prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — har utredningen efterutförlig diskussion avvisat tanken på ytterligare liknande undantag vid fall avrattfylleri eller olovlig körning eller då fordonet brukats som hjälpmedel vidbrottslig gärning eller varit oförsäkrat. Enligt föreningens mening kan längre gående inskränkningari ersättningsrätten komma ifråga i vissa av de särskilt nämnda fallen;undantagsregeln i 11 § förefaller mindre lämplig. Utgångspunkter förföreningens bedömning av dessa frågor är, dels att en grund till den föreslagnaobjektiva ersättningsrätlen vid personskador bör vara - vid sidan av ettallmänt leparationsintresse - att låta biltrafiken bära den ekonomiskakostnaden för uppkommande skador, Enligt lagförslaget är rätten till trafikskadeersättningberoende av vållande vid motorfordons förande eller av bristfäUighet hosfordonet blott vid fråga om sakskada (10 §). Inom den allmänna skadeslåndsrättenkan del emellertid inte antagas att ett anspråk grundat på annans culpa skullekunna jämkas redan på den grund att den skadelidande varit berusad, gjort sigskyldig till olovligt brukande etc. Jämkningsfrågan blir från fall till fallberoende på om det klandervärda beteendet kan klassificeras somJämkningsgrundande medvållande till den inträffade skadan. Som förut berörts ärdet i 11 § föreslagna undantaget från rätten tUl trafikskadeersättning vidolovlig brukande olämpligt i kollisionsfall redan av det skälet alt det intehar någon motsvarighet i den allmänna skadeståndsrätten. Med tanke påkollisionsfallen, där vållande är den grundläggande ansvarsförutsältningen, bör11 § sålunda utgå. mäste emellertid observeras att undantaget blirtillämpligt också pä sådana sakskador, som täcks av den objektiva rätten lillersättning enligt 8 §, dvs, skador pä förares eller passagerares kläder ochpersonliga tillhörigheter. För dessa fall förefaller det däremot fullt möjligtatt ha undantaget kvar. Föreningen vill i sammanhanget anlägga vissa allmännasynpunkter på frågan om undantag från ersättningsrätten på objektiv grund vidsåväl personskador som sakskador, låt vara att reparationsintresset för ersättningframstår som mera behjärtansvärt i de förra fallen. Bedömningen av rätten tillersättning när den skadelidande gjort sig skyldig till olovligt brukande etc.kan bli en helt annan vid fråga om rätt till ersättning på objektiv grund, däman inte är bunden av klara Jämförelsepunkter i den allmänna skadeståndsrätten.Eftersom rätten till ersättning på objektiv grund framstår som en särskildfavör Jämfört med vad som gäller vid olycksfall och sjukdom i allmänhet, är deti och för sig möjligt att acceptera en gränsdragning där vissa skadelidande,som betett sig särskilt klandervärt, utesluts från det förbättrade skyddet. Avde olika kategorier skadeUdande, som här är i fråga, synes skälen för ettuteslutande från ersätlningsrätten vara starkare i vissa av fallen än i andra.Vid rattfylleri 1975/76:15 182 och olovlig körning kan i särskilt hög grad åberopas attföraren i hög grad själv ökar trafikrisken såväl för andra som för sig självgenom sin körning. Oavsett om det kan visas att han kört vårdslöst just vid dettillfället, då han själv drabbats av skada, kan detta förhållande åberopas somett skäl mot att ge honom det förstärkta skydd som den objektiva rätlen till ersäUninginnebär. Samma resonemang kan i viss mån föras vid olovligt brukande, särskiltom detta innebär tillgreppsbrott. Däremot finns det enligt föreningens meninginte anledning att överväga undantag från den objektiva ersättningsrättendärför att fordonet använts som hjälpmedel vid brottslig gärningöverhuvudtaget. Detta rättsfaktum är alltför vagt, och fordonets användningbehöver i dessa fall typiskt sett inte öka trafikrisken vare sig förutomstående eller föraren själv. Föreningenvill inte taga bestämd ställning lill frågan om och i vad män undantag från denobjektiva ersättningsrätten bör uppställas i de diskuterade fallen. Föreningen hardock velat redovisa att en rätlspolitisk bedömning, som inte har sammautgångspunkt i etl socialförsäkringsrättsligt synsätt som utredningen gjort,kan leda till andra avvägningar än lagförslagets. 1 varje fall beträffandesakskadorna synes en begränsning böra ske, vilket emellanåt skulle få praktiskbetydelse, särskilt för ersättningsrätten för personliga tillhörigheter enligt8 §. En begränsning av ersättningsrätlen på objektiv grund även vidpersonskador kan kanske inte heller helt frånkännas betydelse, när det gällerden allmänna moralbildningen kring t ex det förkastliga i att köra bil underalkoholpåverkan. Av detänkbara undantagsfallen från den objektiva rätten till ersättning återstår attberöra förslaget att undantag inte skall göras från ersättningsrätten ens förägaren av oförsäkrat fordon, en regel som tankes vara undantagslös vidpersonskador men kunna sättas ur spel genom försäkringsvillkor såvitt angårsakskador. Bakom utredningens ståndpunkt ligger främst dess socialförsäkringsrättsligabetraktelsesätt. Med föreningens utgångspunkter, att rätten till ersättning påobjektiv grund är en av särskUda skäl införd förbättring i jämförelse medsocialförsäkringen, blir även här de reparativa synpunkterna generellt settmindre ömmande. Jämfört med vad som gäller inom försäkringsrätten i allmänhetframstår det som ett anmärkningsvärt avsteg, att den som aldrig tecknatförsäkring eller vars försäkring upphört, skulle vara skyddad av försäkringen.Föreningen anser sig inte heller på denna punkt kunna biträda utredningensförslag och åberopar ytterligare att förslaget framstår som särskiltdiskutabelt, om en bilägare undvikit att försäkra sitt fordon. I den mån det i lagförslaget införes ytterligare undantagfrån rätten till ersättning på objektiv grund, kan tydligen den skadelidande fåett ökat intresse att vända sig mot främst förare av annat fordon medersättningsanspråk på grund av vållande. Som redan påpekats förutsätter detta,att vållandeansvaret täcks av trafikförsäkringen, så att inte föraren av deltaandra fordon eller annan person blir personligen skadeståndsskyldig utanförsäkringsskydd. Sådana ändringar i lagförslaget kan nödvändiggöra vissainskränkningar i principen om kanalisering av personskador för förare ochpassagerare tiU det egna fordonets försäkring. Utredningen har avvisat tankenpå varje avsteg från kanaliseringsregeln i 9 § med hänvisning till att detta iett antal fall skulle leda till en sådan dubbel skadereglering, som kanaliseringsregelnsyftar till att förebygga. Det bör emellertid då observeras att vad föreningenhär diskuterat är möjligheten för en skadelidande, som i vissa fall avskäresfrån rätten till ersättning på objektiv grund, att i stället åberopa rätt tillersättning på grund av annans 1975/76:15 183 Denna senare möjlighet bör i de flesta falluppenbarligen framstå som så sekundär och oförmånlig i förhållande till den"kanaliserade" ersättningsrätten på objektiv grund, alt deadministrativa vinsterna av kanaliseringsprincipen inte skall behöva riskeras. 3.20 : Utredningen föreslär attersättning till förare eller passagerare för personskada och skada på lillhörigheter för personligt bruk skall kanaliseras till försäkringen för det egna fordonet. har i och för sig funnit den föreslagna regeln välmotiverad. I sammanhanget torde dock vissa tillämpningsproblem i förhållande flll utländska försäkringsgivare komma att kunna uppstå i samband med reglering av ersättning på grund av skada mellan inhemska och utländska fordon. De risker som härutinnan kan uppkomma torde kunna elimineras genoni särskild överenskommelse mellan berörda försäkringsgivare. I uiredningen anförs som motiv för införande av en "no-fault"-be-slämmelseen del allmänna, sociala och ekonomiska synpunkter. Som ett utflöde häravföreslås också att ersättningsrätten skall omfatta personskada i samband medolovligt brukande, körning med oförsäkrat fordon, brottsligt förfarande isamband med förande, rattfylleri, rattonyklherhet, olovlig körning samtbrukande av fordon som hjälpmedel vid brottslig gärning. Frän olika håll harframförts att den premiemässiga effekten av att låta försäkringen bli gUtig vidsådana brottsliga förfaranden skulle vara marginell. Även om denna uppfattningär korrekt - vilket riksförbundet i och för sig icke har anledning att betvivla- kan ej negligerbara principiella skäl anföras mot en sådan utvidning. Mantorde dessutom inte kunna förbise den nu gällande regleringens allmänpreventivafunktion, vartill kommer att ett borttagande av dessa undantag för flertaletlaglydiga bilägare kommer alt kunna verka stötande för rättskänslan. 3.21 : När det gäller frågan omjämkning i anledning av personskada på andra grunder än en medverkan genom uppsåt eller grov vårdslöshet, instämmer förbundet i att det, på sätt utredningen poängterar, från social synpunkt sett kan anses mindre tillfredsställande att t. ex. rattfyllerister och oförsäkrade uteslutes från ersättning. Emellertid bör icke utredningens förslag i dessa sammanhang även om det rör sig om smärre ökningar av premierna ekonomiskt drabba de försäkringstagare som lojalt fullgör sina åtaganden och rättar sig efter gällande bestämmelser. Ersättning härvidlag bör i stället kanaliseras via förslagsvis socialförsäkringen och sålunda belasta etl betydligt större kollektiv än det som utgöres av de trafikförsäkringsplik tiga fordonsägarna. Enligt förbundets mening bör sålunda trafikskadeersättningmed anledning av personskada kunna jämkas i enlighet med nu gällande regler; ivart fall bör jämkning kunna ske i enlighet med den föreslagna lydelsen av 6kap 2 § skadeståndslagen. Förbundet vill även något beröra vad som anföres avutredningen angående en utvidgning av det nuvarande begreppet grov vårdslösheti traflk i syfte att få tUl stånd en måhända i och för sig motiverad Jämkningom en alkoholpåverkad fordonsförare drabbas av personskada. En sådan utvecklingskulle åtminstone från straffrättslig synpunkt öka belastningen för en sådanförare genom att vederbörande drabbas av straffrättslig påföljd för såväl trafiknykterhetsbrottsom grov vårdslöshet i traflk. Resonemanget torde även innebära ensammankoppling av del straffrättsliga sanktionssyslemet och en ekonomisksanktion, något som utredningen i övrigt motsätter sig. 1975/76:15 l' 3.22 KAK: Med hänsyn till ofta uppkommande svårigheter attbedöma vällandefrågan vid trafikolyckor samt till att det från sociala synpunkter är belyddsefuUt att personskaderegleringen blir så snabb och effektiv som möjligt, finner KAK att det objektiva ansvaret i personskadefrågor bör accepteras. KAK vill emellertid påpeka att vållandefrågan måste lösas vid sakskador, och dylika förekommer praktiskt tagel vid vafle trafik olycka. KAK finnerdet helt otillfredsställande att Jämkning av personskadeersättning på grund avmedvåUande endast skall kunna ske vid uppsåt eller grov vårdslöshet. Att bUfluvar,rattfyllerister och personer som brukar ett fordon som hjälpmedel vid brottslighandling skaU erhåUa ersättning på bUägarens bekostnad avstyrkes. Det kan intevara bUägar-kollektivets sak att svara för ideell och annan ersättning till bUfluvar,särskilt inte om ersättningen skall vara "utmätningsfri", så atlbilägaren saknar möjlighet alt ur den bilfluven tillkommande försäkringsersättningenläcka av fluven orsakad skada. ErsäUning för nämnda kategorier av brottslingarbör icke utgå. Därest man av sociala skäl anser sig böra genomföra förbättrat skyddför dessa, bör ersättning endast lämnas för den rent ekonomiska förlusten och ivafle fall s. k. ideell ersättning icke utgå. Ersättning till dessa kategorierbör i stället kanaliseras via socialförsäkringen och därmed belasta helasamhället och icke endast bUägarna. 3.23 : Den hittillsgällande inställ ningen i vårt land till förbehåll vid rattfylleri m. m. framgår av de normala förbehåll om äterkravsrätt, som trafikförsäkringsbolagen i gemen gör i försäkringsvillkoren. Den obligatoriska trafikförsäkringen gäller självfallet även i dessa fall för sådana skador, som vålfas tredje man, men innebörden är att försäkringsbolaget kan göra återkrav gällande för utbetalda ersättningar.-- När enligt utredningens förslagförare och ägare av motorfordon ska beredas i princip samma rätt tillersättning för personskada som tredje man blir frågan om dylika förbehåll än mera betydelsefull.---- Det bordenumera vara onödigt att erinra om de risker, som alkoholbruk i trafiksammanhangmedför. Med hänsyn till utredningens resonemang finns dock skäl att här återgenågra uppgifter från den StatUga utredningen (SOU1970:61). Enligt denna är alkoholpåverkade förare inblandade i avdödsolyckorna i värt land. omkommer 100300 personer i olyckor, där alkoholpåverkadeförare varit inblandade. I singelolyckor är nära hälften av de dödade förarna alkoholpåverkade.Vid personskade- och egendomsskade-olyckor är andelen påverkade förare ca 10 %.Det motsvarar antalsmässigt omkring 1 500 personskadeolyckor och 5 000 egendomsskadeolyckorper år. Statistiken är oroväckande men ändå kan de redovisade talen av fleraorsaker antagas vara avsevärt lägre än vad som motsvarar verkligheten. Vidpersonskada ska enligt utredningens förslag skadestånd få Jämkas endast i falldå den skadelidande själv har medverkat tUl skadan uppsåtligen eller genom grovvårdslöshet. Detta är det enda förbehållet. Ett av skadeståndskommittén nyligenframlagt förslag innebär att Jämkning dessutom ska få ske "om eljest synnerligareskäl föreligger". Därmed avses sådana fall som att skadan framstår somväsentligen självförvållad eller att den skadade medvetet och utan rimliganledning utsatt sig för risk att skadas. På trafikskadelagens område avböjer utredningen ävenden möjlig- 1975/76:15 185 Den skulle vara mindre väl förenlig med detsocialförsäkringsrättsliga synsätt man vill anlägga här. Därjämte görsgällande att det inte skulle vara alltför vanligt att en person medföljer i enbil med vetskap om att föraren är påtagligt alkoholpåverkad! Undantag frånersättningsrätten skall enligt utredningens mening inte få göras vidrattfylleri, olovlig körning osv. och ej heller vid försummad försäkringsplikt. Som en ringa tröst för att rattfylleri ej skulle fååberopas som grund för jämkning vid personskada anför utredaren (med stöd avnågra danska rättsfall om försäkringsgivares regressrätt mot alkoholpåverkadeförare) att det flnns anledning tro att svenska domstolar i åtskilliga fallkommer att anse personskada vållad av grov vårdslöshet, när föraren varit ipåtaglig grad påverkad av berusningsmedel och därtUl gjort sig skyldig tilltrafikvårdslöshet. Detta förefaller MHF vara en osäker för att inte sägaillusorisk grund att bygga en lagstiftning på. Genom att i lagen inteuttryckligen ange rattfylleri som grund för Jämkning mister man väsentligen denavsedda preventiva effekten. Svenska domstolars praxis vid tillämpning av 1 och4 §§ trafikbrottslagen talar däflämte emot det gjorda antagandel. Redan ibegreppet rattfylleri inkluderas ofta ett betydande mått av vårdslöshet itrafik, och det är relativt sällan det döms för grov vårdslöshet vid sidan avrattfylleri. Utredningens utläggning i denna fråga gör förslaget att ejuttryckligen föreskriva jämkning av ersättningen till alkoholpåverkade förareej mindre utmanande. Vid sakskada görs en viss men från ekonomisk synpunktbetydelselös inskränkning i ersättningsrätten för bilfluven (avseende honomtillhörig egendom som befordras med fordonet). 1 övrigt ska inte olovlig körning,straffbar alkoholpåverkan eller användande av bil som hjälpmedel för brottsliggärning i och för sig kunna åberopas som grund för att begränsa ersättningsrätlenvid skada på motorfordonet eller därmed befordrad egendom. Även försäkringsbolagens rätt att genom regress avförsäkringstagare återkräva utbetalta ersättningar ska enUgt förslagetinskränkas till fall av uppsåt och grov vårdslöshet. Om en förare genom enkelvårdslöshet vållat trafikskadan och därvid varit rattfull eller rattonykter fårförsäkringsbolaget ej som göra gällande regress. Utredningen åberopar häratt det är ganska ringa belopp bolagen indriver regressvis, särskilt om manjämför med premieinkomsterna. Vidare anförs att de allmänpreventiva synpunkternatillgodoses mera genom straff och körkorlsindragning än genom hot om regress.Eftersom alla tre åtgärderna verkar i samma riktning förefaller en jämförelsedem emellan vara mindre adekvat. Jämförelsen kan Ju logiskt sett inte ge skälför att minska den summa av åtgärder, som verkar återhållande på rattfyllerioch rattonykterhet. Slagkraften i denna argumentation om straffets och körkorlsindrag-ningensbetydelse framstår i märklig relief, när man erinrar sig att två avjustitiedepartementets kommittéer framlagt förslag som syftartill att begränsa både straff och körkortsindragningar för alkoholpåverkadeförare. Utredningen går med andra ord ganska konsekvent emot försäkringsförbehållav sådan art, som ansetts främja trafiksäkerheten och avhålla fråntrafikbrott, trots att sådana förbehåll mäste bli ännu betydelsefullare änförut, när nu förare och fordonsägare föreslås komma med i trafikförsäkringen.På snart sagt varje punkt gör man utan att förete några som helst bevisgällande, att kostnadsbesparingen genom dylika förbehåll mot att de olikabrottslingsgrupperna, rattfyllerister, körkortslösa, billjuvar etc får fullersättning blir obetydliga och att den preventiva verkan av sådana förbehåll ärringa eller obevisad. Mot dessa resonemang må invändas att kostnadsbesparingengivetvis inte är något självändamål. Förbehållens värde kan främst antas liggai att de jämte andra åtgärder bidrar till alt slå fast samhällets uppfattningom det förkastliga i de trafikbrotlsliga gärningarna. Uppbyggnaden avförsäkringsvillkoren är sådan att den stödjer och i detta avseende positivtpåverkar trafiksäkerheten och det allmänna rättsmedvetandet. Man har hittillsantagit att dylika förbehåll bidrar alt minska antalet ödesdigraolycksfall genom alt hålla tillbaka körning under alkoholpå-verkan, bilstölderoch körkortslös körning. Det är givetvis svårt att bland olika påverkandefaktorer mätbart bevisa en sådan verkan. Men den som går emot gällande systemoch påslår alt motsatsen skulle gälla bör vara den som har skyldighet alt gebelägg för sina påståenden. Slopandet av dylika förbehåll kan heller inte vara ennödvändig följd av att försäkringen i princip ska bygga på rent objektivtansvar. Detta framgår med önskvärd tydlighet av de nya norska och finska trafikför-säkringslagaina,som bygger på denna princip och även inkluderar förare och ägare undertrafikförsäkringen. Enligt norsk lag finns inte -- om inte särskilda skälföreligger - rätt lill ersättning för skadelidande, som av fri vilja har följtmed fordon som frånhänts ägaren genom brott eller följt med fordon som använtsi samband med brottslig handling eller som förts av förare, vilken var påverkadav alkohol eller annat berusningsmedel. Regressrätt stadgas bl a mot den som brotlsligentillgripit fordon eller medverkat till fordonets brukande med vetskap omolovligheten samt mot alkoholpåverkad förare, även om egentlig berusning inleförelegat och oavsett om påverkan varit så stark att föraren inte har kunnatföra fordonet på betryggande sätt. Regressansvarig är också förare, ägare,brukare, eller passagerare som medverkat till att fordonet brukats trotsförarens påverkan. Finsk lag har likartade regler. Att i dessa hänseenden väljaen väsentligt annan linje än våra grannländer måste anses olägligt. Det borderimligtvis kräva en övertygande motivering i stället för etl förbigående av denviktiga frågan om nordiskt samarbete. För utredningsmannen borde det också varit entankeställare att man t. o. m. i no-fault-försäkringens hemland har funnit detpåkallat att göra förbehåll gentemot vissa förare. Enligt förslag tillfederal lagstiftning i skall sådan försäkring - trots alt den avser attendast ge ett grundskydd - inte gälla till förmån för den som stulit fordonet.Ersättningen reduceras också kraftigt för den som inte betalt premien. En ännu egendomligare diskrepans företer utredningsmannensavvisande av dylika förbehåll, om man jämför förslaget med den hos oss frånoch med 1974 införda s. k. Irygghetsförsäkringen till skydd vid personskadefallinom arbetslivet. Denna försäkring har av utredaren omnämnts såsom förebildligtill sin typ för försäkringsanordningar på personskadeområdet. Den avser attbereda kompletterande skydd - utöver socialförsäkringen vid yrkesskada och ivissa fall också vid yrkessjukdom. Ersättningen ska liksom vid den föreslagnatrafikförsäkringen utgå på objekliv grund och enligt skadeståndsrättsligaregler, så att utfyllnad av socialförsäkringen i princip sker till fullkompensation. Denna trygghetsförsäkring gäller för samtliga arbetstagare ilandet som omfattas av kollektivavtal, där parterna är medlemmar i och ansvar gäller för övrigt också för del allmännas del för samtliga anställdai statlig och , varvid staten och de större kommunerna uppträdersom självförsäkrare. Det intressanta med denna nya förebildliga försäkringsformär att förbehåll för att ersäUning inte utgår göres, förutom vid uppsåt ochgrov vårdslöshet, när skadan föranletts av att den skadelidande varit alkoholpåverkad.Såvitt MHF kan törsta skulle resultatet mot denna bakgrund 1975/76:15 187 bli närmast stötande om utredningens förslag till trafikskadelagskulle gå igenom utan förbehåll för rattfylleri m. m. Inom hela arbetslivet,där trygghetsförsäkringen gäller, får en alkoholpåverkad person som ådrar sigskadefall nöja sig med det grundskydd, som socialförsäkringen ger vid sjukdomoch invaliditet. Men inom trafikområdet, där alkoholpåverkan hos föraren ärsärskilt farlig och därför allvarligt bestraffas av samhället, skulle det blitvärtom. Den rattfulle brottslingen som drabbas av personskada skulle premierasframför den skadade alkoholpåverkade arbetaren genom att utöversocialförsäkringens grundskydd få skadeersättning enligt den högstaskadeståndsnivån. Och en sådan trafikförsäkring skulle staten påtvingabilägarna, medan staten själv står bakom trygghetsförsäkringens reglertillsammans med LO och SAF. Om politiken styrs av något sinne för konsekvensoch logik borde utredningens förslag på denna punkt vara ogenomförbart. 3.24 : Motorcykelförbundetbiträder i princip utredningens uppfattning "om rätt till ersättning förpersonskador på objektiv grund" så att "ägare, brukare och förarefår samma rätt till ersättning ur trafikförsäkringen som tredje man" ochlikaledes att personskadeersätlning knyts "flll försäkringen för detfordon i vilket den skadelidande färdats". Beträffandefullständig ersättning för personskada, när den skadelidande är vållande ellermedvållande, bortsett från uppsåt eller grov vårdslöshet, är förbundet tveksamtmed hänsyn till lagefterlevnad. Å andra sidan bör icke skadelidande belastasekonomiskt under kanske för en ringa lagöverträdelse. Brottsteknisktbör lagöverträdelser kunna beivras på annal sätt, varför Motorcykelförbundetäven i detta avseende biträder utredningens uppfattning. Förbundet biträder dock icke att den skadelidande somförsummat sin försäkringsplikt skall få ersäUning för egen personskada.Lagfästs en sådan regel riskeras att rättsmedvetandet uppluckras alltförmycket. Liknande synpunkter anförs av motorcyklisterscentralorganisation. 4 Trafikskadeersättning för sakskada 4.1 JK: Utredningens förslag, att från traflkförsäkringenför ett fordon skall utgå ersättning till förare eller passagerare i fordonetför skada på kläder eller andra tillhörigheter som han medförde i fordonet försitt personliga bruk, är ägnat atl mUdra olägenheterna av huvudregeln attersättning inte utgår för skada på egendom som befordras med fordonet. Med hänsyn till de ekonomiska förutsättningar utredningenhaft att utgå från har jag ingen invändning mot förslaget attersättningsansvaret för kollisionsskador skall bygga på vållandeprincipen.Slopandet av presumtionsansvaret i kollisionsfallen är en från rättsteknisksynpunkt och från skaderegleringssynpunkt tilltalande åtgärd.