prop · FZ0311 · 1975-12-31 00:00:00 — a. omskattskyldig inte hörsammar anmaning att lämna preliminär självdeklaration,att fullständiga sådan deklaration eller att för jämkning inkomma med för denskattskyldige utfärdad debetsedel på preliminär skatt samt om arbetsgivare intehörsammar anmaning alt tillhandahålla bokföring och därtill hörande handlingarför kontroll enligt 78 §. Viteenligt UL föreläggs av eller lokal skattemyndighet och färbestämmas till lägst 100 och högst . Vitesbestämmelser som i alltväsentligt motsvarar dem i UL finns i 30 i; SjL. Vitesbestämmelserfinns också inom tullagstiftningen. Enligt 42 s; tullagen äger tullmyndighetförelägga tullskyldig att vid vite vidta åtgärd som behövs för lörtullningeller för kontrollverksamhet. Vite kan även föreläggas, om någonunderiåtit att länina uppgift eller handling enligl bl. 7 i; eller attfullgöra skyldighet som föreskrivs i 36 §. Likaså kan vitesföreläggande enligt76 S tullstadgan meddelas enskild som i annat fall än som avses i 42 >;tullagen har underiåtit att fullgöra skyldighet som föreskrivs i lullstadganeller i annan med stöd av tullagen meddelad bestämmelse. Vite enligttullagstiftningen fär inle vara lägre än 100 eller högre än . Avsikten med lagen var atl den skullekomplettera viiesinstilutel i visst fall. Beskaltningsmyn-digheterna fick genomden en möjlighet att begära handräckning av utmätningsman för att få uträkenskaper och andra bevishandlingar som inle ställdes lill förfogande vidgranskning. Handräckningslageninnehåller i huvudsak följande bestämmelser. Tillämpningsområdet.Handräckningslagen är tillämplig vid taxeringsrevision enligt 56-58 ! ;>; TLoch 42 >; förordningen (1959:507) om allmän va-ruskalt (upphävd), vidskatlerevision enligt 28§.ML samt 24 kupong-.skattdagen. vid granskning enligl9-11 §§ FFL samt vid konlroll enligl 78 i; 1 mom. ; SjL och 7 ! ; iredjestycket AvgL. Prop.1975/76:11 27 Ändamål.Ett beslut om handräckning innebär att utmätningsman fårsöka efter ochomhänderta handlingar som författningsenligt skall tillhandahållas förgranskning. Denna begränsning av ändamålet till att avse endast utfående avhandlingar medför att sådana åtgärder enligt TL som granskning av lokaler samtkassainventering och granskning av varulager hos bokförings-pliktigskatlskyldig inte kan genomdrivas mot dennes bestridande med hjälp avhandräckning. Inte heller får handräckning tillgripas för atl skaffa framvaruprov eller för att bereda sig tillträde till lokaler för granskning enligtFFL. I sammanhanget bör uppmärksammas att eftersom vitesföreläggande enligt TLockså är begränsat till utfående av handlingar så finns över huvud taget intenågot tvångsmedel, som beskattningsmyndigheterna kan använda för att genomförakassainventering och granskning av lokaler och varulager när den skattskyldigevägrar att medverka härtill. Däremot är det möjligt - som framgått av dentidigare redogörelsen - all förelägga vite för att förmå skattskyldig atl vidtasådana åtgärder vid kontrollverksamhet enligt FFL. Den första förutsättningen för att handräckning skall fåtillgripas är att det beslutas om revision hos någon. Därmed avsestaxeringsrevision och skatterevision, men också vissa typer av granskningenligt FFL, UL, SjL samt AvgL, vilka granskningar får äga rum utan att någotformligt beslut har meddelats därom. Handräckningfår ske såväl hos den som är föremål för revisionen eller granskningen som hostredje man. Olika förutsättningar gäller beroende på mot vem handräckningenriktar sig. Föratt handräckning skall få äga rum hos någon som tillhör den första gruppen -dvs. den som revideras eller granskas - krävs att det finns grundad anledninganta att han innehar men inte tillhandahåller handling, som är av väsentligbetydelse för taxering eller för fastställande av skatt, samt att del har visatsig atl han inte efterkommit föreläggande atl vid vite utge handlingen. 1961:62 underströks att förfarandet inte borde användas utan starka skäl.Vid prövningen av frågan borde givetvis den beslutande myndigheten göra signoga underrättad angående omständigheterna i fallet, vilka åtgärdergranskningsmannen vidtagit för atl erhålla tillgång till handlingarna etc. Iregel torde det vara lämpligt - framhölls det vidare - att granskningsmannensammanfattade för prövningen relevanta förhållanden i en skriftlig anmälan. Denomständigheten att den som granskas förnekar att han innehar begärdahandlingar medför inte hinder för lagens tillämpning. Om del finns"grundad anledning" anta att han har handlingarna kan nämligen handräckningske för all eftersöka och omhänderta handlingarna. "Grundad anledning"får i en sådan situation i regel anses föreligga om handlingarnarörfatiningsenligi skall finnas. Vitesföreläggandebehöver inte ske i sådana fall där det uppenbarligen skulle vara utan gagneller fara är i dröjsmål. I propositionen (s. 39) framhölls all förhållandenainte sällan torde vara sådana atl elt vitesföreläggande skulle Prop.1975/76:11 28 varautan gagn och därför enligt de föreslagna reglerna kunde underiåtas. Så kundeuppenbarligen vara fallet om granskningsniannens anmodan att ställa handlingartill förfogande besvarades med en uppgift att handlingarna i fråga aldrig hadeupprättats eller alt de förkonimit och det f\inns grundad anledning anta attuppgiften var oriktig. Anledning att underiåta vitesföreläggande kunde vidarefinnas om den som skulle bli föremål för taxeringsrevision tidigare hadeförsökt undandra sig granskning. Handräckninghos annan än den som avses med revisionen eller granskningen - dvs. tredje man- får ske under förutsättning att det finns grundad anledning anta alt vissangiven handling som är av väsentlig betydelse för taxering eller förfastställande av skatt finns hos honom, att han inte på begäran tillhandahållerhandlingen samt att det med hänsyn till handlingens betydelse och övrigaomständigheter finns synnerliga skäl för handräckning. Idetta sammanhang underströks i propositionen (s. 43) att det låg i sakens naturatl innan sådant beslut fattades man tillsåg att andra åtgärder först vidtogsför att erhålla handlingen. Framkom det exempelvis atl handlingen deponerats ibank eller hos advokat borde, om handlingen inte genoni dessas förmedlingfrivilligt ställdes till förfogande, förordnande meddelas om taxeringsrevisionhos banken eller advokaten för granskning av handlingen. Beslutandeoch verkställande oigan. Beslut om handräckning meddelas av länsskatterätt ochverkställs genom utmätningsmans försorg. Denne skall skriftligen underrättas ombeslutets innehåll. Fråganom vem som skulle tilläggas rätten att besluta om handräckning väckte en heldel diskussion under förarbetena till handräckningslagen. I dendepartementspromemoria som låg till grund för lagstiftningen förordades alträtten att påkalla handräckning skulle tilläggas den myndighet som hadeförordnat om taxeringsrevision eller däremot svarande granskning, dvs.laxeringsinlendenten i länet resp. konirollsiyrelsen. skulle dockkunna överta en sådan fråga och i vissa fall även falla beslut därom. Vidremissbehandlingen av promemorian ifrågasattes från några håll om intebeslutanderätten alltid skulle tillkomma . 1lagrådsremissen (propositionen s. 38) utökades antalet fall i vilkalänsstyrel.sen skulle fatta beslut. Det föreslogs således atl länsstyrelsenalltid skulle besluta i fråga om uttagande av handlingar hos annan än den somvar föremål för taxeringsrevision. Vidare utformades författningstexten så attdet klart framgick att i anledning av anförda klagomål eller avannan anledning kunde ingripa och eventuellt upphäva taxeringsintendentensbeslut. Det framhölls vidare alt dessa frågor inom bordehandläggas av landskamreraren, vilken i sin egenskap av ordförande iprövningsnämnden var väl insatt i desamma. 1 övriga fall skulle taxeringsintendentenbesluta om handräckning. Del framhölls att likaväl som en Prop.1975/76:11 29 åklagare,alltså ena parten i ett brottmål, kunde besluta om beslag och husrannsakan,borde taxeringsintendenten kunna besluta om här avsedda åtgärder. Lagrådetmedgav att de av departementschefen anförda skälen i viss mån talade för attbeslutanderätten anförtroddes åt taxeringsintendenten i de av honom angivnafallen men att ändå borde fatta beslut i samtliga fall omhandräckning för att ytteriigare stärka garantierna för den enskildesrättssäkerhet, ligrådets anmärkning i denna del följdes emellertid inte ipropositionen i . Vidutskottsbehandlingen (L'U 1961:36 s. 41) framhölls att avvägningen mellan å enasidan effektivitetsinlresset och å andra sidan den enskildesrättssäkerhetsintressen måste ske med stor omsorg. Såvitt gällde vissa hithörandeproblem ville utskottet därför förorda andra lösningar än dem som upptogs ipropositionen. Utskottet sade sig vilja i dessa delar ytterligare stärkagarantierna för den enskildes rättssäkerhet. Detta gällde till en böflan fråganom vilken myndighet som skulle äga besluta om handräckning. I denna frågadelade utskottet lagrådets uppfattning och förordade all beslutanderätten ifråga om handräckning borde uteslutande tillkomma länsstyrelse. Det blev ocksåriksdagens beslut. Handräckning får enbart innebära eftersökning ochomhändertagande av handlingar som författningsenligt skall tillhandahållas förgranskning. Eftersökandetfär genomföras så att förrättningsniannen genomsöker hus, rum eller slutetförvaringsställe och annat ställe även om det inte är tillgängligt förallmänheten. Rum eller förvaringsställe får om det erfordras öppnas på sättutmätningsmannen finner lämpligt. Efter förrättning skall det åter tillslutas.Olägenhet eller skada får inte förorsakas utöver vad som är oundgängligennödvändigt. Av det sagda framgår att handräckningen inte får avse person.Utmätningsmannen fär således inte undersöka om någon av dem som är närvarandevid förrättningen har eftersökta handlingar på sig. Handräckningslagenhar särskilda sekretessbestämmelser, som i viss mån innebär ett utvidgat skyddi förhållande till de olika beskattningsförfitt-ningarnas regler om sekretess.De har i huvudsak följande innehåll. hos vilken förrättningen företas att handling skall undantas frångranskning, har han att göra framställning om detta vid förrättningen eller hoslänsskatierätien. Om framställning görs vid förrättningen eller hargjorts hos rätten skall handlingen, om den likväl omhändertas, av utmätningsmannenförseglas och överiämnas till domstolen. Innan framställningen prövats fårannan än den på vilken prövningen ankommer inte la del av handlingen. Har denhos vilken förrättningen har företagils inle närvarit skall uimäiningsmannenförsegla samtliga omhändertagna handlingar och överlämna dem tilllänsskatierätien. Kommer framställningen in senare Prop.1975/76:11 30 änfjorton dagar efter förrättningen, utgör denna inget hinder mot handlingensgranskning såvida inte rätten förordnar annoriunda. Utmätningsmannen ellerannan, som för myndigheternas räkning närvarit vid förrättningen, får inleobehörigen yppa vad han därvid fått veta. Samma regler gäller för den somprövar fråga om undantag från granskning. Brott mot dessa föreskrifter straffasmed dagsböter eller fängelse , om inte gärningen är belagd medstraff i . skall närvara vid förrättningen genom den som har uppdragetatt genomföra taxeringsrevisionen eller annan flänstemän som har förordnatsdärtill av den myndighet som beslutat om revision. Omhändertagna handlingarskall genast utan närmare granskning överlämnas till den närvarandeflänstemannen om de inle skall förseglas av utmätningsmannen på grund avbegäran om undantag från granskning. Det är utmätningsmannen som beslutar omhur granskningen skall genomföras och vilka handlingarsom skall omhändertas.Enligt propositionen skall emellertid den flänstemän, som är närvarande frånkontrollmyndighetens sida, biträda utmätningsmannen när det gäller att avgöravilka handlingar som skall omhändertas. Vidförrättningen skall vidare närvara ett vittne, som utsetts av utmätningsmannen.Denne får också anlita erforderligt biträde av sakkunnig eller annan. Denhos vilken förrättningen skall äga rum eller, om han själv inte anträffas,hans hemmavarande husfolk eller hos honom anställd skall så snart det kan ske underrättasom förrättningen för att få tillfälle att närvara och kunna tillkalla egnavittnen. Detta får dock inte uppehålla förrättningen. Vid förrättningen skallunderrättelse lämnas om bestämmelserna i bandräck-ningslagen beträffandeundantagande av handling från granskning och om besvär. I delta måsle anges beslutet om handräckningen, vilka som harnärvarit och vad som förekommit. 1 protokollet antecknas vidare de handlingarsom omhändertagits. Därvid skall anges om de har förseglats och till vem deöverlämnats. Den granskade har rätt att på begäran få bevis om detta samtavskrift av protokollet. Kostnaderna för handräckningen åvilar statsverket. Besvär.Talan mot beslut av länsskatterätt om handräckning och om handlings undantagandefrån granskning förs hos kammarrätt och regeringsrätten. Klagan överutmätningsmans förfarande sker enligt bestämmelserna i utsökningslagen. Sådantalan prövas i första hand av överexekutor och kan därifrån fullföljas tillhovrätt och högsta domstolen. 2.3Tvångsmedel inom förvaltningsområdet i övrigt FPLinnehåller basreglerna för rättsskipningen i förvaltningsdomstolarna. Dessagäller således även för skatte-, tull- och avgiftsområdet i den mån Prop.1975/76:11 31 avvikandebestämmelser inte har meddelats i författning på delta område. FPL har endastett fåtal bestämmelser om processuella tvångsmedel. Enligt14 t; har domstol möjlighet alt kalla part att vid vite inställa sigpersonligen. I vissa förvaltningsrättsliga specialförfattningar flnns dessutomföreskrifter om hämtning av part, t.ex. i 75! ; barnavårdslagen (1960:97) somavser underställningsmål och 27 ! ; nykterhetsvårdslagen (1954:579) som gällermål om tvångsintagning. Vidare äger domstol enligt 25 i; FPL alt enligtbestämmelserna i 36 och 40 kap. RB kalla sakkunnig och vittne att vid viteinställa sig personligen samt att därvid i vissa angivna fall även använda hotom böter eller häktning. Förvaltningsdomstol kan dessutom enligt 20 och 21 !;! ;FPL, vilka lagrum hänvisar till motsvarande bestämmelser i , utfärda s. k.editions- och exhibitionsföreläggande vid äventyr av vite eller handräckning.Några andra typer av tvångsmedel finns inte i FPL. Förvaltningslagen(1971:290), FL, som -med undantag av regeringsärenden - gäller handläggning avärende hos förvaltningsmyndighet, vissa ärenden hos myndighet,överexekutor eller utmätningsman samt polis-, åklagar- eller tullmyndighet,innehåller inte några bestämmelser om processuella tvångsmedel. Bestämmelserom tvångsmedel inom civilprocessens område finns i RB. De civilprocessudlatvångsmedlen får användas försl sedan talan i huvudsaken har väckts vid allmändomstol. Domstolen fattar beslut om användning av tvångsmedel. Besluiei kantillkomma på domstolens eget initiativ eller fattas efter begäran från part. Vitetär det centrala tvångsmedlet på civilprocessens område. Ompart eller annan skall vara personligen närvarande vid en domstolsförhandling,äger domstolen enligl 9 kap. 7 ! ; RB att i kallelsen till förhandlingenförelägga vite. Domstol får enligl 36 kap. 21 t; förelägga vite när vittne,sakkunnig eller part ulan giltigt skäl vägrar avlägga ed eller försäkran elleratt avge utsaga eller besvara frågor. I s. k. indispositiva mål - dvs. mål somavser fråga som får avgöras endast av domstol - finns dessutom möjlighet attenligt speciallagstiftning förelägga part och annan som saken angår att vidvite lämna blodprov eller genomgå viss kroppslig undersökning. Allmäntgäller för civilprocessuella viten att de skall bestämmas till ett belopp sommed hänsyn till vederbörandes ekonomiska förhållanden och omständigheterna iövrigt kan antas förmå honom atl iaktta föreläggandel. Vitet får dock inte varalägre än 10 eller högre än . Domstolen dömer också ut vitet. Har såskett får domstolen i samma sak förelägga nytt vite och då om högst . Vittneeller part får hämtas till domstolsförhandling enligt bestämmelser i 36 kap. 20s och 44 kap. 5 v: RB. Såtillvida skiljer sig civilprocessen från Prop.1975/76:11 32 förvaltningsprocessen, där sådan hämtning inte kan ske.Hämtningsbestämmelserna får dock inle användas i s. k. dispositiva tvistemål.Del handlar här om mål angående tvist som de inblandade parterna får förlikautom domstol. Vittne som inte rättar sig efter ett föreläggande att vidvite avlägga ed eller försäkran eller avge vittnesmål eller besvara fräga kanenligt 36 kap. 21 sJ RB av domstol föreläggas att vid äventyr av häkte fullgörasin skyldighet. Häktningstiden är maximerad . Bestämmelserom editionsplikt finns i 38 kap. RB. Enligt dessa skall i rättegång vid allmändomstol envar, som innehar skriftlig handling av betydelse som bevis, företedenna (editionsplikt). Är någon skyldig att förete skriftlig handling sombevis, äger domstolen förelägga honom det. Så får ske genom vite men rätten kanäven förordna att handlingen skall tillhandahållas genom utmätningsm.annensförsorg. Enligt 17 kap. 14 S RBäger rätten förordna att beslut om företeende avskriftlig handling genast skall verkställas. Beslutet verkställs enligt 42 i;andra stycket utsökningslagen såsom lagakraftägande dom. Säkerhet behöver inteställas. I huvudsak samma regler finns i 39 kap. 5 >; och 40kap. 5 S RB om tillhandahållande av föremål för syn och besiktning. Dettatvångsmedel brukar kallas exhibitionsföreläggande. 2.5 Tvångsmedel inom straffprocessen Straffprocessen är den processform som har de utanjämförelse flesta och mest utförligt reglerade tvångsmedlen. Decentrala bestämmelserna finns i 24,27 och 28 kap. RB. Del förekommer också vissspeciallagstiftning vid sidan av RB. De straffprocessuella tvångsmedlen har till uppgift altsäkra dels bevisupptagningen inför allmän domstol, dels verkställigheten avdomstolens avgörande. Beslut om tvångsmedel fattas av allmän domstol och i endel fall av allmän åklagare. Även polisman äger i vissa situationer besluta omtvångsmedelsåtgärder och verkställa dem på eget ansvar. För attbesluta om tvångsmedel skall få fattas måste viss grad av brottsmisstankeföreligga. Till skillnad från civilprocessens bestämmelser är det således intenödvändigt atl talan i huvudsaken har väckts vid domstol. Har inte ålal väcktskan fråga om användning av tvångsmedel las upp, endast efter framställning frånallmän åklagares sida. Har däremot talan väckts i huvudsaken äräven domstolenskyldig all förordna om tvångsmedel om situationen del kräver. Del sammanhängermed atl domsiolen är ansvarig för att utredningen i brottmålet är fullständig. Prop.1975/76:11 33 Bestämmelsernaom straffprocessuella tvångsmedel och säkerhetsåtgärder har i RB delals upp påfem kapitel. Kap. 24 handlar om häktning och anhållande, kap. 25 omreseförbud, kap. 26 om kvarstad och skingringsförbud, kap. 27 om beslag ochkap. 28 om husrannsakan samt kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Denföljande redogörelsen begränsas till de två sistnämnda kapitlen, som avser s.k. reella tvångsmedel. 1 § RB sägs att föremål under vissa angivna omständigheter får tas ibeslag. Enligt uttrycklig föreskrift i lagrummets andra stycke är det ävenmöjligt att låta skriftlig handling omfattas av beslag. Vidbrottsutredning får beslag ske hos den som misstänks för brottet men även hosannan som helt saknar anknytning till brottet. Brottets natur och svårhetsgradspelar härvidlag ingen roll. Utredningen behöver heller inte ha kommit så långtatt misstankarna kan rikta sig mot någon bestämd person. Förutsättningarnaför att beslag får äga rum är av tre olika slag. Det skall vara fråga om ettföremål som "skäligen kan antas äga betydelse för utredning om brott ellervara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat". S. k.sabotagerisk - t. ex. att någon kan väntas förstöra eller gömma undan föremålet- behöver däremot inte föreligga för att beslut om beslag skall få fattas. Denförsta förutsättningen - betydelse för utredning om brott - visar attbeslagsinstitutet i ett sådant fall har bevissäkrande syfte. När det gällerekonomiska brott används beslagsinstitutet ofta för att säkerställa bokföringeller annat räkenskapsmaterial. I andra situationer kan beslaget gälla lösasaker som man vill säkerställa för besiktning vid domstol. Själva saken kan dåha bevisvärde eller också kan det vara fråga om någon detalj av det beslagtagnaföremålet, t. ex. ett fingeravtryck på en möbel. Förekommer från bevissynpunktintressanta fingeravtryck på möblerna i etl rum är det f ö. möjligt förmyndigheterna att då tillslänga hela rummet enligt bestämmelserna i 27 kap. 15 ! Detvå andra förutsättningarna för beslag, nämligen att en sak "avhänts någongenoni brott" eller "förverkats på grund av brott" avser attsäkerställa verkställigheten av domstolens kommande avgörande och saknarsäledes bevissäkrande syfte. Beslutom beslag meddelas av undersökningsledaren eller åklagaren eller, på dennesyrkande, av rätten. Beslulelverkställs i allmänhet genom att polisen tar hand om föremålet. Det får ocksålämnas kvar hos innehavaren med skingringsförbud. Om del föreligger "farai dröjsmål" får även enskild polisman verkställa .f Regeringen 1975/76. / sam/. Prop.1975/76:11 34 beslagtrots att beslut från undersökningsledaren eller åklagaren saknas. Polismannenär då skyldig att skyndsamt göra anmälan till sådan befattningshavare som ägerfatta beslut om beslag. 1de fall där domstol inte beslutat om beslag får den som beslaget avser begäradomstolsprövning av saken. När domstol har beslutat om beslag skall i beslutetanges inom vilken tid åtal måste vara väckt. Vid beslut om beslag, som harfattats av undersökningsledare eller åklagare, måste åtal väckas inom en månadefter det alt beslaget verkställts. Sker inie detta skall beslaget omedelbarthävas. Delsamma gäller om åtal inte väcks inom den av domstolen förelagdaliden. Ombeslag angår person som inte är närvarande vid den förrättning, dåbeslagsbeslutet verkställs, skall denne utan dröjsmål underrättas om verkställigheten. Avbestämmelserna i 27 kap, 12 § första stycket RB framgår att post-eller telegrafförsändelse,handelsbok eller annan enskild handling inte får undersökas närmare samt attinte heller brev eller annan sluten handling får öppnas av annan än domstolen,undersökningsledaren eller åklagaren. Sakkunnig eller annan, som anlitas förutredning om brottet eller av annat skäl hörs i målet, får efter anvisning avden behöriga myndigheten granska handlingen. Om den som verkställer beslag intefär undersöka handlingen, skall den förseglas av honom. 2.5.2.2Husrannsakan m. m. Husrannsakanär ett tvångsmedel som kan användas för att möjliggöra ett beslag av föremåleller ett gripande av en person. Husrannsakan fär också tillgripas för attutröna omständigheter kring ett visst brott. Slutligen kan husrannsakan äga rumför alt fä tag i t. ex. ett vittne, som skall hämtas till förhör. Husrannsakanförutsätter i regel att brottet kan medföra fängelse. Olika bestämmelser gällerom tvångsmedlet riktar sig mot den misstänkte eller mot någon annan. Isistnämnda fall krävs att synnerliga skäl är för handen. Husrannsakanfår avse hus och rum samt slutna förvaringsställen såsom skåp, kassafack, dylikt. I offentliga lokaler får husrannsakan ske utan att fängelse kanfölja på det misstänkta brottet. Detsamma gäller lokaler som utgör tillhåll förförbrytare eller används för förvaring av stöldgods. På öppna platser kanpolisen naturiigtvis fritt bedriva sin spaningsverksamhet. Detta gäller ocksåbeträffande sådana avstängda områden som gårdsplaner och industritomter.Beslut om husrannsakan får fattas utan att myndigheten behöver höra den somåtgärden skall riktas mot. Det är heller inte nödvändigt att i förvägunderrätta denne om verkställigheten. Tvångsmedlet avses nämligen komma Ijllanvändning i sådana situationer där en betydande sabotagerisk föreligger. Prop.1975/76:11 35 I28 kap. 6 S RB föreskrivs att olägenhet eller skada inte får orsakas vidhusrannsakan utöver vad som är oundgängligen nödvändigt. Rum eller förvaringsställelår dock öppnas med våld.