prop · FZ037 · 1975-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition nr 1975/76 Prop. Regeringens proposition med förslag till lag om järnvägs ansvarighetvid befordran av resande m. m.; Regeringen föreslår attantaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokollovannämnda dag. Propositionens hu\'udsakliga innehåll 1 propositionen föreslås ny lagstiftning angående järnvägsansvarighet vid befordran av resande. Är 1966 slöts i som tilläggtill det internationella fördraget om befordran med järnväg av resande ochresgods () en konvention om järnvägs ansvarighet i fall resande dödaseller skadas. Konventionen är endast tillämplig beträffande resande iinternationell befordran. I propositionen föreslås en förinrikes och internationell befordran gemensam lag om järnvägs ansvarighet vidbefordran av resande. Lagen bygger på konventionens reglering. Bestämmelserna ilagen är tvingande till den resandes förmån. Lagens huvudprincip är attjärnvägen skall svara för personskada som den resande åsamkats medan hanbefinner sig ombord på tåget eller är i färd med att stiga på eller av detta.Järnvägen ansvarar på objektiv grund, dvs. ansvaret är oberoende av om någon påjärnvägens sida har gjort sig skyldig lill fel eller försummelse. Lagen innehåller även reglerangående järnvägens ansvar för skada på handresgods. Har skadan uppkommit isamband med personskada skall skadan ersättas enligt samma grunder sompersonskadan. I annat fall krävs för att järnvägen skall bli ansvarig att feleller försummelse ligger den till last. Lagen hänvisar beträffandeskadeståndets beräkning i huvudsak till skadeståndslagens regler. Järnvägensansvar för sakskada är dock begränsat till visst högsta belopp. Lagen innehåller vidare bl. a. regler om preskription ochlaga domstol. För internationell befordran meddelas vissa särregler. 1 1975)76. Lag omjärnvägs ansvarighet vid befordran av resande Härigenom föreskrives följande. 1 § Denna lag är tillämplig på befordran av resande medjärnväg. Vad i 2-11 §§ föreskrives om järnväg skall ha motsvarande tillämpning på tunnelbana och spårväg. Bestämmelserna i 12-19 §§ gällerendast i fråga om sådan befordran enligt internationell färdhandling som avsesi tilläggskonventionen till det internationella fördragetom befordran med järnväg av resande och resgods (internationell befordran). 2 § Bestämmelserna i denna lag får ej åsidosättas genomavtal till den resandes nackdel. 3 § Har resande medan han uppehöll sig i eller steg pådier av järnvägsfordon tillfogats personskada i följd av järnvägsdriften, skall järnvägen ersätta skadan, även om fel eller försummelse ej ligger järnvägen till last. är fri från ansvarighetenligt första stycket, om skadan har orsakats av omständighet, som ej ärhänförlig till själva järnvägsdriften och som järnvägen icke hade kunnat undgåeller förebygga följderna av, även om den hade vidtagit alla åtgärder somrimligen kunnat krävas av den. 4 § Har i samband med personskada, för vilken järnväg äransvarig enligt 3 §, egendom som den skadade bar på sig eller medförde som handresgods helt eller delvis gått förlorad eller skadats, skall ersätta sådan skada. Har i annat fall än som avses iförsta stycket egendom, som resande har på sig eller medförde som handresgods,under befordringen helt eller delvis gått förlorad eller skadats är Järnvägenansvarig endast om fel eller försummelse ligger till lasl. 5 § Om järnväg blir nödsakad att tillfälligt avbrytajärnvägsdriften och befordrar eller låter befordra resande med annat transportmedel saml den resande till följd av denna befordran lider personskada eller sådan sakskada som avses i 4 §, är järnvägen ansvarig för skadan enligt de Prop.1975/76:7 3 regler som gäller för det använda befordringssättet.Bestämmelserna i 9 och 10 §§ skall dock tillämpas. 6 § äransvarig för vad den som är anställd hos eller i annan egenskapanlitas för Järnvägsdriften gör eller underlåter i tjänsten eller eljest undermedverkan i Järnvägsdriften. 7 § Om atomskadagäller särskilda bestämmelser. Ersättningens storlek m. m. 8 § I fråga om skadestånd enligt denna lag gäller 5 kap.samt 6 kap. 1 och 3 §§ skadeståndslagen (1972:207). Vid sakskada är ersättningsskyldighet begränsadtill för varje resande, såvida icke uppsåt eller grov vårdslöshetligger till last. Bestämmelser om rättegång m. m. 9 § Rätten att erhålla ersättning av järnvägen för skadasom avses i denna lag är förlorad, om talan icke har väckts från del den händelse inträffade som orsakade skadan eller, i fråga om anspråk som grundas på att händelsen lett till den resandes död, från dödsfallet, dock högst från det händelsen inträffade. 10 § Talan rnot om ersättning for skada som avsesi denna lag får väckas i endast om den skadeorsakande händelsen inträffat i samband med trafik på bana inom eller trafik med svensk tågfärja. Talan får väckas, förutom viddomstol som är behörig enligt , vid domstolen i avreseorten,bestämmelseorten eller, om skadan inträffat i samband med traflk med svensktågfärja, ort på tågfärjelinjen. 11 § Bestämmelse i denna lag om förutsättningar för ellerbegränsning av ansvarighet för skada till följd av järnvägsbefordran skall tillämpas även om anspråk, som hade kunnat grundas på 3 eller 4 §, göres gällande mot på annan grund. Vad i första stycket sägs gälleräven om anspråk som avses där riktas mot någon, för vilken svararenligt 6 §. Särskilda bestämmelser om internationeU befordran 12 § Vid internationell befordran skall i stället för 6kap. 1 § skade- slånd.slagen gälla, att skadestånd Jämkas i den mån vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. 1975/76:7 4 13 § Ersättningför framtida inkomstförlust eller förlust av underhåll fastställes i form avengångsbelopp, om den skadelidande ej begär annat. 14 § Har Järnvägvid internationell befordran ådragit sig ersättningsskyldighet enligt 4 §första stycket skall vid tillämpning av 8 § andra stycket i stället för 5 000kronor gälla ett belopp om . Med franc förstås en guldfranc med envikt av tio trettioendels gram och niohundra tusendelars finhet. 15 § På fordransom avser ersättning enligt 3 § eller 4 § första stycket utgår ränta med femprocent per är från och med den dag då förfarande som avses i 18 § förstastycket inleddes eller, om sådant förfarande ej har inletts, från och med dendag då talan väcktes. Avser ersättningen kostnader vid personskada,inkomstförlust eller förlust av underhåll, utgår dock ränta först från och medden dag då har fått tillgång till den utredning som behövs för attersättningens belopp skall kunna bestämmas. 16 § Den som villkräva ersättning för skada vid internationell befordran skall inom tre månaderfrån det han fick kännedom om skadan lämna meddelande om skadefallet. Meddelande skall lämnas till någonav följande järnvägar, förutsatt att har sitt säte i ellerannan stat som är ansluten till den i 1 § andra stycket nämnda konventionen; somtrafikerar den sträcka på vilken skadefallet inträffade, 4. järnväg i denresandes hemort eller vanliga uppehållsort. Har skadan vållats genom fel ellerförsummelse från sida eller har , som trafikerar den sträckapå vilken skadefallet inträffade, på annat sätt fått kännedom om detta, behövermeddelande ej lämnas. 17 § Den som ejiakttagit skyldighet enligt 16 § att lämna meddelande om skadefallet harförlorat rätten till ersättning, om ej underlåtenheten beror på förhållande somicke kan läggas honom till last som försummelse. 18 § Den som utanalt väcka talan vill kräva ersättning för skada vid internationell befordranskall framställa kravet skriftligen hos någon av de Järnvägar som anges i 16 §.Regeringen meddelar närmare föreskrifter om handläggning av sådantersättningskrav. Framställes anspråk på ersättning enligt första stycket,skall uppehåll göias i beräkningen av den tid inom vilken talan skall väckasintill den dag då skriftligen bestrider anspråket och återsänder de handlingar som åtföljt framställningen. Medges anspråket delvis,fortsät- ter angivna tid alt löpa endast beträffande vad somkvarstår såsom tvisligt. Påstår någon atl krav eller svar på detta harmottagits av motparten eller att handlingarna återställts, ankommer det påhonom att styrka att så har skett. Förnyat krav rörande samma sak medför ejytterligare uppehåll i beräkningen av den tid inom vilken talan skall väckas. 19 § 1 fall som avses i 5 § skall vid internationellbefordran, förutom 9 och 10 §§, även 16-18 §§ lUlämpas. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lag omändring i lagen (1886.7 s. 1) angående ansvarighet för skada i Härigenom föreskrives i fråga omlagen (1886:7 s. 1) angående ansvarighet för skada i följd av järnvägs drift dels atl 2 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 6 a §, avnedan angivna lydelse. Har iföljd av drift någon ljutit döden eller lidit kroppsskada, och liggervållande därtill förvaltning eller befläning till last, skallJärnvägens innehavare utgiva skadestånd enligt de i straffiagen stadgade grundersåsom om han själv vållat skadan. Har i följd av drift någon ljutit döden ellerlidit kroppsskada, och ligger vållande därtill järnvägens förvaltning ellerbetjäning till last, skall järnvägens innehavare utgiva skadestånd enligt de iskadeståndslagen (1972: 207) stadgade grunder såsom om han själv vållat skadan. / fråga om personskada, somtillfogats resande medan han uppehöll sig i eller steg på eller avjärnvägsjordon, gäller lagen (1975: 00) om järnvägs ansvarighet vid befordranav resande. Utan hinder av föreskrifterna i 5 och 6 §§ gäller i (rågaom skada Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse beträffande egendom, som resande bar på sig eller medfördesom handresgods under befordran, lagen (1975:00) om järnvägs ansvarighet vidbefordran av resande. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lag om ändring i lagen (1974:744) om verkställighet avutländsk dom som meddelats enligt vissa internationella jämvägsfördragm. Härigenom förordnas att 1 § lagen(1974:744) om verkställighet av utländsk dom som meddelats enligt vissainternationella Järnvägsfördrag m. m-. skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Dom som grundas på detinternationella fördraget om godsbefordran med () eller på detinternationella fördraget om befordran med av resande och resgods(), vilka fördrag avslutades i , får verkställas häri riket enligt denna lag. Detta gäller dock ej sådan föreskrift i dom somålägger käranden att förutom rättegångskostnad betala skadestånd på grund avatt hans talan har ogillats. Motsvarande gäller dom som grundas på tilläggskonventionen till det internationella fördraget om befordran med järnväg av re sande och resgods, avslutad i . förstås i denna lag Med Järnvägförstås i denna lag transportföretag inom eller utom transportföretag inomeller utom riket, vars trafik omfattas ay för- riket, vars trafik omfattas av//iftY- drag som avses i första stycket. avses iförsta eller andra stycket. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , .Andersson, , , , ,, , , , , , , ,, , , . Föredragande: statsrådet . Lagrådsremiss med förslag till lag om järnvägs ansvarighetvid befordran av resande, m.m. Är 1966 slöts i som tilläggtill det internationella fördraget om befordran med järnväg av resande ochresgods () en konvention om järnvägs ansvarighet i fall resande dödas ellerskadas. Konventionen, som gäller mellan 23 europeiska och någrautomeuropeiska stater, trädde i kraft . Med stöd av Kungl. Maj :tsbemyndigande uppdrog jag åt en särskild sakkunnig att lägga framförslag till ny lagstiftning om befordran med järnväg. 1 direktiven angavs attden sakkunnige borde lägga fram förslag till denlagstiftning som är nödvändig för tillträde lill 1966 årstilläggskonvention och de författningsändringar sotn därvid bör göras för attsamordna reglerna om inrikes och internationell befordran av passagerare ochbagage. Under en andra etapp borde utarbetas förslag till en samladlagstiftning om Järnvägsbefordran, innefattande den civilrättsliga regleringenav såväl passagerar- som godsbefordran. Är 1974 avgav utredningendelbetänkandet (SOU 1974:89) Ny Järnvägslagstiftning 1 - ansvarighetvid befordran 1 Hovriittsriidet Äke Weidstam.E,\perter: departementsrådet , lagmannen ochbyråchefen . 1975/76:7 8 De lagförslag som lagts fram i delbetänkandetbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Yttranden över betänkandet haravgivits av Justitiekanslern, hovrätten för Nedre , (), konsumentombudsmannen (KO), . , , Svenska Försäkringsbolags riksförbundoch . har bifogat yttranden från landstingetstrafiknänind och från Aktiebolaget lokaltrafik (SL). , och hartillträtt tilläggskonventionen. Konventionen har i dessa länder gjorts direkttillämplig och har således inte transformerats till nationell lag. ochFinland har särskild lagstiftning om inrikes järnvägsbefordran, vilket däremotsaknas i . Järnvägsrätten håller på attomarbetas i samtliga tre länder. Längst har arbetet fortskridit i , där enkommitté med uppdrag att utarbeta lagstiftning om passageraransvarvid inrikes befordran beräknas lägga fram ett lagförslag . IFinland syftar man till en geinensam lag för alla former avjärnvägsansvarighet, vilken man avser att arbeta fram . 1 Danmarkbeflnner sig utredningsarbetet ännu i ett inledningsskede. De fyra nordiska utredningarna harhaft två gemensamma överläggningar . Därjämte har nordiskadepartementsöverläggningar hållits i . De skildautgångspunkterna för lagstiftningen i de olika länderna gör att något gemensamtnordiskt lagförslag ej kommit i fråga. 3.1 Inrikes befordran 3.1.1 Lagstiftning De grundläggande reglerna omjärnvägens ansvarighet för personskada och för skada pä egendom som ej avjärnvägen mottagits för befordran finns i lagen (1886:7 s. 1) angåendeansvarighet för skada i följd av järnvägs drift. Enligt 1886 ärs lag är Järnvägsinnehavare skyldig atl utge skadestånd om någon har avlidit eller liditkroppsskada till följd av Järnvägsdriften och dödsfallet eller kroppsskadan harvållats av någon som tillhör järnvägens förvaltning eller betjäning. Järnvägensinnehavare har alltså principalansvar för sin personal men svarar inte förandra skadliga följder av järnvägsdriften än sådana som uppkommit genom personalensfel eller försummelser. Vilka former av skada som skall ersättas och hur 1975/76:7 9 skadeståndet skall beräknas bestäms av allmännaskadeståndsregler, dvs. numera av skadeståndslagen (1972:207). Det saknarbetydelse för ansvarigheten om den skadade är resande, anställd hos järnvägeneller utomstående. Etl motsvarande ansvar harJärnvägen enligt lag för sakskada med undantag för skada på egendomsom mottagit till befordran. Ansvarigheten omfattar såledeshandresgods men inte inskrivet resgods. Särskilda regler gäller dock förgnistskador, dvs. sådana skador som uppkommit genom att eld kommit lös frånlokomotiv eller eldstad i annat Järnvägsfordon. Vidare är ansvarigheten förskador genoni inverkan av elektrisk ström och för atomskador särskilt regleradgenom lagen (1902:71 s. 1) innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar resp. atomansvarighetslagen (1968:45). lag gäller enligtuttryckligt stadgande endast järnväg på vilken befordringen sker medelstångkraft. Lagens bestämmelser har dock utsträckts att gälla eldriven Järnväggenom lagen (1916:238) angående tillämpning med avseende å elektrisk järnväg avbestämmelserna i lagen angående ansvarighet för skada i följdav järnvägs drift. 1 praxis har därjämte skada som orsakats av dieseldrivetJärnvägsfordon och av spårväg ansetts hänförlig års lag. Ansvarigheten åvilar järnvägensinnehavare. Härmed förstås enligt rättspraxis den som i eget namn och för egenräkning innehar spåranläggningen även om själva utförandet av järnvägsdriftenuppdragits åt annan. Enligl uttrycklig föreskrift skall den personal somfaktiskt ombesöfler Järnvägsdriften anses vara i den trafikerande järnvägensflänst även om personalen i verkligheten är anställd hos annan järnvägsinnehavareeller endast tillfälligt anlitas för järnvägsdriften. En järnvägsinneliavare är såledesensam ansvarig inom sitt egel Järnvägsområde men bär i gengäld inte någonansvarighet enligt lag när han trafikerar en främmande bana. Särskildaregler finns för det fall att skadan uppkommit på sådant område, t. ex. enbangård, som begagnas gemensamt av flera järnvägar. Skadestånd enligl lagpreskriberas efter två är från den dag skadan inträffade. För avbrott avpreskriptionstiden krävs att talan väcks vid domstolen. Förutom lag flnns ijärnvägstrafikstadgan (1966:202) bl. a. vissa bestämmelser om befordran avhandresgods. För det fall att handresgods har gått förlorat, minskats ellerskadats föreskrivs i Järnvägstrafikstadgan att järnvägen kan göras ansvarigendast om fel eller försummelse ligger järnvägen flll last. äransvarig för fd eller försummelser som dess anställda eller personer som denanlitat för järnvägsdriften gör sig skyldiga till i flänsten. Den skadelidandeär, om järnvägen är ansvarig för skadan, berättigad till full ersättning fördenna. För s. k. dyrbarheter, dvs. pengar, värdepapper, dokument, föremål avädel metall, ädelstenar, konstföremål och liknande behöver dock inteutge högre ersättning än för en och samma resande, om inteskadefallet har 1975/76:7 10 orsakals med uppsåt eller grov oaktsamhet från järnvägenssida. Tillämpningen av järnvägstiaflkstadgans regler kan således undantagsvisleda till annat resultat än om 1886 års lags regler används.Järnvägstrafikstadgans regler anses då böra tillämpas i den mån parterna fåranses ha ingått det aktuella befordringsavtalet på grundval av dessa regler. Järnvägstraflkstadgan innehållerdessutom bl. a. regler om reklamation och preskription. befordran av en resandefår i princip anses ske till uppfyllande av ett privaträttsligt avtal. Utrymmetför individuella variationer av innehållet i personbefordringsavtalet bliremellertid obetydligt då avtalsslutet sker genom att den resande utan någraförhandlingar ansluter sig till standardvillkor som ensidigt uppställt.Dessa villkor, som benämns normalvillkor, utarbetas gemensamt av SJ och , som är ett centralorgan för enskilda järnvägar. De olikajärnvägarnas normalvillkor skiljer sig till innehållet inte från varandra ochde är anpassade efter de föreskrifter som ges i järnvägstrafikstadgan varsregler är tvingande. I fräga om ansvarighet förpersonskada som drabbat resande ges endast en hänvisning till tillämpliglagstiftning, i främsta rummet 1886 ärs lag. Emellertid förbehåller sigJärnvägen att tvist om ersättning skall avgöras av skiljemän, varförskiljeavtal skall anses ingånget i och med att befordringsavtal sluts. Beträffande järnvägens ansvarighetför handresgods innebär normalvillkoren att järnvägen friskriver sig frånansvar i andra fall än då vållande ligger järnvägen till last och i övrigtförbehåller sig de begränsningar som medges i järnvägstrafikstadgan. Den nämndaskiljeklausulen gäller även ersättning för skada på handresgods. Få personbefordran med tunnelbanaeller spårväg kan föreskrifter i lokala förordningar vara tillämpliga.Standardvillkor liknande järnvägarnas normalvillkor lär ej förekomma. Ar 1924 slöts det förstainternationella fördraget om internationell järnvägsbefordran av resande ochresgods, vanligen kallat efter den franska titeln. Det ursprungliga fördraget harflera gånger ersatts med nya fördrag med samma benämning, och 1970.1970 års trädde i kraft . har efter hand anslutitsig till fördragen. Genom kungörelse (1974:748) om internationellJärnvägstransport har förordnats att skall lända tillefterrättelse i . Vissa, främst exekutionsrätlsliga frågor regleras ilagen (1974:744) om verkställighet av utländsk dom som meddelats enligt vissainternationella järnvägsfördrag m. m. 1975/76:7 H innehåller vissa civilrättsligaregler om transportavtalet och om järnvägens ansvarighet vid befordran avinskrivet resgods och handresgods. Såvitt avser ansvarighet för personskadorsom åsamkas resande innehåller emellertid inte några materiella regler utanendast en internationellt privaträttslig regel av innebörd att lagstiftningen idet land där skadan inträffade skall tillämpas. Beträffande handresgodsföreskriver att järnvägen bär ett culpaansvar. I övrigt innehåller CIVadministrativa bestämmelser saml vissa process- och exekutionsrätlsliga regler. Som ett samordnande organ i detinternationella järnvägssamarbetet fungerar sedan slutet av 1800-taletcentralbyrån för internationella järnvägstransporter vilken har sitt säte iBern. 4.1 Konventionens tillkomst och anslutning Som tidigare nämnts (avsnitt 3.2)innehåller inte några materiella regler om ansvarighet förpersonskada som tillfogas resande. Försök att i inarbeta sådana reglergjordes visserligen på ett tidigt stadium men ledde inte till något resultat.Först på 19SO-talet tog man ånyo upp frågan. Av olika skäl ansågs detemellertid inte lämpligt att ta in regler om skadeståndsansvar förskador på resande i . 1 stället utarbetades en särskild konvention som fickformen av en tilläggsöverenskommelse till . Konventionen avslutades den 26februari 1966 i och flck benämningen Tilläggskonventionen till delinternationella fördraget angående befordran å järnväg av resande och resgods() av om järnvägs ansvarighet i fall resande dödaseller skadas. Sedan beslut fattats om att från och med den 1januari 1975 skulle ersättas av , träffades enöverenskommelse om förlängning av tilläggskonventionens giltighetstid. Enligtdenna överenskommelse skall tilläggskonventionen ha samma giltighetslid som1970 års . som beslutet om föriängning av tilläggskonventionensgiltighetstid fattades, beslöts vissa redaktionella ändringarikonventionstexten. Konventionstexten i den ändradelydelsen jämte svensk översättning bör fogas till statsrådsprotokollet i dettaärende som bilaga 2. Tilläggskonventionen har tillträttsav praktiskt taget alla västeuropeiska stater, de flesta östeuropeiska stateroch några utomeuropeiska stater. Den gäller numera mellan 30 stater, nämligenAlgeriet, , , , , , , , , , , , , ,, , , , , , , ,, , , , , Tyska DemokratiskaRepubliken, och . 1975/76:7 12 Konventionen är tillämplig påskador som åsamkas resande inom konventionsstats område i samband med eninternationell befordran. Den gäller dock bara skador som uppkommer medan denresande befinner sig i Järnvägsvagn eller stiger pä eller av tåget. åläggs ett objektivtskadeståndsansvar, dvs. ett ansvar som är oberoende av oni någon på Järnvägenssida har gjort sig skyldig till fel eller försummelse, I vissa fall är dockJärnvägen befriad frän skadeståndsansvar. Detta gäller om skadan orsakats aven omständighet som inte sammanhänger med järnvägsdriften (t. ex. stenras)eller av tredje man, under förutsättning alt inte ens med iakttagandeav en långt driven omsorg kunnat undvika händelsen eller dess följder.Järnvägen går också fri från ansvar om den skadelidande själv har vållatskadan. Konventionen innehåller vissaregler om vad som är ersättningsgill skada. Om den resande dödas utgårersättning för begravningskostnader och andra nödvändiga kostnader somdödsfallet har medfört. Vidare utgår ersättning till efterlevande för förlustav lagstadgat underhåll. den resande tillfogats kroppsskada skallersättning betalas för vårdkostnader och andra nödvändiga kostnader samt förinkomstförlust och för ökade levnadsomkostnader. Frågan om är skyldigatt utge ersättning för andra skador än som nämnts, t. ex. för sveda ochvärk, avgörs enligt nationell lag. Konventionen gäller i princip barai fråga om personskador. Har den resande i samband med personskada ocksåförlorat eller fått sitt handbagage skadat är emellertid järnvägen ansvarigenligt konvenflonens regler för sädan sakskada. Detta ansvar är begränsat lill2 000 s. k. C.Ierminalfrancs per resande vilkef i svenskt mynt motsvarar ca . Har skador orsakats uppsåtligen eller av grov vårdslöshet frånjärnvägens sida gäller dock inle denna begränsning av ansvaret.