prop · FY0366 · 1975-12-31 00:00:00 — Medden lösning jag sålunda stannat för är den särskUda långivningen direkt frånarbetarskyddsfonden som stimulansutredningen har föreslagit inte aktuell.Frågan om arbetarskyddsfondens stödverksamhet i vad avser möjligheter att gelån får övervägas i annat sammanhang. Stunulansutredningensuppdrag har omfattat frågan om stimulansåtgärder för att förbättra arbetsmUjöninom industrin och därvid framför allt hos mindre industriföretag. Utredningenhar emellertid utifrån den vidare syn på arbetsmUjön som alltmer vinner instegbetonat, att arbetsmiljöproblem återfinns inte endast hos industrin utan inomhela arbetslivet. Utredningen har därför i sitt förslag sökt finna former föratt innefatta också hantverk och serviceverksamhet, liksom verksamheti det föreslagna stödsystemet. I fråga om statliga myndigheter framhålls ibetänkandet att anslagsöverskridanden bör komma i fråga när akuta behov avåtgärder uppkommer och medel för ändamålet inte står till förfogande. De statiigaaffärsverken bör enligt förslaget likaså undantas från den föreslagnalånemöjligheten. Jagvill först beröra arbetsmiljöåtgärderna på det statliga området. TCO, som fuinerdet mycket tiUfredsställande att kommuner och landsting har innefattats iförslaget, viU att även statliga arbets- 1975: 66 21 givareskall få låna på samma villkor. LO vill ha garantier för att sådana insatsersom utredningen anger kan komma tUl stånd på den statliga sidan. Jag delar desakkunnigas bedömning att de statliga myndigheterna svårligen låter siginordnas i det kreditsystem som jag har föreslagit, I stället bör särskUdaarbetsmiljöförbättringar liksom finansieras via myndighetsanslag. Jagåterkommer senare till frågan hur åtgärder av nu avsett slag därvid bör kommatill stånd. Ävenaffärsverken bör som utredningen föreslagit undantas från att inordnas istödsystemet. Däremot bör självfallet statliga aktiebolag och andra statligtägda företag inordnas i systemet. Vadgäller det kommunala området avstyrker likom att landsting och kommuner ingår i det av utredningenföreslagna systemet för finansiering och långivning. anserinte att den föreslagna lånemöjligheten är av något egentligt värde förkommunerna. anför att möjlighet redan föreligger förlandstingen att tillgodose det slag av arbetsmiljöinsatser som avses ibetänkandet genom de medel som finns tUlgängliga för reparation och underhåll. LOoch TCO stryker under behovet av att arbetsmUjöåtgärder som aktualiseras av de anstäUdavid sidan av dem som beräknats i den antagna staten kan tillgodoses i kommuneroch landsting. Jagbar viss förståelse för de båda förbundens tveksamhet mot att kommuner skallomfattas av det föreslagna systemet. Detta är i första hand utformat för atttillgodose de behov som uppkommer i mindre och medelstora företag. Dåjag har funnit anledning att konstatera att kommunema själva kan finna vägaratt tillgodose motsvarande behov, anser jag i likhet med de bådakommunförbunden att kommuner och landsting inte bör inordnas i det föreslagnalånegarantisystemet. Frånkommunalt håU har vidare uttalats önskemål om befrielse från att betala denföreslagna höjningen av arbetarskyddsavgiften. Jag delar denna uppfattning ochförordar att kommuner och landstingskommuner undantas från att erlägga sådanavgift som kan följa av sättet att finansiera del förslag som jag förordar. Vadjag nu har sagt avser den verksamhet som landstingen och primärkommunernabedriver som sådana. Aktiebolag eller andra privaträttsliga rättssubjekt, vUkahelt eller delvis ägs av kommun, bör däremot omfattas av det av mig förordadeförslaget. Medde undantag jag har angett i det föregående föreslås kreditstödet omfattavarje företag som har skyldighet att betala arbetarskyddsavgift, oavsett omdet bedrivs som bolag, förenmg eUer som enskild rörelse. Däremot förordar jagden begränsningen att lånegarantimöjligheten inte skall stå öppen för företagsom har eller har haft arbetsmiljöfond. Dock skall företag vars avsättning tUlarbetsmiljöfond un- 1975: 66 22 derstigerdet högsta gärantibeloppet enUgt förslaget, kunna få statlig garanti för lånsom uppgår till högst skUlnaden mellan avsättningen tUl fonden och det högstagarantibeloppet. Jag anser det vidare angeläget att lånegarantin i första handkommer de företag tUl del som annars saknar möjligheter att få lån tillarbetsmiljöförbättringar i bank eller annat kreditinstitut. Som regel bör denifrågavarande lånegarantin därför inte komma i fråga i den mån ett företag kanerbjuda gängse lånesäkerhet. 5.4Finansieringsfrågor m. m. Stimulansutredningenhar enligt sina direktiv haft att utgå från att kostnaderna för de arbetsmUjöförbättrandeåtgärder som den kunde komma att föreslå skulle finansieras kollektivt avföretagen genom avgifter. I betänkandet framhåller utredningen att avgiftema tUlyrkesskadeförsäkringen samt arbetarskyddsavgiften täcker endast de direktautgifterna för yrkesskadeförsäkring, forsknmg och utbildning påarbetarskyddsområdet m. m. men däremot inte samhällets totala kostnader tillföljd av brister i arbetsmiljön. Betydande kostnader, orsakade av brister iarbetsmiljön, betalas sålunda av stat och kommun via arbetsmarknadspolitiskaoch socialpolitiska insatser och inom sjukvården. Utredningen finner det motden bakgmnden naturligt att låta de föreslagna stödåtgärderna, vUka bör sessom ett led i ett förebyggande arbetarskydd, finansieras genom en höjning avarbetarskyddsavgiften. Den föreslår att arbetarskyddsavgiften under åren19761978 höjs från nuvarande till av avgiftsunderlaget. Intäktsökningenberäknas på gmndval av avgiftsunderlag uppgå till ca 260 milj. kr.för vart och ett av de tre åren. De medel som inflyter genom avgiftshöjningenföreslås tUlföras en särskUd delfond inom arbetarskyddsfonden. Lånen urdelfonden skall förmedlas av resp. läns företagareförening. Flertaletremissinstanser ansluter sig i princip tUl förslaget att genom avgifter skapaen särskild fond för arbetsmUjöåtgärder. LO framhåUer dock i sitt yttrande gärna hade sett att utredningen analyserat och prövat olikafinansieringsmöjligheter. Även arbetsmiljöutredningen uttalar tvekanbeträffande höjningen av arbetarskyddsavgifterna. Några av remissinstansernaställer sig klart avvisande. föreslår att medel förändamålet i stället tillförs statens hantverks- och industrilånefond överbudgeten. Ytterligare några organisationer tar klart avstånd frånavgiftsfinansiering och ifrågasätter om inte redan existerande fonder kananvändas för arbetsmUjöåtgärder. Som exempel nämner man statens hantverks- ochindustrilånefond. Omdet kreditstöd som jag föreslår skall utgå i form av lånegaranti i stället förlån, får finansieringsfrågan en mer begränsad betydelse än Principfrågan om finansieringsformerna kvarstår dock.Medel behövs för förlusttäckning och administration. I den mån räntelättnadmedges i fråga om de lån för vUka garantier lämnas, åtgår medel för att täckakostnaden för denna förmån. Jag anser alt en finansiering via avgifter bäststår i överensstämmelse med den allmänt omfattande principen att kostnademaför arbetsmUjön skaU bäras av produktionen. Med en avgiftsfinansiering avsådana kostnader som jag nu nämnt anser jag det också möjligt att utforma vUlkorenför kreditstödet på ett sådant sätt att det stimulerar företagen tUl attutnyttja detta. Övervägande skäl talar enligt min mening för att kostnadema förkreditstödet täcks genom en särskUd fond som byggs upp genom avgifter frånarbetsgivarna. Fonden bör benämnas fonden för arbetsmiljöförbättringar. Somframgått av vad jag sagt skall förhöjd avgift inte tas ut av kommuneller landstingskommun. Beträffande storleken avden av stimulansutredningen föreslagna lånefonden har ett antal remissinstanserställt sig frågande eller anfört invändningar. beräknarbehovet tUl 200 milj. kr. bedömer för sin del en ökning avhantverks-och industrUånefonden med 100 milj. kr. De synpunkter som sålundalagts på lånefondens storlek kommer med mitt förslag att i stället avse ramenför den statiiga lånegarantin. Jag vill i detta sammanhang peka på att fråganpå vUka vägar arbetsmUjön kan förbättras f. n, övervägs iarbetsmiljöutredningen. Detta förhållande liksom remissuttalandena ochavsaknaden av säkra uppskattningar av efterfrågan på statlig garanti för låntill arbetsmUjöförbättringar gör att jag anser det lämpligt att ge det av migföreslagna kreditstödet mindre omfattning än vad slimulansutredningenföreslagit. Härför talar också önskemålet att begränsa storleken av det särskUdaavgiftsuttaget. Jag föreslår att lånegarantier för lån till arbetsmiljöförbättringarfår lämnas inom en ram om totalt 200 milj, kr. I det följande kommer jagatt föreslå en räntefri period för garantilån av detta slag.Kostnaden för räntebefrielsen uppgår vid fullt utnyttjande av garantiramen tUlca 40 milj. kr. i nuvarande ränteläge. HärtUl kommer kostnader för att täckauppkommande förluster med anledning av garantiåtagandet, administration,information m. m. För dessa ändamål uppskattas behovet till högst 30 mUj. kr.En höjning av arbetarskyddsavgiften under åren 1976och 1977 bör vara tUlräcklig för att täcka de nämnda kostnaderna. De kostnadersom hänför sig tUl räntefriheten uppkommer först då medel harinflutit till fonden. De särskilda kostnader för administration m. m, somuppkommer föreslås bil förskottsvis täckta med medel frånarbetarskyddsfonden. Eventuellt överblivna medel på den förordade särskUdafonden bör få användas för andra ändamål på arbetsmiljöns område. 1975: 66 24 betänkande föreslås att företagareföreningarna medverkari det föreslagna systemet för att finansiera arbetsmUjöförbättringar. Dettaförslag stöds av praktiskt taget alla remissinstanser. Även jag finner det välmotiverat. Föreningama handhar förmedling av statliga lån ochlånegarantier och de mindre industriföretagen är vana att vända sig dit ilåneärenden. Föreningarnas styrelser får breddadkunskap genom att facklig representation tUlförs styrelserna. Dennaförstärkning bör vara av särskilt värde i samband med den här föreslagnagarantiprövningen. I ärenden som rör industrigarantUån görföretagareföreningarna kreditutredningen och tecknar garanti för statensräkning efter beslut av statens industriverk i varje enskUt fall. Med tanke påatt de föreslagna garantierna avser lägre belopp än i industrigarantUåneärendenasamt önskemålet om en snabb handläggning föreslår jag att företagareför-enuigarnabemyndigas att själva besluta om garantier enligt förslaget.Arbetarskyddsstyrelsen och de tre hörda yrkesinspektionerna ställer sigpositiva till att ge yrkesinspektionen en roll i sammanhanget. Arbetarskyddsstyrelsenpekar dock på det olämpliga i att den inspekterande myndigbeten skall medverkai den inbördes prioriteteringeu av låneansökningar. Det skulle kunna inträffaatt inspektionen tvekade att ställa krav på företagen att vidta åtgärder närden inte ansåg sig kunna medverka till att lånemedel ställs tillförfogande. Samma invändning kan riktas mot deltagande i ärenden om statliglånegaranti. Jag instämmer i arbetarskyddsstyrelsens allmänna uppfattning attinspektionsarbetet inte får göras beroende av de kreditbehov som kan aktualiseras.Jag anser det emellertid naturligt att företagareföreningarna får möjlighet attkonsultera yrkesinspektionens personal när det gäller t. ex. angelägenheten avatt angripa ett visst mUjöproblem eller frågan humvida viss åtgärd som avses iansökan om statlig lånegaranti verkligen är av betydelse frånarbetsmiljösynpunkt. En sådan kontakt kan inte gärna medföra olägenheter förinspektionen i dess myndighetsutövning. Företagareföreningarna har självfalletockså möjlighet alt rådfråga lokal facklig organisation i sådana ärenden. Beträffandeden praktiska hanteringen av den föreslagna garanligiv-ningen vUl jag anföraföljande. Företagen får i första hand söka lån hos bank på vanligt sätt. Om deldärvid visar sig att banken har möjlighet att lämna lån men anser att desäkerheter som företaget erbjuder är OtUlräckliga kan företaget ansöka hosföretagareföreningen i resp. län om statiig lånegaranti. FöretagareföreningamasroU i sammanhanget blir som jag redan berört att pröva ansökan om statiiggaranti samt att teckna garanti för statens räkning. börfå till uppgift att inom ramen för statens totala garantiåtagande fastställastorleken av det 1975: 66 25 garantibeloppsom varje företagareförening får teckna. Del får ankomma på regeringen att iadministrativ ordning utfärda de föreskrifter som behövs för företagareföreningama. Denbank som beviljar lån får pröva låneansökan enligt gängse regler. Enviktig fråga är under vilka förutsättiiingar de mindre och medelstoraföretagen skall få komma i åtnjutande av garanti för lån lill arbetsmiljöförbättringaroch vilka villkor i övrigt som skall gälla för garantin och för lånen. förslag skaU den prövning som krävs för erhållande av långäUa endast huruvida sökanden bedriver den rörelse som han uppger i ansökan,om arbetsmiljöfond saknas för företaget samt huruvida godkännande har lämnatsav personalens företrädare i skyddsfrågor. Någon kreditvärdighelsprövnmg ellernågon prövning i övrigt av verksamhetens framtidsutsikter föreslås däremotinte. Säkerhet förutsätts inte skola krävas för lånen. Förslagethar på denna punkt mött invändningar från några remissinstanser.Arbetarskyddsstyrelsen ifrågasätter sålunda om inte sökandens kreditvärdighetoch låneärendets samband med nyinvesteringar bör prövas. Om inget ellerobetydligt intresse ägnas åt frågan om lånesökandens återbetalningsförmåga,blir lånen lätt att betrakta som bidrag. Även RRV samt företagareföreningen iÄlvsborgs län efterlyser en noggrannare prövning av lånesökanden. Riskerna föratt lån bevUjas företag på obestånd påpekas. Kreditprövningenoch kraven på säkerhet har betydelse även när ansökan avser statliglånegaranti. Det föreslagna kreditstödet är i första hand avsett för sådanamindre och medelstora företag som saknar finansiella möjligheter att utan stödgenomföra behövliga arbetsmiljöförbättringar. Dessa företag kan ofta antassakna möjlighet att lämna fullgoda säkerheter. Enligt min mening skullereformen därför inte få avsedd verkan om krav skulle ställas härpå. Desäkerheter som står lill buds skall visserligen lämnas men lånegaranti börenligt min mening kunna beviljas också när säkerheter saknas. Ilikhet med de nämnda remissinstanserna anser jag att en prövning av företagetskreditvärdighet bör ske. Enligt min mening bör prövningen gå till på i stortsett samma sätt som vid beviljande av statiigt kreditstöd enligl kungörelsen(1960: 372) om statiigt kreditstöd tiU hemslöjd, hantverk och småindustri.Företagets ekonomiska ställning och verksamhetens framtidsmöjligheter måstesålunda bedömas. bör också bilda sig en uppfattning ömföretagsledningens förutsättningar att driva företaget vidare. Utöverkreditprövningen bör undersökas om företagethar eller har haft egen arbetsmUjöfond samt att godkännande från personalensföreträdare i skyddsfrågor föreligger. Den prövning av ansökan som jag nu harförordat bör leda tUl att kreditstödet kommer till bästa möjliga användning.Genom den undviks bl. a. att medel som avsatts för kostnader föranledda avlånegarantier för lån tUl arbetsmiljöförbättringar tas i anspråk för sådanaföretag som saknar fömtsättningar att fortsätta driften. Detav stimulansutredningen föreslagna kreditstödet skall enligt utredningen fåanvändas endast för att finansiera arbetsmiljöförbättringar i redan befintiiga anläggningar.Däremot skall det inte, helt eller delvis, få finansiera sådana nyinvesteringarsom väsentligen sker i annat syfte. För det ändamålet står andra former avkreditstöd till buds. Förslaget har i denna del mött invändning av SAF, somönskar en närmare anpassning tiU de regler som gäller för investeringar medmedel från arbetsmUjöfonderna. MUjöförbättrande åtgärder genom inköp av nyamaskiner eller uppförande av nya byggnader skulle då kunna finansieras genomlån ur den av stimulansutredningen föreslagna fonden. Enligtmin mening bör lånegaranti i princip få lämnas endast för åtgärder ochinvesteringar som direkt avser förbättringar av arbetarskyddet och arbetsmUjöni övrigt och som har karaktär av tilläggsåtgärder avseende existerande anläggningar.Åtgärder som endast tUl en del avser arbetsmUjön och som även har andra syftenbör regelmässigt finansieras i annan ordning. Det är viktigt att ett frånrationell synpunkt lämpligt val görs mellan investering i ny utrustning ochförbättring av gammal, I första hand bör det ankomma på de anställdasföreträdare i skyddsfrågor att se till att effektiva lösningar väljs. Ävenföretagareföreningarna skall pröva ansökan om lånegaranti från dessautgångspunkter. Vad gäller nyinvesteringar bör företagareföreningarna påvanligt sätt pröva möjligheterna till hantverks- och industrUån ellerindustrigaranti-lån. Enfråga som inte har berörts av de sakkunniga är hur i förekommande fallprioriteringen skall ske mellan olika projekt. Frågans betydelse skall ses motbakgmnd av att kreditstödet vid sidan av industrin omfattar andranäringsgrenar, t. ex. varuhandel och annan serviceverksamhet. Jag vill som enallmän riktiinje framhålla, att arbetsmiljöförbättringar i syfte att minskarisker för olycksfall och andra hälsorisker i första hand bör komma i fråga förden föreslagna lånegarantin. Mer allmänna brister i arbetsmiljön får komma iandra hand. Stimulansutredningensförslag att lån får uppgå till högst . per företag har föranlett invändningarfrån några remissinstanser som förordar att även större lån skall kunna bevUjas.Av utredningsförslaget framgår att åtskilliga förbättringsåtgärder ryms inomdet föreslagna maximibeloppet. Det hindrar dock inte att beloppet ibland kanvisa sig vara för lågt. Med den av mig föreslagna utformningen av stödet som en 1975: 66 27 statiiglånegaranti finns det enligt min mening skäl att överväga en ökning av dethögsta garantibelopp som skall gälla för det enskUda företaget. Jag föreslåratt lånegarantin för varje företag maximeras till . Ifråga om ränte- och amorteringsvillkoren föreslår utredningen att räntan skallvara densamma som för hantverks- och induslrilånen, f. n. i regel , och attamorteringstiden skall utgöra , varav skall vara amorteringsfria.Vidare föreslår utredningen att ingen ränta skall utgå före . Någraremissinstanser förordar en längre amorteringstid. hantverks- ochindustriorganisation föreslår att ränte- och amorterings-bestämmelsernaanpassas till vad som gäller för övriga av företagareföreningarna förmedladelån. Räntebefrielsen berörs av några remissinstanser.Flertalet av dem tiUstyrker förslaget. Arbetarskyddsstyrelsen ocharbetsmiljöutredningen anför emellertid vissa betänkligheter med hänsyn tillatt stödet genom den föreslagna befrielsen skulle få ett inslag av bidrag. Denuvarande industrigarantUånen löper i allmänhet . Om särskUda skälföreligger kan amorteringsfrihet medges . Med hänsyn tUlbegränsningen av lånebeloppet i fråga om de nu föreslagna lånen är enligt minmening en lånetid om högst med amorteringsfrialämplig. Detär av stor vikt att företagen förbättrar arbetsmiljön. För att understödja åtgärderi detta syfte och för att skapa ett intresse för den föreslagna lånefonden börsåsom utredningen föreslagit viss räntebefrielse medges. Kostnaderna för dennatäcks genom den höjnmg av arbetarskyddsavgiften som jag föreslår. Dennaordning innebär att kostnadema för räniebefrielsen tUl stor del bekostas avstörre, vinstrika företag som inte själva kan utnyttja kreditstödet beroende påatt de har tillgång till egen arbetsmiljöfond. Förhållandet bör emellertid sesi belysning av att dessa företag genom bestämmelsema om arbetsmiljöfonder harsärskilda möjligheter att finansiera arbetsmiljöinsatser. Föratt undvika en anhopning av ansökningar hos företagareföreningarna i sambandmed att garantimöjligheten öppnas bör räntebefrielsen utformas annorlunda änvad utredningen har föreslagit. Jag förordar att räntebefrielse får åtnjutasunder av lånets löptid. Ifråga om den räntesats som bör tillämpas för lånen utgår jag från att dennaanpassas till vad som gäller för garantUån enligt kungörelsen (1960: 372) omstatligt kreditstöd till hemslöjd, hantverks- och småindustri. Slutligenvill jag ta upp frågan om personalrepresentanternas inflytande i samband medkreditstödet. Utredningen föreslår som villkor för bevUjande av stöd att de anstäUdasföreträdare i skyddsfrågor tUlstyrker låneansökningen. I första hand skallgodkännandet lämnas av de an- 1975: 66 28 ställdasrepresentanter i företagets skyddskommitté och i andra hand av huvudskyddsombudeUer skyddsombud på arbetsstäUet eller, om sådant inle finns, av regionaltskyddsombud. RemissinstansernatUlstyrker förslaget alt låta personalens företrädare i skyddsfrågor få ettavgörande inflytande över den av utredningen föreslagna långivningen, LOföreslår emellertid att den lokala fackliga organisationen skall träda in såsnart skyddskommitté saknas. Såväl LO som arbetsmiljöutrednnigen, vilken iprincip godtar förslaget uttalar farhågor för att skyddsombudet ibland kankomma att ställas inför mycket svåra beslutssituationer. Det kan exempelvisvara svårt för ett skyddsombud i ett litet företag att vägra tillstyrka enansökan. Ett par remissinstanser tar upp frågan vad som skall gälla när ingetskyddsombud finns. En av dem föreslår att yrkesinspektionen då får yttra sigöver ansökan. a. till den stora betydelse arbetsmUjöåtgärderna har för de anstäUdaär det enligt min mening lämpligt att deras företrädare i skyddsfrågor fårinflytande över frågan när lånegaranti söks. Därigenom kan åtgärdema inriktasså att de förbättringar som upplevs som mest angelägna får förtur. Beträffandeformen för medverkan ansluter jag mig med hänsyn till behovet av snabbhandläggning tUl vad utredningen har föreslagit, även om jag är medveten omatt skyddsombuden härigenom åläggs ett stort ansvar. Vad gäller skyddskommittéskall ansökan om statlig lånegaranti vara tillstyrkt av en majoritet av de anställdasföreträdare. I de fall varken skyddskommitté eller lokalt eller regionaltskyddsombud finns vid ett företag, bör uppgiften att för arbetstagarnas del taStäUning till en ansökan om kreditstöd tillkomma lokal facklig organisation. 5.7Arbetsmiljöåtgärder på det statliga området Förstatliga verk och myndigheter finns ett betydande ekonomiskt utrymmeför arbetsmiljöförbättringar av det slag som behandlats avstimulansutredningen. Eftersamråd med statsrådet förordar jag att beslut om att ta medel i anspråkför arbetsmiljöförbättringar bör fattas på samma sätt som i fråga om statiiganybyggnads-, ombyggnads- och reparationsarbeten i övrigt. Detta innebär igrova drag att resp. forlifikationsförvaltningen svarar förarbetsmiljöåtgärder inom sina resp. ansvarsområden. Byggnadsstyrelsensfastighetsförvaltande verksamhet finansieras med rnedel över allmännafastighetsfondens och försvarets fastighetsfonds driftsstater. Byggnadsstyrelsensvarar såväl för fastighetsdrift, fastighetsunderhåll och ombyggnad i fråga omav staten ägda fastigheter som för anskaffning av nya lokaler.Fortifikationsförvaltningen är på den militära sidan ansvarig för löpandeombyggnader och förändringar i Åtgärder som är att hänföra till underhåU av byggnader beslutas iprincip av forlifikationsförvaltningen men av praktiska skäl är beslutsbefogenheternai icke oväsentlig utsträckning delegerade till regionala och lokala myndigheterinom försvaret. inflytande på verksamheten isådana fall kommer närmast till uttryck genom att fortifikationsförvaltningenav tUlgängliga medel för sådana underhållsåtgärder fastställer förbmkningsramarför dessa myndigheter. Inom dessa ramar beslutar resp. myndighet i viss utsträckningsjälvständigt om medelsanvändningen. Fråganom personalrepresentanternas inflytande över sådana arbetsmiljöförbättringarsom här avses är enligt min mening av stor vikt. föreslårsom vUlkor för beviljande av lån tUl företag alt de anställdas företrädare iskyddsfrågor tUlstyrker låneansökningen. I första hand skall godkännandetlämnas av skyddskommitté och i andra hand av huvudskyddsombud. Saknashuvudskyddsombud, skall godkännandet lämnas av skyddsombud på arbetsplatseneller om sådant inte finns av regionalt skyddsombud.