prop · FZ0384 · 1975-12-31 00:00:00 — Beiräffandehandläggningen av enskilda bidragsärenden t. ex. ansökningar om utbUdningsbidrag,flyttningsbidrag eller kontant arbetsmarknadsstöd anför arbetsgruppen, atthuvudregeln f. n. är att beslut i sådana ärenden fallas av länsarbetsnämnden. Beslutanderättenhar dock delegerats tiU vissa tjänstemän vid arbetsförmedlingskontoren i vissutsträckning. Det gäUer bl. a. de flesta ärenden om flyttningsbidrag. Beiräffandearbetsmarknadsutbildningen gäller att tjänstemännen vid kontoren får meddelabifall lill utbildning vid särskilda AMU-kurser inom länet. Avslag påansökningar om sådan utbildning måsle däremot meddelas av länsarbetsnämnderna,och detsamma gäller såväl bifall som avslag i fråga om arbetsmarknadsutbildningi det reguljära utbildningsväsendet. 1 praktiken förekommer nästan ingen lekmannamedverkani dessa ärenden, utan de avgörs genomgående av tjänstemän. Somskäl för att öka lelanännens medverkan i de enskilda ärendena har anförtsärendenas stora betydelse för sökanden och att besluten bör fattas nära denenskilde av personer som han eller hon har förtroende för. Valet avhandlingsalternativ är av stor vikt för individens framlida ställning påarbetsmarknaden. En nackdel med en omfatlande lekmannamedverkan vore altbesluten sannolikt skulle ta alt fatta och alt det skulle krävasökade personalresurser för föredragningar m.m. F. n. fattas många av beslutensnabbt. I sin gemensamma skrivelse framhåller LO och TCO därför altbeslutanderätten bör kunna delegeras till tjänstemän i sådan utsträckning attärendena inte fördröjs. 1975/76: 84 57 såhävdas alt dislriktsnämndernas ledamöter i första hand bör ägna sin lid åt merövergripande frågor. Arbetsgruppen har vid sinaöverväganden kommil lill följande. De enskilda bidragsärendena har i många fallslor betydelse för individen. Även om bidragsvillkoren i de flesta avseenden ärentydiga finns det många ärenden vUkas utgång inte är självklar ulan beroendeav känsliga avvägningar. Det gäller t. ex. i utbildningsärenden,. därförmedlingen skall avgöra om en viss utbildning kan antas lösa en sökandesproblem. Handläggningen av enskilda ärenden måste således präglas av det dubblakravet på dels snabbhet för all möta en akut problemsituation för individenpå arbetsmarknaden och dels noggranna avvägningar av skilda alternativ föralt en lösning skall åstadkommas som varaktigt stärker individens ställning.Mot den bakgrunden finner arbetsgruppen att tjänstemännen bör kunna meddelabeslut om bifall i aUa de ärendegrupper där de nu har beslutanderätt. Beiräffandeulbildningsärendena vill gruppen förorda alt de ansökningar som tjänstemännen inleanser sig kunna bifalla bör underställas delta i realiteten är en ny arbetsform för arbetsmarknadsverket börden direkta lekmannamedverkan begränsas till enbart vissa slag avbidragsärenden åtminstone tills verket har fåll en lids erfarenhet av sådanmedverkan. Gruppen förordar sålunda att distriktsnämnderna ges rätt alt beslutai ärenden som kan medföra avslag beträffande sådan arbetsmarknadsulbUdning som f.n. får beviljas av distriktskonlorschefer m. fl. Dessa ärenden innehåller oftasådana känsliga avvägningar att en lekmannamedverkan framstår som motiverad. Ävslagsärendenaär normalt jämförelsevis få. De bör därför kunna läggas på nämnderna utan atldel behöver ta någon avsevärd del av deras tid i anspråk. Förslaget förutsätteratt rätten alt meddela avslag i en del av utbildningsärendena kan överförasfrån länsarbetsnämndernas kanslier till distriklskontoren. Oavsett omtjänstemännen har beslutanderätt eller inle är del naturligt att tjänstemännentar upp tveksamma och principiella frågor lill diskussion i nämnden. Beträffandede föreslagna dislriktsnämndernas ställning och sammansättning anförarbetsgruppen bl. a. följande. Distrikten bör i fortsättningen betraktas somsjälvständiga beslutsinstanser inom arbetsmarknadsverket. En följd härav börvara all beslut av tjänstemän i ett distrikt fattas på distriktsnämndens vägnaroch inte som f.n. på länsarbetsnämndens vägnar. Förslaget att distrikten skallbetraktas som självständiga beslutsinstanser bör medföra att besvär över beslutpå distriktsnivå skall anföras hos länsarbetsnämnden, vars beslut i sin lurskall kunna överklagas hos AMS. För atl besvärsordningen inle skall bli förbetungande för berörda organ bör den nuvarande rätten alt överklaga AMS be.sluthos regeringen upphävas. Delta skulle inte innebära någon egentiiginskränkning av den enskildes möjligheter att få sin 1975/76: 84 58 sakprövad, eftersom de flesta ärenden alltjämt skulle kunna omprövas två gånger.Om rätlen att överklaga AMS beslut upphävs bör styrelsen ha möjlighet attunderställa enskilda ärenden regeringens prövning, t. ex. om styrelsen bedömeratt särskUda skäl motiverar alt elt bidrag utgår trots alt de formellaförutsättningarna saknas. De nämnder som inrättas idistrikten bör enligt gruppens mening i princip ha samma förhållande tiUtjänstemännen i distriktet som länsarbetsnämnderna och AMS har till sinaförvaltningar. Det innebär att lek-mannanämnden inför överordnade myndighetersvarar för verksamheten i distriktet. Tjänstemännen måste gesbetydande befogenheter att på egel ansvar handla i enlighet med riktlinjer somhar getts av såväl den egna nämnden som överordnade myndigheter. Inom de rikllinjersom länsarbetsnämnden anger bör en distriklsnämnd få disponera över deförmedlingsresurser som finns i distriktet. 1 praktiken blir dispositionsrättendock ganska kringskuren. De flesta frågor om kontorsnätets utformning,personalens fördelning mellan kontor och liknande bör handläggas på länsnivåmed beaktande av vad som gäller för försöksverksamheten med fördjupadförvaltningsdemokrati. Självfallet får nämnderna möjlighet att framförasynpunkter på resursfrågorna i samband med den årliga budgetbehandlingen. Arbetsgruppens förslaginnebär att distriktsnämnderna på flera viktiga områden får möjlighet attpåverka användningen av de medel som anvisas för arbelsmarknadspolitiskaåtgärder. De utgifter som de kan besluta om själva är dock av mindre omfattaing.Förslagen innebär ändå i flera avseenden betydande befogenheter för nämnderna isyfte att främja ett gott samarbete och utbyte av information mellan arbetsförmedlingen,arbetsmarknadsparterna och kommunerna. Det är enligt gruppens meningofrånkomligt att nämnderna medför ett något ökat personalbehov vid kontoren, t.ex. för föredragningar och olika förberedelser. Nämnderna kommer emellertidockså all underlätta och effektivera förmedlingsarbetel så alt det totalaarbetsresultatet kan förbättras. Arbetsgruppenförordar att distriktsnämnderna i normalfallet blir sammansatta av nioledamöter, varav två från berörda kommuner och Ivå från vardera LO, SÄF ochTCO. Distriklskontorschefen bör ingå som ordförande. Varje ledamot bör ha enersättare. Nämnderna bör tillsättas av AMS på förslag av resp. centrala parlsorganisalioneroch . Det får förutsättas atl dessa i förekommande fallhör sina lokala underavdelningar resp. berörda kommuner via Kommunförbundelslänsavdelningar, innan förslag avges. Kommunernas representanter bör varapolitiskt ansvariga förtroendemän, som i förekommande fall väljs från olikakommuner. För att representationen skall bli så bred som möjligt börledamöternas ersättare helst väljas från andra branscher resp. kornmuner änledamöterna. 1975/76: 84 59 grundenfinner arbetsgruppen att ersättarna bör ges rätt atl närvara och yttra sigoavsett om de ordinarie ledamöterna också är närvarande. Ellljugotal av de cirka sjuttio distrikten omfattar mer än fyra kommuner. Där börkommunerna företrädas av åtminstone tre ledamöter och tre ersättare. 1 någradistrikt med särskilt många kommuner, däribland och , måste särskUda lösningar tUlgripas. Detsamma gäller för , där dislriklsnämndensområde sammanfaller med länsarbetsnämndens. AMS bör bemyndigas att besluta omdetta. Fråganom personalrepresentation i beslutande lekmannaorgan är f.n. föremål försärskilda överväganden. Personalen har företrädare i AMS men inte ilänsarbetsnämnderna. Generella riktlinjer för arbetsplatsdemokratinsutformning kan väntas i den planerade nya lagstiftningen om demokrati påarbetsplatserna. Frågan om personalrepresentation i distriktsnämndema börenligt arbetsgruppens mening övervägas i särskild ordning inom ramen för detarbete som bedrivs av DEFF. Arbetsgruppensförslag om lekmannanämnder vid distriklskontoren tillstyrks eller lämnas utanerinran i princip av praktiskt tagel alla remissinstanser, däribland AMS.Länsarbetsnämnderna, som av ÄMS har beretts tillfäUe att yttra sig överförslaget, är dock med några få undantag tveksamma eller avvisande tillinrättandet av sådana nämnder med motiveringen atl dessa inte behövs eller inteökar effektiviteten i förmedlingsarbetel. Några länsarbetsnämnder befararförseningar i ärendenas handläggning. kommun anser att en lekmannanämndbör inrättas i varje kommun. i ansluter sig iprincip till tanken på en lekmannamedverkan med anknytning tillförmedlingsverksamheten men anser alt det kan finnas skäl atl vänta med attgenomföra förslaget tiU dess sysselsällningsulredningen har redovisatriktlinjerna för den fortsatta arbetsmarknadsplaneringen. iVästernorrlands län anser alt försök bör bedrivas i ett mindre antal distriktoch att försöken skall utvärderas noggrant innan distriktsnämnder inrättas ihela laiidet. Även pekar på möjligheten att begränsaförsöken till en del distrikt och på viklen av att försöken blir utvärderade. AMSförutsätter att distriklsnämnderna får ett medansvar för lösningen av en radav arbetsförmedlingens problem rörande de arbetssökande. Exempelvis börkommunernas representanter verka aktivt för alt behovel av barnomsorg,kommunikationer och bostäder tiUgodoses, medan arbetsmarknadsorganisationernabör ta ansvaret för alt flera arbetsplatser öppnas för svårplacerade ochanpassas efter deras fömtsättningar. ÄMS anser det vara av betydande värde attde arbetsmarknads- 1975/76: 84 60 politiskaintentionerna bakom centralt fattade beslut kan föras ut och förankras hoslokala representanter. Därigenom kan man uppnå bättre förutsättningar för praktiskaåtgärder, t. ex. för svårplacerade och äldre samt för kvinnorna. AMS ställersig i princip positiv till förslaget i den mån det är inriktat på att ge ettkonkret slöd för förmedlingsarbetet och de arbetsmarknadspolitiska åtgärder somsyflar till lokala åtgärder. Detta skulle vara till betydande gagn förtjänstemännen. FörmedUngens beslut skulle komma att grundas på ett utvidgaterfarenhetsunderlag från distriktets arbetsmarknad. AMS erinrar om atl manenligt 32 § i instruktionen för AMS och länsarbetsnämnderna kan tillsätta enrådgivande del av länsarbetsnämnds område i anknytning tillarbetsförmedlingskontor i denna del. Möjligen kunde arbetsgruppen ha byggt pådenna institution med fler ledamöter och viss. beslutanderätt, anför AMS. Statskontoretanför alt det utvecklingsarbete med ADB i platsförmedlingen som pågår har slorbetydelse för valet av organisationsform för arbetsförmedlingen. Man måsteförutsätta att arbetet i stor utsträckning grundas på enhetliga och för landetgemensamt utvecklade rutiner. Det är dock väsentligt att distriklsnämndernaredan under uppbyggnadsfasen får tillf alle att påverka och värdera mtinerna ipraktisk verksamhet. Arbetsgruppensförslag i fråga om dislriktsnämndernas arbetsuppgifter har lämnats utan erinranav flertalet remissinstanser. Elt par remissinstanser har dock uttalattveksamhet när det gäller beslutanderätten i vissa utbildningsärenden. SAFpåpekar all arbetsgruppens beskrivning av distriktsnämndernas insatsergenomgående är mycket aUmänt hållen. Det kan diskuteras om en medverkan avdistriktsnämnder i alla uppräknade ärendetyper verkligen kommer alt medföra enväsentlig förbättring jämfört med hur ärendena handläggs . Vissaförbättringar bör dock enligt SÄF kunna uppnås, t. ex. när det gäller attinsamla fakta som underlag för förmedlingsarbetel eller tiUhandahållabasmaterial för länsarbetsnämndernas arbetsmarknadsbedömningar. Totalt sett ärdet enligt SAF tveksamt om förbättringarna uppväger den ganska omfattandeadministrativa apparat som införandet av distriktsnämnder medför. Det innebäremellertid också en ökad decentralisering av förmedlingsverksamheten, vilket SÄFanser vara värdefullt. Länsstyrelseni anför atl arbetsmarknadsbedömningarna sannolikt blir bätlreom de i distrikten kompletteras med arbetstagarnas och de kommunalaförtroendemännens synpunkter, som förslaget innebär. Likaså finnerlänsstyrelsen att distriktsnämndernas föreslagna medverkan vid utformningen avprogram för beredskapsarbeten är av betydelse. Denna medverkan kan ökakommunernas intresse för en mer genomtänkt planering av beredskapsarbetena,varigenom länsstyrelserna får ett bättre beslutsunderlag för sin prövning.Västerås kommun under- 1975/76: 84 61 strykervad arbetsgruppen har anfört om behovet av slörre förståelse från arbetsmarknadsparlernaför nödvändigheten av att ordna arbete åt svårplacerade. Delta synes kunnapåskyndas genom behandling i di-striktsnämnder. Då skulle exempelvis kommunens arbelsledandepersonal i beredskapsarbeten kunna medverka direkt i förmedlingens ansträngningaralt överföra de sysselsatta tUl arbete i öppna marknaden. Därvid skulle ocksåen mera aUmänt tillämpad form av provanställning eller tillfällig anställning inäringslivet kunna ge bättre resutat. Riksrevisionsverketanser alt den föreslagna arbetsfördelningen mellan distriklsnämnden ochförmedlingstjänstemännen verkar rimlig. Statskontoret och TCO framhåller att dislriklsnämndensverksamhetsområde måste definieras väl. Enligt statskontoret måste därvid derådgivande funktionerna avgränsas klart från de beslutande. AMS anser altbeslutsbefogenheterna bör anges i regeringens instruktion för arbetsmarknadsverket.Delegationsrätten bör liksom ligga hos ÄMS, som också skall avgöravilka ärenden som skall handläggas av specialorgan som t. ex.byggarbetsnämnder. Man bör enligt ÄMS undvika att en gång för alla fastläggavilka ärenden som skall handläggas av distriklsnämnderna. Enligt TCO är det enviklig uppgift för nämnderna alt pröva enskilda bidragsärenden, därtjänstemännen inte anser sig kunna fatta positiva beslut, eftersom dessaärenden har så stor betydelse för den enskilde. TCO anser därför att detsuccessivt måsle ske en prövning av vilka ytterligare bidragsärenden somlämpligen kan tilldelas distriktsnämndernas beslutsområde utöver de.föreslagna utbildningsärendena. TCO delar arbetsgmppens uppfattning att det ärnaturligt att tjänstemännen tar upp tveksamma eller principiella frågor tilldiskussion i nämnden oavsett om tjänstemännen har beslutanderätt eller inte.SACO/SR anser att etl beslutande organ på dislriktsnivå medför ökad risk föralt kunderna utsätts för en oenhetlig behandling. Även SÄF ifrågasätter om distriktsnämndernabör behandla enskilda bidragsärenden. ÄMS understryker starkt med hänvisningtill kritiska synpunkler som har anförts av flera länsarbetsnämnder attbeslut i frågor som rör enskilda personer måste kunna fattas snabbt. Likväl börkravet på erforderUg samverkan beaktas. i länbefarar också att beslutsprocessen kan fördröjas alltför mycket, omföredragning i nämnden blir obligatorisk i vissa ärenden. Förslagetatt distrikten skaU ses som en självständig beslutsinstans dvs. atl besluteninte som formellt skall fallas på länsarbetsnämndens vägnar tUlstyrks avTCO. Statskontoret anser däremot att denna ordning skall prövas i någradistrikt innan slutlig ställning tas. SAF anför alt rätten att överklaga AMSbeslut i bidragsärenden till regeringen är principiellt viktig. Den bör därförinle upphävas ulan att en mer övergripande prövning av besvärsordningen har genomförts.Samma ståndpunkt har också intagits i reservationer till AMS 1975/76: 84 62 yttrandeav dels SÄF:s företrädare i styrelsen och dels personalens representanter.Även avstyrker förslaget att avskaffa rätlen att överklaga ÄMSbeslut till regeringen. Beträffandedistriktsnämndernas sammansättning anför /SR alt organisationen bör varaföreträdd, om sådana nämnder inrättas. AMS och anser att SÄCO/SRbör vara representerat i en del dislriktsnämnder, i första hand ihögskoleorterna. anser att varje kommun måste vara företrädd aven ordinarie ledamot och en ersättare. i anser detönskvärt att alla kommuner i länet blir representerade i en distriktsnämndantingen genom en ledamot eller genom en ersättare. SAF påpekar att frågan omnämndernas sammansättning i distrikt med många kommuner är känslig och måstelösas i nära samarbete med arbetsmarknadsparlerna och berörda kommuner.Västerås kommun anser alt antalet ledamöter i distriklsnämnderna bör begränsas lillsju och alt ersättarna bör kallas enbart vid förfall för ordinarie ledamöter.Jönköpings kommun kan inte acceptera arbetsgruppens förslag att distriklskontorschefenskall vara självskriven ordförande. Det bör enligt kommunen ankomma på distriklsnämndensjälv att utse presidium. Däremot bör distriklskontorschefen varaföredragande, om inle annal beslutas. AMS,TCO och /SR framhåller att ytterligare personalresurser måste tillföras distriklskontorenom lekmannanämnder inrättas där. LO och TCO anför vidare att medel måsteställas till förfogande för utbildning av nämndernas ledamöter. 5 Arbetsförmedling inom kulturområdet 5.1 Nuvarande förhåUanden Förmedlingsverksamheteninom kulturområdet präglas av en splittring mellan ett relativt stort antalförmedlingsorgan som arbetar under olika villkor. Inom ramen för den offentligaarbetsförmedlingen finns särskUda artist- och musikersektioner vidförmedlingskontoren i , , och Umeå.Förmedlingsverksamheten vid dessa omfattar i huvudsak underhåUnings-,restaurang- och populärmusiker, sångare och andra estradartister,skådespelare samt vissa andra grupper. Den offentliga arbetsförmedlingensverksamhet på kulturområdet har begränsad omfattning. Sammanlagt tjänstgör f. n.17 arbetsförmedlare och fem biträden vid artist- och musikersektionerna.Härtill kommer insalser från arbetsvårdare och yrkesvägledare. Envidgning av den offentliga förmedlingens verksamhet på kulturområdet har skettunder senare delen av genom samarbetet med centrumbildningarna. 1975/76: 84 63 initiativav olika kulturarbetargrupper och beslår av en uppsökande, kontaktskapande deloch en arbetsförmedlande del. Den senare funktionen har knutits lUl denoffentliga arbetsförmedlingen genom alt av AMS anställda tjänstemän harplacerats vid sex av centrumbildningarna. Styrelsen svarar även för en del avde övriga kostnaderna för denna verksamhet motsvarande lokalhyra, telefon m. m.för tjänstemannen ifråga. Stöd i denna form utgår till Författarcentrum,Teatercentrum, Konstnärscentrum och Filmcentrum i samt lill SkånesKulturcentrum i och till Författarcentrum Norr i . Främstförfattare, filmare och bildkonstnärer har härigenom fått en förmedlingsservicesom tidigare saknats. I sin funktion som arbetsförmedlande organ utgör centrumbildningarnaen del av den offentliga arbetsförmedlingen, och samma regler skall tiUämpasför den förmedlande verksamheien där som inom den offentiiga förmedUngen iövrigt. Till centrumbildningarnas Övriga verksamhet beviljas bidrag genomutbildningsdepartementet. Den offentliga arbetsförmedlingenhar inle monopol på arbetsförmedling. regleras ilagen med vissa bestämmelser om arbetsförmedling. Denna lag äger lUlämpning påall arbetsförmedling som bedrivs av annan än den offentiigaarbetsförmedlingen. Enligt lagen är det förbjudet att bedriva arbetsförmedlingi vinstsyfte. Däremot får arbetsförmedling mot avgift som täcker kostnadernaför verksamheten bedrivas efter tillstånd av AMS. Sådant tillstånd ges docknumera endast tUl sammanslutning av arbetsgivare eller arbetstagare (organisationsförmedling).ÄMS fastställer maximiavgifler och andra villkor för verksamheten. Inom artist-och musikerområdet finns f. n. åtta avgiftskrävande förmedlingar, varav sex hararbetsgivarorganisationer och två arbetstagarorganisationer som huvudmän.Avgiftsfri förmedling får bedrivas utan tillstånd. Den som bedriver sådanförmedling är dock skyldig alt göra anmälan härom till ÄMS, som är tiUsynsmyn-digheli fråga om efterlevnaden av lagen. Den som bedriver enskild arbetsförmedlingmot eller utan avgift är skyldig alt föra anteckningar om verksamheten, hålladessa tillgängliga för AMS och i övrigt lämna AMS sådana uppgifier som behövsför att AMS skall kunna övervaka verksamheten och samordna den med annanarbetsförmedling. Lagen innehåller även straffbestämmelser för den somåsidosätter lagens bestämmelser. utgjordes sanktionen endast av böter.Genom beslut av riksdag (prop. 1970: 166, 2LU 1970: 93, rskr 1970:458, SFS 1970: 877) höjdes emellertid straffmaximum tUl sex månaders fängelseför den som bedriver arbetsförmedling i vinstsyfte. Vidare utsträcktesstraffansvaret till arbetsgivare som utnyttjar arbetsförmedling som bedrivs ivinstsyfte. Även här är straffmaximum sex månaders fängelse. För den som utantillstånd av AMS bedriver arbetsförmedling mot avgift som täcker kostnadernaär straffet böter. Är 1942 ändrades lagen så alt även uthyrning av arbetstagareblev alt anse 1975/76: 84 64 somarbetsförmedling, om det huvudsakliga syftet med verksamheten är atl förmedlaarbete. Påartist- och musikerområdet arbetar ett antal organisalionsförmed-lingar, som tiUsammanstäcker en avsevärd del av marknaden. Avgiften för förmedlingens serviceberäknas i procent på den förmedlades gage. Avgiften får dock inte tas ut avden arbetssökande utan skall påföras arbetsgivaren. Störst blandorganisationsförmedlingarna är Svenska musikerförbundets, som till skillnadfrån övriga organisationsförmedlingar har ett väl utvecklat nät av lokalaförmedlingskontor. Summan av gagema för de förmedlade engagemangen motsvarar omkringhälften av den totala gagesumman för organisationsförmedlingarna. Förbundetsmedlemmar är enligt stadgarna skyldiga att anlita förbundels förmedling ellerannan därmed samverkande förmedling, dvs. någon av de övriga organisalionsförmedlingarna. Utöverorganisationsförmedlingarna förekommer även annan enskild förmedling. av tonkonstnärer sker praktiskt tagel helt genom tvåenskilda företag, vilka förmedlar engagemang såväl åt utländska tonkonstnärer iSverige som åt svenska i utlandet. Verksamheten, som innefattar även uppgiftersom manager och konsertarrangör, finansieras med avgifter som artisterna erlägger.Inom delar av kulturområdet, framför allt den kommersiella nöjesbranschen,förekommer annan privat förmedling. Det finns elt stort antal företag somarbetar i olika former och benämningar såsom produktionsbolag, manager eller artislagent.Denna förmedlmgsverksamhet finansieras genom avgifter som erläggs avartisterna. Dessa i vinstsyfte arbetande företag försöker på olika sätt döljaatt de bedriver avgiftskrävande arbetsförmedling. Sålunda hävdas att självaförmedlingsverksamheten är kostnadsfri och alt den ersättning som erläggs avserenbart de tjänster i övrigt som förelaget tUlhandahåller. Man söker vidare geen legal karaktär åt verksamheten genom att låta upprättandet av kontraktenske genom den offentliga förmedlingen eller en organisalionsförmedling, medandet egentliga förmedlingsarbetet ombesörjs av de avgiftskrävande företagen. Arbetstagarepå kulturområdet t. ex. musiker, scenkonstnärer, formgivare, bildkonstnärer,författare, filmarbetare m. fl. har liksom övriga arbetstagare fri tillgång tUlden offentliga arbetsförmedlingens tjänster. Arbetsförmedling på kulturområdetär emellertid förenad med vissa problem som hänger samman med de särskildavillkor under vilka arbetstagarna på detta område verkar. Redanfrågan om vad som skall anses utgöra arbetsförmedling på detla område är svåratt avgöra. Kulturarbetarna får arbete och därmed sin utkomst i många olikaformer. Liksom på arbetsmarknaden i övrigt 1975/76: 84 65 kankulturarbetare beredas tillsvidareanställning. Ofta får de emellertid sinutkomst genom försäljning av konstnärliga alster eller litterära verk som harframställts utan att detta har grundats på ett uppdrag eller en anställning.Mellan dessa båda ytterlighetsfall förekommer åtskiUiga mellanformer.