prop · FZ03148 · 1975-12-31 00:00:00 — för den som vidkontroll visas ha åkt längre än bUjetten medger och . för den som i övrigtsaknar gUtigt färdbevis. En expeditionsavgift av skall erläggas dåkontroUavgif-ten ej betalas i omedelbar anslutning tUl resan." Kontrollenvid spårvägar utförs av personal som utbildas internt inom företaget. 1 298 406 passagerare. Äv dessasaknade 21 851 dvs. av de kontroUerade giltigt färdbevis.KontroUavgift om . 2 219 fall och en avgift om 30kr. i 19 632 fall. Av de personer som sålunda avkrävdes kontroUavgift underåret kunde eller ville 16 706 inte betala kontant. Av dem har 4 426 (26,)betalat efter krav, i 2 989 faU (17,) har kravbrevet returnerats, 8 822(52,) har un-deriåtit att betala, 310 faU (1,) har skrivits av och 159 (1,) har i efterhand uppvisat kort, varigenom företaget avstått från att ta ut avgiften. Enligtöverenskommelse som träffats mellan spårvägar, och polisensbedrägerirotd skall polisanmälan för bedrägligt beteende ske endast i sådanafall, då resande vid minst sex restillfällenertappats utan gUtigt färdbevis av kontrollant. Enligttaxebestämmelserna för lokaltrafik gäller att resande, som saknar giltigtfärdbevis och inte kan ange godtagbara skäl därtUl, skall lösa enkontrollbiljett som dateras och undertecknas av trafikförman. Någon polisanmälan sker inte i dessa fall. IMalmö är sålunda uttagandet av kontrollavgift begränsat till sådana fall därtrafikanten ej kan visa upp biljett. Däremot uttas inte kontrollavgift vid s.k. överåkning, dvs. när resanden åker längre än vad biljetten medger. Om entrafikant ertappas med sådan överåkning tar konduktören ut ny avgift förfortsatt resa. Systemetmed kontrollavgift har tUlämpats i . Det förekommer sällanatt sådan avgift tas ut. Däremot är det vanligare att ny avgift tas ut föröverål:ning. VidHelsingborgs tillämpas den ordningen att man stiger på bussarnabaktill och betalar färdavgiften framme hos föraren vid avstigningen. Omtrafikanten därvid säger att han saknar pengar till betalning, får han lämnanamn och adress tUl föraren. 1975/76:148 33 fårsedan en blankett på vilken anges att betalning av färdavgiften skall ske tilltrafikexpeditionen . Om betalning ej sker , uttas enexpeditionsavgift om . Om den resande krävts i civUordning utan att göra rätt för sig kan saken anmälas till polis. Detberäknas att ca 2000 personer underlåter att betala färdavgiften iHelsingborg. Av dem betalar ca 1 600 utan krav. Omkring en tredjedel av deövriga som krävs uppger felaktig adress. Företagets förlust blir ca 800900 kr.per år. Polisanmälan sker så gott som aldrig. 2.7.6Andra typer av snyltning Utöverde nu behandlade typerna av snyltning omfattar bestämmelsen om bedrägligtbeteende enligt 9 kap. 2 § andra stycket BrB som tidigare nämnts ävenautomatsnyltning, s. k. plankning och snyltning mot vissa andra serviceutövare,t. ex. tandläkare eller frisör. Försäljningmed varuautomater har ökat kraftigt under , vilket bl. a.beror på genomförda strukturrationaliseringar inom handeln. Automatsnyltningtorde numera förekomma i relativt stor omfattning även om sådana brott sällananmäls tUl polisen av den anledningen att förutsättningarna att klara upp dem iflertalet fall bedöms vara i det närmaste obefintliga. Påmånga håll upplever man emellertid automatmissbruket som ett allvarligt hot motverksamheten. Så har t. ex. åtskilliga tobaksautomater tagits ned och detförekommer få nyinstallationer på grund av risken för bl. a. inbrott. Ändravarusortiment t. ex. sanitetsvaror och preventivmedel säljs dockfortfarande i stor utsträckning genom automat. På vissa håll har särskUda"automatshops" inrättats vari kunderna erbjuds en riklig sortering avmatvaror och andra nyttigheter. har andra typer avvaruautomater med avancerad mekanik fått stor utbredning, t. ex.bensinautomater med sedelintag. Särskildaproblem medför sådana automater som tillhandahåller tjänster, t. ex. telefon-,gas- och elautomater. I många fall måste de lämnas utan tiUsyn och risken förmissbruk anses vara stor. Detförekommer relativt ofta att felaktiga mynt eller andra obehöriga föremålanvänds i parkeringsautomater. De förefaller dock som om det främst är i destörsta städerna som missbruket upplevs som ett problem av mera betydandeomfattning. I fick man vid tömningen av automater under förstakvartalet in ca 1,6 milj. kronor vilket torde motsvara 34 miljoner mynt.Vid tömningen påträffades 24 000 poletter och främmande mynt. 3 1975/76.1 saml. Prop.1975/76:148 34 anges ha ökat som olika spelautomaterkommit alltmera i bruk. i har rapporterat betydande problemmed automatmissbruket. Man räknar med att parkeringsautomater vid,tömning gerdrygt . På grund av att främmande mynt eller eljestobehöriga föremål, på: vilka det finns en rik provkarta, stoppas i automaternauppgår förlusten till ca . Eftersom är i färdmed att bygga om alla automater till sådana med enbart enkronasinkast, befararkontoret att missbruket med metallplåtar av enkronasstorlek kommer attytterligare accentueras. Man torde kunna utgå ifrån att s. k. plankning in pånöjesfält, idrottsplatser osv. främst förekommer bland barn och ungdom medanvuxna människor mindre säUan gör sig skyldiga till denna form av snyltningsbrott. Det torde vidare stå klart att upptäckten av ettplankningsfall numera mycket sällan leder tiU polisanmälan, åtminstone inte istorstäderna. Den normala åtgärden bUr i stäUet att den som svarar förordningen nöjer sig med att avvisa vederbörande från lokalen eller området, omnågot ingripande överhuvudtaget anses erforderligt. I den mån det blir fråga ompoUsanmälan torde snyltningen i allmänhet vara förenad med annat brott, t. ex.fylleri eller våldsamt motstånd i samband med gripandet. Snyltning mot vissa särskilda yrkesutövare Till denna form av snyltning har som tidigare nämntshänförts vissa andra fall som innebär att någon underlåter att göra rätt försig efter att ha tillgodogjort sig viss behandling, tjänst e. d., som lämnatsunder förutsättning av kontant betalning. Det normala torde vara att den somutför tjänsten (t. ex. tandläkare eller frisör) medger kredit, om betalninginte kan erlägggas och att fordringen därefter bevakas påcivUrättslig väg. Troligen är de flesta människor ej heller medvetna om attunderlåtenhet att betala i dessa fall kan leda till straffrättsliga påföljder. Såvitt brottmålsutredningen har kunnat utröna förekommerdet ytterst sällan alt fall av denna typ blir polisanmälda. 2.7.7 Polisens handläggning av snyltningsbrott Snyltning hör som tidigare nämnts under allmänt åtal ochenligt gällande bestämmelser är polisen därför i princip skyldig att inledaförundersökning så snart anledning förekommer att anta att ett sådant brott harblivit begånget. I de flesta fallen är det genom en anmälan Prop.1975/76:148 35 frånmålsäganden som snyltningsbrottet kommer till polisens kännedom. Avvad som tidigare anförts framgår att frågan huruvida polisanmälan skall skeofta blir beroende av målsägandens diskretionära prövning. I sådana fall dåanmälan gjorts i omedelbar anslutning tUl brottet torde man därför i regelkunna utgå ifrån att den misstänkte, som vägrat eller inte kunnat betala försig, av målsäganden bedömts ej vara kreditvärdig. I fall åter då anmälan skettskriftligen i efterhand kan det vidare förutsättas att målsäganden ofta förstgett den misstänkte möjlighet att självmant betala vUket dock inte lett tillresultat. Vadangår polisens agerande efter det att en brottsanmälan gjorts harbrottsmålsutredningen ej vunnit någon enhetiig linje i polisens handlingssätt.På vissa håll tillämpas sålunda strikt den linjen att polisanmälan alltidskall tas upp och ärendet ha sin gång, oavsett om saken görs upp mellanparterna. På andra håll däremot har en betalning i efterhand ofta ansettsmotivera att ärendet skrivs av. Detsistnämnda tillvägagångssättet tycks bl. a. användas i de största städerna därpolisen av praktiska skäl ansett sig böra förenkla handläggningsrutinen vidmindre lagöverträdelser. Inomvissa polisdistrikt anser sig polisen kunna gå ännu längre i informellhandläggnmg av anmälda brott av ifrågavarande slag. När en anmälan kommer intill polisen görs sålunda till en början bara en minnesanteckning däromvarefter man väntar med att registrera ärendet till dess man konstaterat, attden anmälde inte betalat för sig i efterhand. Polisen kan på detta sätt"ligga på" en anmälan i . I aUmänhet tar målsägandensedermera kontakt med poUsen och meddelar att betalning ägt rum men detförekommer också att polisen icke medverkar till att en uppgörelse skall kommatill stånd. Så snart det i ett enskilt fall står klart att målsäganden intelängre har något anspråk, rivs minnesanteckningen och anmälan kommer aldrig ini kriminalstatistiken. Visar det sig emeUertid att skuldenförblivit oreglerad, diarieförs anmälan och brottet utreds i vanlig ordning. Någrauppgifter om hur vanligt skildrade förfaringssätt med en vilande anmälanär finns inte, men sannolikt praktiseras det på många håll med målsägandenasgoda minne. Hotet om straffrättsliga åtgärder kan vara ett effektivtpåtryckningsmedel då det gäUer att förmå gärningsmannen att göra rätt för sigoch detta hot måste bli särskilt påtagligt, om anmälan hålls vilande påpolisstationen. Orsaken tUl att polisen i vissa fall agerar på detta informellasätt torde främst ha sin grund i praktiska hänsyn men kan sannolikt tiU en deläven sökas i uppfattningen att en underlåten betalning som rättas i efterhandknappas-t kan betraktas som ett brott. Ioch med att en polisanmälan tas upp, inleds förundersökningen. Erfarenhetenvisar att den misstänkte i relativt stor utsträckning för- 1975/76:148 36 nekarsnyltningsbrott under förundersökrungen. För att ett sådant brott skall ansesföreligga måste visas dels att de objektiva rekvisiten är uppfyUda(begagnandet av nyttigheten, tillhandahållandet mot kontant betalning,underlåtenheten att betala) dels att gämingsmarmen haft snylt-ningsuppsåt. Invändningarnafrån den misstänktes sida gäller ofta sistnämnda subjektiva rekvisit. Detförekommer sålunda inte sällan att den nuss-tänkte gör gäUande att han helatiden avsåg att göra rätt för sig men att han vid betalningstillfälletupptäckte att han glömt eller tappat plånboken, ej hade pengar innestående påcheckkontot e. d. Om den som gör sådana invändningar dessutom kan visa att hankan skaffa fram pengar och göra rätt för sig, anses det vara svårt att styrkabrottsuppsåt. Det torde därför i förevarande fall finnas relativt stortutrynime för avskrivning av anmälda snyltningsbrott. I en undersökning somföretagits angående hoteU-, restaurang- och taxibedrägerier i år 1967hade ett urval av 540 inkomna anmälningar om sådana brott granskats. Avundersökningen framgår att poUsen klarade upp 434 fall (80,). Av dessa blev84 (19,) av-. skrivna under förundersökningen. I 64 fall (76,) hadebeslutet föregåtts av friviUig betalning, i 12 fall (14,) hade betalning ejerlagts och i 8 faU (9,) saknades uppgift om eventueU betalrung. Betydligthögre andel avskrivna fall redovisas från enligt en där gjordundersökning "Snyltningsbrottens behandling inom Malmöpolisdistrikt".2 Av 311 anmälningar om hotell-, restaurang- och taxisnyltningår 1967 klarades 217 upp. Av dem hade 135 () skrivits av underförundersökningen. Det framgår också att avskrivningsbesluten i storutsträcknmg här haft samband med att den misstänkte gjort rätt för sig iefterhand. I 65 av 69 avskrivna taxisnyltningar har den misstänkte sålundabetalat körlegan hos polisen, varefter ärendet skrivits av med anteckning attbrott ej förelegat. Motsvarande har gällt 43 av 46 avskrivna anmälningar omrestaurangsnyltning. DeskUlnader som de gjorda undersökningarna visar mellan förhåUandena i Stockholmoch kan eventuellt ha sin förklaring i att man vid istörre utsträckning försöker klara upp saken utan att polisanmälan registreras,varför antalet formella avskrivningsbeslut blir mindre. Det kan även förhålla sigså att polisen i i högre grad överlåter åt åklagarna att meddelaavskrivningsbeslut. 2.7.8Åklagarens handläggning av snyltningsbrott Vidde sammanträden som brottmålsutredningen haft med åklagarmyndigheter har manfrån åklagarhåll uppgivit att det inte sällan är 1"Stockholmsundersökningen", se nedan s. 39. =Ryfors, Snyltningsbrottens behandling inom polisdistrikt. Prop.1975/76:148 37 svårtatt styrka snyltningsuppsåt. Detta gäller i synnerhet i sådana fall då denmisstänkte förnekar snyltningsuppsåt och det utreds att han i efterhand gjorträtt för sig. Ett annat fall kan vara att den misstänkte t. ex. varit isällskap med andra personer på restaurang och uppgivit att någon av de övriga isällskapet sagt att han skall betala notan. Erfarenhetenvisar sålunda att åklagaren ofta inte anser sig kunna lämna sådana förklaringarutan avseende, i varje fall om invändningarna inte helt kan antas sakna grund,samt att det har betydelse för hans bedömning i vad mån den misstänkte haftekonomiska möjligheter att göra rätt för sig. Detta förhållande torde i sin turleda till att de personer som efter avslutad förundersökning åtalas förhotell-, restaurang-och taxisnyltning tUl stor dd är sådana som lever underoordnade förhållanden, uppvisar tidigare kriminalitet och är medellösa,omständigheter som ensamma eller sammantagna anses tala mot den misstänktesuppgifter att han handlat utan snyltningsuppsåt. fall då åklagaren funnit att brott föreligger Och att någon skäligen kanmisstänkas för att ha förövat detta skall han alltså om tillräckliga skäl föråtal föreligger som regel väcka åtal mot den misstänkte. Som tidigare nämntshar åklagaren emeUertid möjlighet att meddela åtalsunderlåtdse enligt vissalagbestämmelser. Av kriminalstatistiken för (Kruninalstatistik 1970 del2 Domstols- och åklagarstatistik) framgår även att åklagarna i nära enfjärdedel av antalet avgjorda fall begagnat sig av möjligheten avåtalsunderlåtdse för brott mot 9 kap. 2 § BrB (sålunda även i andra fall änsnyltning). Äv den tidigare lämnaderedogörelsen för gällande rätt framgår också att åklagaren i förevarande fallhar möjlighet att utfärda ett strafföreläggande i stället för åtal infördomstol. Gjorda undersökningar visar emellertid att institutetstrafföreläggande i praktiken bara tUl-. grips i begränsad omfattning när detgäller snyltningsbrott. Anledningen härtill torde vara att en stor del av demsom är misstänkta för snyltning förnekar brott, varför de sannolikt inteheller är beredda att godkänna ett föreläggande. Andra skäl kan vara attmålsäganden för talan om enskilt anspråk, vilket utesluter en tillämpning avinstitutet, eller att åtalet omfattar även andra brott än den aktuellasnyltningen.' Detnormala torde sålunda vara att åklagaren i de fall då han finner att brottetbör beivras väcker åtal vid domstol. Strafföreläggande används i stort settendast då brottet avser plankning, tjuvåkning eller mindre taxisnyltning. Somframgår av föregående redogörelse är det antal uppklarade snyltningsfall somnår domstol starkt reducerat genom en fortiöpande avtrappning. Avstockholmsundersökningen framgår sålunda att endast omkring hälften av de iundersökningen ingående polisanmälda 1975/76:148 38 Denna lagföring sker som tidigare nämnts som regel genom attåtal väcks vid domstol. Resultatet av malmöundersökningen visar en ännukrjiftigare nertrappning. Av 319 anmälda brott kunde 217 upp. 135 skrevsav hos polisen och 82 överlämnades tUl åklagaren. Endast 34 av dem ledde tUllagföring och dom. Vilkentyp av påföljd som är mest förekommande vid snyltningsbrott framgår av en avbrottmålsutredningen gjord och i betänkandet (SOU 1971: 10) Snatteri redovisadundersökning av avdömda fall av snatteri, bedrägligt beteende och undandräkt år1968. Denna undersökning tog sikte på sådana personer som enbart dömts för etteller flera mindre förmögenhetsbrott eller sådant brott i kombination med annatrent bötesbrott. Undersökningen visade att 791 personer dömts för enbartbedrägligt beteende (varav 576 avsåg snyltnmg), 2 för bedrägligt beteendejämte undandräkt och 153 för bedrägligt beteende (varav 103 avsåg snyltning)jämte annat bötesbrott, sammanlagt alltså 946 fall. Av de 679 personer somdömdes för snyltning fick 3 fängelse, 1 skyddstillsyn och 10 överlämnades tillsärskUd vård. I 41 fall tiUämpades 34 kap. 1 § BrB (dvs. domstolen förordnadeatt tidigare ådömd påföljd skulle avse även det nu aktuella brottet). Övrigadömdes till böter. Undersökningenvisar att snyltningsbrott regelmässigt uppfattas som ett bötesbrott, i varjefall om det med hänsyn tUl värdet och övriga omständigheter bedöms endast sombedrägligt beteende. Åtalet kan emellertid, vilket inte sällan är fallet,omfatta även andra brott än snyltning varvid andra påföljder än böter blirvanliga. tidigare nämnda stockholmsundersökningen påvisades att av 190 ådömdahotell-, restaurang- och taxibedrägerier föranledde fängelse, 19 %skyddstillsyn, internering, överlämnades tUl särskild vård, 2 %villkorlig dom samt böter. Det framgick emellertid också att i endast 63av de avdömda faUen (33,) var snyltningsbrottet inte förenat med annatbrott. Avdet redovisade siffermaterialet framgår sålunda att de snyltningsfall somavgörs av domstol i stor utsträckning begås av personer med annan kriminellbelastning. Detta torde också vara en bidragande orsak till att gärningarnajust i dessa faU lett tUl rättegång. 2.8Några uppgifter om förövarna av snyltning TUlen början måste konstateras att de upplysningar om personerna bakomsnyltningsbrotten som kan hämtas ur den allmänna krimuial-statistiken är mycketknapphändiga. Närmare informationer om snylt-ningsklientdet måste därförsöka:> ur andra källor. Av mtresse i detta avseende är därvid deundersökningar av snyltningsbrotten som under 1975/76:148 39 senareår gjorts vid de juridiska fakulteterna inom ramen för s. k. fördjupadestudier och som redovisats i form av uppsatser. Bland dessa återfinns dentidigare omnämnda stockholmsundersökningen. Även om denna undersökning fårantas ha utförts på ett från statistisk-so--ciologisk synpunkt betryggande sättmåste emellertid vissa reservationer göras. Fördet första kommer som tidigare påvisats åtskiUiga fall av snyltning aldrigtill polisens kännedom eftersom målsäganden själv klarar upp saken eller avolika skäl underlåter att göra någon polisanmälan. Detta medför att man på godagrunder kan anta att tUlgängliga uppgifter om de snyltare som polisanmälts ochlagförts inte är representativa för det verkliga klientelet av snyltare. Somtidigare framhållits förekommer här en utpräglad sdektionsprocess, enligtvUken gärningsmannens ekonomiska och sociala viUkor har en avgörande betydelseför frågan, om det inträffade skall leda till straffrättsliga åtgärder. Vidarebör framhållas att den refererade undersökningen avser förhållandena iStockholm och att det inte kan uteslutas att situationen är något annorlunda påandra orter eUer att det i övrigt förekommer lokala variationer i fråga omklientelets sammansättning. Ytterligareen reservation bör göras i fråga om utvärderingen av det sålunda insamladematerialet. Det avser i huvudsak hotell-, restaurang-och taxifallen medanmotsvarande uppgifter när det gäller övriga typer av snyltning i stort settsaknas. Det framstår vidare som saimolikt att de data som hänförs till hotell-,restaurang- och taxisnyltare inte utan vidare kan appliceras på sådana personårsom t. ex. gör sig skyldiga till tjuvåkning eller plankning. 2.8.2Skadans värde vid snyltning Avden tidigare nämnda stockholmsundersökningen framgår att i de fall, då denmisstänkte åtalats och dömts för brottet (190 fall) eUer meddelatsåtalsunderlåtdse (20 faU) ligger det värde som gärningen avser i 200 kr. vid hoteUsnyltning, i . vidrestaurangsnyltning och i . Trotsatt snyltningsbrotten sålunda i flertalet fall avsett jämförelsevis små beloppvisar undersökningen att de som dömts för brottet till saknat möjlighetatt betala för sig vid anmälningstillfället och att endast en liten del av dem(4,) betalat fram tUl domen. Möjlighet att betala har däremotflertalet av de personer haft mot vilka brottsanmälan inte lett till fällandedom, därför att målet avskrivits under eller efter förundersökningen eller pågrund av att åtalet ogillats. 'Ömström, Hotell-, restaurang- och droskbedrägerier anmälda i 1967.Kriminalvetenskapliga institutet vid . 1975/76:148 40 Idet föregående har också visats att dessa personer ej sällan gjort rätt för sigefter det att polisanmälan ingetts. Attde avdömda snyltnuigsbrotten i regel avsett så ringa ekonomiska värden kan, ibetraktande av att så få av de dömda gjort rätt för sig i efterhand varigenomåtal sannolikt ofta skulle ha kunnat undvikas tas som ytterligare ett teckenpå att de som hamnar inför domstol till stor del tillhör ett socialthandikappat klientel. Stockholmsundersökningenvisar att av 164 personer, som dömts för hotell-, restaurang- och taxisnyltningår 1967, hade 139 (84,) gjort sig skyldiga till endast ett sådant brott.Dessa personer hänförs i det-följande tiU grupp I. De övriga personerna somdömts för mer än ett snyltningsbrott hänförs till grupp II. Ifråga om könsfördelningen framgår att närmare en femtedel av de dömda snyltarnai båda grupperna är kvinnor, alltså en ganska normal fördelning vidförmögenhetsbrott. Beträffandeåldersfördelningen gäller att något mer än en femtedel av de dömda i grupp , drygt en tredjedel varav mer än hälften mellan 40och . Här föreligger alltså en klar förskjutning mot högre åldrar. Antaletpersoner är i båda grupperna . Enigtden allmänna befolkningsstatistiken gäller i fråga om civilstånd att ca 2/3 iåldrarna är gifta, drygt 1/4 ogifta samt resten änklingar/änkor ochskilda. I stockholmsundersökningen saknas uppgift om civilstånd beträffandedrygt en fjärdedel av personerna i grupp I. Om man enbart tar med de fall därsäkra uppgifter lämnats om civUståndet blir andelen ogifta ochfrånskilda medan är gifta. Av särskilt intresse är attnotera den påfallande höga andelen av ogifta och frånskilda. Det kan i dettasammanhang nämnas att en undersökning av den sociala situationen hos dem somomhändertagits och döms 1959 visat att var gifta.i Stockholmsundersökningenvisar även att andelen utiändska medborgare är påfallande låg. I grujpp I är8,utlänningar, varav hälften från , och . I grupp II ärandelen utlänningar , samtiiga från nämnda nordiska länder. Det kanemeUertid icke uteslutas att t. ex. hotellen jämförelsevis ofta avstår från attpolisanmäla utiändska medborgare vilka kan antas ha lämnat landet, varigenomåtgärden bedöms vara meningslös. Ifråga om yrke och anställning visar stockholmsundersökningen att närmare 50 %är arbetare, 17,7 har serviceyrken, är tjänstemän samt övriga ärstuderande, har kostnärliga eller andra arbeten. 1Bot dier böter, dd 2 (SOU 1968: 56). 1975/76:148 41 Detframgår emellertid också att en betydande del (i grupp 1 och i grupp II) vid det aktueUa tillfället betraktar sig som arbetslösa medan 38,1 %resp. uppger fast anställning, resp. är hemmafruar,pensionärer eller studerande samt övriga betecknar sig som egna företagareeller tUlfällighetsarbetare. Detmåste i detta sammanhang poängteras att nu redovisade data angående yrke ochanställning bygger på de misstänktas egna uppgifter vid polisförhören ochdärför inte kan sägas utföra ett helt tillförlitligt material. Det är sålundaen allmän iakttagelse att den som hörs vid polisförhör inte sällan lämnaroriktiga uppgifter om sin sysselsättning och aktuella situation i synnerhetom det såsom i nu aktuella sammanhang kan antas ligga i hans eget intresse attdölja det verkliga förhåUandet. Äveni fråga om bostadsförhållandena föreligger rätt betydande skillnader mellan debåda grupperna. I grupp I har närmare hälften egen bostad och en tredjedel ärinneboende eUer bor hos föräldrar. Endast en tiondel säger sig sakna bostad. Igrupp II däremot är antalet innehavare av egen bostad,inneboende eller personer som saknär bostad lika fördelat. 2.8.4Sambandet mellan snyltningsbrott och alkoholpåverkan Avstockholmsundersökningen framgår att över hälften av de personer som begårrestaurang- och taxisnyltning är påverkade av alkohol och/eller annatberusningsmedel vid brottstillfäUet.