prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 sådana fall har arbetstagarsidan nämligenofta ändå intresse av insyn i och inflytande över i vilken omfattning och undervilka former detta sker. Bestämmelsernas dispositivitet ger emellertidparterna möjlighet till de undantag från eller modifikationer i den primäraförhandlingsskyldigheten Prop.1975/76:105 Bilaga 1 398 som kan finnas befogade med hänsyn exempelvis till artenoch omfattningen av arbetsgivarens verksamhet, arbetstagarsidans kännedom omanlitade uppdragstagare m. m. Ofta nog torde den primära förhandlingsskyldigheten,om förhandlingsfrågan inte är kontroversiell, kunna fullgöras i enkla former. Bestämmelserna i 38 § omförhandlingsskyldighet är sålunda i princip undantagslösa. En reservation bördock göras för det fall att det av lag eller annan författning följer att visstarbete skall utföras av viss fysisk ellerjuri-disk person, t.ex. sotning.Arbetsgivaren disponerar då inte över vem som skall utföra arbetet, och isådant fall är han givetvis inte förhandlingsskyldig enligt 38 §. Dettaförhållande har inte ansetts behöva komma till uttryck i lagtexten i vidaremån än det kan utläsas av 3 §. 1 ett sådant fall torde det för övrigt sällankomma att föreligga något avtal med arbetsgivaren om arbetet. I anslutning tilldet sagda bör dock anmärkas att primär förhandlingsskyldighet däremotföreligger om arbetsgivaren har möjlighet att välja mellan olika personer ellerföretag även om arbetet på grand av lag eller författning måste utföras avnågon eller något av dem, t. ex. emedan det kräver särskilt tillstånd. Äv 39 § framgår, att den fackligavetorätten mot anlitande av ej anställd arbetskraft normal utövas avarbetstagarorganisation som är part i central förhandling med arbetsgivaren.Hänvisningen i 38 § till bestämmelserna i 14 S innebär att den primäraförhandlingsskyldigheten i första hand skall fullgöras genom förhandling medlokal arbetstagarorganisation, om sådan finns, och att arbetsgivaren vidbristande enighet i lokal förhandling på begäran är skyldig att förhandla medden centrala arbetstagarorganisationen. Finns inte lokal och centralförhandlingspart följer av 38 § att förhandlingsskyldigheten gäller mot denarbetstagarorganisation som har slutit eller brukar sluta det kollektivavtalsom binder arbetsgivaren för det aktuella arbetet. Som har framhållits i denallmänna motiveringen blir arbetsgivaren i det förra fallet, om lokal enighetinte nås men central förhandling inte begärs, fri att fatta det beslut somförhandlingen har gällt. Det bör påpekas, att det givetvis måste föreliggaidentitet mellan arbetsgivarens beslut och den fråga han fört tillförhandling. Vill arbetsgivaren för visst arbete anlita någon annan än den somangivits vid förhandlingen eller vill han i icke helt betydelselös mån utvidgauppdraget måste han på nytt träda i förhandling enligt 38 S. Detta får ansesgälla även om fråga är om sådant fall som avses i 38 § andra stycket därförhandling har begärts av arbetstagarsidan. Bestämmelsema i 38-40 §S gällerendast anlitande av främmande arbetskraft, varom avtal träffas eftermedbestämmandelagens ikraftträdande. Reglerna tillämpas vid förlängning etc. avtidigare avtal som äger rum efter ikrafttriidandet. De särskilda regler som kan behövasför den offentliga sektorn berörs inte här. Av 5 S följer att reglerna omförhandlingsrätt och facklig vetorätt Prop.1975/76:105 Bilaga 1 399 undantagsvis kan förlora sin giltighet i samband medförestående eller utbruten arbetskonflikt. I 39 § anges formema ochföratsättningama för utövande av den fackliga vetorätten mot anlitande av ejanställd arbetskraft samt rättsverkningarna av att vetorätten har utövats.Förutsättningarna för att dessa rättsverkningar skall inträda framgår dockfuUständigt först vid en Jämförelse med. bestämmelsema i 40 §. 1 den allmänna motiveringen harpåpekats arbetstagarsidans möjligheter att för att godta en entreprenad etc.uppställa vUlkor som kan motverka att syftet med lagstiftning ellerkollektivavtal kringgås eller att missförhållanden annars uppkommer.Arbetstagarsidans intressen torde ofta kunna tillgodoses genom att sådanavUlkor antas och uppfyUes. En överenskommelse i fråga som här avses tordekunna ges kollektivavtals natur. Skulle arbetsgivaren bryta mot sådanöverenskommelse, blir han skadeståndsskyldig enligt vanliga regler omskadestånd vid kollektivavtalsbrott. Även om förhandlingsöverenskommelsen intehar denna natur, blir en arbetsgivare som åsidosätter överenskommelsenskadeståndsskyldig såsom för brott mot förhandlingsskyldighet enligt 38 §.Därvid blir det inte fråga om skadestånd enbart som för en ordningsförseelse.1 denna del kan hänvisas till specialmotiveringen till 11 §. 1specialmotiveringen till 38 § har framhållits att arbetsgivaren - om han ändrarmening i sakfrågan - också blir förhandlingsskyldig på nytt. Om enighet emellertid inte nås vidcentral förhandling har den arbetstagarorganisation som är part i dennaförhandling möjlighet enligt 39 § att inlägga veto mot den av arbetsgivarentilltänkta åtgärden. Detsamma gäller - om förhandling inte förs lokalt ochcentralt med hänsyn till organisationsuppbyggnaden på arbetstagarsidan - denarbetstagarorganisation, vilken som kollektivavtalspart har förhandlat medarbetsgivaren. För vetorätten fordras att arbetstagarorganisationen, efter deningående bedömr ning som kan föratsättas ha skett under förhandlingama, ansersig ha positiva skäl för att kunna förklara, att åtgärden kan antagas medföraåsidosättande av lag eller kollektivavtal för arbetet - varmed här avses detkollektivavtal som kommer att reglera arbetet - eller att åtgärden annarsstrider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde. 1 så fallinläggs veto genom att sådan förklaring avges. Skälen för att förfarandet sålundai viss mån har formaliserats har berörts i den allmänna motiveringen. Till belysning av vad som avses medatt en åtgärd av här ifrågavarande slag kan antas medföra åsidosättande av lageller kollektivavtal för arbetet kan nämnas följande. En företeelse som åtminstone påvissa områden av arbetsmarknaden utgör ett betydande problem är attarbetsgivaren anlitar formellt sett självständiga företagare elleruppdragstagare, vilka arbetar under förhållanden Prop.1975/76:105 Bilaga 1 400 somi hög grad liknar en arbetstagares: Kollektivavtal och arbetsrättsliglagstiftning tillämpas emellertid inte i förhållandet mellan parterna. Ofta kanutgången av en rättslig prövning av frågan, om den arbetspresterande är attbetrakta som arbetstagare eller inte, i sådant fall vara oviss. Detta utgörett exempel på åtgärder, som kan vara vidtagna i syfte att kringgå lagstiftningoch kollektivavtal, och som inte skall behöva tolereras. Därmed är dock intesagt att vetorätten kan utövas bara för att uppdragstagarens verksamhet är avringa omfattning eller för att den bedrivs i enkla Juridiska former. Seriöstföretagande är inte beroende av företagets storlek eller de juridiska formerunder vilka det arbetar. Ett fall då den tilltänkta åtgärden däremot bör kunnaangripas är att det är väl känt för arbetstagarsidan att en viss företagare iförhållande till sina anställda regelmässigt åsidosätter exempelvisarbetarskydds- eller arbetstidslagstiftningen eller att han på annat sättflagrant ådagalägger bnstande vilja eller förmåga att uppfylla centralaförpliktelser som lagstiftning eller kollektivavtal ålägger honom såsomarbetsgivare. Om en arbetsgivare önskar anlita en sådan icke seriöst arbetandeföretagare för visst arbete som skall utföras av hans anställda, torde dennaarbetsgivarens åtgärd i många fall kunna antas medföra att lag eUerkollektivavtal därvid åsidosätts. Ytterligare ett fall som här kan nämnas äratt en arbetsgivare vill medverka till upprättande av en sådan "kedja"av entreprenörer och underentreprenörer, som erfarenhetsmässigt medför fara föråsidosättande av såväl arbetsrättslig lagstiftning som skattelagstiftning. Den andra granden för utövande av vetorätt - attett anlitande av ej anställd arbetskraft strider mot vad som är allmänt godtagetinom parternas avtalsområde - torde oftast sammanfalla med det tidigare berördaskälet för utövande av vetorätt. Ett förhållande kan i nu förevarande sammanhangi princip inte anses allmänt godtaget inom avtalsområdet om inte det äraccepterat av arbetsmarknadspartema inom branschen. Även om vissa former föranlitande av ej anställd arbetskraft åtminstone f n. är tämligen vanUgtförekommande, kan de givetvis inte anses allmänt godtagna om de är föremål förprotester och kritik. Utnyttjande av s. k. grå arbetskraft, av enmansföretagare"med kontoret på fickan" är exempel på företeelser som förekommer menuppenbarligen inte är allmänt godtagna. Det skall framhållas att ettförhållande som är allmänt godtaget inom en bransch kan förlora denna karaktär.Det torde här bli fråga om en gradvis förskjutning av värderingar. När detgäller möJUgheten att inlägga veto på grand av att ett tilltänkt anlitande avej anställd arbetskraft strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternasavtalsområde har arbetstagarorganisationen att beakta, att ändamålet med denfackliga vetorätten är att motverka att syftet med främst arbetsrättsliglagstiftning och kollektivavtal kringgås genom anlitande av ej anställdarbetskraft. Det är vad som från denna synpunkt inte överensstämmer medallmänt godtaget bruk som är av betydelse. Vetorätten kan t.ex. inte användasför att från uppdrag stänga av ett 1975/76:105 Bilaga 1 401 visst företag som arbetar under allmänt godtagnaförhållanden eller enbart för att organisationen anser det lämpligare attarbetet utförs av arbetsgivaren i egen regi. Det får anses ligga i vetorättensnatur, att denna inte kan utövas i en situation, då någon arbetssökande intestår till arbetsgivarens förfogande och sålunda inte kan anställas av honom. Som har berörts i den allmännamotiveringen bör en vetoförklaring antecknas till förhandlingsprotokollet.Självfallet skall arbetstagarorganisation som inlägger veto ange vilken ellervilka av de i lagtexten angivna gmnderna som åberopas härför. har att ange skäl för sin ståndpunkt följer av 40 §. Den rättsliga verkan av attvetoförklaring har avgetts är - med de undantag som framgår av 40 § - attförbud inträder för arbetsgivaren att låta arbete som varit föremål förförhandling utföras av annan arbetskraft än sådan som är anställd elleranställes hos honom. 1 sådana fall då arbetsgivaren har önskat anlita ensjälvständig uppdragstagare under former liknande ett anställningsförhållandekan arbetsgivaren alltså låta arbetet utföras av ifrågavarande person genomatt anställa denne för arbetet. I anslutning härtill kan erinras om demöjligheter som enligt anställningsskyddslagen föreligger att anställapersonal eller för visst arbete. Om det i ett fall står klart attvetorätten kan komma att utövas men arbetsgivaren inte anser sig ha möjlighetatt anställa någon för ifrågavarande arbete torde arbetsgivaren i flertaletfall ha möjlighet att avvärja veto genom att gå med på sådana villkor somarbetstagarsidan kan uppställa för att ej anställd arbetskraft skall fåanlitas. Skulle arbetstagarsidan uppstäUa villkor som är klart ovidkommandeutifrån de synpunkter som ligger till grand för vetorätten följer av 40 § attarbetsgivaren inte behöver acceptera dessa. Förbud som har inträtt på grand av39 § kan inte upphävas av annan än den arbetstagarorganisation som har inlagtveto. Om arbetsgivaren sedermera finner sig kunna godta exempelvis sådanavUlkor som arbetstagarsidan har uppställt för att en uppdragstagare skall fåanlitas eller om han för samma arbete vill anlita annat företag eller annan ejanställd person än som har varit aktuell vid de förhandlingar som har lett tillvetoförklaring, måste arbetsgivaren sålunda påkalla ny förhandling medarbetstagarorganisationen. Det i 39 § stadgade förbudet är somtidigare har nämnts skadestånds-sanktionerat enligt de allmännaskadeståndsreglema i den föreslagna lagen. Skadestånd för överträdelse avförbudet kan endast utkrävas av arbetstagarorganisation vars vetoförklaringhar åsidosatts. I paragrafen föreskrivs bl. a. attförbud enligt 39 § inte inträder om arbetstagarorganisation som har avgivitvetoförklaring saknar fog för sin 26-Riksdagen 1975/76. 1975/76:105 Bilaga 1 402 ståndpunkt.Här åsyftas fall, i vilka vetorätten kan anses ha blivit missbrakad, dvs. omen organisations företrädare i ond tro har hävdat en vetorätt som inte grandaspå de i lagen angivna föratsättningama. Vetorätten gäller endast omorganisationen på objektiva grander bedömer att den tilltänkta åtgärden kanmedföra fara för åsidosättande av lag eUer av kollektivavtal för arbetet elleratt åtgärden annars strider mot vad som är aUmänt godtaget inom partemasavtalsområde. Vetorätten kan t.ex. inte användas för att vid valet mellan t.ex. seriösa entreprenörer styra entreprenaden till den ene av dem, inte hellerför att - om arbetet kan utföras av andra organisationers medlemmar -förbehåUa arbetstillfällena åt de egna medlemmama eller i andra liknandeJävssituationer. Ett ytterligare fall då vetorätten saknar verkan är när den haranvänts i andra än fackliga syften. Har arbetstagarorganisation saknat fog förförklaring enligt 39 § kan den ådömas skadestånd enligt 57 §. I 40 § upptas vidare en bestämmelse, enligt vilkenreglerna i 39 § om vetorätt inte äger tillämpning om arbetsgivaren med stöd av38 § tredje stycket har fattat och verkställt beslut innanförhandlingsskyldigheten har fullgjorts, dvs. i fall då det har förelegatsynnerliga resp. särskilda skäl mot uppskov (se avsnitt 11.3 ochspecialmotiveringen till 11 § andra stycket resp. 12 §). Av specialmotiveringentill 38 § framgår att den avgörande tidpunkten härför är när arbetsgivaren harträffat bindande avtal om utförande av arbetet i fråga. Fredsplikt{41-45 ) Detta avsnitt i lagen inleds med en paragraf (41 §)om fredsplikt under kollektivavtals giltighetstid, som i stora drag motsvarar 4§ första stycket . På en punkt har dock gjorts tillägg till den nu gällandelagens regler. Paragrafen ställer upp ett krav på beslut i behörig ordning avvederbörande organisation för att stridsåtgärd skall vara tillåten.Arbetsrättskommitténs förslag tiU regler om fredsplikt innehöll också ettsådant krav (31 § FKL). I övrigt har i Jämförelse med 31 § FKL gjorts denändringen 141 § att det föreslagna allmänna förbudet mot stridsåtgärder iannat än fackligt syfte har strakits. Kommitténs förslag till regler (i 31 §tredje stycket FKL) om rätt till fackliga sympatiåtgärder i till förmånför part utomlands har också fått utgå. I 42 § finns regler om organisationers ansvar förmedlemmars stridsåtgärder. Dessa regler motsvarar till sitt innehåU i detväsentliga 4 § andra stycket och 32 § FKL. Ansvaret har dock utvidgats ijämförelse med gällande rätt till att omfatta även andra organisationer änsådana som själva är bundna av koUektivavtal eller som har avtalsbundnamedlemmar. 1 andra stycket av 42 § har också tagits in en ny regel med förbudför annan att delta i stridsåtgärd som någon vidtagit i strid mot 41 §(motsvarande 32 § tredje stycket FKL). 1 43 § finns vidare en ny regel(motsvarande 33 § FKL) om skyldighet att överlägga när olovlig stridsåtgärdvidtagits av Prop.1975/76:105 Bilaga 1 4Q3 Regler om kvarievandestridsrätt återfinns i 44 § (som har sin motsvarighet i 34 § FKL). Avsnittetavslutas med en paragraf om skyldighet för organisationer och enskildaarbetsgivare att varsla motpart om stridsåtgärd (45 §). Denna paragraf om fredsplikt ikollektivavtalsförhållanden motsvarar till sin uppbyggnad och sitt huvudsakligainnehåll reglerna om fredsplikt i 4 § första stycket . Enligt paragrafensförsta stycke får kollektivavtalsbundna arbetsgivare och arbetstagare intedelta i stridsåtgärd . Förbudet gäller dock inte åtgärder,som har beslutats i behörig ordning av organisation som träffatkollektivavtalet och som inte vidtas i något av vissa särskilt uppräknadesyften. Liksom i 4 § räknas deotillåtna syftena upp under fyra punkter i lagtexten. I dessa punkter hargjorts enbart redaktionella ändringar i den nu gällande texten. Enligt förstapunkten får stridsåtgärd inte vidtas i syfte att utöva påtryckning i tvist omkollektivavtals giltighet, bestånd eller rätta innebörd eller i tvist huravidavisst förfarande strider mot avtalet eller mot lagen. Stridsåtgärd får enligtandra punkten inte heller vidtas i syfte att åstadkomma ändring ikollektivavtalet. Vidare får enligt tredje punkten stridsåtgärd inte vidtas föratt genomföra bestämmelse som är avsedd att tillämpas sedan det gällandekollektivavtalets giltighetstid har löpt ut. Enligt den fjärde punkten i 41 §första stycket får stridsåtgärd inte vidtas till stöd för annan part, när den parteninte själv får vidta stridsåtgärd. I andra stycket av 41 § reglerasfredsplikten på i tillämpliga delar samma sätt för arbetsgivare som självslutit kollektivavtal. Det fallet har av redaktionella skäl brutits ut tillett självständigt stycke. I andra stycket slås för tydlighetens skull ocksåfast att motsvarande fredsplikt gäller även för ar-. betsgivare som blivitbunden av kollektivavtal enligt 28 §. Fredspliktsreglema i 41 § byggeralltså på gällande rätts regler och har i det väsentiiga samma innehåll som dereglerna. Avsikten är också att den praxis som har utvecklats vid tillämpningenav 4 § skall ligga till grand vid tillämpningen av 41 §. I 4 § finns inte någon egentligdefinition av begreppet stridsåtgärd. Paragrafen föreskriver i stället förbudmot arbetsinställelse (lockout eller strejk), blockad, bojkott eller annandärmed Jämförlig stridsåtgärd. Som arbetsrättskommittén har redovisat (s. 351ff) ville lagstiftaren undvika att nya former av åtgärder utvecklades påarbetsmarknaden i syfte att kringgå en mera bestämd definition i lagen. Däremottorde syftet med lagtexten inte ha varit att avskilja vissa åtgärder som ickejämförliga med de särskilt nämnda. Avgränsningen av stridsåtgärdsbegreppet somsådant har dock knappast vållat några svårigheter i rättstillämpningen.Avgörande i mål om brott mot fredsplikten har i stället varit om det harförelegat sådant otillåtet syfte som anges i första stycket i 4 § . Vidtillämpningen av 41 § kan i Prop.1975/76:105 Bilaga 1 404 principuppstå problem kring avgränsningen av stridsåtgärdsbegreppet som inte kan lösasgenom att man undersöker om det bakom en viss åtgärd finns ett sådant syfte,som anges i någon av punkterna i paragrafens första stycke. En sådan fråga kanuppstå till följd av kravet på behörigt organisationsbeslut för attstridsåtgärd skall kunna vara tillåten under löpande avtalsperiod. Föregås enarbetsinställelse av ett i behörig ordning fattat fackligt beslut bör man docki regel kunna räkna med att det finns ett syfte bakom beslutet som kan varalovligt eller olovligt enligt fredspliktsreglerna. Problemet att avgränsabegreppet stridsåtgärd som sådant kan då inte väntas få störte praktisk betydelseän enligt gällande rätt. Men inte heller när behörigt fackligt beslut saknasbör det föranleda svårigheter att bedöma om en arbetsinställelse skallbetraktas som en enligt 41 § olovlig stridsåtgärd eller enbart som en olovligarbetsvägran utan karaktär av stridsåtgärd. Företas arbetsinställelsengemensamt av flera arbetstagare, blir det liksom enligt gällande rätt avgörandeom det finns ett gemensamt syfte som ligger utanför den individuellaavtalsrelationen mellan varje enskild arbetstagare och arbetsgivaren. Om därfören grupp arbetstagare utan iakttagande av uppsägningstid lägger ned arbetet t.ex. för att söka sig annan anställning, är handlandet liksom enligt gällanderätt alltefter förhållandena att bedöma som enskilda avtals- eller lagbrott meninte som olovlig stridsåtgärd. Har däremot arbetstagama ett gemensamt syfte attutöva påtryckningar på arbetsgivaren är i princip deras arbetsnedläggelse enstridsåtgärd. På en väsentlig punkt innebär lagen dock enförskjutning i förhållande till nu tillämpad praxis. Enligt 34 § hararbetstagarsidan tolkningsföreträde i arbetsskyldighetstvister, om beslutfattas på arbetstagamas vägnar av deras organisation. Fattas beslut omutnyttjande av tolkningsföreträdet är en arbetsvägran i enlighet med detta beslutinte en stridsåtgärd i den mån det inte finns något lag- eller avtalsstridigtsyfte bakom beslutet eller arbetsvägran. Har arbetstagarsidan hävdat enoriktig uppfattning i tolkningstvisten kan ansvar inträda för underlåtenhetatt uppfylla avtalsförpliktelse, men däremot inte ansvar för fredspliktsbrott.Däremot medför lagen inte någon ändring i rättsläget när enskilda arbetstagaregemensamt vägrar att utföra arbete utan sin organisations stöd därför att deanser sig inte vara ar-betsskyldiga. Vägran är då i princip att bedöma som ettbrott mot 41 § första stycket första punkten. Med det system av påföljdsregler som föreslås fårsåvitt gäUer enskilda arbetstagares rättsliga ansvar gränsen mellanarbetsvägran i strid mot 41 § och annan avtalsstridig arbetsvägran begränsadbetydelse. I 58 § har gjorts en samordning av reglerna om skadeståndsbefrielseför enskild medlem när organisation har fattat lag- eller avtalsstridigtbeslut. Innebörden av 4 § i gäUande lag torde vara att iprincip varje åtgärd kan vara stridsåtgärd i lagens mening om den vidtagits isådant syfte som anges i lagen och om den är ägnad att främja syftet. 1975/76:105 Bilaga 1 405 någonskillnad såvitt gäller åtgärdens art i förhållande till föreningsrättskränkandeåtgärder. Skillnaden ligger i stället i syftet med åtgärden. En annan sak äratt i praktiken vissa slag av åtgärder i regel framstår som kollektiva stridsåtgärderoch andra som individuella, vilka kan vara att bedöma somföreningsrättskränkning. 41 § bygger på samma synsätt. Kravet för tillåtlighet av stridsåtgärd underavtalstid att beslut om åtgärden skall ha fattats i behörig ordning av denorganisation som slutit kollektivavtal innebär att beslutet skall hatillkommit i den ordning som anges i de för organisationen gällande stadgama.Har en avdelning i ett förbund träffat kollektivavtal men har i de föravdelningen i förbundets stadgar intagna reglema föreskrivits, att dettillkommer förbundet att besluta om fackliga stridsåtgärder, är ett beslut omstridsåtgärder som fattats av avdelningen inte i den här aktueUa paragrafensmening ett i behörig ordning fattat beslut. Utgångspunkten för lagen är att i princip ingenändring skall ske i till-lämpningen av de fredspliklsregler som finnsupptagna i 4 § första stycket och som även tagits upp 141 §. De reglernaär i sin nuvarande utformning väl kända på arbetsmarknaden och ÄD:s praxis vidderas till-lämpning bildar en utgångspunkt för parternas handlande. Med hänsynhärtill har inte ansetts behöva göras några ändringar i lagtexten enbart därföratt texten på några enskilda punkter inte är utformad på ett helt rättvisandesätt (jfr SOU 1975:1 s. 835). Liksom enligt kommitténs förslag har ansetts altutrymme kan utan jämkning av lagtexten beredas för s.k. indrivningsblockaderenligt tillämpad praxis. Tillämpningen av regeln i 41 § första stycket andrapunkten om förbud mot stridsåtgärder i syfte att åstadkomma ändring i träffatkollektivavtal blir liksom enligt gällande rätt beroende av tolkningen av detifrågavarande kollektivavtalet. Även här är avsikten med lagförslaget alt byggapå hittillsvarande praxis. Såvitt gäller den s. k. intolkningen ikollektivavtal av vissa befogenheter för arbetsgivama är att märka alt reglernai 44 § om kvarievande stridsrätl visserligen bygger på sådan intolkning menanvisar en väg för part att reservera åt sig stridsrätt i särskilt angivnafrågor. Enligt 10 § har arbetstagarorganisationförhandlingsrätt i förhållande till arbetsgivare även till förmån för medlemsom har varit anställd hos arbetsgivaren.