prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — Delbästa synes vara att under punkten 2 helt kort nämna endast"inkomstförlust". Skillnaden mellan de båda slagen av inkomstförlust'lorde,såvitt lagtexten angår, framgå tillräckligt tydligt av andra stycket. Den ärdessutom klart utvecklad i motiven. Enligt uttalande av föredragande statsrådet bör det intelängre förekomma att, såsom stundom skett i praxis, inkomstförlust som ligger itiden mellan den akuta sjukdomstiden och skadeprövningen ersätts enligtnormerna för beräkning av framtida inkomstförlust. anslulning härtill endast anmärka, att det med hänsyn tillskadeståndslagens dispositiva natur självfallet stär parterna fritt atltillämpa ett sådant förfarande, om de så finner lämpligt. Genom attpunkten 3 omfattar "allmänna olägenheter" vidgas området för ideellersättning. Denna utvidgning sammanhänger med att invaliditetsersättning enligtpunkten 2 skall bestämmas enligt ändrade grunder i förhållande till vad somhittills tillämpats. Som inledningsvis berörts skall sädan ersättning bestämmaspå grundval av elt renodlat förvärvsmässigl invaliditelsbegrepp, innebärandeatt ersättningen skall avse endast inkomstförlust. Skadeföljder som inte direktvisar sig i sädan förlust utan kommer till uttryck i olika besvär, tillfälligaförluster och vissa slag av ökade kostnader skall, även om de har ekonomiskainslag, ersättas som ideell skada. I remissprotokollet nämns även vissa andrasvårbedömda faktorer, som i hittillsvarande tillämpning brukat beaktas vidbestämmandel av antingen ekonomisk eller ideell ersättning men som i principskall föras till det ideella ersältningsområdel. De sälunda avseddaskadeföljderna bildar en tämligen heterogen grupp, i förslaget sammanfattadeunder beteckningen allmänna olägenheter, och tvekan kan råda i vad mån. de ärav ideell natur. Det kan medföra vissa problem i tillämpningen, främstsammanhängande med all ersättningen så nära som möjligt skall ansluta sig tillden faktiska förlusten, sådan den föreligger eller sådan den beräknas bli.Inkomstförlust för förfluten tid skall sålunda i princip ersättas på grundvalav den faktiska förlust som har visat sig föreligga. Olägenheter under sammatid såsom allmänna besvär av skadan i arbetet eUer ökad uttröllning och däravföranledd frånvaro från arbetet - har i regel påverkat inkomstförlusten. 1allmänhet kommer därför sådana olägenheter alt bli kompenserade genom denersättning som fastställs för inkomstförlust . När detgäller ersättning för framtiden däremot skall särskild ersättning beräknas förolägenheterna. Denna skillnad i behandlingen av olägenheterna kommer särskilttill synes i fall dä ersättning för de skilda slagen av skadeföljder beslämsvid olika tidpunkter. Det är naturligtvis önskvärt alt en klar gräns hållsmellan de rent ekonomiska och de ideella skadeföljderna. Som framgår avexemplifieringen i remissprotokollet torde det emellertid inle vara möjligt atldra en formellt tydlig gräns mellan de båda slagen av skadeföljder. Lagrådetvill därför understryka vikten av att i tillämpningen de faktorer som inverkatpå ersättningens bestämmande redovisas sä noga som möjligl. Detta får betydelseinte bara i fall då ersättningen för olika slag av skadeföljder bestäms vidskilda tidpunkter utan också för det fall att ersättningen i sin helhet bestämsvid ett och samma tillfälle men fråga senare uppkommer att ompröva ersättningenenligt 5 kap. 5 § i förslaget. Sådan omprövning kan avse inkomstförlust meninte olägenheter. Detta medför, att det inte ens i fall då all ersättningbestäms vid ett och samma tillfälle gärna blir möjligt atl göra avsteg frän kravelpå precisering av de omständigheter som legal lill grund för bedömningen. Som anförs i remissprotokollet kan en säkrareskadeståndsbedömning ofta vinnas om den slutliga prövningen fär anstå en tid.Utom atl sådant anstånd ibland kan vara förenat med vissa olägenheter, såsomrisk för s. k. ersältningsneuros, och därför bör undvikas, är möjligheten fördomstol all skjuta upp den slutliga prövningen begränsad av processuellahänsyn. Domstolen mäste träffa sitt avgörande inom ramen för parternas yrkandeni målet och torde således inte kunna ex officio besluta all prövningen av yrkadersättning i dess helhet eller lill viss del skall anslå. Inte bara denskadelidandes begäran utan också yrkande av motparten torde kunna föranleda sådanianstånd (NJA 1958 s. 550). De skadeföljder som enligt förslaget skall inrymmas under begreppelallmänna ölägenheter kan sägas vara av allmän karaktär närmast i den meningenall de ofta är svåra atl precisera och definiera. Dä även ölägenheter som integärna kan betecknas som allmänna i vanlig mening skall inbegripas förefallerdet riktigast alt som samlande beteckning använda enbart ordet"olägenheter". Lagrådet förordar därför att ordet"allmänna" får utgå ur lagtexten. Vad angår den i andra stycket upptagna regeln om beräkningav ersällning för inkomstförlust skall enligl motiven sådan ersällning somavser inkomstförlust för förfluten tid beräknas till skillnaden mellan deninkomst som den skadelidande skulle ha kunnat uppbära om han inle skadats ochden inkomst som han trots skadan faktiskt har uppnått eller som han borde hauppnått. För att detla skall få uttryck i lagtexten kan före orden"uppnått" insättas "eller borde ha" och efter det därpåföljande "eller" tillfogas "som han". Om den skadelidandegenom särskilda ansträngningar minskat den inkomstförlust som annars skulle hauppkommit genom skadan, bör likväl ersättningen beräknas på grundval av deninkomst som han i verkligheten uppburit. Skulle omständigheterna ge anledningtill att den skadelidande bör kompenseras för sina ansträngningar alt nedbringainkomstförlusten, bör detta ske i form av ersättning för olägenheter. I paragrafens sista stycke föreskrivs atl medinkomstförlust "avses även" intrång i näringsverksamhet.Uttryckssättet stämmer inte så väl med den terminologi som tidigare valts iskadeståndslagen. Enligl denna är en arbetstagares verksamhet förarbetsgivarens räkning inte alt hänföra till näringsverksamhet i den meningdetta ord förekommer i 3 kap. 5 §. För atl nå terminologisk överensstämmelsebör uttrycket "avses även" utbytas mot "likställes". Denna paragraf reglerar skadeståndets omfattning i detfall då någon har dödals. Skadeståndslagen avser främsi s. k.integritetskränkningar. person- och sakskador. Delta kommer till uttryckexempelvis i 2 kap. I §, som stadgar skadeslåndsskyldighet för den som vållar person-ellersakskada. För alt anknyta till denna systematik, som sålunda skiljer mellan detvå skadetyperna personskada och sakskada, synes en omformulering av deinledande orden till paragrafen vara att förorda. kan därmed ocksävinnas bättre samband med 5 kap. 1 §, som utgör huvudparagrafen i personskadeavsnitlel.Detta är en fördel bl. a. med hänsyn till alt i fall som här avses skadeståndkan komma alt utgå enligt både 1 och 2 §, nämligen om dödsfallet inträffar entid efter skadans tillfogande. Lagrådet vill enligt det sagda förorda, attparagrafen inleds med orden "Har personskada lett till döden, utgårersättning tör etc. . . ." Enligt punkten I i första styckel omfaltar skadeståndetersättning för "begravningskostnad och andra uigifter till följd avdödsfallet". Av motiven framgår att avsikten är atl på denna punktlagfästa nuvarande praxis. Det innebär, att ersättning skall utges för vad som skäligenkan anses ha varit erforderligt till bekostande av den avlidnes begravning samtkostnader för gravplats och gravslen. Likaså utgår ersättning till näraanhöriga för sorgkläder och resor till begravningen i viss omfattning. Irättspraxis finns även exempel på att ersättning utgått för förlust avarbetsinkomst samt tidsspillan i samband med omhändertagande av barn och kvarlätenskap.Däremot har ersättning vägrats för bouppteckningskostnader och boutredningskoslnaderunder motivering, all anspråk pä sädan ersällning saknat laga grund. Den nu föreslagnalydelsen av punkt I ger emellerlid anledning lill att även sådana kostnaderskall ersättas, eftersom de synes falla in under ullrycket "utgifter lillföljd av dödsfallet". Till jämförelse kan nämnas 13 § 1 mom.arvsskattelagen, som under punkten 3 medger avdrag i bouppteckning för "begravnings-ochbouppleckningskostnad". Del är inte så lätt alt genom en enkel formuleringundgå denna mera vidsträckta men ej åsyftade innebörd av regeln och samtidigtläcka det innehåll rättspraxis har. Den begränsning av regelns omfattning somavses torde kunna uttryckas med orden "begravningskostnad och, i skäligomfattning, annan kostnad till följd av dödsfallet". Enligl punkten 2 i första stycker ersätts förlust avunderhåll, som den avlidne vid tiden för dödsfallet utgav eller inom en näraframlid skulle ha kommit att utge till efterlevande som enligl lag hade rälttill underhäll av den avlidne eller som annars var beroende av honom för sinförsörjning. Innebörden av bestämmelsen är, atl ersättning kan ulgå inle baramed anledning av redan föreliggande underhållsskyldighet utan också när sådanskyldighet vid tiden för dödsfallet kunde väntas inträda inom en nära framtid.Den föreslagna lydelsen är emellertid ej fullt tydlig i delta hänseende. Denbör därför preciseras. Lagrådet viU också förorda den redaktionella ändringenatt som punkt 2 i första stycket nämns endasi "förlust av underhåU"medan samtliga de bestämningar som behövs förs samman i andra stycket. I dettaskulle förslagsvis som en första punkl kunna tas upp vad som i det remitterade förslaget angesunder punkten 2 i första stycket och som en andra punkt innehållet i andra styckeli det remitterade förslaget. I enlighet härmed kan första punkten, efter vissaredaktionella jämkningar, innehålla, atl ersättning för förlust av underhålltillkommer efterlevande som enligt lag hade rätt till underhåll av den avlidneeller som eljesl var beroende av honom för sin försörjning, om underhåU utgickvid liden för dödsfallet eller om det kan antas atl underhåll skulle ha kommilatt utgå därefter. Andra punkten kan, likaså efter vissaredaktionella jämkrringar, innehålla att förlusten ersätts i den omfattning somär skälig med hänsyn till den efterievandes möjligheter atl genom eget arbeteeller eljest, på annat sätl än genom förmån som avses i 3 §, själv bidraga lillsin försörjning. Förevarande paragraf ger uttryck åt den s. k. nellometodenför avräkning av socialförsäkringsförmåner m. m. vid bestämmande av ersättningför inkomstförlust eller föriust av underhåll. Nettometoden innebär, attavräkning av berörda förmåner skall ske vid skadeståndels besiämmande. Tillförtydligande av vad som avses förordar lagrådet, att paragrafens inledning fården lydelsen att vid bestämmande av ersättning för inkomstförlust eller föriustav underhåll sädan förmån som den skadelidande med anledning av förlusten harrätt till skall avräknas. En sådan lydelse framhäver också bättre, attparagrafen behandlar enbart de ersättningsposter som nämns i 1 § första stycket2 och 2 § första stycket 2. Enligtpunkten 1 i första stycket avräknas i första hand socialförsäkringsförmånerdvs. förmåner eiUigt lagen orn allmän försäkring och lagen om yrkesskadeförsäkring.Även vissa andra fömåner som utgär enligt särskilda lagar avses i denna punkt.Meningen är att endast sådana förmåner som utgär oberoende av rätten tillskadestånd skall avräknas, vilket också utsägs i lagtexten. Redaktionellt hardenna bestämning kommit att omfatta även förmånerna enligt de båda förstnämndalagarna. 1 fråga om dem är den emellerlid obehövlig, eftersom den framgår avsärskilda bestämmelser i nämnda lagar. Lagrådet förordar fördenskull denredaktionella ändringen att bestämningen får ulgå. De förmåner som enligtremissprotokollet avses utöver socialförsäkringsförmånerna torde kunna angesmed uttrycket "annan likartad förmån". Ordel "likartad" fårdärvid utmärka bl. a. atl förmånen utgår oberoende av rätten till skadestånd. Enligt punkten 2 skall sjuklön eller pension som utges avarbetsgivare på grund av anställningsavtal avräknas. Här avses tydligtvis allasådana sjuklöne- och pensionsförmåner som utges på annat sätt än genomförsäkring. Enligt den inledande 1 § i 5 kap. omfatlar det skadeståndsom utgår i anledning av personskada ersättning för sjukvårdskostnad och andrautgifter, ersättning för inkomstförlust och ersättning för ideell skada. 1 2 §anges på motsvarande sätt ylterligare skadeståndsposter, bland dem ersättningför förlust av underhåll, för det fall att personskada lett till döden.Förevarande paragraf bör avfallas så att det för läsaren direkt framgår atlfråga är enbart om framtida inkomstförlust och förlust av underhäll. I ställetför uttrycket "skadestånd med anledning av" framtida inkomstförlusteller förlust av underhåll synes därför böra, i anslulning till ordalagen i 1och 2 §§, väljas uttrycket "ersättning för" nämnda förluster. Enligt första stycket i den föreslagna paragrafenfastställs ersättning som nämnts i form av livränta eller engångsbeloppeller som livränta jämte engångsbelopp. Vidare stadgas i en andra punkt avsamma stycke, att fastställd livränta kan, om skäl föreligger, helt ellerdelvis utbytas mot engångsbelopp. I andra stycket föreskrivs, att skadeståndsom är av väsentlig betydelse för den skadelidandes försörining skall utgå somlivränta, om icke särskilda skäl talar däremot. Enligt lagrådets mening skulleen naturligare ordning mellan de föreslagna bestämmelserna erhållas, omföreskriften i andra punkten av försia stycket får byta plats med den i andrastycket. I enlighet med det anförda torde paragrafen som förstastycke böra innehålla dels i en första punkt, att ersättning för framtidainkomstförlust eller förlust av underhåll fastställs i form av livränta eller engångs-,belopp eller som livränta jämle engångsbelopp, dels i en andra punkt, alt omersättningen är av väsentlig betydelse för den skadelidandes försörjning, denskall utgå som livränta, om icke särskilda skäl talar däremot. Som andra styckei paragrafen torde därefter fä följa föreskriften, att fastställd livränta kan,om skäl föreligger, helt eller delvis utbytas mot engångsbelopp. Paragrafen innehåller bestämmelser angående omprövning avfastställd ersättning i vissa fall. Enligt gällande rätt kan skadestånd somfastställts genom rättskraftigt avgörande ändras endast på extraordinär väg,dvs. genom resning eller besvär över domvilla. Förslaget innebär att ersättningför inkomstförlust eller föriust av underhåll som fastställts i form avlivränta kan höjas eller sänkas, om de förhållanden som har legat till grundför ersättningens bestämmande väsentligt har ändrats. ningen fastslällls i form av engångsbelopp, kan denskadelidande under samma förutsättning tillerkännas ytterligare ersättning.Enligt kommitléns förslag skulle omprövning kunna ske av invaliditetslivräntamen inte av engångsbelopp. Ersättning för förlust av underhåll skulle ej allskunna omprövas. Den föreslagna omprövningsrätlen skall ses mot bakgrundenav förslaget att en ekonomisk invaliditetsbedömning skall ersätta denhitintills tillämpade medicinska invaliditetsbedömningen. De svårigheter som ärförenade med en sådan prövning bör, säsom föredragande statsrådet framhåller,medföra en möjlighet att ompröva ett en gång faslslälll skadestånd för denhändelse den framtida ulvecklingen blir en annan än som förutsattes vidskadeståndets bestämmande. Utvidgningen av omprövningsrätlen till alt omfattaäven engångsbelopp kan väl - med tanke på den restriktiva tillämpning av enomprövningsregel som kommittén på goda grunder stannade för och som också haftförespråkare under remissbehandlingen väcka betänkligheter. Lagrådet anserdock förslaget kunna godtas. Det kan tilläggas alt det med hänsyn tilllagstiftningens dispositiva natur står parterna fritt att överenskomma attersättningen, vare sig den fastställts som livränta eller som engångsbelopp,skall vara definitiv och således ej kunna bli föremål för omprövning. För alländring skall kunna ske av fastställt skadestånd krävs enligl del remitteradeförslaget, att de förhållanden som har legat till grund för skadeståndetsbestämmande väsentligt har ändrats. Av motiven att döma synes vara förutsattatt ändringen skall avse förhållandena pä den skadelidandes sida. Delta kommertill tydligt uttryck i kommitténs förslag, som förutsätter ändring i de förhällandensom "skall ligga till grund för invaliditetsbedömningen". Om detla ärmeningen även med det remitterade förslaget, bör ett förtydligande göras idenna del. Alt märka är nämligen atl "skadeståndets besiämmande"beror inle bara av sädana faktorer som är atl hänföra till den skadelidandesförhållanden. Det kan också ha rönt inverkan av omständigheter på denskadeståndsskyldiges sida. Sålunda kan vid skadeståndets bestämmande ha tagitshänsyn till förhållanden som kan föranleda skälighelsprövning enligt deföregående 2 kap. 2 och 3 §§ eller 4 kap. 1 §. Vidare kan jämkningsgrund enligt6 kap. 5 § i förslaget ha inverkat. En annan sak är alt när anledning tillomprövning väl föreligger pä grund av ändring i den skadelidandes förhällandenhänsyn vid prövningen skall las även lill den skadesländsskyldigesförhållanden. I enlighet med det anförda vill lagrådet förorda en preciseringav lagtexten, förslagsvis sålunda all framför ordet "förhållanden"inskjuts "i detta kapitel avsedda". Underremissbehandlingen av kommitténs förslag har emellertid också förordats attomprövning skall kunna ske inle bara vid ändring pä den skadelidandes sida ulanockså pä grund av väsentligt ändrade förhällanden på den skadesländsskyldigessida. Särskilt för det fall att den föreslagna allmänna jämkningsregeln 6kap. 5 § i det remitterade förslaget - tillämpats anses en möjlighet böra finnas till höjning av En konsekvent lillämpning av de sociala skälsom enligl vad inledningsvis berörts utmärker det föreliggande förslagel lederonekligen till alt omprövning bör kunna föranledas även av ändrade förhällandenpå den skadeståndsskyldiges sida. Verkningarna av en sädan vidsträcktomprövningsmöjlighet är emellertid svåra att överbUcka utan en närmare ulredning.Del kan därför förefalla vanskligt atl genomföra den . Enligl lagrådetsmening bör frågan uppmärksammas under det fortsatta reformarbetet. 1 remissprotokollel berörs ej frågan huruvida någonlidsbegränsning skall gälla för rätten lill ändring. I ulländsk räll finnsexempel på atl yrkande om omprövning måste framställas inom viss korlare tid,t. ex. två är. När såsom i det remitterade förslaget särskild beslämmelse häromsaknas, torde den aUmänna preskriptionsregeln bli tillämplig. Yrkande omomprövning lorde sälunda böra framställas från det slutligaavgörandet i skadeståndsmålet för all kunna vinna bifall. Slutligen vill lagrådet förorda en redaktionell jämkning iöverensslämmelse med vad lagrådet anfört i anslulning lill 4 §. Liksom i dennaparagraf bör i förevarande 5 § göras den ändringen alt uttrycket"skadestånd med anledning av" framtida inkomstförlust eller förlustav underhåll ersätts med uttrycket "ersättning för" nämnda förluster.Som följd härav bör även i övrigl ordel ersättning fä träda i stället för ordetskadestånd. Denna paragraf motsvarar med vissa redaktionellajämkningar nuvarande 5 kap. 4 § och anger i tre särskilda punkter omfattningenav skadestånd för sakskada. Som punkt 3 nämns "förlorad arbetsförtjänsteller intrång i näringsverksamhet", vilket ullryck ersätter det nuvarande"hinder eller förlust i den skadelidandes näring". För att vinnaöverensstämmelse med den terminologi som används i det remitterade förslaget i frägaom personskada förordar lagrådet uttrycket "inkomstförlust eller inträngi näringsverksamhet". Som framgår av del förut anförda är detta kapitel nyll ochersätter nuvarande 5 kap., från vilket det övertar rubriken .Liksom nuvarande 5 kap. kommer det nya 6 kap. att innehålla bestämmelser avolika slag. Om, säsom det remitterade förslaget innebär, samtliga regler ombestämmande av ersättning för personskada och för sakskada förs samman lill ellnylt 5 kap., vinns inte bara all delta kapitel får en enhetlig prägel ulan ocksäatt 6 kap. genom de regler 1 saml Nr 12 som där återstår bUr i högre grad än del nuvarande 5 kap.sammansatt av bestämmelser som förtjänar beteckningen gemensamma. Bland dessasmälter den nya allmänna jämkningsregeln väl in, i förslaget intagen som 6 kap.5 §. En avvikande karaktär hår däremoi de bestämmelser som enligt förslagetbildar 1 § i 6 kap. Genom sin begränsade innebörd får dessa en merasjälvständig natur och kan knappast betecknas som gemensamma. Försia stycket innehåUersålunda en särskUd regel om ersättning för lidande genom vissa brotl mot denpersonliga integriteten. Regeln innebär all i fråga om sådant lidandebestämmelserna i lagen om skyldighet att ersätla personskada skall tillämpas.Andra stycket innehåller likaledes en speciell regel, nämligen all den som är skadeständsskyldigmed anledning av ärekränkning eller dylik brottslig gärning kan åläggas allbekosta tryckning i en eller flera tidningar av dom i målet. Av dessa beslämmelsersynes den i första stycket närmast höra hemma i 1 kap. och den i andra slyckeläga siörre samband med bestämmelserna om personskada i 5 kap. än med deföljande beslämmelserna i 6 kap. I enlighet härmed borde första stycket av 1 §fä bilda en ny paragraf i I kap., betecknad 3 §, och andra stycket få uigöra enny paragraf i 5 kap. närmasl efter beslämmelserna om personskada och alltså medbeteckningen 6 § med därav föranledd förskjutning av den nu som 6 § i förslagetintagna bestämmelsen om sakskada. Om sälunda även dessa bestämmelser flytlasbort från 6 kap., kommer detta all innehålla enbart bestämmelser som rör samtiigade i lagen behandlade skadetyperna personskada, sakskada och ren förmögenhelsskadaoch därmed bällre motsvara rubriken "gemensamma bestämmelser".Lagrådet förordar att en omdisposition enligl det anförda nu företas. De nya regler om jämkning av skadestånd på grund av medvållandesom i del remitterade förslagel upptagits i denna paragraf föranleder ej i saknågon invändning från vär sida. 1 redaktionellt avseende är paragrafen såvitt gällerförutsättningarna för jämkning utformad så, alt försl som allmän regel sägs attskadestånd kan jämkas, om vällande på den skadelidandes sida har medverkat lillskadan, varefter upptas vissa undantag från denna regel. Paragrafen skullevinna i överskådlighet om jämkningsförulsätlningarna i stället direkt anges förde olika skadetyperna. 1 enlighet härmed föreslås alt första styckel uppdelas itvä stycken, av vilka det första får avse personskada samt det andra sakskadaoch ren förmögenhetsskada. Första stycket får då innehålla atl skadestånd lillden som har tillfogats personskada kan jämkas, om han uppsåtligen eUer genomgrov vårdslöshet har medverkat till skadan, samt vidare all skadestånd medanledning av personskada som har lett lUl döden kan jämkas, om den avlidne uppsålUgenhar medverkat tiU dödsfaUet och likaså om den skadelidande själv uppsåtligeneller genom grov vårdslöshet har medverkat lill skadan. Andra styckel fär upptaregeln att skadestånd med anledning av sakskada eller ren förmögenhetsskada kanjämkas, om vållande pä den skadelidandes sida har medverkat lill skadan. Detremitterande förslagets andra stycke kommer, om förslaget beakias, att få bildaett tredje stycke i paragrafen. Enligl nuvarande 5 kap. 5 § skall, om vållande på denskadelidandes sida har medverkat till skadan, skadeståndet jämkas efter vad somfinnes skäligt. Vid skälighetsprövningen läggs avgörande vikt vid graden avskuld på skadevållarens och den skadelidandes sida. Del remitterade förslagetinnebär en ändring i två hänseenden. Dels skall, helt allmänl, skälighetsprövningenske med hänsyn inle bara till graden av skuld på ömse sidor utan också lillandra omständigheter, främsi pariernas ekonomiska förhållanden, dels skallmöjligheten till jämkning i personskadefallen vara begränsad sålunda, attjämkning fär ske endast när den skadelidande själv har medverkat lill skadan uppsåtligeneller genom grov vårdslöshet. Har skadan lell lill döden, kan jämkning ske ävennär den avlidne uppsåtligen medverkat lill dödsfallet.