prop · FY0320 · 1975-12-31 00:00:00 — Inledningsvis krävs dock ett i allmänhet inte obetydligt startkapital,vilket för de flesta utgör ett hinder för att starta förlagsverksamhet. Det ärsvårt att uppbringa sådana säkerheter som krävs för att en bank skall vara vUligatt bevilja lån. En omfattande spridning av utgivningsbesluten möjliggör enmångsidig utgivning. En koncentration av utgivningen till ett fåtal förlagcentraliserar utgivningsbesluten och ökar risken för att väsentlig utgivningej kommer tUl stånd. Författarna blir i ett sådant faU alltför starkt beroendeav ett litet antal beslutsfattare och bokläsarna riskerar att se sinavalmöjligheter begränsas. En förlagsstruktur med många förtag och olika formerav förlag är därför önskvärd. Jag föreslår att staten genom att bevilja kreditgarantiersöker underlätta situationen för mindre enheter inom förlagssektorn. Garantierbör i första hand lämnas tiU mindre föriag och tiU personer eller sammanslutningarsom vill starta föriagsverksamhet. Vad utredningen angett om ändamålen medfondverksamheten bör kunna vara vägledande också i fråga om garantigivningen.Utgivning som, t. ex. på grund av lågprissättning eUer exklusivitet, väntas gestadigvarande underskott, får inte främjas via denna stödform. För garantigivning förutsätts att lån beviljas på den aUmännakreditmarknaden. Staten bör i varje enskilt fall kunna utfärda garanti för upptill av lånesumman, i undantagsfall för hela lånesumman. Deföretagsekonomiska förutsättningarna bör prövas av ett statligt organ. Dennaprövning bör ankomma på statens industriverk. För att inhämta kulturpolitiskabedömningar bör verket samråda med . Jag har i fråga om handhavandetav garantigivningen samrått med chefen för industridepartementet. Det torde få ankomma på regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om utformningen av denstödform jag nu har förordat. Jag föreslår att ramen för kreditgarantier sätts till 2milj. Fråga om bidrag för täckande av eventuella förluster i anslutningtill garantigivningen får prövas inom ramen för anslaget Bidrag till särskildakulturella ändamål. De stödformer som utredningen föreslår för produktion ochdistribution av litteratur förväntas av utredningen ge goda läsfrämjande effekter.Utredningen lägger dessutom fram förslag om särskUda läsfrämjande åtgärder avmer begränsad karaktär. () föreslås sålunda erhålla ettspeciellt anslag om . för att främja förståelsen för och läsningen avpoesi i skolorna. 1 syfte att få till stånd en tillräckligt omfattanderecensionsverksamhet föreslår utredningen vidare ett särskilt anslag för litteraturinformalioni form av bokrecensioner. Utredningen finner det också angeläget att främjastudieförbundens läsfrämjande verksamhet och föreslår statligt stöd till enförsöksverksamhet med läsecirklar pä arbetsplatser. har i sina förslag betonat skolansuppgift att väcka och bevara elevernas intresse för böcker och läsning. Ensärskild expertgrupp har tagit upp litteraturläsningens problem från förskolantill och med lärarutbildningen. som anser sig saknakompelens att närmare ta ställning till delaljförslag i organisations- ochläroplansfrågor utgår ifrån att dessa frågor seriöst prövas i de instanser somformar skolans mål. Utredningen vill dock särskilt understryka vikten av attskolan bedriver en systematisk och individualiserad lästräning. Flera remissinstanser har instämt i utredningens betoningav lästrä-ningens betydelse. SÖ har därvid framhållit att lärarnas uppgifterfinns klart formulerade i läroplanens mål, riktlinjer och kursplaner. Manfinner utredningens önskemål om fler läsfrämjande åtgärder på grundskolanshögstadium värda att prövas. De förändringar av läroplanen för gymnasieskolansom litteraturutredningen föreslår i syfte att ge större utrymme förlitteraturläsning är svåra alt genomföra eftersom förändringar i limplaner hörtill den del av läroplanen som påverkar skolans organisation. En del förändringarsom överensstämmer med modern litteraturforskning är dock enligt SÖ möjligaatt genomföra vid en revision av kursplanerna. Jag delar litteralurutredningens uppfattning att förskolanoch skolan har stor betydelse när det gäller att väcka och vidmakthållaintresset för läsning av värdefull litteratur. Denna uppgift ligger i linje medde mål och riktlinjer som lagts fast för grund- och gymnasieskolan. Detutvecklingsarbete som bedrivs av skolan, bl. a. med bidrag från SÖ, isyfte att öka elevernas intresse för läsning av skönlitteratur, ärbetydelsefullt. Behovet understryks av nya undersökningsresultat som visar attmånga elever i den svenska skolan har ett bristande litteraturintresse. Det ärangelägel att det inledda forsknings- och utvecklingsarbetet drivs vidare ochatt det även på kort sikt kan resultera i bättre betingelser förlitteraturläsningen i skolan. Detta får ske genom t. ex. anvisningar,fortbildning och revision av kursplaner. Del åligger SÖ alt inomramen för läroplansuppföljningen pröva de förslag till läsfrämjande åtgärdersom utredningen framfört. Åtgärder i läsfrämjande syfte bör kunna vidtas inom ramen för nu gällande läroplaner. Vidmitt ställningstagande i dessa frågor har jag samrått med statsrådet . Förskolans möjlighet att stimulera barns intresse förlitteratur kommer enligt vad jag inhämtat alt beaktas i anslutning till denarbetsplan för förskolan som utarbetas inom . har ej i vidare mening än jag nuberört föreslagit konkreta åtgärder i syfte att främja barns och ungdomsintresse för läsning. Enligt min mening bör dock samhället stödja olikainsatser som görs för alt öka litteraturintresset hos de unga. Särskiltangeläget är att nå barn och ungdom som bl. a. av sociala skäl har svårigheteratt få kontakt med böcker och läsning. Förskolans och skolans insatser börkompletteras med åtgärder som gör litteraturläsningen naturlig även i andramiljöer där barn och ungdom vistas. Jag anser därför att en begränsadförsöksverksamhet med läsfrämjande aktiviteter bör komma till stånd där nyavägar prövas för att stimulera barns och ungdoms intresse för böcker ochlitteratur. Det är i detta sammanhang naturligt all vända sig till organisalionslivet,särskilt barn- och ungdomsorganisationerna, som lokall möter de unga i derasfritidsmiljö. Vid sidan av barn-och ungdomsorganisationerna bör ocksåstudieförbunden i sitt uppsökande folkbildningsarbete bland grupper med ringakontakt med kulturutbudet kunna göra betydelsefulla insatser för att främjabarns läsning t. ex. genom alt la upp barnlitteratur till diskussion ianslutning till föräldrautbildning, invandrarundervisning eller i sinverksamhet på institutioner för barn. Jag har tidigare föreslagit (11.2.2) att som villkor förstatsbidrag till utgivning av barn- och ungdomslitteratur skall gälla attförlagen till statens förfogande ställer ett antal exemplar av de böcker somutges med utnyttjande av stödet. Jag uttalade i detta sammanhang all stödköps-och motprestationsexemplaren i den omfattning de kan utnyttjas för försöksverksamheteninom barn- och ungdomsorganisationerna skulle ställas till förfogande fördenna. Försöksverksamheten bör pågå . Den bör samordnasav studieförbunden, som därigenom ges möjlighet att utforma olika projekt av läsfrämjandekaraktär tillsammans med sina egna medlemsorganisationer och med andra barn-ochungdomsorganisationer med vilka de samarbetar. Jag vill även framhållamöjligheten tiU samverkan med biblioteken. Deras urval av skön- ochfacklitteratur samt kunskap om bam och läsning utgör ett värdefullt stöd förförsöksverksamheten lokalt. Jag har uppdragit åt den grupp inomutbildningsdepartementet som arbetar med barnkulturfrågor att närmare övervägaformerna för en försöksverksamhet av här antytt slag. Gruppen skall hafullgjort sitt arbete i denna fråga före utgången av . Ett stöd fördetta ändamål bör för nästa budgetår utgå under anslaget Bidrag till särskilda kulturellaändamål. Jag har tidigare framhållit skolans och förskolans storabetydelse när det gäller all väcka och vidmakthålla barns intresse förlitteratur och Olika undersökningar har visat alltillgången till litteratur avgör barns intresse förlitteraturläsning. Förskolan och skolan bör därför uppmärksamma barnensmöjlighet till kontakt med böcker. Samverkan med de lokala biblioteken är härinte minst viktig. 1 den mån böcker som staten erhåller genom stödköp eller sommotprestationsexemplar inte tas i anspråk för försöksverksamhet av del slag jaghär förordat bör de kunna erbjudas kommuner för lokala försök med läsfrämjandeverksamhet bland barn och ungdom. Intresset för barn- och ungdomslitteraturen har vuxit påsenare år. Ett uttryck för detta är att lånen av barn- och ungdomslitteratureni de svenska folk- och skolbiblioteken nådde en nivå som motsvararungefär hälften av de ca 70 milj. boklån som totalt förmedlades. Det ökade intresset för barn- och ungdomslitteratur haruppmärksammats i lärarutbildningen för olika stadier. Barn- och ungdomslitteraturförekommer numera som självständigt moment inom flertalet lärarutbildningar.Fr. o. m. /71 ingår barn-och ungdomslitteratur i blockämnet svenskavid våra universitet. Detta förhållande har ställt nya krav på den forskning ombarnlitteratur som f. n. bedrivs vid flertalet universitet och högskolor. började sin verksamhet . Den samlade dokumentation ifråga om barn- och ungdomsböcker som finns där är en av förutsättningarna föratt forskningen på barn- och ungdomslitteraturens område skaU kunna utvecklas.Samlingarna ger även blivande lärare, barn- och ungdomsbibliotekarier samtskolbibliotekens personal möjlighet att fä en överblick över utvecklingen avbarn- och ungdomslitteraturen. Folk- och skolbiblioteken har inte möjlighet attge denna överblick eftersom länefrekvensen av barn- och ungdomsböcker är hög ochdet till följd av dålig lagerhållning ofta är omöjligt alt ersätta förslitnaexemplar. har föreslagit att omorganiseras till en statlig stiftelse. Utredningen harvidare föreslagit en kraftig förstärkning av institutets ekonomiska ochpersonella resurser i syfte att ge institutet förutsättningar att dels utökasin registrerande verksamhet dels ta på sig vissa litteratursociologiska ochinformativa uppgifter. Samtliga remissinstanser som yttrat sig har varitpositiva till förslagen om omorganisation och utökning av verksamheten vidSvenska barnboksinstitutet. Det är enligt min bedömning viktigt att staten ger stödtill undervisning och forskning kring barn- och ungdomslitteratur. På siktmedverkar ökad forskning och förbättrad utbUdning hos dem som arbetar med barnoch litteratur till att främja barns intresse för böcker och läsning. har i detta sammanhang en viktig uppgift. Jag anser detdärför viktigt att staten ger ett större bidrag tiU institutet än f. n. för att därigenom öka möjligheternaatt förbättra den utåtriktade verksamheten. Det ökade bidraget bör geinstitutet möjligheter att, vid sidan av den väsenthga uppgiften att insamlaoch katalogisera på svenska språket utgiven barnlitteratur jämte vissfacklitteratur, utöka sin service tiU lärarhögskolor, förskoleseminarier,samt tiU barn- och ungdomsorganisationer. Ävenskolbibliotek saml bibliotekens barn- och ungdomsavdelningar bör kunna få visshjälp av institutet t. ex. i samband med kursverksamhet. Jag kommer i det följande (13.5) att beräkna en höjning avbidraget tiU med . Det höjdabidraget bör göra det möjligt för institutet att anställa ytterligare personalfrämst för informations- och kursverksamheten. Jag är inte beredd att f. n.förorda någon förändring av institutets organisationsform. Folkbiblioteken utgör våra mest spridda kulturinstitutioner.Efter kommunsammanläggningarna finns folkbibliotek ialla kommuner. Förutsättningarna för en decentraliserad verksamhet är såledesväl tillgodosedda inom biblioteksområdet. Folkbiblioteken arbetar i flertaletfall med en stor ämnesmässig bredd och med en rad olika medier utöver dettryckta ordet. De har genom sin spridning, bredden i verksamheten , ettomfattande öppethållande och en uppsökande verksamhet, som i allt störreutsträckning är målgruppsinriktad, blivit våra livligast besöktakulturinstitutioner. Vidgningen av verksamheten till andra områden än litteralurförmedlingär ett viktigt inslag i den aktuella utvecklingen i folkbiblioteksarbetet.Detta minskar emellertid inte betydelsen av bibliotekens traditionella uppgiftatt tillhandahålla litteratur vilket är och torde förbli deras huvuduppgift. Ivårt land finns f. n. 278 huvudbibliotek med sammanlagt ca 1 800 filialer. År1973 förmedlade dessa 66 miljoner boklån. Räknas skolbiblioteken in blir antalet83 miljoner. För jämförelsens skull kan nämnas att de ca 300 A-boklådorna ochde ca 150 B-boklådorna sålde sammanlagt 10 miljoner böcker tillallmänheten. Pressbyrån svarade för ungefär samma försäljningsvolym som dock iallt väsentligt hade en helt annan sammansättning än bibliotekens utlåning ochboklådornas försäljning. Försäljningen genom bokklubbarna uppgick samma årtill ca 4 miljoner böcker. Folkbiblioteken har, som framgår av utlåningensomfattning, en avgörande roll i arbetet med att föra människor i kontakt med htteraluroch deras betydelse synes bli aUl större . I de fortsattasträvandena att ge aUt fier människor möjligheter till stimulerandeläsupplevelser bör således folkbiblioteken spela en central roll. Vägledandebör därvid vara - i överensstämmelse med vad som gäller för övriga kulturverksamheter - att de som redan är vana ochregelbundna bokläsare bereds möjlighet att utveckla sina intressen samtidigtsom utvecklingen och utbyggnaden av verksamheten i betydande utsträckninginriktas på eftersatta grupper och kulturfattiga miljöer. Biblioteken har genomsin uppsökande verksamhet vunnit betydelsefulla erfarenheter av sådana insatseroch är därför viktiga instrument i de läsfrämjande åtgärder som, särskilt vadgäller de statliga insatserna, bör prioriteras. Folkbiblioteken är kommunala institutioner och kommunernasekonomiska insatser är helt avgörande för deras verksamhet. Utbyggnaden avbiblioteksverksamheten har i aUmänhet satts i första hand vad gällerkommunernas åtgärder på kulturområdet. I flertalet kommuner är folkbiblioteketden enda kulturinstitutionen. Kommunernas sammanlagda driflutgifler förbiblioteksverksamheten har ökal från 150 mUj. kr.till 330 milj. kr i löpande priser. Utgifternas andel av kommunernas totalautgifter för kulturell verksamhet har hållit sig i stortsett vid . Denna stora andel anger den betydelse kommunernatillmäter biblioteksverksamheten och visar också på den vilja som finns hoskommunerna att utveckla åtagandena inom denna del av kulturområdet. Destatliga insatserna för folkbiblioteksverksamhcten har en lång tradition.Mellan åren 1905 och 1965 utgick generella statsbidrag. Är 1965 avveckladesdessa i samband med att det statliga skatteutjämningsbidraget förändrades ochhöjdes (prop. 1965:50, SU 1965:124, rskr 1965:313). Det statligaskatteutjämningssystemet, som syftar till att ge möjlighet till likartadkommunal service i olika delar av landet, kan därför sägas avse ocksåbiblioteksverksamheten. Vid avvecklingen av de generella bidragen bedömdes delangeläget att staten även fortsättningsvis gav ett direkt stöd till kommunernasbiblioteksverksamhet. Statsmakternas beslut innebar att de statligainsatserna inriktades på rådgivning, service och utvecklingsarbete. Deviktigaste åtgärderna angavs vara bidrag till utvecklingen avbiblioteksverksamheten i olika typer av kommuner saml tillfälliga punktstöd försärskilda lokala initiativ. Avvecklingen av de generella statsbidragen tillfolkbiblioteken innebar att länsbiblioleken inte längre skulle ha till uppgiftatt inspektera de lokala biblioteken. Länsbiblioteken avsågs i stället genomlåneservice, information och rådgivning medverka till utbyggnaden avbiblioteksverksamheten i resp. län. Som en komplettering till länsbibliotekenslåneservice hade tidigare en s.k. lånecentral inrättats. Ytteriigare eninrättades samt ännu en. Bestämmelser om bidrag till dehär nämnda delarna av folkbiblioteksverksamheten återfinns i kungörelsen (1966:108) om statsbidrag till länsbibliotek och lånecentraler (ändrad senast1974:638). Deriktlinjer som drogs upp genom beslut är de som hitintills legat tillgrund för de statliga insatserna för folkbiblioteken. har 25kommunala bibliotek erhållit s. k. utvecklingsbidrag. Bidraget har för varieberörd kommun omfattat en femårsperiod. drygt 20 milj. kr. i statliga bidrag utgått i denna form.I och med utgången av har denna bidragsform avvecklats. Det statligabidraget har varit av avgörande betydelse för utvecklingen av biblioteksverksamheteni de kommuner som erhållit sådant stöd. De erfarenheter som vunnits i kommunersom fåll bidrag har också kommit andra kommuner till del genom den kurs- ochinformationsverksamhet som kontinuerligt bedrivits av bibliolekssektionen inomSÖ som till utgången av handlade frågorna om det statliga stödettill folkbibliotek. Ansvaret för dessa frågor fördes över tilldet då inrättade . Frånkommunall håll har viss kritik riktats mot utvecklingsbidraget. Det har gjortsgällande all det genom sin konstruktion med krav på betydande kommunalaekonomiska insatser har gynnat relativt sett stora kommuner med enförhållandevis god ekonomi medan små kommuner med begränsade ekonomiskaresurser inte kunnat utnyttja bidraget. I och med den avveckling av dettabidrag som inleddes har de statliga insatserna i ökad omfattning fåttformen av tillfälliga bidrag till särskUda lokala initiativ, s.k. punktbidrag.Bidrag har utgått till bl.a. bibliotekens sociala verksamhet, AV-ulruslning -främst musikanläggningar -, bokbussar, arbetsplatsutlåning samt inköp avlitteratur på invandrarspråk. Bidrag har i allmänhet utgått avkostnaderna, i vissa fall dock med större andel. Även vad gäller punktbidragenhar kritik riktats mot kravet på kommunala insatser med hänvisning till attdetta krav gjort det svårt för vissa kommuner att utnyttia bidragen. Kritikenhar främst gällt stödet till inköp av bokbussar. De kommunala insatserna på biblioteksområdet är som jagredovisade i det föregående av betydande omfattning och har ökat snabbt under desenaste åren. Ökningen har skett som nya och större kommunalaenheter skapats genom kommunsammanläggningarna. Detta har i många fall medförten centralisering av biblioteksresurserna i kommunen men har även skapatförutsättningar för en ökad decentraliserad verksamhet genom filialer ochbokbussar. har emellertid med utgångspunkt isina studier och andra undersökningar ansett sig kunna konstatera all detfortfarande föreligger stora skillnader mellan biblioteksstandarden i olikakommuner. Utredningen menar att skillnaderna kommer att kvarstå under åtskilligtid och att detta motiverar särskilda statliga stödinsatser. Denna uppfattningdelas av remissinstanserna. Några instanser, bl. Svenska kommunförbundetoch kommunalekonomiska utredningen, framhåller att den senaste kommunreformenhar skapat förutsättningar för en minskning av skillnaderna mellan kommunerna. Innan jag lar upp frågan om behovet av särskildastatsbidrag tUl folkbiblioteksverksamheten, vill jag beröra frågan omlagstiftning på biblioteksområdet. Ett medel att komma till rätta medstandardskillnaderna mellan kommunerna har nämligen angetts vara alt i lagålägga kommunerna att svara för en viss minimistandard. redningen avvisar tanken på en lagstiftning men föreslårvissa kompletterande bestämmelser kungörelse om statsbidrag tilllänsbibliotek och lånecentraler av innebörd att del fastställs vad som är folkbiblioteksverksamhelensmål och vem som bär ansvaret för verksamheten på olika nivåer. Omstandardskillnaderna består eller om utvecklingen inom biblioteksområdet taren annan riktning än f. n. - exempelvis så att viss service beläggs med avgift bör dock enligt utredningen frågan om lagstiftning kunna aktualiseras pånytt. Det stora flertalet remissinstanser som yttrat sig i denna fråga avvisartanken på en bibliolekslagstiflning. Flera avvisar också tanken på en ändringav angivet slag i nämnda kungörelse. Jag berörde i föregående års kulturproposilion (s. 304)frågan om lagstiftning inom kulturområdet och anförde därvid från allmännautgångspunkter att staten bör inrikta sina insatser på att stimulerakulturverksamheten i landet och inte på att reglera den. Vid min behandling avfolkbiblioteken konstaterade jag att det således inte var aktuellt med någonbibliotekslagstiftning. Detta uttalande lämnades utan erinran av . Enlag som enbart ålägger kommunerna att upprätta bibliotek skulle enligt minmening vara utan effekt eftersom bibliotek finns i samtliga kommuner. Enlagstiftning som ger detaljerade föreskrifter för biblioteksverksamhetensomfattning och utformning skulle snabbt bli föråldrad och i vissa fall motverkasitt syfte eftersom miniminormer lätt utvecklas att fungera som maximinormer.En sådan lagstiftning skulle också förutsätta att den statliga tUlsynsmyndighetenfick i uppgift att kontrollera att biblioteksverksamheten i de enskildakommunerna uppfyllde de fastställda kraven. I den allmänna diskussionen hävdasibland att bibliotekslagstiftning är en metod att tillförsäkra den enskildemedborgaren rätt och möjlighet till en hkvärdig biblioteksservice som gertillgång till böcker för utbildning, förströelse eller konstnärlig upplevelsevar han än bor och vilka förhållanden han än befinner sig i. Ett sådantresonemang är emellertid tillämpligt för hela kulturområdet och skulle kunnatas till intäkt för detaljerade bestämmelser också om den verksamhet somkommunerna skall svara för i fråga om t. ex. teater, musik och bildkonst. Ettsådant synsätt är oförenligt med de riktlinjer för den statliga kulturpolitikensom statsmakterna lade fast föregående år. Det skulle åsidosätta kommunernassjälvstyrelse och försvåra den anpassning tUl lokala initiativ och önskemål somdet kanske är mer angeläget att tillgodose på kulturområdet än på många andraområden. Jag vill i detta sammanhang även hänvisa till attdåvarande departementschefen vid omläggning av det statligabiblioteksstödet konstaterade att endast insatser som i praktiken skulleinnebära ett förstatligande av folkbiblioteken skulle kunna ge möjligheter fullt enhetlig utveckling. Enligt hans bedömning kunde emellertid huvudansvaretför bibliotekens utveckling inte läggas på andra organ än de kommunala. Som framgåttav del föregående finner jag ingen anledning att frångå detta ställningstagande. Den av utredningen föreslagna kompletteringen avkungörelsen om bidrag till länsbibliotek och lånecentraler förutsätter att detutgår ett generellt statsbidrag till folkbibliotekens verksamhet till vilket deföreslagna kompletterande bestämmelserna kan knytas som statsbidragsvillkor.Som kommer alt framgå av det följande är jag inte beredd att föreslå någon formav generellt stöd till de lokala folkbiblioteken. Litteraturutredningensförslag i angivet avseende saknar därför aktualitet. 11.3.2 Stöd tUI lokala folkbibliotek diskuterar tre olika typer avstatliga åtgärder för att komma till rätta med den ojämna biblioteksstandardeni landets kommuner, nämligen dels information, råd och anvisningar för attstimulera kommunerna tUl insatser, dels selektivt statligt stöd för upprustningoch utrustning, dels möjligheter för länsbiblioteken att temporärt ta överdelar av bokförsörjningen i en kommun. Jag tar först upp frågan om selektivtstatligt stöd och återkommer därefter tUl de två övriga frågorna. De treselektiva stödformer som utredningen behandlar är bidrag till bokbuss,upprustningsbidrag och bidrag till arbetsplatsutlåning. Bidragen föreslås iprincip vara av engångskaraktär, men de två sistnämnda bidragen bör av bl. a.praktiska skäl kunna utgå . Remissinstanserna delarutredningens bedömning all det behövs direkta statliga stödåtgärder förfolkbiblioteksverksamheten. De är också i princip positiva till de föreslagnastödformerna. Vissa kritiska synpunkter redovisas dock, bl. a. vad gäller denföreslagna tidsbegränsningen av bidragen. Det anges vidare vara en risk attkommunerna, om otillräckliga medel totalt sett anslås för bidrag, skjuter uppangelägna åtgärder i avvaktan på statligt bidrag.