prop · FY0373 · 1975-12-31 00:00:00 — Riksbanksfullmäktigeframhåller all del förhållandet atl en del av en banks rörelse förläggs lillandra juridiska enheter än banken själv ger upphov till en serie problem.Inspektionen tar upp två av dessa nämligen inspektionens möjligheter lill insynoch kontroll saml kapilalläcknings- och blancokreditfrågan. Beträffandeinsynsfrågan anser fullmäktige all inspektionens argument för atl bankanknulnafinansieringsbolag också formellt bör ha ställning som dotterbolag ärövertygande. Del finns inte, även om gränsfall kan förekomma, någon anledningatt acceptera all banker genom atl arbeta via en sidoorganisation undviker denkontroll och insyn som är en grundläggande princip i svensk banklagstiftning.Det bör frän det allmännas sida uttryckligen krävas atl sidoverksamheter skervia dotterbolag. Fullmäktige tillägger alt del dock bör föreligga starka skälför alt rörelsen över huvud laget föriäggs till ett särskilt företag, även om detlaär dotterbolag. Enändring av kapitalläckningsreglerna i enlighet med inspektionens förslag synesdäremot vara en fråga av underordnad betydelse. Inspektionen utgår från atl kapitalläckningskravelinle bör vara hårdare då en rörelse bedrivs genom elt dotterbolag än då delbedrivs av banken själv. Ifrågavarande finansieringsbolags upplåningsbehovläcks emellertid utöver del riskbärande kapitalel väsentligen genom en avbanken organiserad inlåning från bankkunder, som annars skulle ha placeratmedlen i form av s. k. specialinlåning i bankerna. Om finansieringsbolagel är eltdotterbolag blir kapitaikravet på moderbanken i detta fall i det närmastedetsamma som om rörelsen bedrivits inom banken. Som inspektionen påpekar kankapitalkravet vid utlåning genom dotterbolag även bli väsentligt lägre,nämligen om dotterbolagets föriagslån placeras utanför moderbanken. Någotpåtagligt behov atl nu vidtaga den av bankinspektionen föreslagna ändringen i kapitalläckningsreglernasynes därför inte föreligga. En isolerad ändring av detta slag är, enliglfullmäktiges mening, olämplig framför allt därför att inpassningen avfinansieringsbolagen i banklagstiftningen och den kredit-politiskalagstiftningen aren komplicerad fråga som bör omsorgsfullt prövas. Definansieringsbolag som bankinspektionens förslag syftar på - i första hand desom ägnar sig åt factoring- och leasingrörelse men även de som ägnarsig åt konsumlionskreditgivning - skiljer sig enligt fullmäktige pä ettavgörande sätt från de existerande kreditaktiebolagen. Kreditaktiebolagen ägnarsig huvudsakligen åt långfristig kreditgivning. De har etablerats, ofta avstaten eller med statens medverkan, för alt tillgodose från allmän synpunktangelägna kreditbehov, nämligen bostadsproduktionen, mindre företagskapitalförsörjning samt stora och riskbetonade investeringar. Deras upplåningsker huvudsakligen på kapitalmarknaden genom obligationslån eller genom direktalän frän AP-fonden. Finansieringsbolagen är engagerade i en mera kortfristig kreditgivningsom är av samma slag eller ersätter en del av bankernas utlåningsrörelse. Dekreditbehov de läcker kan inte anses särskilt stödda av det allmänna. Derasupplåning är i stort setl av samma karaktär som bankernas specialinlåning.Deras verksamhet står således bankernas rörelse mycket nära såväl påutlånings- som inlåningssidan. 1 de fall de arbetar nära samman med en bankeller grupp av banker kan del sägas, alt en del av bankernas rörelse fiyttas utlill finansieringsbolagen. Denna karakteristik utesluter enligt fullmäktige inleall del ibland finns starka skäl för en specialisering av kreditmarknadensinstitutioner. Frånvad som brukar kallas bankpolilisk synpunkt erbjuder finansieringsinstitutenav nämnda typ särskilda problem både genom alt deras rörelse i mycketöverensstämmer med bankinslilutens och genom atl de ofta verkar i närasamarbete med banker. Dessa institut som varken anses som banker eller som kreditakliebolagbörjar spela en roll på den svenska kreditmarknaden, som motiverar en prövningom och hur de behöver inpassas i den grundläggande lagstiftning som reglerarkreditinrättningarnas verksamhet. Från kreditpolitisk synpunkt är det mestiögonfallande alt finansieringsbolagen är oberoende av verkningarna avkreditpolitiska instrument som utnyttjas för atl päverka volymen ochinriktningen av bankernas kreditgivning. Klarast framträder delta vid dereellt bankanknulna bolagen. Genom att t. ex. factoringrörelsen läggs utanförbankens balansräkning ernås, att den del av inlåningen som förs tillfinansieringsbolaget inte kommer med i basen för de mot banken riktadelikviditetskvotskraven. Inlåningen i finansieringsbolaget kan sålunda hellanvändas lill utlåning, medan om rörelsen legat inom banken 30 eller 24 %skulle ha filt avsättas lill placering i likvida tillgångar. Ännu starkare blirkontrasten i ell läge dä, som , bankernas utlåning begränsas genomett utlåningslak. 1 detta fall kan finansieringsbolagets utlåning fritt ökamedan utlåningen inom bankens ram begränsas hårt. Fullmäktigedrar slutsatsen atl det finns elt behov av all utreda formerna förfinansieringsbolagens verksamhet och dessa bolags anknytning lill bankerna.Från slabiliseringssynpunkt måsle prövas hur bolagens verksamhet påverkareffektiviteten hos olika kredilpolitiska instrument. Enligl fullmäktigesmening borde en ändring i kapitalläckningsreglerna inte komma i fråga förrän eltställningstagande har skell i de av fullmäktige berörda frågorna. Oavsett dettaborde emellertid införas krav pä alt de bankanknutna bolagen skallges ställning som dotterbolag. Bankföreningenframhåller all del är angelägel alt kapitalläckningskravel reduceras och lillstyrkerdärför bankinspektionens förslag. Med anledning av alt den föreslagnaliberaliseringen av kapitalläckningskravel avses omfatta inte bara factoring-och leasingföretag utan även krediter lill andra bankägda finansieringsföretagav likartad konstruktion utgår bankföreningen från atl förslaget gäller också ifråga om sådana bolag i vilka banks aktieinnehav inle avser alla eller ens fiertaletaktier i bolaget. Bedömningen huruvida bolaget skall i här relevant hänseende jämslällasmed kreditakliebolag måsle ske efier andra kriterier, i första hand de regler ilag och bolagsordning som kan komma all gälla till skydd för bolagetssoliditet. bör längre fram - senast i samband med denkommande anpassningen av banklagen till den nya aktiebolagslagen -en ytteriigaresänkning av kapitalläckningskravel ske. syftar därvid på attdel nuvarande kapitalläckningskravel på för banks innehav av aktier isidobolag bör sänkas lill 8 96. Enligt bankföreningen finns inte skäl att, som f.n. är fallet, i detta hänseende göra skillnad mellan aklieengagemang isidobolag vari staten är meddelägare och engagemang i andra sidobolag. Bankföreningenanser bankinspektionens förslag i blancokreditfrågan välmotiverat. Bankföreningenhar vidare med anledning av vad riksbanksfullmäktige uttalat i ärendet anfört ihuvudsak följande. Del kan i och för sig vara rikligt alt de av bank helägdadotterbolagen delvis finansierar sin rörelse genom sådan inlåning frånbankkunder som annars i form av s. k. specialinlåning skulle ha gått tillbankerna. Denna del av de bankägda facloring-och leasingbolagens upplåning ärdock inle alls dominerande. Avgörande är i vilken utsträckning de banker, somskulle beröras av en ändrad ka-pitaltäckningsregel, har utlåning lill eller harställt garantier på uppdrag av sina helägda factoring- och leasingföretag.Dessa banker har beaktansvärda placeringar i dotterbolagen, som kräver 8 96 kapilalläckning.Förutom atl dessa krediter och garantier fordrar kapitaltäckningkrävs att säkerhet ställs för krediterna, om inte blancokreditkvoten skallbelastas. En förändring enligt bankinspektionens förslag av kapitalläckningsreglernakan alltså knappast sägas vara av underordnad betydelse för de berördabankerna. Den kreditgivning som sker genom de bankägda factoring- och leasingbolagengår uteslutande till näringslivel och avser inle t.ex. kon-sumlionskrediler. Deföretag, som begagnar sig av factoring och leasing, återfinns företrädesvis iden mindre och medelstora industrin, vilken sedan mitten av 1960-talel hafi alltmindre möjligheter alt finansiera sin rörelse med egna medel. Factoring innebärför dessa företag ett optimalt utnyttjande av tillgängliga säkerheter. Därjämteingår i factoring en service - kredit-prövning, kundbevakning, reskontraföringetc. - av etl slag som förelagen inte själva kan ombesörja lill rimligakostnader. Leasing utgör främst för små och medelstora förelag ett attraktivtalternativ lill avbetalningsköp och annanfinansiering av maskininvesleringar. Factoring- och leasingföretag har ocksåunder senare period etablerats i betydande antal både i och utomlandsoch är elt allmänt förekommande inslag i modernt kreditliv. De svenskaföretagens fordringsportföljer uppgår till fiera miljarder kronor. Mot bakgrundhärav kan det hävdas att factoring-och leasingföretag generellt sett fyller eltäven från allmän synpunkt angeläget kreditbehov. Enligl den föreslagnaordningen skall regeringen avgöra vilka som skall fl jämställas med kreditakliebolag.Med en sådan prövning synes fullmäktiges farhågor ogrundade alt den tilltänktakretsen av förelag inte skulle fylla de krav som från banklagens synpunkt kanböra uppställas. Starka administrativa och företagsekonomiska skäl har betingatelableringar av särskilda factoring-och leasingföretag, vari bankerna ägeraktier. Genom alt regeringen efier tillstyrkan av bankinspektionen rnedgett allbankerna förvärvat dessa aktier borde konstruktionen anses till fullosanktionerad av det allmänna. Riksbanksfullmäktiges invändningar mot förslagetfrån kredilpolitiska utgångspunkter bör enligt bankföreningen inle åberopas molutformningen av en kapitaltäckningsregel i banklagen. Kapitaltäckningsbestämmelsernahar lill syfte att trygga att bankinstituten till insällarnas skydd håller egetkapital av viss minsta storlek. Enligt bankföreningen är det i strid motbanklagens uppbyggnad och funktion atl låta kreditpolitiska synpunkter påverkalagens innehåll. Bankinspektionens förslag avser endasl en anpassning av kapitalläckningsreglernatill del förhållande som har uppkommit genom att vissa banker har fåttregeringens tillstånd all förvärva aktier i factoring- och leasingbolag. Detkan därför inte vara rimligt alt de banker, .som äger factoring-ochleasingbolag skall missgynnas i kapitaltäcknings- och blancokredithän-seende iavvaktan på en utredning huruvida kredilpolitiska effekter kan uppkoinma av allfactoring- och leasingrörelse bedrivs av särskilda bolag. Sparbanksföreningenhar ingen erinran mot bankinspektionens förslag men franihåiler att värdet avförslaget för sparbankernas del blir begränsat sä länge som sparbank saknar denmöjlighet affärsbank har all efler regeringens tillstånd förvärva aktier i bl.a. företag av förevarande slag. Föreningen aviserar en framställning tillregeringen i denna fråga (se avsnitt 3). Bankinspektionenhar i en skrivelse till regeringen tagit upp frågor som gäller tillämpningen avkapilalläcknings- och blancokredilreglerna på bankinstituts kreditgivning tillsidoföretag som driver finansieringsverksamhet i första hand genom factoringoch leasing. Med factoring avses belåning eller köp av kundfordringar. Medleasing avses i detta sammanhang s. k. finansiell leasing, en finansieringsformför investeringar i maskiner och annan produktionsutrustning som innebär atlleasingförelaget köper utrustningen och långt-idsuthyr denna till ettproduktionsföretag. Karakteristiskt för finansiell leasing är attproduktionsutrustningen inköps först sedan avtal harträffats om uthyrningen. Pä den svenska marknaden finns ett fiertal factoring-och leasingförelag med anknytning till bankinstituten. De fiesta av dessa factoring-och leasingföretag ägs numera hell eller delvis av ett eller fierabankinstitut. Endast de factoring- och leasingförelag som har anknytning tillSkandinaviska drivs utan atl banken har gått in som ägare. Enöversikt över de olika factoring- och leasingföretagen och deras verksamheterhar lämnats i del föregående. Bankinspektionenanser att det är en önskvärd utveckling atl bankerna står som ägare lill debolag som driver factoring- och leasingverksamhel. Nuvarande kapitalläckningsreglermedför emellertid alt etl strängare krav på sådan täckning kommer all gälla förägarbanken än om verksamheten drevs direki i bankens egen rörelse. Inspektionenföreslår därför atl regeringen skall få räll att efier prövning i varjeenskilt fall bestämma att ell factoring- eller leasingföretag skall jämställasmed elt kreditaktiebolag i fråga om det kapitalläckningskrav som skalltillämpas på banks krediter till företaget. Sådana krediter skulle därigenomkomma alt hänföras lill placeringar i den lägsta riskgraden och sålunda bli hellfria från täckningskrav i stället för att som f. n. kräva kapilalläckning . Enligl inspektionens förslag bör även andra bankägda finansieringsföretag änfactoring-och leasingföretag kunna jämställas med kreditakliebolag om de ärkonstruerade på ell likartat sätt. Vidremissbehandlingen har riksbanksfullmäktige ullalat att i den mån bankernasverksamhet till viss del skall få drivas i ell särskilt företag det bör ställasupp krav på all detla skall vara etl dotterbolag till banken för att därigenommöjliggöra behövlig insyn och kontroll från bankinspektionen. Fullmäktige ärnegativa till bankinspektionens förslag. Enligl fullmäktige finns inte någotpåtagligt behov av ändring i kapitalläckningsreglerna eftersomfinansieringsföretagens upplåningsbehov främsl läcks av inlåning från bankkundersom annars skulle ha placerat sina överskottsmedel som s. k. specialinläning ibankerna. Fullmäktige anser vidare atl ifrågavarande finansieringsföretag intekan jämställas med kreditakliebolagen vilka har tillkommit för att lillgodosefrån allmän synpunkt angelägna kreditbehov. Enligl fullmäktige bör isammanhanget ocksä beaktas att finansieringsförelagen kan verka oberoende av dekredilpolitiska instrument som till-lämpar på banksektorn. Enändring av kapitalläckningsreglerna bör inle komma i fråga förrän formerna forfinansieringsföretagens verksamhet och anknytning till bankerna har utretts ochen prövning har skett av förhållandel till olika kredilpolitiska åtgärder. Bankföreningenhar tillstyrkt bankinspektionens förslag och har framhållit alt vid prövningenom elt företag skall an.ses jämställt med ett kreditaktiebolag hänsyn främslskall las till de regler i lag och bolagsordning som gäller till skydd förbolagets soliditet. Föreningen framhåller bl. a. atl det är främst den mindreoch medelstora industrin som utnyttjar de finansieringsalternativ som factoring-och leasingföretagen erbjuder och all det ävenfrån allmän synpunkt måste anses vara angelägna kreditbehov som tillgodosesgenom dessa företag. Kreditpolitiska aspekter bör enligl föreningen inleinverka på utformningen av kapitalläckningsreglerna i banklagen (BL).Sparbanksföreningen har inte haft någon erinran mot bankinspektionens förslagmen har framhållit alt betydelsen därav är begränsad så länge som sparbankerinte har samma möjligheter som affärsbankerna att förvärva aktier i företag avförevarande slag. För egen del vill jaganföra följande. Finansieringsformerna factoring och leasing introducerades iSverige under 1960-lalet som komplement lill bankernas och övrigakreditinstituts finansieringsformer, Det var flera affärsbanker som toginitiativet lill bildande av factoring- och leasingföretag. Den nya verksamhetenskulle - utom vad avser den mindre del av facloring-verksamheten som beslår avköp av fakturafordringar - kunna ha drivits direkt i bankrörelsen. a.organisatoriska och administrativa fördelar har emellertid ansetts motivera attverksamheten drivs i särskilda bolag. Dessa organiserades i början .somdotterbolag lill bankerna närstående företag och drevs i nära samarbete medresp. Factoring- och leasingverksamheten föll därvid utanför denkontroll och insyn som det allmänna genom bankinspektionen har i fråga ombankernas verksamhet. Mol denna bakgrund är del tillfredsställande atl sä gottsom samtliga tidigare bankanknulna factoring- och leasingförelag numera, eflerregeringens tillstånd lill aktieförvärv, liksom de bildadeföretagen kommil-att ägas direkt av en eller fiera banker. Endasl de factoring-och leasingföretag som har anknytning lill en av de slörre affärsbankerna ochett leasingbolag som har anknytning lill provinsbankerna drivs utan attbankerna äger företaget. Med hänsyn härtill anser jag inle behövligt att i detlasammanhang överväga åtgärder i fråga om ägarskapel lill factoring- och leasingförelagen. Utgångspunktenför bankinspektionens förslag till en liberalisering av ka-pitaltäckningskravetför ett bankinstituts krediter lill bankens factoring- och leasingbolag är denatt för bankens engagemang bör gälla ungefär samma täckningskrav, oavsett omverksamheten drivs direkt i banken eller via etl sidobolag. Jag kan ansluta migtill denna uppfattning under förutsättning att företaget drivs efier regler somtryggar företagets soliditet på etl sätt som kan jämföras med vad som gäller i frägaom kreditaktiebolagen. Jag anser i likhel med bankinspektionen all en lämpliglösning kan vara att regeringen för varje särskilt finansieringsföretag fårpröva om banks fordran hos delta skall anses jämställd med fordran hos kreditakliebolag. Ävenom huvudsyfiet med banklagstiftningens rörelseregler är atl skapa garantier föralt kreditföriusler inte drabbar insätlarna bör reglerna självfallet inte gesen sådan utformning alt möjligheterna för det allmänna aU - som elt led i denförda ekonomiska politiken - påverka finansieringsverksamheten försvåras. Detkan därför finnas visst fog för riksbanksfullmäktiges uppfattning att enändring av kapitalläckningsreglerna for banks placeringar i factoring- ochleasingföretag inte bör ske innan det har utretts bl.a. i vadmån dessa bör kunna påverkas av kredilpolitiska åtgärder. Det bör här nämnas atlbl.a. bankinspektionen och riksbanksfullmäktige i remissyttrandena över det avden kreditpolitiska utredningen avgivna betänkandet (Ds Fi 1974:2)förordade en utredning i syfte att göra den kredilpolitiska lagstiftningentillämplig också på finansieringsföretag och andra utanför den organiseradekreditmarknaden. Med anledning därav uttalade jag i prop. 1974:168 (s. 144) attdet finns goda skäl för en sådan vidgning av den kreditpolitiskalagstiftningens tillämpningsområde och att jag inom den närmaste framtidenavsäg att ta ställning lill den fortsatta handläggningen av frågan. Denna är f.n. under övervägande i . Såvitt nu kan bedömas kommerövervägandena atl leda lill beslul om utredning i fråga omfinansieringsföretagen. Det ligger nära lill hands alt anta alt en sådanutredning kommer att leda fram lill förslag om bättre kontroll överfinansieringsföretagen, t. ex. genom alt dessa blir omfattade av regler liknandedem som gäller för kreditaktiebolagen. Med hänsyn härtill och till de skäl somhar anförts till stöd för inspektionens förslag anser jag att en sä begränsadliberalisering av kapitalläckningskravel som det här är fräga om bör kunnagenomföras . En ändring enligl inspektionens förslag motverkar också alt enbank föriägger sin factoring- och leasingrörelse till förelag som ägs inle avbanken ulan av banken närslående bolag. Jag vill framhålla att jag i dettasammanhang däremot, inle är beredd alt överväga den av bankföreningen önskadesänkningen av kapitalläckningskravel beträffande aktiekapital och därmed jämföriiglriskkapital som en bank tillskjuter till ett finansieringsföretag. Medhänvisning lill del sagda förordar jag att det genom en bestämmelse i 57 Slagen (1955:183) om bankrörelse (BL) öppnas möjlighet för regeringen allbesluta att ett factoring- och leasingföretag vid tillämpningen av paragrafensförsta stycke skall anses jämställt med kreditaktiebolag. 1 överensstämmelsemed vad bankinspektionen föreslagit bör för sparbankernas och cenlralkassornasvidkommande i 26 S lagen (1955:416) om sparbanker (SpL) och 34 S lagen(1956:216) om jordbrukskasserörelsen (JkL) göras motsvarande ändring. Av dennya bestämmelsen bör framgå.atl det skall vara fråga om ett bankägt bolag. Medbegreppet bankägt avses här atl ett eller fiera bankinstitut äger aktierna ibolaget eller en majoritet därav. Förutom ägarförhållandena är utformningen avbolagels bolagsordning av betydelse. För att etl factoring- och leasingföretagskall anses jämställt med kredit-aktiebolag bör sålunda krävas att ibolagsordningen finns regler, bl. a. om en högsta gräns för upplåning, som ärägnade att trygga företagets soliditet. Regeringens prövning blir beroende avomständigheterna i varje enskilt fall. Lagändringen bör utformas så atl denkommer alt omfatta även andra bankägda finansieringsföretag än factoring- ochleasingföretag. Till frågan om sparbankers och cenlralkassors rätt alt förvärvaaktier i sidobolag återkommer jag i avsnitt 3. Bankinstitutfår ge blancokrediter, dvs. krediter ulan krav på att särskild säkerhetställs, dels inom en pä visst sätt bestämd ram, dels till vissa institut, däriblandkreditakliebolag. Jag kan godta bankinspektionens förslag att bankinstitut gesrätt att lämna blancokrediter till sidoföretag, som enligt det sagdaförklarats jämställt med kreditakliebolag, utan att den generella blancokreditramenlas i anspråk. Efiersom det i blancokredilreglerna i 59 S BL, 28 S SpL och 36 SJkL hänvisas till kapitalläckningsreglerna behöver ändring i nämnda paragraferinte ske, om de föreslagna ändringarna i kapitalläckningsreglerna genomförs. 3Sparbanks och centralkassas engagemang i sidobolag 3.1 Gällande bestämmelser Bestämmelsernaför de olika typerna av bankinstilul om rätt atl förvärva egendom är med vissaundanlag enhetligt utformade (54-56 SS BL, 23-25 §S SpL och 31-33 SS JkL). Enpunkt där skillnader finns gäller möjligheten till engagemang i sidoföretag.Bestämmelser härom finns i 55 S BL, 24 S SpL och 32 S JkL. Affärsbank,sparbank och kreditkassa får förvärva aktier i och föriagsbevis utfärdat avbolag som uteslutande har lill syfte att förvalta fast egendom eller tomträttsom förvärvals för att bereda institutet lokaler eller tillgodose därmedsammanhängande behov. 1 fråga om sparbank skall ärende om sådant förvärvavgöras av huvudmännen, om annat inte följer av reglemente. För kredilkassagäller atl ärendet avgörs av stämman, om annat inte följer av kreditkassansstadgar. Affärsbankfår dessutom efter tillstånd av regeringen förvärva aktie i annal bankaktiebolag,i utländskt bankföretag och i svenskt aktiebolag eller utländskt företag, varsändamål kan anses gagneligt för bankväsendel eller det allmänna. Detsammagäller i fråga om garanlifondbevis och föriagsbevis som utfärdats av sådantbolag eller förelag. Sparbank och cenlralkassa kan i viss utsträckning förvärvaaktier eller andelar i företag som tillgodoser för sparbanker resp.kreditkassor gemensamma intressen. Sparbank får förvärva andel i sådanekonomisk förening eller aktie i sådant bolag som med regeringens godkännandeverkar som en sammanslutning av svenska sparbanker för att tillgodosegemensamma intressen. Förvärvsrätten är dock begränsad till belopp, som vidvarje tidpunkt sammanlagt svarar mol högst av egna fonder.Detsamma gäller om sparbank vill förvärva garanlifondbevis eller föriagsbevis,som har utfärdats av sådan förening eller sådant bolag, och om sparbank iövrigt vill skjuta till medel lill föreningen eller bolaget. Centralkassa fårförvärva andel i sådan ekonomisk förening eller aktie i sådant bolag, somtillgodoser gemensamma intressen för kreditkassor. Förvärvsrälten är begränsad till10 9-0 av kassans och anslutna jordbrukskassors eget kapital. Liksom försparbank gäller nu nämnda regler också centralkassas förvärv av garanlifondbeviseller förlagsbevis, utfärdade av sådan förening eller sådant bolag, och andra tillskotttill föreningen eller bolaget. Sparbankoch centralkassa kan vidare efier tillstånd av bankinspektionen skjuta tillmedel till sådan förening eller sådant aktiebolag som nämnts utöver denangivna 10 96-ramen.