prop · FZ035 · 1975-12-31 00:00:00 — I sådana fallsynes enligt överstyrelsen någon ändring vad beträffar huvudmannaskapet inteböra vidtas. anser att föroreningsfrågorna i samband med mot- Prop.1975/76:5 77 tagningsanläggningarinte tillräckligt beaktats av UKA. Att minska utsläppen till sjöss får enligtverket inle innebära att vattenvårdskraven eftersatts beträffandeanläggningarna, som i sig innebär koncentrering av föroreningar och utsläpp iofta redan hårt belastade recipienter. LänsstyrelsenI framhåller atl i området mellan och harinförts ett traflksystem, som innebär atl den längsgående fartygstrafikenenkelriktats. Detta system kommer möjligen alt utvidgas att gälla yttefligareavsnitt i . För att i detta läge underlätta för fartyg att avlämnaoljeblandat barlastvatten m. m. utan att enkelriktnings-systemet äventyras ärdet enligt angeläget att samråd sker mellan och ifråga om lokaliseringen m. m. av mottagningsanläggningar i . framhåller atl en teknisk omständighet, som försvårarlösningen av mottagningsproblemet, är att mottagningsanordningar i regel intekan klara av behandling av oljeblandat vatten som innehåller emulgeringsmedel.Sådana medel förekommer vid rengöring av fartygstankar men bör enligtinstitutet förbjudas, när fartyg skall gå till oljehamn för lastning. och Sveriges fartygsbefälsföreningframhåller att risken for oljeutsläpp i samband med läktring inte berörts avUKA och inte heller hur man skall förfara i sådana sammanhang. Beträffandede ekonomiska aspekterna i samband med anläggningarnas anordnande och driftframför vissa remissinstanser olika synpunkter. i länanser att ytteriigare överväganden bör göras beträffande finansieringen avanläggningar med direkta statsbidrag eller via en särskild fond. Attavgifternas storlek avgörs genom överenskommelse mellan berörda parter kanenligt leda till att de uttagna avgifterna liksom nu kommer attvariera avsevärt från plats till plats och i vissa fall betraktas som alltförhöga. i ifrågasätter om det inte bör utgåstatsbidrag till täckande av kostnader tor vissa moltagningsanläggningar.Enligt bör denna fråga ytteriigare övervägas. iSkaraborgs län uttalar att statsbidrag i viss omfattning bör kunna utgå tilltäckande av sådana kostnader. föreslår attsjöfartsverket bemyndigas att efter samråd med rederiorganisationer ocholjeföretag fastställa enhetliga mottagningsvillkor och eventuellt taxor.Sveriges fartygsbefälsförening föreslåratt ett maximipris fastställs förmottagning. Flera remissinstanser framhåller att avgiften för mottagning avbariaslvatten bör vara låg. I län är av den uppfattningenalt det bör föreskrivas att huvudman för anläggning är skyldig attkostnadsfritt mottaga oljeblandat bariaslvatten. Även I Malmöhuslän ger uttryck för en sådan uppfattning. tillstyrkerUK A:s förslag när det gäller motlagningsanläggningar för oljeblandatbarlastvatten endast under förutsättning att inga eller i vafle fall lågaavgifter tas ut. Prop.1975/76:5 78 Nästansamtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran UKA:s förslag attde oljerester som härrör från fartygs maskinrum omhändertas av kommunerna inomramen för etl kommunalt renhållningsmonopol och att kostnaderna härför täcksgenom avgifter som tas ut med stöd av lagen om kommunala renhållningsavgifter. Behovetav anläggningar och anordningar för mottagning av andra kemikalier ochkemikalierester från fartyg än olja vitsordas genomgående av remissinstanserna.Flera av dem understryker dessutom att det är angeläget att sådana anläggningaroch anordningar kommer till stånd. Av fiera remissinstanser, bl. a. stålensnaturvårdsverk, i och ,betonas vidare, atl det är nödvändigt att frågan om det slutliga omhändertagandetoch oskadliggörandet av kemiskt avfall löses i samband med att anläggningarnaoch anordningarna kommer till stånd. är av den uppfattningenalt flera betydelsefulla frågor måste belysas för att slutlig ställning skallkunna tas till hur ett system för anläggningar skall byggas upp och administreras.Enligt verket är en av de viktigaste frågorna på vilket sätt de omhändertagnakemikalieresterna skall behandlas och oskadliggöras och om det finns resurserför detta inom landet. Verket framhåller därvid att det är "uteslutet attta emot några kemikalierester innan behandlingsfrågan är löst". Ärbehandlingsfrågan inte löst skulle nämligen enligt verket den situationenkunna uppstå att avfall som bedömts alltför riskfyllt att släppas ut i havet istället -efter kanske endast bristfällig behandling - släpps ut i avsevärtkänsligare områden, såsom hamnar och andra kustnära vatten. Samma synpunkterunderstryks av . Flertaletremissinstanser är av den uppfattningen att frågan om huvudmannaskapet börlösas i princip på det sätt UKA föreslagit, nämligen att ansvaret för attlämplig anläggning eller anordning finns läggs på hamnens ägare eller lastensmottagare eller avsändare (hanterare) och att ett flexibelt system tillämpas,som i vafle särskilt fall ger del mest ändamålsenliga resultatet. Någraremissinstanser är emellertid av annan uppfattning. Sålunda framhåller bl. , och att ansvaret för mottagning avkemiskt avfall bör läggas på kommunerna. Flertaletremissinstanser delar UKA:s uppfattning att kostnaderna för anläggning elleranordning för mottagning av kemiskt avfall bör bestridas av huvudmannen. Någraremissinstanser anser dock alt statsbidrag bör utgå till täckande av kostnaderför uppförande av anläggning eller att denna fråga i vafle fall bör utredas.Vidare är remissinstanserna nästan genomgående av den uppfattningen atthuvudmannen efterskälig och rättvis grund själv bör få bestämma huruvida avgiftför användning av anläggning eller anordning skall utgå. Av fieraremissinstanser betonas härvid att avgiften bör vara låg. Några remissinstanseranser att avgiften bör inarbetas i hamnavgiften. 1975/76:5 79 Molkonventionernas bestämmelser om toalettavfall och fast avfall framförs i stortsett inte några erinringar av remissinstanserna. Elt genomförande av en svensklagstiftning på grundval av dessa bestämmelser hälsas med tillfredsställelseav bl. a. Vattenvärnet och . atseralt bör verka för att så många stater som möjligt ansluter sig tillhavsföroreningskonventionens valfria bilagor om toalettavfall och fast avfall. Prop.1975/76:5 80 7 Föredraganden 7.1 Inledning Föroreningav havsvatten genom olja, kemikalier etc. medför i flera hänseenden betydandeskador och avsevärda olägenheter. Skadeverkningarna på växt- och djurvärld ärvälkända. Skador och olägenheter förorsakas också flsket bl. a. genom attredskap smutsas ned och förstörs av oljeföroreningar. Olja som driver in motkusterna kan göra stränder oflänliga för bad och annat friluftsliv. Sedanlänge pågår ett internationellt samarbete för att söka hindra bl. a. sådanförorening av havsvattnet. Beträffande utsläpp av olja från fartyg har samarbetettidigare resulterat i bl.a. konventionen till förhindrande avhavsvattnets förorening genom olja (oljeskyddskonventionen). Grundtanken ikonventionen är att vafle fördragsslutande stat skall tillse att dess fartyg,oavsett var i världen de uppehåller sig, iakttar i konventionen angivna reglerför att motverka att havsvattnet förorenas. Den viktigaste av dessa regler ärett förbud mot ulsläpp av olja inom vissa i konvenlionen angivna zoner(förbjudna zoner). Dessa sträcker sig i regel från land. Detbör anmärkas att konventionens förbud inle avser alla slag av olja och inteheller utsläpp under vissa förhållanden av blandningar med en oljehalt somunderstiger särskilt angivna värden. Konventionen ändrades i vissa hänseendenvid en internationell oljeskyddskonferens . Ändringarna innebar bl. a.att också och förklarades vara förbjudna zoner. Ytteriigareändringar i konventionen antogs vid församlingsmöten som Mellanstatligarådgivande sjöfartsorganisationen (IMCO) höll . Genom dessaändringar fick konventionen ett väsentligt ändrat innehåll. a. slopadesdes. k. fria zoner, där olja tidigare fått släppas ut. Konventionen och 1962års ändringar däri trädde i kraft resp. 1967. De 1969 och 1971 beslutadeändringarna har ännu inte trätt i kraft. har tillträtt konventionen ochgodkänt konventionsändringarna. Vidareantogs 1969 en internationell konvention om ingripande på det fria havet vidolyckor som är ägnade att leda till föroreningar genom olja (1969 årsingreppskonvention). Konventionen syftar till att precisera kuststaternasbefogenhet att på det fria havet ingripa mot utländskt fartyg för alt förebyggaförorening genom olja vid sjöolycka och för att begränsa ska-deverkningaravsådan förorening. har tillträtt ingreppskonventionen, som trädde ikraft . FörSveriges del finns bestämmelser till skydd för den miljön bl. a. i lagen(1972:275) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg (ändrad senast1975:149, i del följande benämnd lag) och i kungörelsen (1972:278) omåtgärder mot vattenförorening från fartyg (ändrad 1975:151, i det följandebenämnd kungörelse). Lagstiftningen bygger på oljeskyddskonventionenmed däri t. o. m. 1971 beslutade ändringar. Prop.1975/76:5 81 Trafikenmed olje- och kemikalielasler till sjöss har fortlöpande ökat kraftigt. Pågrund härav och i anslutning lill de växande miljöskyddssträvandena har fråganom åtgärder lill skydd för den miljön allt mer kommit att uppmärksammas.Ökade ansträngningar har också gjorts i syfte att ytterligare motverka ochförhindra att havsvattnet förorenas. Viden internationell havsföroreningskonferens i antogs eninternationell konvention till förhindrande av förorening från fartyg(havsföroreningskonventionen) och ett protokoll om ingripande pä det fria havetvid havsförorening genom andra ämnen än olja (ingreppsprotokollet). Tillskillnad från oljeskyddskonventionen innehåller havsföroreningskonvenlionenbestämmelser inte bara om utsläpp av olja utan även av andra skadliga ämnen - ihuvudsak kemikalier -, toalettavfall och fast avfall. Genom ingreppsprotokolletutvidgas ingreppskonvention så att det blir möjligt atl vidta åtgärderäven när allvarlig och överhängande fara föreligger för förorening genomkemikalier m. m. har undertecknat konventionen och protokollet medförbehåll för ratificering. Parallelltmed arbetet på havsföroreningskonvenlionen förbereddes en särskild konventionom skydd av miljö (). Arbetet medkonventionen avslutades vid en miljövårdskonferens i i mars 1974.Konventionen har till syfte att minska den förorening som orsakas av ämnen somhärrör frän områdena kring och från sjöfarten där. Den innehåller ilikhet med havsföroreningskonventionen regler om utsläpp av olika slag (olja,kemikalier, toalettavfall och fast avfiill) från fartyg. Reglerna ansluter istort till motsvarande regler i havsföroreningskonvenlionen för specialområden,med det undantaget att lidpunkten för ikraftträdandet i fråga om flytandekemikalier i bulk lämnats öppen. har undertecknat Östersjökonventionen.Denna skall ratificeras enligt konventionsbestämmelserna. Jämsidesmed det internationella samarbetet har inom landet utredningen (Jo 1971:01)rörande omhändertagande och behandling av kemiskt avfall m. m. (UKA) övervägtåtgärder till motverkande av vidare förorening av havsvattnet. Utredningen haravgett betänkandena (Ds K 1973:4) Anläggningar för mottagning av oljeblandatbariaslvatten, m. m. och (Ds K 1974:12) Anläggningaroch anordningar förmottagning av kemikalierester från fartyg. Vidarehar sjöfiirtsverket avgelt förslag lill författningsändringar som föranleds avetl svenskt tillträde lill havsföroreningskonvenlionen och . Havsföroreningskonventionen,, ingreppsprotokollet, de båda utredningsbelänkandena ochförfattningsförslaget har remissbehandlats. Jaghar tidigare lämnat en detaljerad redogörelse för det internationellasamarbetet till skydd för den miljön, den svenska lagstiftningen i ämnetoch nyssnämnda utredningsarbete liksom för den omfattande remissbehandlingenav de nya internationella överenskommelserna, utred- 6 1975/76. Prop.1975/76:5 82 1 det följande kommer jag därför atl särskiltomnämna endast de viktigaste momenten medan jag i övrigt fär hänvisa tillföregående redovisning. 7.2Sveriges tillträde till konventionerna Somframgått av min redogörelse upptar havsföroreningskonventionen i ettantal artiklar dels allmänna bestämmelser, dels regler om ikraftträdande,ändringar av konventionen etc. De tekniska bestämmelserna finns i fem bilagormed delaljerade regler till förhindrande av föroreningar av olika slag,nämligen i bilaga I förorening genom olja, i bilaga 11 förorening genomfiytande kemikalier som transporteras i bulk, i bilaga 111 förorening genomskadliga ämnen, främst kemikalier, som transporteras i förpackad form eller ifraktcontainer m. m., i bilaga IVförorening genom toalettavfall och ibilaga V förorening genom fast avfall. Bilagorna I, II och IV gällerinte endast förbud mot eller begränsning av utsläpp utan även fartygetskonstruktion och utrustning i sådana avseenden som är väsentliga frånmiljöskyddssynpunkt. Tillkonventionen är också fogade två protokoll som innehåller närmare bestämmelserom rapportering av föroreningsincidenter och om skiljedomsförfarande. Konventionenträder i kraft efter det att femton stater, som tillsammansrepresenterar av det samlade väridstonnagels brutiodräktighei räknati regislerton, har tillträtl den. Konventionsbestämmelserna för olja ochflytande kemikalier i bulk blir bindande för alla stater som tillträderkonvenlionen. Däremot är bilagorna lll-V valfria i den meningen alt entillträdande stat kan förklara alt den inte är villig att tillämpa de i dessabilagor upptagna reglerna. En stat som har avgett sådan förklaring kan docksenare godta bilagan eller bilagorna i fråga. Den nya konvenlionen ersätter,sedan den trätt i kraft, den reviderade oljeskyddskonventionen såvitt avserförhållandet mellan stater som är bundna av båda konventionerna. Såsomframgått av det föregående innebär ingreppsprotokollet en utvidgning av 1969års ingreppskonvention i anslutning till de utvidgningar som följer avhavsföroreningskonventionen. Liksomhavsföroreningskonventionen innehåller Ös lersjökonven-tionen ett antalartiklar med allmänna bestämmelser och med regler om ikraftträdande ochprocedurfrågor, medan de mera detaljerade tekniska frågorna rörande sjöfartenregleras i bilagor till konventionen. De materiella bestämmelser som rörsjöfarten finns i artiklarna 7 och 11 och i de därtill anslutande bilagorna IV ochVI. Artikel 7 och bilaga IV innehållerregler om utsläpp från fartyg av olja, kemikalier, toalettavfall och fastavfall. I artikel 11 och bilaga VI finns föreskrifter omsamarbete mellan de för- Prop.1975/76:5 83 dragsslutandestaterna vid bekämpning av föroreningar. Som jag har påpekat tidigareinnehåller konventionen också regler som inte berör sjöfarten - främstbestämmelser om landbaserade föroreningar - vilka förbigås i detta sammanhang.De anmäls senare denna dag av chefen för . Förutomav har undertecknats av övrigasex stater, nämligen , , , ,och . Konvenlionen träder efter det atl det sjunde instrumentet som innefattar ratificeringeller godkännande har deponerats. Till artikel 7 och bilaga IV finnssärskilda ikraftträdandebestämmelser som innebär att betydelsefulla delar skallböfla tillämpas möjligt, dock eller vidkonventionens ikraftträdande, om denna tidpunkt infaller utgång.När det gäller reglerna om fiytande kemikalier i bulk är tidpunkten förikraftträdande inle bestämd. I stället förbinder sig de fördragsslutandestaterna att eller etl år efter konventionensikraftträdande - beroende på vilken av dessa tidpunkter som infaller senare -fastställa tidpunkten för kemikaliereglernas ikraftträdande. - tillskillnad från havsföroreningskonventionen - inte innehåller några val fria bestämmelser utan i sin helhet blir bindande för stater som tillträder den. Dock må påpekas atl konvenlionen medger ett uppskov av högst med tillämpningen av yissabestämmelser. Ettsvenskt tillträde till de nya överenskommelserna har genomgående tillstyrktseller lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Från många håll harbetydelsen av överenskommelserna understrukits. De invändningar som rests rör- såsom jag skall redovisa senare - delfrågor och går ut pä attöverenskommelserna i vissa avseenden inte är tillräckligt ingripande eller - iandra fall - all de medför alltför långtgående restriktioner. Vidare diskuterasalternativa lösningar av olika problem och lämpliga lidpunkter för reglernasikraftträdande. Jagdelar den positiva inställning som präglar praktiskt taget alla remissyttranden.Havsföroreningskonventionen - med det anslutande ingreppsprotokollet - ochÖstersjökonventionen utgör betydelsefulla steg när det gäller att förbättra denmarina miljön. Jag ser det som helt naturiigt att vi i - i överensstämmelse med våra allmänna ambitioner påmiljövårdsområdet - skall tillträda överenskommelserna ochinternationellt verka för all de får vidast möjliga tillämpning. Det anfördainnebär atl jag förordar en'ratiflcering av överenskommelserna för svensktvidkommande. Vissa problem rörande lidpunkten för det praktiska genomförandelav föreskrifterna såvitt de gäller fiytande kemikalier i bulk har dock ännuinte fått sin lösning utan kommer att vidare övervägas i anslutning till deöverläggningar som skall föregå en överenskommelse enligt Östersjökonventionenom ikraftträdande av konventionens bestämmelserom sådana kemikalier. Dessa problem- vilka jag skall återkomma till senare - innebär att havsförorenings- Prop.1975/76:5 84 konventioneninle kan ratificeras f n., eftersom bilaga II tillkonventionen är av tvingande natur. Däremot möter inte hinder mot attratificera . Frågan om godkännande avhavsföroreningskonventionen i nyssnämnda del torde få underställas riksdagensamtidigt som frågorna om godkännande av tilläggsöverenskommelsen tillÖstersjökonventionen och om vissa lagstiftningsåtgärder som påkallas avkonventionsbestämmelserna. Detta beräknas kunna ske . Somhar framgått av min tidigare redovisning är del oljeskyddskonventionen med1962 års ändringar som är internationellt gällande. För svenskt vidkommande harvi emellertid gått avsevärt längre och vår lagstiftning - lag och 1972års kungörelse - bygger pä oljeskyddskonventionen med de ändringar däri som beslutats1969 och 1971. De svenska bestämmelserna innehåller i huvuddrag följande. InomSveriges sjöterritorium fär olja inte tömmas ut från fartyg. Även annat utfiödeav olja inom sjöterritoriet skall förhindras så långt det är möjligt. I frågaom tankfartyg med en brutlodräktighet av minst 150 registerton och annatfartyg med en bruttodräktighet av minst 500 registerton gäller bestämmelsernaäven på det fria havet. Därutöver föreskrivs i fråga om svenskt tonnage attbestämmelserna skall tillämpas även på tankfartyg med en bruttodräktighet under150 regislerton och annat fartyg med en ' bruttodräktighet under 500registerton och en maskinstyrka av minst 400 effektiva hästkrafter. Frånförbudet mot oljeutsläpp medges vissa begränsade undantag i huvudsakligöverensstämmelse med ändringar i oljeskyddskonventionen. För tidenintill dess ändringar i konvenlionen träder i kraft gällerundantagsbestämmelserna dock i fråga om utländskt fartyg endast om det hörhemma i land som redan tillämpar de ändrade konventionsreglerna. I fråga omutsläpp av olja från annat utländskt fartyg äger vissa äldre, mindrelångtgående bestämmelser motsvarande tilllämpning. Dessa bestämmelser anslutertill de föreskrifter som gäller enligt oljeskyddskonventionen med 1962 årsändringar. I1972 års lag föreskrivs vidare att anläggning eller anordning för mottagningav oljerester och oljehallig blandning från fartyg skall finnas i allmän hamnsom regeringen bestämmer. I enlighet härmed har föreskrivits atl mollagningsanläggningskall flnnas i , , , , och Göteborg.Vidare skall i allmän hamn i ett fiertal olika kommuner finnas anordning avenklare slag som kan ta emot begränsade mängder av oljerester. Föreskrifter omanläggning och anordning meddelas av . Bestämmelserom fartygs konstruktion och utrustning till förebyggande eller begränsning avvattenförorening finns lag, kungörelse och föreskrifter sommeddelas av . Detsamma gäller i fråga om certifikat som visar attbestämmelserna är uppfyllda. Prop.1975/76:5 85 Iförhällande till den svenska lagstiftningen innebär föreskrifterna ihavsföroreningskonventionen om oljeutsläpp utanför specialområden endast etlpar smärre ändringar, som lämpligen bör tas upp i den svenska lagstiftningenmed tidsmässig anpassning till konventionens ikraftträdande. Denna bedömningskall också ses mot bakgrund av de betydligt strängare regler som - enligt vadjag föreslår i det följande på grundval av - avses gälla ifråga om hela . Havsföroreningskonvenlionenupptar också en rad föreskrifter om fartygens konstruktion och om särskildaövervaknings- och kontrollsystem. I anslutning härtill finns särskildaövergångsbestämmelser för fartyg som är i drift, när konventionen träder ikraft. Konstruktions-och utrustningsbestämmelserna utgör en väsentlig del avhavsföroreningskonventionens regler till förhindrande eller motverkande avoljeföroreningar. Det är med hänsyn härtill tillfredsställande all kunnakonstatera alt svensk varvsindustri och rederinäring ligger långt framme pådetta område. När det gäller svenska fartyg som är under byggnad ellerprojektering torde man redan f. n. i betydande utsträckning ha tagit hänsyntill de i havsföroreningskonventionen angivna kraven. Vissa komponenter ikontroll- och övervakningssystemen finns ännu inte tillgängliga för kommersielltbruk men svenska företag har spelat en betydande roll när det gällt att drivapå utvecklingen. Man torde därför kunna utgå från att även denna fråga skall fåsin lösning . Enligl1972 års kungörelse ankommer det på atl - efter samråd mednaturvårdsverket - meddela föreskrifter om bl. a. fartygs konstruktion ochutrustning för att förebygga eller begränsa vattenförorening. 1 enlighet härmedföljer utvecklingen när det gäller konstruktions- ochutrustningsfrågorna inom detta område och verket torde - efter hand som detekniska problemen löses och med beaktande av de ekonomiska aspekterna -meddela behövliga föreskrifter. Detta förhållande, sett mot bakgrund av rederi-och varvsnäringens höga ambitionsnivå, gör sannolikt att den svenskahandelsfiottan, redan när havsföroreningskonventionen träder i kraft, i storutsträckning kommer att motsvara de i konventionen angivna konstruktions- ochutruslningskraven. Östersjöområdetomfattar i konventionssammanhang - utom - även Bottniska viken.Finska viken och inloppet till söder om en linje ungefärligen mellanSkagen och . Detta område utgör ett av de specialområden för vilkahavsföroreningskonventionen uppställer särskilt stränga regler. Det är dessaregler - vilka i princip innebär totalförbud mot alla slags utsläpp av olja ocholjehaltiga blandningar - som har tagits upp i . Allaoljetankfartyg och alla andra fariyg som har en bruttodräktighet av minst 400registerton skall behålla oljerester, förorenat bariaslvatten ochlankspolvatten ombord för avlämning till mottagningsanordning. När det gällerfartyg som inte är oljetankfartyg Prop.1975/76:5 86 ochsom haren bmllodräklighet understigande 400 registerton tillåts utsläpp avoljehaltiga blandningar endast under vissa snävt preciserade villkor. Vidareföreskriver konventionen att oljelastningsterminaler och reparalionsham-narinom skall vara försedda medanordningar för mottagning och hantering av förorenat barlastvatten ochlankspolvatten från oljetankfartyg och atl alla hamnar inom området skall haanordningar för mottagning av oljerester och oljehaltiga blandningar från allaslags fartyg. Enriktpunkt för ikraftträdandet av Ösiersjökonventionens regler om olja ocholjehaltiga blandningar är den . Bestämmelsernai havsföroreningskonventionen och aktualiserar, somframgår av min redogörelse, frågan om inrättande dels av anordningarför mottagning och behandling av allt förorenat bariast- ochlankspolvatten från oljetankfartyg i alla oljelastningsterminaler ochreparationshamnar, dels av anordningar för mottagning av andra oljerester ocholjehaltiga blandningar från alla fartyg i alla hamnar.