prop · FZ03103 · 1975-12-31 00:00:00 — Bakom reformen låg uppfattningen alt den dittillsvarandeorganisationsformen mindre väl svarade mot de krav som ell samhälle i snabbutveckling ställer på sin polis. SärskiU bilismens snabba tillväxt hade visatpå svagheterna i den gamla ordningen. Brottsligheten hade inte minst på grundav bilismen kommit alt förändra karaktär. Syftet med reformen var att genomförbättringar av polisens organisation, utbildning, utrustning och rörlighetskapa en i alla avseenden effektivare polis. Detta syfte har i allt väsentligtockså uppnåtts genom det i stor enighet genomförda förstatligandet. En väsentlig svaghet i den tidigare ordningen var all detsaknades etl för hela landet gemensamt organ med rådgivande och samordnandeuppgifier. Med inrättandet av 1%4 tillskapadesell sådant organ. Förstatligandet medförde en koncentration av resursernalill större och färre enheter och innebar inledningen till en alltjämt pågåendeomfattande ralionaliseringsverksamhel, vars syfle är atl öka polisenseffektivitet och åstadkomma enhetlighet och konsekvens i polisverksamheten.Antalet polisdistrikt och slationeringsorter har sålunda minskal kraftigt.Samtidigt har antalet polismän ökal. På ulruslningssidan har betydandeförbättringar skett. Några siffror kan belysa utvecklingen. Antaletpolisdistrikt har minskat från 1964 . Antaletslationeringsorter har gått ned från omkring 980 till 413. Vidförstatligandet fanns det 11 600 polismän och 2 170 övriga tjänstemän.Motsvarande siffror är drygt 15 000 resp. 3 200. Antaletpolismansljänsler har ökal med 3 440 och andra tjänster med I 000. År 1964fanns det ca 950 polisbilar. Den Ijuli 1975 kommer del all finnas ca 2 330. Ellnytt polisradionät har byggts upp. Försök med att ytterligare utvecklaradiokommunikationerna pågår. Ett sextiotal nya polishus har uppförts underåren efter förstatligandet. Förutom atl denna upprustning av polishusen, somhar dragit en kostnad av över 500 milj. kr., har underlätlat polisens arbetehar den medfört en bättre arbetsmiljö för de anställda inom polisväsendet. Äv den utveckling som sålunda skett får man en bild genomen jämförelse mellan kostnaderna för polisväsendet sådana de redovisas på /66 uppgick kostnaderna till 472 milj. kr. På driftbudgeten förnästa budgetår 1975/76 tas samma kosinader upp till I 859 milj. kr. Av dennasumma går den allra största delen till förvaltningskostnader, främst löner, förden lokala polisorganisationen (399 milj. kr. /66 mol 1 547milj. /76). Även med beaktande av de förändringar sompenningvärdet undergått efler 1965/66, så visar redan dessa siffrorall polisens resurser ökat påtagligt . Det ligger i sakens natur atl polisens verksamhet liksomall annan 107 Kommittéer: Ju: 64 samhällsverksamhet kontinuerligt måste anpassas tillutvecklingen inle bara inom del område för vilket den svarar utan även inomsamhället i stort. Del finns redan mol den bakgrunden anledning atl ställafrågan om polisens organisation och riktlinjerna för verksamheien sådana delades fasl i anslutning lill beslutet alt förstatliga polisen svarar mot dekrav som ställs. Enligt min mening bör en granskning med detla syfte nukomma till stånd. Därvid bör också undersökas om de uppgifier som polisen haroch de arbetsmetoder som den tillämpar är anpassade till etl modernt samhälleskrav och värderingar. På grundval härav bör då också övervägas om denutbildning som ges polismännen är riktigt avvägd. Genom en översyn avpolisverksamheten i detta syfte skapas förutsättningar för all bibehålla ochförbättra del förtroende mellan polis, statsmakter och allmänhet som är avväsentlig betydelse inte minst för polisen själv. Den översyn av i första hand polisens uppgifier,utbildning och organisation som sålunda bör göras, bör anförtros särskildasakkunniga. Till ledning för de sakkunnigas arbete vill jag ytterligare anföraföljande. De grundläggande reglerna för polisen och dess verksamhetfinns i polisinslruktionen (1972:511). 1 2 § instruktionen anges de allmännariktlinjerna för polisverksamheten. Enligl denna bestämmelse skall polisenupprätthålla allmän ordning och säkerhet och därvid särskilt förebygga ochuppdaga brotl samt lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp. I de allmänna strävandena att skapa förståelse och respektför de regler som gäller för samvaron i ett demokratiskt samhälle måste polisenspela en betydelsefull roll. Del är därför viktigt alt polisen fortiöpande fårkunskap och information om de åtgärder som vidtas av andra samhällsorgan isyfte all uppnå delta mål. Med ökad kännedom om innebörden av dessa åtgärderoch de värderingar som ligger bakom dem, ökas förutsättningarna för etlförtroendefullt samarbete mellan polisen och främst de samhällsorgan som harlill uppgifl atl svara för ungdomsverksamhet, socialt hjälparbete, frivård ochåteranpassning saml underlättas samordningen av de insalser som samhäUel görbl. a. inom kriminalpolitiken. De sakkunniga bör därför överväga åtgärder för atlförbättra informationen till och kunskapen hos polisen i de hänseenden som jagnu har nämnt. Äv betydelse härvidlag blir atl pröva vilka åtgärder som i dettasyfte kan vidtas i fråga om polisulbildningen. Till frågan ompolisutbildningens inriktning och utformning återkommer jag i del följande. Del är vidare angelägel alt den verksamhet som polisenredan nu på sina håll bedriver bland ungdom och som avser atl undanröja defaktorer som kan leda till brottslighet kan fortgå. I sin dagliga verksamhetkommer polisen i kontakt med och uppmärksammar problem i samhället som är avväsentlig betydelse för andra myndigheler och organisationer, som arbetar inomdelta område. De sakkunniga bör överväga formerna för och inriktningen av dennaverksamhet och därvid särskilt pröva hur samarbetet mellan polisen och berördamyndigheler och organisationer i dessa och med dem sammanhängande frågor skallkunna utvecklas. En gren av polisverksamheten som särskilt under senare lidhar uppmärksammals gäller den som utövas av de s. k. kvarterspoliserna. Dennaverksamhet har upplevts som myckel positiv av både allmänhet och de polismänsom tjänstgör i verksamheten. Den underlättar för polis och allmänhet att kommai kontakt med varandra och främjar därigenom ömsesidig förståelse. Det är naturligtvis viktigt atl polisen disponerar sinaresurser så alt Ju: 64 Skr 1975/76:103 108 kontakterna med allmänheten underlättas. Kvarterspolisernaär etl säll att åstadkomma detta. bör konstateras att polisen även iandra former t. ex. genom särskilt utstationerade arbetsgrupper arbetar inära kontakt med allmänheten. De sakkunniga bör undersöka vilka möjligheter somfinns för all genom en omfördelning av ordningspolisens resurser förbättra denämnda kontakterna. Jag vill dock framhålla atl en sådan omfördelning inle fårske på bekostnad av polisens möjligheter atl fullgöra en tillfredsställande utryckningsverksamhel.Det är väsentligt all polisens beredskap är sådan jitt allmänheten vid behovsnabbi kan få den hjälp den har räll atl kräva. I delta sammanhang är del på sin plats atl erinra om denbetydelsefulla roll som polisen spelar för atl skapa en tryggare och säkraretrafik. Del lorde förhålla sig så atl olyckorna i trafiken är ett vida slörreproblem samhällsekonomiskt och socialt än den s. k. "vanliga"brottsligheten, dvs. främst gärningar som är belagda med straff i brottsbalken.Den omständigheten atl polisen utgör elt av de viktigaste instrumenten itrafiksäkerhetsarbelel bör beaktas vid övervägandena om polisens verksamhet. Vad jag nu har sagt har i huvudsak gällt verksamheten inomordningspolisen. Beiräffande kriminalpolisen bör de sakkunniga utvärderaeffekterna av de åtgärder som har vidtagits för atl stimulera intresset för s.k. yttre tjänst. På sina håll anses dessa åtgärder fått till resultat allrekryteringen till kriminalavdelningarna försvårats. De sakkunniga bör därför,om deras undersökningar bekräftar all rekryteringssvårigheler uppstått,undersöka olika möjligheter för atl trygga rekryteringen tillkriminalavdelningarna. Vid sina överväganden i sistnämnda avseende bör desakkunniga undersöka möjligheterna alt effektivisera kampen mot den allragrövsta brottsligheten. De sakkunniga bör därvid bl. a. överväga frågan omdirekl rekrytering av personal för vissa arbetsuppgifter inomkriminalavdelningarna, t. ex. för utredning av skattebrott eller andra grovaekonomiska brott och vissa tekniska utredningar. Äv vad jag nu har anfört berör åtskilligt denserviceverksamhet som polisen bedriver. Del framstår som angeläget att få ensamlad bild av omfattningen av denna del av polisverksamheten. De sakkunnigabör därför kartlägga serviceverksamhetens omfattning och med utgångspunkt i enbedömning av de behov som gör sig gällande på detta område föreslå vilkaserviceuppgifter som det bör åligga polisen all svara för. Rekryteringen till polisen kan f. n. betecknas som god.Utbildningen har på del hela taget varit ändamålsenlig och riktigt avvägd. Tillpolisskolan söker ungdomar med god teoretisk utbildning. problem är attmånga polisaspiranter inte har någon erfarenhet från arbetslivet utan kommerfrån skola och värnpliktstjänstgöring. Etl annal problem är, alt de nu gällandeviUkoren för antagning till polisyrket enligl min mening i för hög gradbegränsar urvalet. De krav som f. n. gäller för antagning till polisyrkelavser bl. a. ålder, fysisk konstitution, värnpliktstjänstgöring och utbildning. De sakkunniga bör studera verkningama av dessaantagningsvillkor. Särskilt beträffande kravet pä viss fysisk konstitutionlorde det finnas anledning all överväga mindre rigorösa regler. De sakkunnigabör föreslå åtgärder för atl fler kvinnor skall kunna antas lill polisyrkel. En slor del av de manliga ungdomarna gör av olika skälinle värnplikt. De sakkunniga bör pröva det lämpliga i att för manlig sökande även 109 Kommittéer: Ju: 64 fortsättningsvis kräva fullgjord värnplikt som vapenförsom villkor för tillträde lill polisutbildning. Skulle de sakkunniga finna att kravet påfullgjordvärnplikt bör slopas får detta konsekvenser för de uppgifter som polisen i daghar inom totalförsvaret. De sakkunniga bör bl. a. av denna anledning ocksåpröva frågan om polisens ställning i krig. Polisens grundutbildning består f. n. av en 40 veckors(från den Ijuli 1975 av en 41 veckors) kurs vid polisskolan i s. k. alterneringstjänstgöring, dvs. en introduktion i arbetet vidolika avdel ningar inom polisväsendet, först etl år vid kriminalavdelning ochsedan ett år vid ordningsavdelning. har i genomsnitt ca650 polisaspiranter antagits till grundutbildning. Vidare genomgår alla polismän efler den s. k.assislentkursen . Befälsutbildningen består av inspeklörskurs , samt inspektörskurs II . Den första kursen genomgår400-600 polismän , och den andra kursen 150-200 polismän . Kommissarier genomgår kommissariekurs . Slutligen anordnas speciellpolischefs-utbildning. Härtill kommer en hel rad specialkurser för olikakategorier. Assistentkursen och befälsutbildningen m. m. är förlagd tillpolisskolan i . De sakkunniga bör söka åstadkomma att polisutbildningenbringas i samklang med den utveckling som äger rum i samhället i övrigt. Ökadtonvikt bör därvid läggas på polisens roll som allmänt serviceorgan isamhället. Ellt av utbildningens allra viktigaste mål bör vara att lärapolismännen att på ett naturligt sätt komma i kontakt med människor och alllösa uppkommande problem på ell så smidigt säll som möjligt. För alt nå detla mål står olika vägar öppna. En sådan somallvarligt bör övervägas är att ge polisaspiranter efter del inledandealterneringsåret vid kriminalpolisavdelning mer självständiga uppgifier i sådanordningspolisverksamhet där kontakten med allmänheten och service betonas.Introduktionen vid ordningspolisavdelningarna bör syfta lill alt polismännen såtidigt som möjligt får tillfälle att ägna sig ål kontaktskapande verksamhet medhuvudvikten lagd på service. De goda resultaten i den nuvarande utbildningen kanförmodligen tillskrivas det stora inslaget av praktiska övningar, som gör detmöjligt för polismännen alt under lugna förhållanden träna sina färdigheter. Depraktiska inslagen i utbildningen bör inte minskas. Men man bör i utbildningensträva efter all i ökad utsträckning kombinera den praktiska verksamheten medstudier i sociologi, kriminologi, kriminalvård, psykiatri, ungdomsledning ochsamhällskunskap. Med sådana åtgärder bör polismännen bli bättre förtrogna medarbetsmetoderna inom andra samhällsorgan och polismännens kontaktytor breddas.De sakkunniga bör också undersöka om en del sådan praktisk verksamhet praktik kan och bör ske vid institutioner och organisationer utanför polisväsendet. Utöver de organisatoriska frågor som aktualiseras av vadjag har anfört, bör de sakkunniga även överväga hur olika funktionerbör vara fördelade mellan de lokala, regionala och centrala nivåerna iorganisationen. Utgångspunkten bör därvid vara att tyngdpunkten ipolisverksamheten bör ligga på det lokala planet. Särskilt ansvaret för deoperativa funktionerna bör ligga lokalt, om inte starka skäl talar församordning inom större områden eller andra särskilda omständigheter Ju:64 Skr 1975/76:103 110 Det ligger i sakens natur att en allmäntsamordnande funktion måste finnas centralt. Mol bakgrund av den allmänna inriktningen avpolisverksamheten som jag har antytt och särskilt behovet av servicetill allmänheten bör de sakkunniga studera om den nuvarande lokalapolisorganisationen är ändamålsenlig. De sakkunniga bör vidare överväga åtgärder för all stärkadel kommunala inflytandet över polisens verksamhet. Det bör vara möjligl altpolisen åläggs atl samråda med kommunala instanser vid viktigare beslut som rören kommun. Vidare bör övervägas en förstärkning av det förlroendemannainflylandesom utövas genom polisstyrelsen. Utgångspunkten bör därvid vara atlförtroendemännen i slörre utsträckning än vad som är fallet skall kunnadelta i besluten om bl. a. resursernas fördelning och användning. Det lorde i delta sammanhang stå klart alt den rentoperativa verksamheien, dvs. chefsskapet över polisstyrka under pågåendearbete, varken kan eller bör utövas av en styrelse i plenum. De sakkunniga böremellertid överväga om inte de uppgifier som är förenade med "utövande avpolisledning" kan avgränsas så, alt polisstyrelsen ändå skall ha möjlighetatl fatta vissa vikliga beslut, t. ex. om mera omfatlande eller från annansynpunkt känsliga kommende ringar och om placering av polispersonal inomdistriktet. Vidare bör de sakkunniga överväga om förtroendemännen ipolisstyrelsen bör delta i beslut om vissa s. k. myndighetsärenden, t. ex.frågor om tillstånd alt hålla aUmän sammankomst eller offentlig tillställning. Vid förstatligandet betonades starkt länsstyrelsensregionala ledningsuppgifter. I praktiken är det emellertid inte så vanligt alllänspolischefen leder och samordnar polisverksamheten i länet på det säll somvar avsett. Orsakerna till denna utveckling kan vara flera. Det har sålunda från länspolischefernas sida hävdals allde inle fått de organisatoriska resurser som krävts för atl de skall kunnafullgöra de uppgifier som ursprungligen var avsett. Det har vidare gjortsgällande att länen i många fall är för små för regional ledning och samordning. Rikspolisstyrelsenhar i juru 1974 efter samråd med . ochSlatstjänstemannaförbundet underställt regeringen elt förslag som innebardelegation av vissa funktioner från lill länsstyrelsernasamt samordning av delar av den regionala polisverksamheten mellan flera länunder en försöksperiod av . Den föreslagna delegationen och samordningenavsåg trafikövervakningen, spanings- och utredningsverksamheten rörande vissbrottslighet, vissa förslärkningsrörelser och utnyttjande av viss utrustning,regional utbildning, rekryteringsverksamhel och personalvård. Något regeringsbeslut i frågan har inle tagits. De sakkunnigabör pröva den regionala polisverksamhetens uppgifter och organisationförutsättningslöst. Den samordnande funktion som tilldelas rikspolisstyrelsenhar i praktiken lett till all styrelsen indirekt har fåtl elt betydandeinflytande över hur polisverksamheten bedri\'s i distrikten. Styrelsen utfärdaranvisningar och föreskrifier för verksamhetens bedrivande, leder utbildning,tillsätter vissa tjänster, fördelar ulrustn ing och administrerar ekonomi ochpersonal. Ansträngningar görs på en rad områden altdecentralisera besluten. De sakkunniga bör pröva om del också på polisväsendetsområde finns förutsättningar alt till regional eller lokal nivå föra överuppgifier, som nu 111 Kommittéer: Ju: 64 ligger på , utan atl den nödvändigasamordningen eftersatts. Desakkunniga bör i detta sammanhang, såvitt angår uppgiften alt meddelaanvisningar och föreskrifier, också pröva i vad mån anvisningar ochföreskrifter som är av väsentlig betydelse för polisverksamheten börunderställas regeringen. När del gäller bör de sakkunnigasuppdrag inte omfatta den verksamhet som styrelsen bedriver genom sinsäkerhetsavdelning. Ettsärskilt problem är polisverksamheten vid mycket allvarliga händelser, t. ex.terrorislhandlingar och lagande av gisslan. De sakkunniga bör analysera deorganisatoriska och tekniska problem som sådana händelser kan aktualisera. Vidutarbetandet av sina förslag bör de sakkunniga genomgående sträva efler attöka förtroendemannainflylandet på alla nivåer inom polisväsendet. De bör ocksåöverväga hur ett stärkt förlroendemannainflylande över rekryterings- ochutbildningsfrågorna kan ordnas. Den förvallningsdemokratiska utveckling som pågår inompolisväsendet och i samhället i övrigt bör beaktas i utredningsarbetet. Etl system med avlönade förhörs vittnen, s. k.medborgarviltnen, finns i Göieborg. Vittnena utses och avlönas avkommunen. De tjänstgör enligt turlista vid förhör under förundersökning ibrottmål, är närvarande vid husrannsakan och vid införandet av omhändertagnaeller gripna personer. De sakkunniga bör, med utgångspunkt i erfarenheterna avmedborgarviltnen i , överväga behovel av medborgarviltnen och undersökamöjligheterna alt införa etl liknande syslem i övriga polisdistrikt. Jag ärmedveten om alt man inte ulan vidare kan överföra erfarenheterna av dessavittnens verksamhet frän ett stort polisdistrikt till elt mindre, men det börändå vara möjligl alt finna en form som gör del möjligl för polisen att fålillgång till ell medborgarvitlne när detta framstår som angeläget. Det är stora och delvis komplicerade frågor som desakkunniga har all behandla. En del frågor kan möjligen behandlas för sig,andra måste ses i ett slörre sammanhang. De sakkunniga får redovisa resultatetav sitt arbete etappvis, om de så finner lämpligt. Det skall inte ankomma pä de sakkunniga alt föreslåökningar eller minskningar av de totala resurserna inom polisväsendet. Derasuppdrag i denna del bör alltså vara alt pröva om polisverksamheten är rällavvägd inom ramen för nuvarande resurser. De förslag som de sakkunniga lägger fram och som harekonomiska konsekvenser skall åtföljas av kostnadsberäkningar. De sakkunniga bör samråda méd andra utredningar sombehandlar frågor som har anknytning lill deras uppdrag. Uiredningen har hållit etl sammanträde.Utredningens arbete beräknas pågå . UD: 1 Skr 1975/76:103 112 Inom detta avsnitt har följande kommittéer avslutat sinverksamhet : 3 och 4 inom avsmttet fullgör inte egentligt utredningsuppdrag: 1 Delegationen (UD 1972:02) för utveckling av folkrättensregler om humanitet i krig Tillkallade enligt Kungl. Maj:ts bemyndigande den 6 juli1972 för atl utveckla folkrättens regler om humanitet i krig: Ordförande: , ., statsråd, led. Vice ordförande: , Hans M., utrikesråd (fr.o.m. den 25april 1974) Sakkunniga: , K. A. , departementsråd (fr.o.m.den 13 juni 1974) , Mals J., fil. kand., led. av Skarstedt,, rättschef (fr.o.m. ) , , docentThunborg, ., statssekreterare , S. K. , socionom, led. avriksdagen , ., kommendör , C. , kabinettssekreterare Experter: , , ambassadör (t.o.m. den 21oktober 1975) , . S., hovrättsassessor (t.o.m. ), , kansliråd (fr.o.m. ) ,, laborator A., departementssekreterare (fr.o.m.den 25 april 1974) Sekreterare: , , jur. dr (fr.o.m. den 25april 1974) Lokal: , Box 161 21, 103 23 ,tel. växel 763 10 00 (sekreteraren) Direktiven för delegationeni, se riksdagsberätlelseUD 5. 113 Kommittéer: UD: 2 Delegationen har - oktober 1975hållit tre sammanträden samt haft överläggningar med olika organisationer ochandra som berörs av delegationens arbete. Därutöver har sammanträden hållitsmed en särskild arbetsgrupp för frågan om förbud mot vissa vapen. Delegationens arbete beräknas pågå . Sakkunniga (UD 1972:03) med uppdrag att företa enutredning angående utvecklingssamarbete med Tillkallade enligl Kungl. Maj:ls bemyndigande den 8december 1972 för att företa en utredning angående Sverigesutvecklingssamarbete med : Ordförande: , H. ., förutvarandeutrikesminister, led. Ledamöter: ., rektor, led. av riksdagenGustavsson, Äke E. G., redaktör, led. M., f.d.förbundsordförande, led. av , B. G. , folkhögskolereklor,led. av , , fru, led. av Måbrink,., ombudsman, led. av , , fru, led. avriksdagen , Per M., hemmansägare, led. av Wirmark, B. DavidI., fil. kand., f.d. led. Sekreterare: , . R., departementsråd sekreterare: , C. , avdelningsdirektör Lokal: , Box 161 21, 103 23 ,tel. växel 763 10 00 Direktiven för de sakkunniga, se 1974 årsriksdagsberätlelse UD 3. De sakkunniga har - oktober 1975hållit 22 sammanträden och företagit en studiresa. De sakkunniga beräknar lämnasitt huvudbetänkande . 8 1975/76. UD: 3 Skr 1975/76:103 114 Utredningen (UD 1974:01) rörande utrikesdepartementetsorganisation Tillkallad enligl Kungl. Maj:ts bemyndigande den 31 maj1974 för att utreda utrikesdepartementels organisation: Utredningsman: , , utrikesråd Experter: , ., expeditionsförman (fr.o.m. den15 augusii 1974) , , överdirektör (fr.o.m. ), . W., departementsråd (fr.o.m. ), . G., kansliråd (fr.o.m. ) , RigelB., kontorist (fr.o.m. ) , , departementssekreterare(fr.o.m. ) Rosqvist, , arkivarie (fr.o.m. ), . G., ambassadör (fr.o.m. den 15 augusii 1974) Ström, Per L.,förste byråsekrelerare (fr.o.m. ) Ternslröm, .,utrikesråd (fr.o.m. den 15 augusii 1974) Sekreterare: , . R., kansliråd Lokal: , Box 161 21, 103 23 ,tel. växel 763 10 00 (sekreteraren) Direktiven för utredningen., se 1975 . Utredningen har - april 1975hållit 17 sammanträden med experterna. Utredningen har avgett betänkandet (Ds UD1975:2) Utrikesdeparlementels organisation. Uppdraget är därmed slutfört. Utredningen (UD 1974:02) rörande rekrytering,utbildning och tjänstgöringsförhållanden inom utrikesförvaltningen Tillkallade enligt Kungl. Maj:ts bemyndigande den 31 maj1974 för att utreda frågor rörande rekrytering, utbildning ochtjänstgöringsförhållanden inom utrikesförvaltningen: Ordförande: , K. , f.d. ordförande i , led. 115 Kommittéer: UD: 4 Sakkunniga: , I. ., assistent, led. avriksdagen , J. , departementsråd , B. G. ,folkhögskolerektor, led. av , S. K. , socionom, led. Experter: , ., expeditionsförman (fr.o.m. den15 ) , . S., departementssekreterare (fr.o.m. den 15augusti 1974) Kellberg, , utrikesråd (fr.o.m. den I november1974) , . G., kansliråd (fr.o.m. den 15 augusii 1974) ,., kontorist (fr.o.m. den 15 augusii 1974) Rosqvist, , arkivarie(fr.o.m. ) , . G., ambassadör (fr.o.m. den 15 augusti1974) Ström, Per L., förste byråsekreterare (fr.o.m. )Ternslröm, ., utrikesråd (fr.o.m. ) Sekreterare: , . R., kansliråd Lokal: , Box 161 21, 103 23 ,tel. växel 763 10 00 (sekreteraren) Direktiven för utredningen, se kommittéberättelseUD 5. Uiredningen har - juli 1975hållit 24 sammanträden. Utredningenhar avgett betänkandet (Ds UD 1975:3) Personalpolitik i utrikesförvaltningen. Uppdraget är därmed slutfört. Fö:l Skr 1975/76:103 116 Inom detta avsnitt har följjande kommittéer avslutat sinverksamhet : 1, 3, 9 och 11 inom avsmttet fullgör inte egentligt utredningsuppdrag: 6 1.1967 års rekvisitions- och förfogandeutredning (Fö1968:19) Tillkallad enligt Kungl. Maj:ls bemyndigande den 13januari 1967 för atl överse rekvisitions- och förfogandelagstiftningen m. (se Post- och Inrikes tidn. Utredningsman: , N. , f.d.generaldirektör Expert: Skarstedt, , rättschef Sekreterare: , E. , hovrättsassessor