prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Systemetär alltså avpassat för det enskilda näringslivet och SÖ frågar sig hur detskall fungera inom den offentliga sektorn, framför allt inom en sådan del avden offentliga sektom som skolväsendet. Området för tillämpning av dennaförhandlingsrätt inom den offentliga sektom är också menar SÖ tämligensvårbestämt. Det förefaller SÖ vara så att en betydande del av det område, inomvilket förhandlingsrätten enligt 12 och 13 §§ skall tUlämpas inom den privatasektorn, är undantaget från tillämpning inom den offentliga sektorn därför attfrågan faller inom myndighets verksamhet. Gränsdragningsfrågorna kan föratsesbli många och svåra. ARK berör något frågan om de praktiska problem som kanuppstå för den ståtlige arbetsgivaren, när lokala förhandlingar enligt de nyareglerna i 12 och 13 §§ skall fullgöras. ARK säger att problemen inrymmandebl. a. frågan om behovet av decentralisering av förhandlingsverksamheten emellertid är sådana som får antas bli lösta i samråd med vederbörande fackligaorganisationer. SÖ understryker att ifrågavarande problem, särskilt när detgäller fullgörande av förhandlingsskyldigheten enligt 12 och 13 §§, ärbetydligt större på det statligt reglerade kommunala området än på dethelstatliga området. SÖ framhåller också att det är mycket angeläget att denstatliga förhandlingsorganisationen ses över. Den frågan är knappast allsberörd av ARK, påpekar SÖ. VUket organ skall t. ex. sköta förhandlingsverksamhetenför den offentliga sektorn och t. ex. för skolväsendet? På vad sätt kommerfackämbetsverken att ges inflytande i samband med förhandlingar som berörderas områden? Hur skall förhandluigsverksam-heten fördelas på lokal ochcentral nivå? Det är väsenfligt att dessa och liknande frågor ingående övervägsoch att systemet föreligger färdigt innan en ny lagstiftning träder i kraft,menar SÖ. Det är också nödvändigt att alla organ som skall fullgöra denståtlige arbetsgivarens uppgifter får de resurser som behövs för attuppgifterna skall kunna handhas på ett tillfredsställande sätt med hänsyn tUlsamhällets krav och de krav som de fackliga organisationerna kommer att ställapå arbetsgivaren, framhåller SÖ. Även RRV tar upp en del speciella problem för denoffentliga sektorn. RRV konstaterar att ARK inte närmare utvecklat hur denregel om primär förhandlingsskyldighet som föreslås i 13 § FKL skaU praktiskttUlämpas inom den offentUga sektom. När skall exempelvis en myndighet tainitiativ tUl förhandlingar i frågor som rör omorganisation av myndigheteneller flyttning av myndigheten tUl aiman ort? Enligt ARK skall förhandlingentas upp på ett så tidigt stadium att vad som därvid förekommer har reeUamöjligheter att på ett meningsfyllt sätt ingå i underlaget för det beslut somskall fattas. ARK uttalar vidare, att förhandling skall hållas på ett sådantstadium att arbetsgivaren inte redan är vare sig av prestigeskäl eller eljesti praktiken bunden Prop.1975/76:105 Bilaga 2 65 viden viss lösning. Avses för t.«x. den statliga sektorns del att frånmyndighetens sida förhandlingar skall initieras i det skede då förhandUngsfråganär föremål för utredning inom en av regeringen tillsatt kommitté, frågar RRV,eller skall myndigheten träda i förhandUng först sedan kommittén avgivit sittförslag och förhandlingen följaktUgen kan gälla endast utformningen avmyndighetens remissyttrande över förslaget? Förhandlingen kan, enligt RRV, isådant fall dessutom resultera endast i att yttrandet utformas på visst sätt,medan avgörandet sker på statsmaktsnivå, självfallet utan bundenhet avförhandlingsresultat på myndighetsnivån. RRV framhåUer att det i samband medden fortsatta behandlingen av lagstiftningsärendet bör klargöras hur deiiprimära förhandlingsskyldigheten är avsedd att tillämpas i nu nämnda och liknandesituationer, där planering och beslutsfattande helt eller delvis ligger påannat håll än hos myndigheten. påtalar att lagar och förordningarpå olika områden självklart kan utgöra en begränsning för avtalsfriheten.Styrelsen finner det därför nödvändigt med en översyn av regelsystemet för attundersöka i vilken utsträckning olika lagar måste ändras för att anpassas tillden utvidgade förhandlingsrätten. Styrelsen påminner om att soeialutred-ningen(S 1969: 29) har tUl uppgift att komma med förslag tUl ny lagstiftning påsocialområdet. I det sammanhanget torde det enligt styrelsen även bli aktuelltatt ta upp sådana frågor som har betydelse för arbetsmarknadsparternasmöjligheter till avtal rörande ledningen och fördelningen av arbetet. Åtskilliga remissinstanser vänder sig mot ARK:sterminologi i förevarande sammanhang. SF konstaterar att ARK:s förslag inteföreskriver någon inskränkning av området för arbetsgivarens ensidigabeslutsrätt. Den rätt till förhandling som föreslås i 12 och 13 §§ FKL är fördet första begränsad till lokal nivå. För det andra masté sådan förhandling sågott som uteslutande föras under fredsplikt. För det tredje är arbetsgivarensuppskovsskyldighet villkorlig liksom den primära förhandlingsskyldigheten. Fördet fjärde har arbetstagarparten ingen som helst besluts- eller vetorätt inågon fråga. Ätt benämna inriehållet i 12 och 13 §§ reglering avförhandlingsrätt kan av SF inte tolkas som annat än ett försök alt kamoufleraden föreslagna lagtextens verkliga innebörd. Det är med andra ord inte fråga omförhandling utan endast örii samråd eller överläggning. SF ifrågasätter starktlagtextformuleringar som markant avviker från normalt språkbrukj såvida inte ilagen klart anges vilken innebörd sådana begrepp skall ges. SF kräveremellertid en förhandlingsrätt i alla frågor, vilken skall motsvara denundantagna förhandlingsrätten enligt 12 och 13 §§. a. möt den bakgrundenfinner SF det vara motiverat att inte i FKL särskilja en réeU förhandlingsrättoch en överläggningsrätt, Dbck skall, menar SF, äv lagtextema klart framgå vadsom i respektive saiiimanhang avses med "förhandling". 5 1975/76. Prop.1975/76:105 Bilaga 2 66 TCOfinner att förslaget i denna del inte i sak innebär något annat än att manlagfäster en utvidgad samrådsrätt. En liknande mening framförs också avförsvarets civilförvaltning, postverket. De anställdas organisationer ansluter sig i sinaremissyttranden genomgående tUl förslaget om utvidgad uppskovsplikt iLO/TCO-reservationen även såvitt avser den offentliga sektorn. LO finner detsålunda inte vara rimligt att låta den ena parten få möjlighet att fattabeslut och vidtaga åtgärd i en tvistefråga, om vilken förhandling pågår. SF ochTCO hävdar att uppskovsplUcten skall gäUa utan undantag i alla frågor somomfattas av förhandlingsrätten såvida inte förhandlande motpart medger annat.Uppskovsskyldigheten bör således enhgt dessa organisationer gälla även i ickeavtalsbara frågor. Det föreligger enligt organisationerna inte någon risk attmedborgarnas rätt att genom sina politiska organ besluta om den offentligaverksamheten skulle lida någon inskränkning eftersom de fackligaorganisationema inte kan vidta någon stridsåtgärd i dessa fall. Denuppskovsskyldighet som ARK åsyftar torde enligt i princip inte innebära några speciella svårigheteratt upprätthålla, i varje fall inte på den kommunala sektorn. Redan i dagförutsattes kommunala beslut föregås av samrådsförfarande och beslutsprocessenär för övrigt anpassad tUl kollektiva beslut som i allmänhet förutsätterbetydande tidsmarginaler. I likhet med reservantema understryker förbundetvikten av alt arbetsgivaren skall vara skyldig att avvakta med beslut elleråtgärd i alla förhandlingsfrågor samt att eventuellt beslut om anstånd skallfattas av arbetstagarorganisationen. Även Svenska kommunaltjänstemannaförbundetmenar att det bör ankomma på arbetstagarsidan alt avgöra om beslut får fattasutan att förhandlingarna slutförts. Förbundet föratsätter att frågan tas upp iså god tid att frågan om beslutsfattande före förhandlingarnas genomförande inormalfallet inte behöver aktualiseras. Förbundet föratsätter vidare att defackliga organisationema använder sin beslutsrätt lika ansvarsfullt som arbetsgivamabrakar göra. De statsmyndigheter som yttrat sig särskiltangående de offentliga arbetsgivarnas uppskovsplikt godtar i princip ARK:sförslag i detta avseende. En del av dem efterlyser dock vissa modifikationer.RRV och i pekar sålunda på att förslaget i dennadel kan leda tUl en ineffektivitet i myndigheternas arbete. RRV hyser betänklighetermot förslaget i LO/TCO-reservationen. Genomförs förslaget attuppskovsskyldigheten skall gälla även om förhandlingarna fortsätter i form avcentrala förhandlingar, bör enligt RRV:s mening en vmdan-tagsreglering görasför den offentliga sektorns del. För statliga och kom-munala myndigheter gälleri betydande utsträckning en författningsreg- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 67 leradskyldighet att tilUiandagå allmänheten med vissa tjänster. Det kan enUgt RRV:suppfattning inte komma i fråga att myndigheternas faktiska möjligheter attuppfylla sina ifrågavarande skyldigheter skulle behöva uppehåUas under avsevärdtid i avbidan på att förhandlingen genomförs i flera steg. ARK har visserligenföreslagit regler i StjL och KtjL om att nu aktueUa bestämmelser om förhandlinginte skall äga tUl-lämpning i fråga som rör statens rätt att besluta ommyndighets verksamhet. Dessa regler utgör emellertid enligt RRV:s uppfattninginte en tUlräcklig garanti för att myndighetemas servicefunktioner skaU kunnaupprätthåUas i alla fall där detta framstår som önskvärt, särskilt som det ärytterst oklart vUket område som enligt förslaget avses med begreppet myndighetsverksamhet. motsätter sig uppskovsskyldighet även vid lokalaförhandlingar. Från postverkets synpunkt skuUe en sådan lagregel varaoacceptabel. Den dagUga verksamheten kräver i hög grad snabba exekutiva beslutinom transportapparaten, i postgirots verksamhet, i kundbetjäningen vidpostanstaltema osv. En sådan regel är därför enligt verket oförenlig med denpostala verksamheten. finner särskilt som bestämmelsen är skadeståndssanktionerad det angeläget att närmare precisera vad som avses med begreppet "skäligenkan krävas". Den uppskovsskyldighet som i princip föreslås i 12 och 13 §§FKL torde för övrigt enligt förbundet inte innebära speciella svårigheter förkommunema. föregås kommimala beslut av samrådsförfarande ochbeslutsprocessen är anpassad till kollektiva beslut. Detta innebär att man somregel måste ha tidsmarginaler vid beslutsfattandet. Förbundet fäster emellertiduppmärksamheten på att om arbetstagarna får ensidig beslutanderätt över anstånddetta kan komma i konflikt med de politiska organens möjligheter att beslutaöver myndighets eller inrättnings verksamhet. tas upp ett par speciella problem som harpåpekats av några remissinstanser. Enligt lantbruksstyrelsen kommer de lokalaförhandlingarna att stäUa stora krav på den personal, som skall sköta förhandlingama.De kan även komma att bli resurskrävande. Ansvaret för arbetet med attförbereda och föra förhandlingar kommer till mycket stor del att vila påpersonalen vid de administrativa enhetema vid styrelsen och lantbruksnämndema.SärskUd personal kan behöva avdelas för att handha dessa uppgifter. Det äralltså nödvändigt att personella resurser skapas redan på ett tidigt stadium såatt man kan möta en ökad arbetsbelastning för personalen utan att övrigaarbetsuppgifter blir eftersatta. Arbetsgivarens uppskovsskyldighet torde ävenförutsätta en viss förhandlingsberedskap så att förhandlingar kan inledas ochavslutas utan dröjsmål. För att systemet skall kunna verka i praktiken utanallvarligare stömingar ifråga om effektivitet, rättssäkerhet, lojalitet ochtrivsel torde vidare enligt styrelsen få föratsättas att berörd personalerhåUer erforderlig utbUdning. Styrelsen pekar också på att det kan föreligga 1975/76:105 Bilaga 2 68 riskför att förhandlingar om tolkning av avtal och öm andra icke avtalsregleradefrågor kan komma att leda till oenhetliga beslut vid lantbruksnämnderna. Föratt undvika detta är det tänkbart att lantbruksstyrelsen måste utöva någotslags övergripande funktion. Styrelsen är emellertid inte beredd att f. n.lämna något förslag i denna fråga. Behovet av ökade resurser hos myndigheternaframhålls även av och . SAV menar också att den vidgadeförhandlingsskyldigheten under alla förhållanden torde komma att på centralnivå medföra behov av personalökning. SAV gör vidare gällande att för dess egetvidkommande den vidgade förhandlingsrätten och uppgiften att företräda stateni tvist vid och utom domstol kommer att kräva perspnalökning. Ett par remissinstanser pekar också på attpersonalen på det offentliga området företräds av ett flertal organisationer.Enligt SAV kommer den omfattande lokala förhandlingsskyldighet i olika frågorrörande verksamhetens bedrivande som skulle följa av FKL att kunna bli betungandeför myndighetema och göra beslutsprocessen där omständlig och tidskrävande. Enbidragande orsak till detta är enligt SAV att vid det stora flertaletmyndigheter alla statstjänstemännens huvudorganisationer är representerade,ofta genom olika förbundsavdelningar. Var och en av dessa lokalasammanslutningar hos myndigheten kan påkalla sådana lokala förhandlingar meduppskovsskyldighet för arbetsgivarsidan som avses i förslaget, framhåller pekar på att landstingen i allmänhet står ikollektivavtalsförhållande till ett tjugufemtal arbetstagarorganisationer ochatt flera av dessa representerar endast några få anställda. En obegränsadskyldighet att förhandla med en mångfald minoritetsorganisationer skulle dåenligt förbundet framstå som en avsevärd belastning påförhandlingsorganisationen. Detta skulle givetvis bli en än störreadministrativ belastning om den primära förhandlingsskyldigheten blir meromfattande. Förbundet anser att detta förhållande bör uppmärksammas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. I samband med genomförandet av 1965 årsförhandlingsrättsreform väckte de statsanställdas organisationer tanken på attinföra en särskild lagfäst överläggningsrätt i de frågor som omfattades avavtalsförbudet i de nya tjänstemannalagariia. Denna tanke avvisades emellertid.I sammanhanget (prop. 1965: 60 s. 122) fann dock föredragande departementschefenbl. a. att det borde överlämnas åt myndighetema att själva avgöra i vUkenutsträckning överläggning med organisationerna är påkallad i frågor varom avtalinte får träffas. Han fann inte anledning befara att myndigheterna intesjälvmant skulle komma att ta upp överläggningar i ärenden, där tjänstemännenoch deras organisationer Prop.1975/76:105 Bilaga 2 69 hargrundade anspråk på att få framföra sina synpunkter öch önskemål. Det måste istället, menade han, ligga i de offentliga arbetsgivamas eget intresse att tainitiativ tiU överläggning i mera väsentliga frågor rörande den offenfligaadministrationens utformning och verksamhet. Han förat-satte vidare attmyndighetema, även om de inte har anledning att ta initiativ tUlöverläggningar, Ukväl skulle komma att vara lyhörda för önskemål frånorganisationernas sida att få framföra synpunkter och önskemål innan ärendenavgöres. Vid utskottsbehandlingen i av förslaget underströks (K2LU1965: 1 s. 57) vikten av att de anställdas organisationer fick framföra sinasynpunkter och att överläggningar ägde ram i alla frågor där detta kunde ansesbefogat och det kunde ske utan olägenhet. Ettförnyat yrkande från personalhåll om en lagreglerad rätt till överläggning iavtalsförbjudna frågor avvisades i samband med arbetet med reform ifråga om de statsanstäUdas förhandlingsrätt (prop. 1973: 177 s. 30). Isammanhanget anmärktes dock att överläggningar i praktiken har förekommit i enomfattning som i allmänhet torde få anses väl motsvara ställda krav. Fördet offentliga tjänstemannaområdet har införtsen särskild överläggningsrätt i vissa avtalsförbjudna frågor. Skall tvist isådan fråga handläggas enligt LRA, åligger det nämligen enligt 52 § StjL resp.7 § KtjL arbetsgivare eller arbetstagarorganisation som avser att väcka talanvid AD att bereda motparten tillfälle till särskUd överläggning i frågan.Sådan överläggning skall i regel ha ägt rum innan AD får ta upp tvisten tillprövning (4 kap. 7 § LRA). 1974: 174 med förslag till bl. a. dennaöverläggningsrätt nämnde föredragande statsrådet (s. 71) bland de frågor sömskulle kunna bli föremål för arbetstvist bl. a. frågor om tidsbegränsning avstatligt reglerad anställning och om uppsägning från sådan anställning. Hanmenade att ett överläggningsförfarande i sådana fall torde kunna tjäna ettviktigt syfte. Vid meningsskiljaktighet i fråga som berör en enskild tjänstemanoch i frågor av principiell räckvidd skulle en överläggning sålunda kunna fåstor betydelse för att få meningsskiljaktigheten ur världen. Föredragandenförutsatte att den part som bereds tillfälle till särskild överläggning iallmänhet också skulle hörsamma kallelsen. ARK återger i sitt betänkande det hyss delvisredovisade uttalandet om överläggningsrätt proposition men berörinte därutöver frågan. Avde remissinstanser som godtar ARK:s förslag att ta undan det avtalsförbjudnaområdet från den allmänna förhandlingsrätten i 1113 §§ FKL föreslårgeneraltullstyrelsen, och attarbetstagarsidan i stället skall få en lagfäst överläggningsrätt i dessafrågor. menar därvid att avfattningen i 12 och 13 §§ FKLkan tjäna till ledning Vid utformningen 1975/76:105 Bilaga 2 70 avbestämmelsema för ett överläggningsinstitut. föreslår attformema för en sådan samrådsskyldighet får avgöras efter lokalaöverenskommelser mellan parterna. Någraandra alternativa lösningar har inte förts fram under remissbehandlingen. 6 Information och sekretess För frågor om information meUan arbetsgivare ocharbetstagare inom den offentiiga sektorn gäller i flera avseenden samma reglersom inom den privata sektorn. I avsnitten 2.1 och 2.2 har lämnats en översiktUgredogörelse för de olika möjligheter som offentUganstäUda f. n. har att görasitt inflytande gällande gentemot sina arbetsgivare. Där angivna författningaroch avtal ävensom olika former för samverkan rör i allmänhet också frågor ominformation. Ivad rör den statliga sektorn har genom personalförelrä-dare i myndighetsstyrelse de anställda bl. a. getts möjlighet tUl bättre information om myndighetsledning. När det gäller rätten att föra vidare hemlig uppgift skallpersonalföreträdare behandlas på samma sätt som övriga styrelseledamöter. Idessa fall skall intresset av sekretess väga tyngre än personalföreträdarensintresse av att bryta denna sekretess. Information från personalföreträdareskall komma alla anställda tiU del, oberoende av deras organisationstiUhörighet(jfr prop. 1974: 1 bU. 2 s. 47 och 48). Liksom inom SAF-området ärföretagsnämnderna inom den statliga sektom i huvudsak organ för samråd ochinformation. Enligt 8 § kungörelsen om företagsnämnder m. m. inomstatsförvaltningen skall myndighet regelbundet lämna information iföretagsnämnden om statförslag, fastställd stat och ekonomiskt utfall samtekonomiska redogörelser i övrigt som är ägnade att belysa myndighetensaktuella och framtida verksamhet. Enligt 9 § skall myndighet lämna informationi personalfrågor och information om väsentliga förändringar i myndighetensorganisation och verksamhet m. m. Den som deltar i företagsnämndens verksamhetfår inte obehörigen yppa eller utnyttja erhållna uppgifter (28 §).Organisationskommitté vid omlokaliseringsmyndighet har bl. a. att fastställaplaner för omfattning, innehåll och distribution av personalinformation ochpersonaladministrativ utbildning. Vidare tillkommer det organisationskommitténatt inom ramen för sin verksamhet besluta om erforderlig utredning.Ortskommitté skall bl. a. föreslå flyttningstidpunkt och samordna kontaktemamed den mottagande kommunen (SOU 1975:1 s. 125). Enligt 8 § arbetarskyddsavtalet (jfr SAV-cirkulär A22/1975) skaU statUg arbetsgivare på varje arbetsställe där skyddsombud utsettstiU- Prop.1975/76:105 Bilaga 2 71 handahållaarbetarskyddslagen (1949: 1, ändrad : 695), arbetarskyddskungörelsensanvisningar, m.m. EnUgt 5 § avtalet om fackliga förtroendemän (jfr SAV-cikulärA 6/1975) skall förtroendeman hos statlig myndighet av myndigheten fåinformation och tiUträde tiU dess lokaler i den mån det fordras för denfackliga verksamheten på arbetsplatsen. Detta gäller dock endast om det kan skeutan skada för aUmänt eller enskUt intresse. I DEFF;s försöksverksamhet harinformationsfrågorna alltmer kommit att skjutas i förgranden. Här bör vidare uppmärksammas den omfattandeinformationsmöjlighet som inom den statliga sektorn bl. a. tillförsäkratsarbetstagamas huvudorganisationer genom att deras representanter i egenskap avledamöter beretts tillfälle att medverka i ett stort antal statliga organs beslutandefunktioner. Inom verksamhetsområde kan som exempel nämnasekonomiska planeringsrådet, , , statenspersonalutbUdningsnämnd, statens personalnämnd och statens personalpensionsverk.Det bör också uppmärksammas att tUl flera centrala myndigheters verksamhet hörinformation och utbildning av statsanställda. Inomden kommunalasektorn gäller t. v. förelagsnämndsavtal (FÖN 68).Avtalets regler om information och sekretess överensstämmer i stort med nyssnämnda regler i kungörelsen om företagsnämnder m. m. inom statsförvaltningen.Vidare har parterna dels träffat rationaliseringsavtal förprimärkommuner och landsting (RÄT 73, LRAT 73), dels träffatett arbetsmiljöavtal (MILJÖ 75). Dessa avtal ger kommunanställd personalförbättrade möjligheter till information i hithörande frågor. Lagen omnärvarorätt vid sammanträde med eller landstingskommunal nämnd harskapat större möjligheter för de anställda att erhålla information om vad somförekommer vid nämndsammanträdena. Motsvarande möjligheter har skapats för deanställda hos församling, kyrklig samfällighet och allmän försäkringskassa (jfravsnitt 2.2). Genom ändring av 3 § StjL och 2 § KtjL harfrågor om information blivit avtalsbara. I sammanhanget (prop. 1973:177)anförde föredraganden bl. a. följande: Som ytterligare exempel på ämnen som bliravtalstillåtna genom slopandet av avtalsförbudet i fråga om ledningen ochfördelningen av arbetet vill jag anföra frågor om information till deanställda angående myndighetens planering för framtiden eller angående denutredning som föregår sådan planering. Avtalstillåtna bör också bli t. ex.frågor om de anställdas möjligheter att utnyttja personaltidning, anslagstavlaeller samlingslokal inom myndigheten. Vidare kan nämnas frågor som rör fackligförtroendemans ställning hos myndighet, t.ex. hans rätt tiU information ochtillträde till myndighetens lokaler eller hans rätt att nyttja utrymme påarbetsplatsen eller myndighetens telefon eller lokaler eller att anlitaskrivpersonal. 1975/76:105 Bilaga 2 .11 EnUgt arbetarskyddslagen har skyddsombud möjlighetatt ta del av de handlingar och erhålla de upplysningar i övrigt som är avbetydelse för hans verksamhet (40 a § sista stycket). a. behandla frågor om upplysning och utbildning rörandearbetarskydd (41 a §). Skyddsombud eller ledamot i skyddskommitté får inteobehörigen yppa eUer nyttja vad denne under uppdraget eller i tjänsten erfaritom yrkeshemlighet, arbetsförfarande, affärsförhållande, enskildas personligaförhållande eller förhållande av betydelse för landets försvar. Tystnadspliktenomfattar också ledamot i styrelsen för lokal facklig organisation (51 §),varigenom skyddsombud och ledamot i skyddskommitté erhållit möjlighet tillviss vidareinformation (jfr prop 1973: 130 s. 165). LAS upptar ett flertalregler som garanterar arbetstagare och lokal arbetstagarorganisation rätt tillinformation i vad avser förfarandet vid uppsägning, avskedande m. m. Utöver de processuella regler om partsoffentlighetsom exempelvis återfmns i och förvaltningslagen saknas f. n.inom den offentliga sektorn sådana genereUa regler grandade på författningeller avtal som ålägger arbetsgivare eller arbetstagare skyldighet atttillhandahålla motpart information såsom underlag för förhandlingar. Även inomden offentliga sektorn fungerar emellertid i praktiken partssammansattaarbetsgrupper som inför förhandlingar överlämnar gemensamt bearbetatförhandlingsunderlag.