prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — Man kan t, ex, någol reagera motformuleringar som att "sekretessen kring polisens och åklagarnasverksamhet lämnas utan skydd gentemot massmedierna" (s, 10) etc.Realiteten är alt även denna verksamhet skyddas genom tystnadsplikt men att TFoch tillämpningslagen öppnar en möjlighel all åsidosätta tystnadsplikten utanpåföljd för meddelaren, en möjlighet som bygger på förtroende för massmediernaoch en insikt om värdet av att garantera deras för det demokratiska samhälletlivsviktiga funktioner, Enliglhovrätten över och ligger betydelsen i ell meddelarskydd inleså mycket däri att meddelaren går fri från ansvar. Del ligger i sakens naluratt det ändå bara i mycket sällsynta undantagsfall kommer i fräga att dömameddelaren till ett strängare straff Huvudfrågan är i stället i vad mån delskall vara tillåtet alt efterforska en meddelare och sälunda åsidosättaanonymitetsskyddet. Det är denna åtgärd som enligl hovrätten innebärenallvarligt ingripande i pressfriheten. En fri möjlighel alt efterforskameddelare i samtliga fall dä tystnadsplikt kan ha blivit åsidosatt skulle innebäraen så allvariig begränsning i pressfriheten att utgivare och författare avtryckta skrifter inte skulle kunna fylla den funktion som från samhälleligasynpunkter har ansetts vara viktig. Detta är skälet till att man redan vid TF:stillkomst tvingades göra en kompromiss så alt tystnadsplikten endast i vissaangivna fall tillmätes större betydelse än friheten att lämna meddelande föroffentliggörande i irycki skrift, Samma synpunkl måste enligl hovrättens meningvara den vägledande när den nya RF nu framtvingar en ändrad konstruktion avreglerna, Enligl hovrätten innebär reglerna om meddelarskydd i och för sig intenågon inskränkning i tystnadspliktens omfattning. Det är snarare fråga om enfrihet från ansvar vid brytande av tystnadsplikt i de fall som anges itillämpningslagen till 8 kap, 4 S MGL, Vidöverväganden om bestämmelser beträffande offentliga funktionärers tystnadsplikthar man enligt JO all ulgå dels från sladgandet i 2 kap, I S RF omden medborgerliga yttrandefriheten, dels från den medborgeriigayttrandefriheten gentemot massmedier - meddelandefriheten -som f. n. ärinskriven i I kap, I S TF och som i MMU:s förslag till MGL återfinns i dess Ikap, 2 S- Fri- och rätiighetsuiredningen har vidare föreslagit att den allmännamedborgeriiga yttrandefriheten skall fä begränsas endast med hänsyn till riketssäkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskilds anseende,privatlivets helgd eller förebyggande och beivrande av brott och att i övrigtbegränsningar fär ske endasl om särskill viktiga skäl föranleder det. Vidbedömandet skall särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet ipolitiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter. JOförklarar att han har tillstyrkt fri- och rättighetsutredningens förslag idenna del och anser alltså liksom utredningen att stor återhållsamhet skalliakttas beiräffande varje slag av begränsning i den allmänna medborgeriigayttrandefriheten, enkannerligen be- 1975/76:204 62 träffandebegränsning genom åläggande av lyslnadsplikt. I fräga om den medborgeriigayttrandefriheten gentemot massmedier anför MMU (s. 268) att det är av störstavikt alt tillse alt massmediernas tillgäng till utförlig och korrektinformation från myndigheternas sida inte utan starka skäl begränsas genomtystnadspliklsbestämmelser, I anslutning härtill finns del redan här enligl JOanledning framhålla all, om den allmänna medborgeriiga yttrandefrihetenbegränsas genom beslämmelser om tystnadsplikt endast i den mån starka skältalar för det, det inte är självklart att del behövs en särreglering tillförmän förden medborgerliga yttrandefriheten gentemot massmedier, Slällning kaninte tas till behovet av särreglering, förrän man bestämt sig för hur långt manskall gå i begränsning av den allmänna medborgeriiga yttrandefriheten genomordinarie bestämmelserom tystnadsplikt. Det idealiska vore naturiigtvis attdessa begränsningar inte gick längre än att de kan accepteras också medutgångspunkt i massmediernas legitima behov av information, anser JO, - Dennuvarande egenartade rättsliga konstruktionen av meddelarskyddet har enligtJO:s uppfattning varit alltför utspekulerad för att kunna fungera enligt debakomliggande avsikterna. Det är egentligen bara hos polisen som den tack vareen målinriktad information verkligen slagit igenom. Eljest har de som är ålagdatystnadsplikt genom administrativa föreskrifter naturiigt nog känt sig bundnahärav också gentemot pressen. Inom t, ex, kriminalvården, där lystnadspliklenliksom hos polisen blott är föreskriven i administrativ väg, ärmeddelandefriheten gentemot pressen inte någon levande realitet utan dödbokstav, JO veteriigen har det inte annat än i något enstaka undantagsfall häntatt en kriminal-vårdstiänsleman yppat något lill pressen som omfattas av hanstystnadsplikt. Del finns all anledning att se över den rättsliga regleringen avförhållandet mellan meddelandefrihet och lystnadsplikt. Den nuvarande rättsligakonstruktionen är enligl JO en oformlighet. För att förstå den rättsliga konstruktioneni fråga mäste man gå tillbaka till förarbetena, förklarar JO och redogörutföriigt för dessa och för vad MMU har anfört om förhållandet mellantystnadsplikt och meddelarskydd (s, 117 och 268), För egen del ser JO så päsaken att det innebär en rättslig anomali alt ge skydd ät en meddelare somlämnar uppgifier lill massmedier i strid mot en honom åliggande tystnadsplikt.En offentlig funktionär skall antingen ha eller inte ha tystnadsplikt. Dennuvarande konstruktionen, som innebär att en sådan person kan ha entystnadsplikt men saklösl kan åsidosätta den i förhållande till massmedier ocht, o, m, uppmuntras alt bryta mot den för att informera massmedier, är renlbefängd från rättslig synpunkt, JO vänder sig särskilt mot all man med denrättsliga konstruktion som har valls föranleds säga att tystnadsplikten i vissutsträckning skall genombryta meddelarskyddet i stället för att, som är detnaturliga, säga alt tystnadsplikten i viss utsträckning skall genombryta intebara yttrandefriheten enligt RF ulan ocksä meddelandefriheten enligt MGL, uttrycker sig på förstnämnda sätt beror helt enkelt på att man nödgas sesaken så att föreskrivna tystnadsplikter Prop.1975/76:204 63 formelltgäller också vid umgänget med massmedier men att de då endasl i vissulsträckning är sanktionerade. Det är just detta som är så olyckligt och somförsvårar förståelsen och hämmar effekten. Det är inte att undra på att deoffentliga funktionärerna endast undanlagsvis känner sig övertygade om detberättigade i att för massmedier avslöja sådant som är underkastatlysinadspliki. Också en osanklionerad tystnadsplikt övar ett starkt inflytandeoch inte minst ett moraliskt tryck, JO konstaterar att genom 8 kap, 4 S MGLkonserveras den motsägdsefullhel JO vänder sig mol. Frän rättsligrenlighetssynpunkt kan enligl JO:s mening endast endera av två lösningar kommai fråga. Antingen skall varje författningsstadgad tystnadsplikt gälla helt ochfullt, alltså även gentemot massmedier. Det förutsätter i så fall atttystnadsplikterna avvägs så att massmediernas legitima informationsbehov inteträds för när, vilket belyder att tystnadsplikterna bör göras förhållandevissnäva. Eller också utformas särskilda slag av tystnadsplikter som skall iakttasvid umgänget med massmedier, 1 8 kap, 4 S MGL skulle i så fall föreskrivas attmeddelande, som avses i 1 S, inte får lämnas i strid mot tystnadsplikt somanges i särskild lag om lillämpning av denna paragraf och att straff ådöms förbrotl mol sådan tystnadsplikt enligt vad som är föreskrivet därom, - JO hyserför egen del den uppfallningen att det frän flera synpunkter, inte minst däfrän praktisk tillämpningssynpunkl, vore lyckligast med enhetligatystnadsplikisregler, JO förordar därför att del i första hand prövas om intede ordinarie tystnadspliktsreglerna kan avvägas på sådant sätt att de inte påett frän allmän synpunkt olyckligt sätt hämmar den fria nyhetsförmedlingen, JOerinrar i detta sammanhang om vad uttalade i sitt utlåtande1948:30 om att utskottet förutsatte att regeringen framlade förslag omreglering i lag av vae tystnadsplikt, som ansågs vara av den vikl alt den bordeäga tillämpning även dä meddelande lämnas för offentliggörande i tryckt skrift.Varje gäng regering och riksdag haft att pröva fräga om en tystnadsplikt i laghar man alltså haft anledning att avväga tystnadspliktens omfattning med hänsyntill massmediernas informationsiniresse. Det innebär alltså inte något nyll altsom JO här har förordat en lystnadspliktsföreskrift noga avvägs med hänsyntagen till den fria nyhetsförmedlingens behov. Skulle man finna att det intelåter sig göra att i tillräcklig grad tillgodose massmediernas intressen inomde ordinarie tystnadspliktsreglernas ramar, återstår intet annal än attutforma en särskild lag om tystnadsplikter gentemot massmedierna, Sverigesadvokalsamfund konstaterar att säväl TK:s betänkande som MMU:s präglas av denutomordentliga vikt som man i ett demokratiskt samhälle måsle fästa vidmöjligheterna för massmedier till insyn i offentlig verksamhet. En ständigtväxande omfattning av och ökad komplexitet i den offentliga verksamheien ökarbehovet av insyn, kritik och diskussion. Samfundet säger sig inte ha någonavvikande mening i detta avseende. Mot önskemålet om öppen insyn ståremellertid behovet av skydd för den Prop.1975/76:204 64 enskildesintegritet och ekonomiska intressen liksom behovet av skydd för vissa allmännaintressen som kan skadas av öppen insyn. Vad som samfundet här i första hand behandlarär det system som har konstruerats för alt i rimlig utsträckning tillgodosedessa motstridande intressen. Samfundet påpekar att alla allmänna handlingar iprincip är offentliga och yttrandefriheten total. Ett omfattande system avinskränkningar i rätten till tillgång till allmänna handlingar har emellertidupptagits i offentlighets- och sek-retesslagstiftningskommiiiéns förslag tillny sekretesslag. På motsvarande sätl föreslås nu ett system av inskränkningar iyttrandefriheten för offentliga funktionärer. Men denna sekretess föresläsgälla fullt ut endast utanför massmedieområdet. Sä snart uppgifter lämnas imassmedier eller för publicering i massmedier gäller en långt mera inskränktsekretess, I myckel stor omfattning skulle således - vilkel redan nu är falleti viss utsträckning - en tiänsteman begå ett brott och kunna bestraffas, om hanför en granne omtalade något som han erfarit i tiänsten, medan han däremotskulle vara oförhindrad all tala om samma förhållande för en journalist förpublicering i hundratusentals lidningsexemplar. Samfundet frågar om dettasystem för avvägningen mellan behovet av fri tillgång till information ochbehovet av skydd för viss information kan vara rikligt. För del allmännarättsmed-velandet mäste konstruktionen framstå som svårförståelig. Samfundethar kunnat erfara den reaktionen på advokatområdel, där del för allmänhetenframstår som helt obegripligt att samfundet inte har möjlighet att ingripa motadvokat .som bryter mot god advokatsed i uttalanden i tidningar, när samfundetkan disciplinärt ingripa om motsvarande uttalanden görs till enskilda personer,i vilka fall skadan uppenbart är långt mindre. Enligt samfundet vore detönskvärt alt en fullständig paralldlitet kunde etableras mellan reglerna föroffentliga funktionärers tystnadsplikt och meddelarskyddet, dvs. sålunda attmeddelarskydd inte åtnjöts för uppgifter som lämnades i strid mottystnadsplikt. En sådan lösning skulle svara mot vad det allmännarättsmedvetandet kräver och ocksä bäst överensstämma med behovet av förtroendemellan tiänsiemännen inom de olika myndigheterna. Inom många myndighetersarbetsområden skulle utlämnande av hemligstämplade uppgifter till massmedier -kanske rent av mot betalning och regelmässigt -- i utomordentligt hög gradförsvåra myndighelens arbete. I TK:s betänkande sägs exempelvis: "Detallmännas ekonomiska intressen (förhandlingar om kollektivavtal, omupphandling, om entreprenader osv., affärshemligheter inom affärsdrivandemyndigheter m. lämnas utan skydd gentemot massmedierna." Konsekvensenav en sådan reglering torde bli att alltmer av offentlig ekonomisk verksamhetförs över i aktiebolagsform med därav följande kraftigt minskad insyn, ansersamfundet. En fullsländig parallelliiet mellan meddelarskyddet och sekretesskyddetkunde emellertid leda till en ur allmän synpunkt alltför stark begränsning avmeddelarskyddet. Missförhållanden kan ibland avslöjas för offentlighetenendast genom all någon initierad person bryler mot sin tystnadsplikt. Prop.1975/76:204 65 avavslöjandet ur allmän synpunkt kan anses större än nackdelen av brottet mottystnadsplikten, skulle det vara stötande om vederbörande straffades förbrottet mot tystnadsplikten. En tillfredsställande lösning för sådana fall böremellertid kunna nås utan att man går till den ytteriigheten att brott moltystnadsplikt generellt godtas över vida områden, om brottet sker i trycktskrift eller genom meddelande till företrädare för massmedier. Kommerskollegiumerinrar om att enligt TK:s uppfaltning meddelarskyddet i flertalet fall börgenombryta tystnadsplikterna. Detta anses väsentligt för att ej "hämma envärdefull information eller en angdägendebatt". Såvitt kollegiet kan finnainnebär detta att del ankommer på den enskilde tjänstemannen att avgöra ommassmedierna skall erhålla information om hemliga omständigheter. En annankonsekvens är att det kan vara svårt för enskilda att korrigera felaktigauppgifter eftersom de ej får ta del av källmaterialet. Kollegiet vill intetill alla delar ifrågasätta värdet av ett meddelarskydd som får företrädeframför tystnadsplikten men noterar, att det skydd mot missbruk av informationsom tiänsteman och enskilda i dessa fall kan påräkna, utgörs av de etiskaregler som tillämpas av medarbetare i massmedier. Konstruktionenatt tystnadsplikt begränsar meddelarskyddet endast om den är angiven i ensärskild lill-lämpnjngslag godtas eller lämnas utan erinran av så gott somsamtliga remissinstanser. Den tillstyrks uttryckligen av JK, , ,försvar, posh'erket, lantbruksstyrdsen ochSACOISR. Enligt MMU:s uppfattning har till en dyliktill-lämpningslag visat att en sådan väg är framkomlig. MMU uttalar sin anslutningtill de principer som TK har angett böra vara vägledande vid utformningen avlagen och i allt väsentligt även till vad TK har anfört om innehållel i lagen.Lantbruksstyrdsen framhåller att förhållandet mellan tystnadsplikt ochmeddelarskydd inie bör avgöras efter formella kriterier ulan på grundval av demateriella omständigheterna, dvs. uppgifternas art och innehåll.Lantbruksstyrelsen konstaterar att har denna innebörd ochtillstyrker därför att tystnadsplikten gentemot massmedierna regleras enligt deprinciper TK har angett. Kommerskollegiumfinner det riktigt att, som TK har föreslagit, låta gränsdragningen mellanmeddelarskydd och tystnadsplikt bero på ärendenas art och inte på föreskriftenskonstitutionella beskaffenhet. För kollegiet, som anser att del vore värdefulltatt utreda möjligheterna lill ett sammanförande av bestämmelserna om sekretessoch tystnadsplikt i en enda lag, synes det böra övervägas om inte ocksäreglerna om gränsdragningen mellan meddelarskydd och tystnadsplikt borde ingåi en sådan gemensam lag. En dylik konstruktion skulle möjligen kunna medverkatill att ytteriigare förbättra överskådligheien pä detta område. Ävenett par andra meioderait avgränsade tysinadspliktersom skulle ha förstegframför meddelarfriheten har emellertid förespråkats under remiss- 1975/76:204 66 behandlingen.Hovrätten över och framhäller att såvitt möjligt redangrundlagen bör avgränsa de fall dä efterforskning får ske, pä sädant sätt attinte tillämpningslagen inom vida gränser kan ändra innebörden imeddelarskyddet. En möjlighet är då enligt hovrätten att i anslutning till ettpåpekande av JK uppta en förteckning redan i grundlagen. Frågan är emellertidom inte denna förteckning bör kunna göras så preciserad att en särskild tillämpningslagär obehövlig. En annan möjlighet som i viss mån uppfyller det krav som börställas pä reglerna är det förslag som framfördes av offentlighetskommittén idess slutbetänkande (SOU 1966:60), där inskränkningarna i meddelarfrihetenanknutits till vad någon på grund av stadgande i lag inte ägl yppa såsomvittne. Del ligger nämligen enligt hovrätten i sakens natur all regler härom ifrämsta rummet mäste ta sikte pä vittnespliktens omfattning och därför inte kangodtyckligt varieras med utgångspunkt från det därifrån helt främmande syftetatt inskränka pressfriheten, .SMre«5pe«ortfl//;(7w«rfförordar att det allvarligt övervägs all ge hela lagstiftningen ombegränsningar i meddelarskyddet grundlagsform. Som nämnts förut förordar70 och i första hand en ordning därtystnadspliktsregleringen är enhetlig och gäller också meddelanden tillutgivare och författare av tryckt skrift. För att en sådan ordning inte skallleda till stötande resullal kan man enligl advokaisamfundel tänka sig att ddsinföra en straffrihetsgrund för fall där värdel av avslöjande från allmänsynpunkt kan anses större än nackdelen av brottet mot en tystnadsplikt, dels -när det inte gäller brott mot kvalificerad tystnadsplikt -förbjuda efterspaningav meddelare och åtal i andra fall än efler kvalificerad förhandsprövning,exempelvis av JK eller JO. Enligt samfundet skulle man pä sådant sätl i rimligulslräckning skydda den som lämnar ul uppgifter av seriösa skäl utan att förden skull behöva acceptera exempelvis att en tiänsteman för skulleller av annan liknande grund lämnar ut uppgifter beträffande vilka han hartystnadsplikt. yAfinner förslaget till tillämpningslag angående förhållandet mellantystnadsplikt och meddelarskydd svårtillgängligt. Delta ligger emellertiddelvis i sakens natur, konstaterar JK. När del gäller den lagtekniskalösningen i denna del säger sig JK i realiteten redan tidigare ha lagilställning, nämligen genom sitt ytirande Över förslaget till MGL. Önskvärthade, enligt , varit att relationerna yttrandefrihet -meddelarskydd - tystnadsplikt - handlingssekreiess på något sätt kommit tillett mera översiktiigt uttryck. För den icke initierade är del svårt att vidtillämpning av de särskilda författningarna eller bestämmelserna särskiljaeller kombinera dessa frågor utan ell samlal grepp över hela lagkomplexet(grundlag, tillämpningslag och i övrigt särskilda författningar),hyser en liknande uppfattning. Allmänheiens pressombudsmanfinner att förslaget lämnar avseväri utrymme för ovisshet och skilda tolkningaroch myckel väl kan leda till all berörda tiänsteman i prakliken Prop.1975/76:204 67 blirmindre villiga än att lämna upplysningar till massmedierna. Somnämnts anser hovränen över och att betydelsen avtillämpningsbestämmelserna i huvudsak är den att de anger de fall dä del skallvara tillätet att efterforska en meddelare. Vad det kommer an på är därför intei första hand att från straffrättslig synpunkt göra en värdering avtystnadsplikten i olika grupper av fall. På en uppräkning av de fall däanonymitetsskyddet får genombrytas och efterforskning av meddelare ske mästeställas det kravet att den är enkel och otvetydig, självframhäller, är det tveksamt om förslaget uppfyller della krav, anmärkerhovrätten. Såvitt möjligt bör redan grundlagsstadgandet avgränsa de fall dåefterforskning får ske pä sådant sätt att inte tillämpningslagen inom vidagränser kan ändra innebörden i meddelarskyddet. En möjlighet är då att, såsomkommittén i anslutning lill ett påpekande av JK anför, uppta en förteckningredan i grundlagen, - Eftersom den föreslagna tillämpningslagen i främstarummet har sin betydelse däri att den medger efterforskande av meddelare finns detnära samband mellan denna lagstiftningsfråga och frågan om anonymitetsskydd vidbeslag och husrannsakan, vilken är föremål för särskild utredning. Enligthovrättens mening är det uppenbart att dessa frågor bör behandlas i ettsammanhang och att det är viktigare att så sker än att reglerna itillämpningslagen blir behandlade omgående. Ett visst uppskov därmed kan inteha någon större betydelse. Länsstyrelseni slår fast att frågorna om tystnadsplikt och meddelarskyddför offentliga tjänstemän är väsentliga för alla i det moderna samhället. 1 ochmed RF:s ikraftträdande upphörde åtskilliga föreskrifter omtystnadsplikt att gälla. Men det har inte förmärkls någon ökad lösmynthet underår 1975, Tjänstemän och förtroendemän är diskreta oavsett om de står underpäföljdshot eller ej. Det ligger i arbetets eller uppdragets nalur. Såvittlänsstyrelsen kan bedöma ligger det ingen fara i dröjsmål med ny lagsliftningom tystnadsplikt och meddelarskydd, Däremoi innebär förhastade och dåligtberedda regler både risker och onödiga kostnader för alla berörda parter. Tillförmån för förslaget all i grundlag skall anges vilka tystnadsplikter som,enligt vad som närmare bestäms i lag, får genombryta meddelarskyddet uttalarsigJK, överåklagaren i , , ,datainspektionen, , postverket, , siatskontoret,, , länsstyrelserna i ,och , , industriförbund.Svenska bankföreningen, Sveiiges Radio samt . Iallmänhet förklarar dessa remissinstanseratt förslaget bör övervägas i delfortsatta lagstiftningsarbetet, Nägra remissinstanser, datainspektionen,, i , industriförbundsaml , anser att del av TK utarbetade utkastet tillgrundlagsbestämmelse bör kompletteras i olika hänseenden, Datainspek- 1975/76:204 68 tionenframhåller vidare särskilt att gränsdragningen mellan myndighetsutövning ochfrivillig hänvändelse, som förslaget här bygger på, inte är lämplig, Sveahovrätt och kammarrätten i avstyrker den sålunda förordade grundlagsföreskriftenom grunderna för de fall då meddelarskyddet får genombrytas. Kammarrätten anföralt behovet härav torde vara ringa, vilkel får anses framgå bl, a, därav attdebatten har gällt på vilket sätt skall kunna ha etteffektivt inflytande i frågor om meddelarskyddet. Enligt kammarrättens meningbör man iaktta återhållsam hel med alt belasta grundlagen med andramaleridlrättsliga regler än sådana som gäller de högsta statsorganens bildandeoch funktion. Annars uppstår lätt motsättningar i förhällande till dendemokratisk-parlamentariska principen alt det av folket i val utseddapariamentet skall suveränt kunna besluta i de gemensamma angelägenheterna.Eftersom MMU:s förslag inte lär komma all läggas till grund för lagstiftning,bör det finnas utrymme för att närmare utreda innebörden och konsekvenserna avJK:s lanke innan slutlig ställning tas i frågan. EnligtMMU:s mening synes det inte möjligt att vid den begränsade reform av TF som nuär aktuell uppnå en tillfredsställande ytteriigare reglering i TF av vad en,särskild lillämpningslag om förhållandet mellan meddelarskyddet ochtystnadsplikten skulle innehålla. Om frägan om en allmän massmediegrundlagkommer att anstå till senare grundlagsändringstillfälle, kommer givetvismöjlighet föreligga alt ånyo överväga frägan mot bakgrunden av den erfarenhetsom dä vunnits. Avvägningenmellan tystnadsplikt och meddelarskydd säsom den har gjorts av TK godtas istort sett eller helt av RÅ, överåklagaren i åklagardislrikt,hovrätten över och , , ,försvar, ocharbetsmarknadsstyrelsen. pekar emellertid pä den risksom publicering av uppgifter om klienter innebär. I många fall kanrehabiliteringsarbetet motverkas och klientens återanpassning i samhälletförsvåras. Även kriminalvårdsljänslemännens möjligheter till ettförtroendefullt samarbeie med klienterna kan minska när dessa inte längreskyddas av en lika omfattande tystnadsplikt. hovrän framhåller attdet är en viktig fräga hur man skall ingripa mot missbruk av meddelarfriheten,med tanke i försia hand på skador som kan åsamkas enskilda. TK diskuterar,yttrar hovrätten, förutom vidgad åtalsrätt vid förtal även andra alternativ,däribland en utvidgning av själva förtalsreglerna. Hovrätten har i och för sigförståelse för de synpunkter TK utvecklar och finner över huvud tagel dettaavsnitl i belänkandel beaktansvärt.