prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — Den som bryter mot första stycket dömes till böter, högstfemhundra kronor. Han är dock fri från ansvar, om han senast tredje vardagenefter förseelsen styrker hos polismyndighet att han hade bevis om trafikförsäkringvid tiden för förseelsen samt omständigheterna ger vid handen att förseelsenhar berott på tillfälligt förbiseende. Denna lag träder i kraft . 1. lagen (1916:312) angående ansvarighet för skada i följd av automobiltrafik. 1975/76:15 239 2. lagen (1929:77)om trafikförsäkring å motorfordon, 3. lagen (1 939:776) med vissabestämmelser rörande trafikförsäkring å motorfordon, som nyttjas av staten, m. m., 4. förordningen (1946:175) med vissabestämmelser rörande skadeståndsskyldigheten för förare av motordrivet fordon,som tillhör eller nytflas av staten. Prop.1975/76:15 240 Lag om ändring i lagen (1916:312) angående ansvarighet förskada i följd Härigenom föreskrives att 2 och 5 §§ lagen (1916:312)angående ansvarighet för skada i följd av automobiltrafik skall ha nedanangivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse För skada, som i följd av trafik med automobil tillfogasannan person än föraren eller sådan egendom, som icke med automobilenbefordras, vare automobilens ägare ansvarig, ändå att han ej är till skadanvållande; dock vare ägaren från ansvarighet fri, där av omständigheternaframgår, att skadan varken förorsakats av bristfällighet å aulomobilen ellervållats av föraren. Har den, som skadan led, ge- Om vållande på den skadeli- nom eget vållande därtill medver- dandes sida har medverkat till kat, bestämme rätten, efter ty för skadan, gäller6 kap. 1 § skadevar je fall prövas skäligt, om och i ståndslagen(1972:207). sådant fall till vilket belopp skadestånd skall utgå.Underlåtenhet att använda bilbälte eller skyddshjälm skall ej tillräknas denskadelidande som vållande. Föraren vare lika med ägaren pliktig ersätta sådan skada,som ovan sägs, där ej av omständigheterna framgår, att föraren icke varitvållande till skadan. Har i följd av traflk med två eller flera automobileruppstått skada, för vUken ägare eller förare å olika sidor svara, åliggeansvarighet dem en för alla och alla för en. Sinsemellan skola de olika sidornataga del i ersättningens gäldande efter ty rätten med hänsyn tillomständigheterna prövar skäligt. Där vållande visas föreligga å någon sida mendet icke styrkes att annan sida är vållande, skall dock den förra sidan iförhållande till den senare vidkännas hela ersättningen. Lider i följd av trafik, varom i Uppkommer i följd av trafik, första stycket sägs, någondera au- varom i första stycketsägs, skada tomobilens ägare eller förare eller på egendom som tillhörnågondera honom tillhörig egendom skada, automobilens ägare eller förare, vardeskadeståndet jämkat efter ty varde skadeståndet Jämkat efter ty 1 Senaste lydelse 1975:52 prövas skäligt, där ej av omständigheterna framgår, attvarken bristfällighet å automobilen eller vållande vid dess förande medverkattill skadan. Där vållande visas föreligga å någon sida men det icke styrkes attannan sida är vållande, skall dock den förra sidan i förhållande till densenare bära hela skadan. Vid tillämpning av vad nu sagts skall underlåtenhet avförare att använda bilbälte eller skyddshjälm ej tillräknas honom som vållande. prövas skäligt, där ej av omständigheterna framgår, attvarken bristfällighet ä automobilen eller vållande vid dess förande medverkattill skadan. Där vållande visas föreligga å någon sida men det icke styrkes attannan sida är vållande, skall dock den förra sidan i förhållande till densenare bära hela skadan. Denna lag träder i kraft . 16 Regeringen 1975. Lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) Härigenom föreskrives att 3 kap. 8§ skadeståndslagen (1972:207) skall ha nedanangivna lydelse. Bestämmelsernai detta kapitel gäller ej i fråga om sådan skada i följd av trafik medmotorfordon som vållats av fordonets förare, i den mån ersättning för skadanskall utgå enligt lagen (1929:77) om trafikförsäkring å motorfordon ellerskall utges antingen av någon som i egenskap av fordonets ägare är ansvarigför skadan men enligt 4 § nämnda lag är befriad från trafikförsäkringsplikteller av staten enligt lagen (1939:776) med vissa bestämmelser rörandetrafikförsäkring å motorfordon, som nyttjas av staten, m.m. Beslämmelsernai detta kapitel gäller ej i fråga om sådan skada i följd av trafik medmotordrivet fordon som vållats av fordonets förare, i den mån ersättning förskadan skall utgå enligt trafikskadelagen (1975:000). Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1967:663) om tillägg till vissa Härigenomföreskrives att 15 § lagen (1967:663) om tillägg til! vissa trafiklivräntorskall ha nedan angivna lydelse. De försäkringsanstalter, som meddelar trafikförsäkring, svarar solidariskt för kostnader som uppslår till följd av att tillägg till trafiklivräntor utgår enligt denna lag. De sammanlagdakostnader för tillägg som uppstått fördelas mellan anstalterna iförhållande till de belopp som dessa under närmast föregående kalenderåruppburit i för direkt tecknade trafikförsäkringar. Desammanlagda kostnader för tillägg som uppstått fördelas mellananstalterna i förhållande till beloppen av de för direkt tecknade trafikförsäkringarsom för var och en av dem belöper på näst föregående kalenderår. Denna lag träder i kraft den Ijuli 1976. Lag om ändring i lagen (1972:435) om överlastavgift Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1972:435) omöverlastavgift dels att i 8 a §' orden "Kungl. Maj:t" skall bytas ut mol"regeringen", dels att 7 § skall ha nedan angivna lydelse. Överlastavgift påföres för bil, ägaren, och för släpvagn, ägaren av den bil somsläpvagnen dragés av. I fråga om bil som innehas innehavaren som ägare. Brukasbil av någon som är skyldig att ersätta skada enligt 6 eller 7 § lagen(1916:312) angående ansvarighet för skada i följd av automobiltrafik, ansesbrukaren som bilens ägare. på grund av avbelalningsköp anses Som ägare av bil anses även den som brukar bilen utan lov.Detsamma gäller den som innehar bilen med nyttjanderätt, om upplåtelsen ingårbefogenhet att bestämma om förare av bilen eller, i fall då sådan befogenhet ejföreligger, om annan förare anlitas än den som ägaren har utsett. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1974:292 Lag om ändring i vägtrafikskattelagen (1973:601) Härigenomföreskrives att 35 § vägtrafikskattelagen (1973:601)' skall ha nedan angivnalydelse. Brukasfordon utan lov eller av någon som enligt 7 § lagen (1916:312) angåendeansvarighet jör skada i följd av automobUtrafik är förpliktad att ersättaskada dömes i ägarens ställe sådan brukare enligt 34 §. Den sombrukar fordon utan lov dömes i ägarens ställe enligt 34 §. Detsamma gäller densom innehar fordonet med nyttjanderätt, otn i upplåtelsen ingår befogenhetatt bestämma om förare av fordonet eller, i fall dä sådan befogenhet ejföreligger, om annan förare anlitas än den som ägaren har utsett. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:869 Prop.1975/76:15 246 Utdrag av protokoll, hållet i lagrådet Närvarande: justitierådet , regeringsrådet , justitierådetHöglund, . Enligt lagrådet lillhandakommet utdrag avprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen på hemställanav statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. trafikskadelag, 2. lag om ändring i lagen (1916:312)angående ansvarighet för skada i följd av automobiltrafik, 3. lag om ändring i skadeståndslagen(1972:207), 4. lag om ändring i lagen (1967:663)om tillägg till vissa trafiklivräntor, 5. lag om ändring i lagen (1972:435)om överlastavgift, 6. lag om ändring ivägtrafikskattelagen (1973:601). Förslagen, som finns bUagda detta protokoll, har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagenföranleder följande yUrande av lagrådet: Frågan om en reformering av den del av skadeståndsrättensom trafikskadeområdet utgör har länge stått på dagordningen. Med det år 1957av bilskadeutredningen avgivna betänkandet "Trafikförsäkring" (SOU1957:36) lades grunden tUl det reformförslag som föreligger. Det slutligaarbetet på området har fått anslå i väntan på nya allmänna reglerom skadestånd vid personskada. Reformarbetet är i denna del numera avslutatgenom atl nya regler om ersäUning för personskada har antagits av årets riksdagi form av ändringar i skadeståndslagen (1972:207). Förutsättningar fören reformav trafikskadeansvaret är därmed för handen. Utredningsarbetet på trafikskadeområdethar slutförts av den tillsatta trafikskadeutredningen, vilken genombetänkandet "Trafikskadeersättning" (SOU 1974:87) har lagt framförslag till ny trafikskadelag, innefattande regler både om trafikförsäkringoch om ersättning för trafikskada. Betänkandet, som även innehåUer förslag tUlföljdändringar i vissa gällande lagar, har legat till grund för det förslagtill traflkskadelag jämte följdändringar som remitterats till lagrådet. Det remitterade förslaget till trafikskadelag kännetecknasfrämst av att gällande regler om presumtionsansvar till väsentlig del ersättsmed en ordning, enligt vilken skadeersättning utgår direkt ur fordonetstrafikförsäkring på rent objektiv grund, dvs. oberoende av om någon kan ansesvållande till skadan eller ej. Detta gäller i fråga om personskador överlag ochbeträffande sakskador andra skador än sådana som drabbar motordri- 1975/76:15 247 vet fordon som är i trafik eller därmed befordrad egendom.För skador på sådant fordon och egendom som nämnts skall ersättning utgåendast då skadan har uppkommit i följd av trafik med annat fordon. Ersättningutgår därvid från detta fordons trafikförsäkring under förutsättning attskadan har orsakats genom vällande i samband med förandet av det fordonet ellergenom bristfäUighet hos detta. I denna del ersätts alltså presumtionsansvaretav ett våUandeansvar med vanlig bevisbörda. Den ersättning som med anledning avuppkommen trafikskada utgår enligt den föreslagna lagen benämns i förslagettrafikskadeersättning. På personskadeområdet innebär förslaget yUeriigareförbättringar för de skadelidande. TiU en början försvinner nuvarandeskillnader mellan olika kategorier skadelidande. Ägare, brukare och förare avfordonet skall sålunda lika väl som andra passagerare och utomstående - varaskyddade av fordonets trafikförsäkring och få ersättning för personskada.Vidare begränsas nuvarande möjligheter flll jämkning av ersättning förpersonskada på grund av medvållande från den skadelidandes sida. Förslagetöverensstämmer i denna del med den jämkningsregel som har införts iskadeståndslagen. Det innebär, att jämkning får ske endast om den skadelidandehar medverkat till skadan uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Har skadanlett till döden, skall skadestånd till efterlevande kunna Jämkas även när den avUdneuppsåtligen har medverkat lill dödsfallet. Bland de regler som förslaget i övrigt innehåller kannämnas en Jämkningsregel vid medvållande i sakskadefall, överensstämmande medmotsvarande regel i skadeståndslagen, regler om solidariskt ansvar i fall dåtrafikskada uppkommit i följd av trafik med flera fordon samt ett flertalregler angående regressrätt dels mellan trafikförsäkringsanstalter inbördesdels mellan Irafikförsäkringsanstall och försäkringstagare samt mellan sådananstalt och den som på grund av vållande eller eljest är skadeståndsskyldig förtrafikskadan. Liksom gällande trafikförsäkringslag innehåller förslaget även enregel om begränsning av trafikförsäkringsgivares ansvarighet lill visst beloppför varje skadehändelse. Till frägor, som har behandlats under utredningsarbetetoch som har föranlett delade meningar under remissbehandlingen, hör frågorna omundantag från eUer begränsningar i rätten lill ersättning i vissa fall. Detgäller fall då föraren gör sig skyldig till rattfylleri, rattonykterhet,olovlig körning, olovligt brukande eller brukande av fordonet som hjälpmedelvid brottslig gärning samt fall då fordonsägaren underlåter att hålla fordonet trafikförsäkrat.Det remitterade förslaget innehåUer inte några särregler för nu angivna fall,såvitt angår personskador. Avgörande för denna ståndpunkt har varit de socialatrygghetssynpunkter som vid förslagets utarbetande varit vägledande i fråga omrätten till ersättning för personskada. När del gäller sakskador täckertrafikförsäkringen inte skador på det egna fordonet eller därmed befordradegendom. 1 fråga om egendom utanför fordonet innehåller förslaget regler som ihuvudsak undantar fordonets ägare från rätten till ersättning. 1975/76:15 248 gäller ett generellt undantag för fordonets brukare ochförare i fräga om deras räll lUl ersättning för skada på sådan egendom. Fördessa kategorier blir det därför i princip inte aktuellt med särskUdainskränkningar i ersätlningsrätten. Däremot föreslås en sådan inskränkning beträffandepassagerares och lastägares rätt till ersättning för skada på egendom utanförfordonet i fall då fordonet med deras vetskap brukas olovligen. Förslaget ligger i linje med den utveckling som har sketteller är på väg i andra länder på trafikskadeområdet. Av särskilt intresse äratt bilskade-utredningens betänkande tillkom efter nordisktsamarbete, som ledde till att i allt väsentligt överensstämmande förslagsamtidigt lades fram i , , och . Förslagen har iFinland och lett till ny lagstiftning av väsentligen samma innebörd somdet nu remitterade förslaget, i genom lag och i genom lagår 1961. Den senare har genom ändringar som trätt 1974 ytterligarenärmats till det system som föreslås för svensk del. Även i övervägsreformer i samma riktning. Det nu föreliggande förslaget innebär sålunda ettnytt betydelsefullt steg på vägen mot en enhetlig nordisk skadeståndsrätt. När riktlinjerna för arbetet på en allmän nordiskskadeståndslag skisserades i tre principbetänkanden, avgivna avsärskilt tillkallade sakkunniga i , och , presenteradeslångtgående reformplaner även i sakligt hänseende. Särskilt intresse tilldrogsig de tankar som i det svenska betänkandet framfördes om att skadeståndsrätteni stor utsträckning skulle ersättas med försäkring i en eller annan form. Inom trafikskadeområdetförverkligas nu dessa tankar både i fråga om personskador och beträffandesakskador. Vad de senare angår är dock det objektiva ansvar som utgör en avförslagets huvudgrunder inte helt genomfört. Frågan om att införa rätt tillersättning på rent objektiv grund för vagnskada och skada på egendom sombefordras med fordonet har fått anstå. Förslaget är i denna del uttryck församma ståndpunkt som intogs redan i direktiven för trafikskadeutredningen. Lagrådet har inle funnit anledning till erinran mot deprinciper som från angivna förutsättningar uppbär det remitterade förslaget.Endast i vissa enskUdheter har förslaget under lagrådsgranskningen föranlettändringsförslag. Till dessa och en del redaktionella ändringar vUl lagrådetåterkomma i det följande i anslutning till de särskilda reglerna. Redan i dettasammanhang vill lagrådet emellertid beröra en fråga av principiell natur,nämligen den om förhållandet mellan de föreslagna reglerna omtrafikskadeersättning och den allmänna skadeståndslagstiftningen. Enligt vad som anförs i remissprotokollet har valet ståttmellan att som ålägga ägare, brukare och förare ett personligtskadeståndsansvar, som täcks av trafikförsäkringen, och att inrätta ell frånskadeståndsrätten helt fristående försäkringssystem. Det förra alternativetmedför en komplikation när det gäller ersättning lill ägare, brukare och förare,eftersom dessa inte kan vara skadeståndsskyldiga mot sig själva. Konstruktionenmed personligt skadeståndsansvar kan därför inte användas i Prop.1975/76:15 249 detta fall, utan en komplettering måste ske med regler omobligatorisk olycksfallsförsäkring. Detta anses emellertid kompliceraregelsystemet. Huvudsakligen av detta skäl har föredragande statsrådet stannatför den lösningen att ersättningssystemet vid trafikskador frikopplas från skadeslåndsrättenoch utformas som etl .självständigt försäkringssystem. Denna lösning sägs ocksåframstå som den naturligaste med tanke på att ersättningen i realiteten utgårur traflkförsäkringen och inte utges av någon enskild person. Dennafrikoppling från skadeståndsrätten har i remissprotokollet kommit till uttryckgenom skilda uttalanden, såsom att Irafikskadeersättningen formellt sett inteär att anse som skadestånd. Synsättet har också slagit igenom i den föreslagna trafikskadelagen,t. ex. på så sätt all termen skadestånd utan särskild förklaring används föralt beteckna annan ersättning för skada än trafikskadeersättning. Det harvidare föranlett vissa uttryckliga regler i den föreslagna lagen, vilka inteskulle ha behövts om Irafikskadeersättningen ulan vidare hade inordnats iskadeståndssystemet som en form av skadestånd. En sådan regel är den i 19 § omrätt för försäkringsgivare, som har utgett ersättning på grund av annanskadeförsäkring än trafikförsäkring, att träda in i försäkringshavarens rätt lilltrafikskadeersättning; gällande bestämmelser i 25 § försäkringsavtalslagen omskadeförsäkringsgivares regressrätt avser skadestånd och anses därför intetillämpliga på trafikskadeersättning. EU annal exempel utgör regeln i 29 § om utmälningsförbud. Vidbedömningen av den föreslagna trafikskadeersätlningens karaktär är alt märka,att förslaget inte innefattar något renodlat s. k. no-fault-system ulaninnehåller åtskilliga skadeståndsrättsliga moment av vanligt slag. Vidkollisionsskador är t. ex. rätten till trafikskadeersältning för skada påfordon eller därmed befordrad egendom beroende av alt vållande har förekommitpå annal fordons sida. Vidare upptar förslaget en rad bestämmelser om jämkningoch om regressrätt som bygger på atl någon har varit vållande till skadan.Ehuru ersättningsansvaret väsentligen vilar på rent objekliv grund, kan med foghävdas att det föreslagna systemet innebär en skadeståndsrättslig reglering,kompletterad med regler av olycksfallsförsäkringskaraktär såvilt gäller ersäUningtUl ägare, brukare och förare av fordonet. är det tydligen ulan praktiskbetydelse, om man anlägger det ena eller det andra betraktelsesättet på denföreslagna regleringen. Denna har siu givna innehåll enligt förslaget oberoendeav vart den hänförs teoretiskt. Det vill emellertid förefalla som om vissaolägenheter kan vara förbundna med att till allt pris söka betrakta deföreslagna ersättningsreglerna som ett helt fristående system, skilt frånskadeståndsrätten i övrigt. Det kan sålunda vara till nackdel att i sammanhangutanför trafikskadeområdet behöva nämna trafikskadeersättning särskilt vidsidan om skadestånd. Även inom trafikskadeområdet kan missförstånd uppkomma, t.ex. i skadefall med internationell anknytning, om trafikskadeersättningsträngt hålls utanför skadeslåndsbegrep-pet. Likaså kan olägenheter befarasfrån försäkringsrättslig synpunkt, om 1975/76:15 250 trafikförsäkringen avskärmas från försäkringssystemet iövrigt och därmed ständigt påkallar särskilt beaktande vid sidan av andraförsäkringar, med vilka den har gemensamma drag, såsom ansvarighetsförsäkringoch olycksfallsförsäkring. Med hänsyn till det sagda är det enligt lagrådetsmening angeläget att framhålla, all den sakliga innebörden av den föreslagnaregleringen ingalunda medför en sträng åtskillnad mellan trafikskadeersättningoch skadestånd i övrigt. Den skillnad som föreligger synes i allt fall ej varaav beskaffenhet alt nödvändigtvis utesluta trafikskadeersättningen frånskadeståndsområdet. Att den föreslagna lagen innehåller bestämmelser i ämnensom regleras i den allmänna skadeståndslagen får sålunda anses förestavat avpraktiska skäl och kan ej anses berättiga till någon slutsats i fråga omtrafikskadeersättningens natur. På grundval av det anförda vill lagrådet ocksåunderstryka de uttalanden som i remissprotokollet liksom i trafikskadeutredningensbetänkande har gjorts av innebörd, att allmänna skadeståndsrättsligagrundsatser kan tUlämpas på trafikskadeersätlning. Praktiskt förhåUersig den föreslagna trafikskadelagens bestämmelser om trafikskadeersättning tillden allmänna skadeståndslagen på det sättet, att den skadelidande i fall dåtrafikskadeersättning kan utgå för skadan äger välja mellan Irafikskadeersättningoch skadestånd enligt allmänna regler. Väljer han skadestånd, inträder iprincip den skadeståndsskyldige intill utgivet belopp i den skadelidandes rätt tUltrafikskadeersältning. För vissa Irafikskador utgår ej trafikskadeersättning.Det gäller främst sådan skada på motordrivet fordon eller på därmed befordradegendom som har uppkommit i följd av trafik med fordonet utan att annatmotordrivet fordon har medverkat tUl skadan. I sådant fall föreligger enbartmöjligheten att yrka skadestånd. Det innebär t. ex., att om ett motordrivetfordon som förs av annan än ägaren skadas i en s. k. singelolycka, ägaren kanvända sig mot föraren med yrkande om skadestånd. I sådant fall blir denallmänna skadeståndslagen i sin helhet utan vidare tillämplig. Den föreslagna trafikskadelagen innehåller huvudsakligendels bestämmelser om ersättning för trafikskada, dels bestämmelser omtrafikförsäkring. En nyhet i förhållande till gällande rält är sominledningsvis har berörts, all ersättning för trafikskada skall underbeteckningen trafikskadeersättning utgå direkt ur trafikförsäkringen utan attdel fastställs huruvida någon - ägare, brukare eller förare av det försäkradefordonet - har ådragit sig skadeståndsansvar. Detta samband mellan trafikskadeersältningoch trafikförsäkring synes böra komma till uttryck redan inledningsvis i lagenföre del följande avsnittet med bestämmelser om trafikförsäkring. För att angedenna grundlinje i den föreslagna lagen är tillräckligt alt utsäga, att förskada i följd av trafik med motordrivet fordon utgår irafikskadeersättning enligllagen och att sådan ersättning Prop.1975/76:15 251 utgår från trafikförsäkring för fordonet, om ej annat ärstadgat. Som närmare kommer att beröras vid 8 § i förslaget förordar emellertidlagrådet, att 8 § upplöses på så sätt att bl. a. första stycket första punktenflyttas till del inledande avsnittet av lagen. Nämnda punkt innehåller, att förperson- eller sakskada som uppkommer i följd av trafik här i landet medmotordrivet fordon utgår trafikskadeersättning i fall som anges i lagen.Motsvarighet tiU denna föreskrift bör lämpligen tas in i den berördainledande paragrafen. Vad beträffar det närmare innehållet synes ej behövligtatt särskilt ange, att lagen är tUlämplig på skador i följd av trafik här ilandet. 1 enlighetmed det anförda hemställer lagrådet, att som en första inledande paragraf ilagen upptas två grundläggande bestämmelser, den ena i ett första stycke avinnehåll, att för person- eller sakskada i följd av trafik med motordrivetfordon utgår trafikskadeersättning enligt vad som föreskrivs i denna lag, ochden andra i etl andra stycke av innehåll, alt trafikskadeersältning utgår fråntrafikförsäkring för fordonet, om ej annat är stadgat. Efter denna inledande paragraf lorde i en andra paragraf böraanges lagens tillämpningsområde genom bestämmelser motsvarande dem i 1 § i detremitterade förslaget. Till det närmare innehållet av dessa vill lagrådetåterkomma i det följande under 1 §. Detremitterade lagförslaget innehåller också vissa bestämmelser rörandeskadestånd (18 §), närmast för att klarlägga det inbördes förhållandet mellan trafikskadeersältningoch skadestånd enhgt allmänna regler. Det vill synas lämpligt att redan i detinledande avsnittet lämna upplysning om att den som drabbas av trafikskada ägerutan hinder av att trafikskadeersättning kan utgå för skadan i stället krävaskadestånd enligt vad som gäller därom. Lagrådet förordar, att en regel häromtas in som tredje och sista paragraf i det inledande avsnittet. Paragrafeninnebär att den skadelidande ej äger uppbära både skadestånd och trafikskadeersätlningför samma skada. Detta framgår ytterligare av den i 19 § i det remitteradeförslaget upptagna regeln om rätt för den som har utgett skadestånd atl inträdai den skadelidandes rätt till Irafikskadeersättning. Som följd av vad lagrådet sålunda har förordat börrubriken till avsnittet jämkas till "Inledande bestämmelser".