarats tmder åren1969 och 1970 framgår av tabellerna 23. Uppklarade gäldenärsbrott Totalt Därav brott som anmälts Uppklarningsprocent för gäldenärsbrott anmälda 1969 1968 1967 322 97 157 53 15 1969 1969 el. Uppklarade gäldenärsbrott Totalt Därav brott som anmälts Uppklarningsprocent för gäldenärsbrott anmälda 1970 1969 1968 1970 1970 el. tidigare 384 94 187 83 20 vi|il5,99 65,31 1Uppgifterna är preliminära. 1975/76: 82 meddelade åklagare med stöd av20 kap. 7 § första stycket 2 (RB) beslut att ej tala å brott isammanlagt 2 fall beträffande oredlighet mot borgenärer, 4 fall beträffandevårdslöshet mot borgenärer och 10 fall beträffande bokföringsbrott. Dessutommeddelades jämlikt första stycket 1 i samma paragraf vilket kan tillämpas endast beträffande bokförings-brott som har böter istraffskalan beslut om åtalsunderlåtelse i 9 fall. Inte i något fall underperioden har såvitt framgår av statistiken beslut att ej tala å gäldenärsbrottmeddelats med stöd av annan bestämmelse. Inga beslut om åtalsimderlåtelse harmeddelats i fråga om vare sig grov oredlighet mot borgenärer eller mannamån motborgenärer. I tabell 46 lämnas vissa uppgifter angående ådömdapåföljder och fördelningen mellan de särskilda brotten. Det framgår attlagföringen i de allra flesta fall leder till ansvar för bokföringsbrott. Förvårdslöshet mot borgenärer har omkring 3040 personer dömts . Över 70 %av de tilltalade har meddelats villkorlig dom. Tilltalade för gäldenärsbrott. Ej dömda (ej sakerförklarade). Böter (av domstol) Böter (genom strafföreläggande) Personer som dömts till påföljd för de olikagäldenärsbrotten. 11:1 oredlighet mot borgenärer 10 11:2 grov oredlighet mot borgenärer 3 11:3 vårdslöshet mot borgenärer 34 11:4 mannamån mot borgenärer 5 11:5 bokföringsbrott 149 1975/76: 82 70 Personer som dömts till påföljd förgäldenärsbrott. För att belysa relationen mellangäldenärsbrottsligheten och konkursutvecklingen redovisas iföljande tabell vissa uppgifter angående antalet beslutade respektive avslutadekonkurser . 1968 1969 1970 1971 1972 Konkurser beslutade 2 590 Konkurser avslutade 2 384 avslutatsgenom slututdelning 922 1 ' I sin i det föregående omnämndastudie av gäldenärsbrotten har Kedner undersökt 755 företagskonkurser somavslutats . Konkurserna är fördelade på 368 ordinära konkurseroch 387 fattigkonkurser. Undersökningsområde har varit landets tio sydligastelän. Nödvändiga data har insamlats genom personliga besök hos 43 tingsrätteroch genom en enkät riktad till åklagarmyndigheterna i de tio länen. Undersökningen har visat att 30 %av gäldenärerna i de ordinära konkursema har anmälts till åklagarmyndigheternaför gäldenärsbrott av konkursdomare eller annan. Beträffande fattigkonkursema,där anmälningsskyldighet inte finns föreskriven, är anmälningsfrekvensen ändå9 %. Enligt Kedner har undersökningen vidare visat att ett strikt iakttagandeav reglema i 11 kap. BrB borde resultera i en möjlig anmälningsfrekvens vid deordinära konkurserna på och i samband med fattigkonkurser på . "Dold" gäldenärsbrottslighet skulle således finnas i av deordinära konkursema och av 1 Siffrorna är preliminära. 2 Uppgifterna för åren 19681971 har hämtats urKedners utförda studie Konkurs och ackord (utgiven av delegationen för de mindre och me delstora företagen). Uppgiften har lämnats av statens industriverk. Antalet beslutade företagskonkurser utgjorde enligt uppgift från industriverket 3 087. ä En liknande undersökning, begränsad till länoch , redovisas av i TSA 1971 s. 260278. Prop.1975/76: 82 71 fattigkonkurserna.Äv de anmälningar som gjorts har åklagarna avskrivit i genomsnitt fem % vid enförsta sovring, varför misstanke kvarstått och fömndersökning inletts i avfallen. Åtalsfrekvensen efter förundersökning är hög i genomsnitt har åtalväckts i av fallen när det gällt ordinära konkurser och i av falleni fråga om fattigkonkurser. Äv de åtalade har genomsnittligt två % frikänts.Bokförings-brott har varit det vanligaste gäldenärsbrottet vid bådakonkurstyperna. Äv de dömda gäldenärerna har fällts till ansvar förbokförings-brott vid fattigkonkurser och vid ordinära konkurser. På andraplats kommer i fråga om ordinära konkurser vårdslöshet mot borgenärer ochbeträffande fattigkonkurser oredlighet mot borgenärer. Betydande regionalaskillnader i anmälningsfrekvens förekommer vid båda konkurstyperna.Undersökningen har enligt Kedner visat att hög anmälningsfrekvens förutsätteren aktiv medverkan från åklagarmyndigheternas sida. 7 Överväganden och förslag De förfaranden som straffbeläggs som gäldenärsbrotthar en i många avseenden speciell karaktär i förhållande till övriga förmögenhetsbrott.De fömtsätter typiskt sett inte att gärningsmannen gör en förmögenhetsvinsteller utför ett konkret angrepp på annans förmögenhet och behöver inte hellerförutsätta att han vilseleder någon annan. Vad som har kriminaliserats är vissahandlingssätt som ansetts strida mot vad en person skall iaktta av hänsyn tillsina borgenärer över huvud. Frågan i vad mån det skall vara straffbart attåsidosätta hänsynen till borgenärer har på senare fid aktualiserats i olikasammanhang. Ett återkommande problem är att sätta en gräns mellan civilrättoch straffrätt när det gäller ekonomiska dispositioner och underlåtenhet attuppfylla betalningsförpliktelser. Äldre tids uppfattning attbetalningsförsummelsen i och för sig borde föranleda straffpåföljd eller personalexekutionter sig numera främmande. Ätt straffbelägga betalningsförsummelsen som sådan ärmed nutida betraktelsesätt uteslutet. I vissa fall bär emellertid en gäldenärfortfarande straffansvar för ekonomiska transaktioner som leder till förlusterför borgenärerna. Detta ansvar är till en del också rätt långtgående, eftersomdet omfattar även fall då det inte rör sig om ett uppsåtiigt handlande tillborgenärernas förfång utan om ett förfarande där själva effekten, obeståndeller förvärrande av obestånd, kan ha framkallats utan avsikt, såsom vidvårdslöshet mot borgenärer. Frågan om kriminaliseringens omfattning på dettaområde måste emellertid betraktas också från andra utgångspunkter. Denekonomiska strukturomvandlingen och kapitalkoncentrationen i näringslivet har 1975/76: 82 72 medförtatt enskilda dispositioner kan få sociala och ekonomiska konsekvenser för eltstort antal människor på ett helt annat sätt . Härvid kommer i förstahand företagens ansvar mot sina anställda och de regler som avser atttillgodose arbetarskydd m.m. i blickpunkten. Äv stor betydelse i dettasammanhang är vidare samhällets intressen när det gäller efterlevnaden avbestämmelserna om skatter, valuta, miljövård m.m. Enighet råder om att deformer av missförhållanden i samband med ekonomisk verksamhet som det här ärfråga om måste mötas med förstärkta insatser från samhällets sida. Till en delhar det därvid blivit nödvändigt att i ökad utsträckning kriminaliseraförfaranden i det ekonomiska livet som bedöms som samhällsekonomiskt ellersocialt inte önskvärda företeelser. Den ekonomiska kriminalitet som här står iförgrunden är i huvudsak av annat slag än de förfaranden som avses medbestämmelserna om gäldenärsbrott och får därför främst mötas med andralagregler och åtgärder. Detta utesluter emellertid inte att just förekomsten avhandlingar som kan betecknas som gäldenärsbrott i vissa fall kan vara nog såallvarliga med hänsyn till konsekvenserna för de anställda och samhället ochdessutom kan vara tecken på andra bakomliggande, svårare missförhållanden. Inteminst med tanke på sådan dold kriminalitet är det angeläget att rättsväsendetsresurser även på detta område kan koncentreras på de verkligt allvarliga fallenoch tas i anspråk på ett så effektivt sätt som möjligt. Ett speciellt förhållande som bör tas i beaktande idetta sammanhang är den nuvarande höga frekvensen av företagskonkurser,särskilt när det gäller mindre företag. Antalet företagskonkurser har undersenare delen av ökat kraftigt med en kulmen år 1970.Konkursfrekvensen är alltjämt hÖg, låt vara att stegringen har reducerats under70-talels första år för att så gott som helt avstanna 1973. En alldelesövervägande del av antalet företagskonkurser gäller små företag. Vissabeslutade eller planerade reformer kan väntas få en positiv effekt påutvecklingen när det gäller antalet företagskonkurser. I första hand kan nämnasde beslutade ändringarna i lagen (1944: 705) om aktiebolag som innebärbl. a. att minimigränsen för aktiekapitalet har höjts från . och att aktiebolag inte får lämna lån till styrelseledamöter,aktieägare m.fl. Till lagrådet har remitterats ett förslagtill ny aktiebolagslag som bygger på aktiebolagsutredningens belänkande SOU1971:15. Förslaget innehåller bl.a. bestämmelser om ökade krav på inbetalningav aktiekapitalet och om skärpt kontroll av att inbetalning verkligen har ägtmm. Vidare skärps enligt förslaget reglerna om revision och redovisning i vissaavseenden. I betänkandet Förslag till bokföringslag (SOU 1973: 57) har 1971 årsutredning om bokföringslagstiftningen föreslagit att alla rörelseidkare iprincip skall vara bokföringsskyldiga, ett förslag som, om det genomförs,kommer att öka möjligheten att bedöma ett företags ekonomiska ställning. 1975/76: 82 73 En åtgärd av annat slag som ofta har diskuteratsoch som bör nämnas i detta sammanhang är införande av etableringskontroll avmer eller mindre omfattande slag. Detär inte bara genom det straffrättsliga sanktionssystemet som samhället kankomma till rätta med av gäldenär företagna handlingar som strider mot hänsynentill borgenärsintresset. Utformningen av gäldenärsbrotten bör ses mot bakgmndav de möjligheter som finns att på civilrättslig väg komma till rätta medotillbörliga förfaranden från gäldenärs sida. Av särskild betydelse i dettasammanhang är konkursbos rätt att påkalla återvinning till konkursboet enligtreglema i konkurslagen. Som förut redovisats har förslag framlagts till enpartiell revision av konkurslagen (prop. Förslaget ingår som en etappi det fortgående arbetet på en översyn av konkurslagstiftningen. Ipropositionen har reglerna om återvinning till konkursbo blivit föremål för engenomgripande omarbetning. Ett viktigt syfte bakom reformen i denna del harvarit att så långt möjligt motverka otillbörliga transaktioner från gäldenärenssida i samband med förestående konkurs. Förslaget beträffande återvinninginnebär en avsevärd vidgning av möjligheterna att få sådana transaktioner somgäldenären företagit före konkursutbrottet att bli overksamma gentemotkonkursboet. Det bör också nämnas att tillämpningsområdet för återvinningsreglernaäven i andra sammanhang föreslagits utvidgat. Sålunda har lagberedningen ibetänkande (SOU 1973: 22) med förslag till utsökningsbalk föreslagit attåtervinning skall kunna ske också i samband med utmätning.Konkurslagskommitténs förslag i betänkandet SOU 1974: 6 innebär som förut sagtsatt återvinningsreglerna i motsats till vad som gäller skall varatillämpliga vid alla former av konkurs. Vidsidan av det straffrättsliga sanktionssystemet finns också regler som erbjudermöjlighet att påföra ställföreträdare för företag personligbetalningsskyldighet i vissa fall av oansvarig skötsel av företaget. Av storpraktisk betydelse är bestänamelsen i 77 a § uppbördslagen (1953:272) enligtvilken företrädare för arbetsgivare som är juridisk person kan bli personligenbetalningsskyldig för innehållen preliminärskatl. En motsvarande föreskrift harmed verkan fr.o.m. införts i lagen (1968:430) ommervärdeskatt (48 a §). Ett flertal sanktioner av det slag som avses finnsockså i aktiebolagslagen. Här kan pekas på regeln i 148 § som bl.a. innebäratt styrelseledamöter och verkställande direktör i ett aktiebolag svarar förbolagets uppkommande förbindelser som för egen skuld, om de underlåter attföranstalta om likvidation sedan en viss angiven del av aktiekapitalet hargått förlorad. Vidare finns i 207212 §§ bestämmelser om skadeståndsskyldighetvilka träffar bl. a. styrelseledamot och verkställande direktör som vid fullgörandeav sitt uppdrag uppsåtiigen eller av vårdslöshet skadar bolaget. Slutiigen böri detta sammanhang nämnas 73 § 2 mom. enligt vilket lag Prop, 1975/76: 82 74 rumåterbetalningsskyldighet föreligger gentemot bolaget, om vinstutdelning harverkställts i strid mot de i lagen uppställda reglerna. De nu berördabestämmelsema har motsvarighet i det till lagrådet remitteradeförslaget till nya aktiebolagslag. Vid en översyn av bestämmelserna om gäldenärsbrottbör till en början övervägas i vad mån gällande regelsystem ger tillräckligamöjligheter att komma åt sådan ekonomisk oansvarighet som från allmänna synpunkterbör beivras. Det förhåller sig otvivelaktigt så att vissa företagare inte ärseriöst inriktade utan går in för att få så stor som möjligt utanhänsyn till om företaget går omkull. I många sammanhang har framställts krav påmera effektiva åtgärder för att motverka nyetablering i uppenbartspekulationssyfte. Ett exempel på åtgärder av det slag som avses utgörkonkurslagskommitténs i det föregående omnämnda förslag om anmälningsskyldighetvid misstanke om gäldenärsbrott även i samband med förenklad konkurs. Ettgenomförande av detta förslag skapar vidgade möjligheter att i samband medkonkurser komma åt oredliga eller klart oansvariga förfaranden. Det böremellertid undersökas om även andra vägar finns att effektivisera det gällandesanktionssystemet. Vid de överväganden som kan göras från olikasynpunkter beträffande kriminaliseringens omfattning måste man emellertidockså ta hänsyn till att de handlingssätt som träffas av bestämmelserna omgäldenärsbrott kan ha mycket skiftande karaktär. Å ena sidan kan det som nyssnämnts i en del fall röra sig om ett kvalificerat brottsligt förfarande som fåringripande verkan för en vid krets av personer. Att handlandet i sådana fallinte behöver på samma sätt som i allmänhet vid förmögenhetsbrott rikta sigdirekt mot enskild utan kan på ett mera generellt sätt drabba de berördainnebär naturligtvis inte att samhället vid den straffrättsliga värderingenbör anlägga ett mildare synsätt. Man måste emellertid å andra sidan räkna medatt det bland förfaranden som i och för sig utgör gäldenärsbrott i ettbetydande antal fall är fråga om ett händelseförlopp som allmänt tordeupplevas som mindre förtjänt av en straffrättslig reaktion från samhälletssida.