prop · FZ03194 · 1975-12-31 00:00:00 — avtalsbrott i sista hand får prövas av arbetsdomstolen,som därvid inte lär kunna undgå att ta ställning i integritetsfrågor. Datainspektionen anser att alternativet är om man villundgå de olika ovan nämnda svårigheterna att utsträcka tiUståndstvånget tUlatt omfatta även "interna" arbetsplatser. Som jämförelse mä nämnasatt datalagen kräver tillstånd för arbetsgivare som för enbart internt bruk, t.ex.personaladministration, vUl registrera sina anstäUda med hjälp av automati.skdatabehandling. Deanställdas medinflytande har där lösts så att datalagen åläggertillståndsmyndigheten, datainspektionen, att särskilt beakta uppfattningen hosdem som skall registreras. Vi behov inhämtas därför genom remiss deras mening.En liknande ordning kan på TV-övervakningens område enligt datainspektionensmening skapas genom en bestämmelse om att de anställdas uppfattning alltidskall inhämtas i tillståndsärenden. Härigenom torde man i praktiken oftast fåtill stånd de "förhandlingar" som nämnts. Genom lagstiftningoch motivuttalanden av innebörd att de anställdas uppfattning i regel skalltillmätas avgörande betydelse vid TV-övervakning av "interna"arbetsplatser och att vid andra arbetsplatser ordningsintressena kan motiveraannan avvägning torde man, menar datainspektionen, nå tillfredsställanderesultat inom ramen för ett tillståndssystem som omfattar även arbetsplatser.Är arbetsgivaren och de anställda överens, blir tUlståndsprövningen i allmänhetinte särskilt betungande. Motsätter sig de anstäUda övervakning, kommer endastundantagsvis tUlståndsan-sökningar att inges. Datainspektionen anser att pådetta sätt skulle de anställda genom lag kunna tillförsäkras medbestämmanderättbeträffande nu ifrågavarande integritetsskydd på arbetsplatsen utan ett alltförtungrott tillståndssystem. 1 dessa fall skulle enligt datainspektionensuppfattning självfallet inte yttrande från kommunen behöva inhämtas. Kommitténs förslag att skall vara tillståndsmyndighetföranleder inte någon kritik från remissinstanserna. Enligt Sverigesköpmannaförbunds uppfattning synes länsstyrelserna vara den lämpliga instansenför tillståndsgivning. Läns.styrelsen i har inte något atterinra mot att föreslås bli tillståndsmyndighet. Styrelsenförutsätter dock att det ökade personalbehov, som möjligen kan visa sig föreUgga,kommer att tillgodoses. Datainspektionen anför att företrädare för ordnings- ochsäkerhetsintresset finns i , 1 fråga om integritet och omarbetsplatserna förs in under tillståndstvånget arbetsmiljö saknar däremotlänsstyrelserna särskild sakkunskap. kan det därvid bli nödvändigt medremiss. Datainspektionen kan i vissa fall ge synpunkter på integritetsfrågor isamband med TV-övervakning. Länsstyrelserna har i många andra ärenden att göraavvägningar mellan skilda intressen. Under förutsättning att tillbörlig uppmärksamhetägnas frågan var och av vem dessa ärenden bereds och avgörs i ,har datain- Prop.1975/76:194 14 spektioneningen erinran mot att länsstyrelserna blir tillståndsmyndigheter. Inågra remissyttranden behandlas vad kommittén uttalat i fråga om själva tillståndsprövningen. Någraremissinstanser har tagit upp kommitténs förslag om obligatorisk yttranderätti tillståndsärenden. SAF och avstyrker förslaget. Enligtdessa remissinstanser framstår stadgandet som obehövligt, inte minst omorganisationernas förslag om en särskild myndighet för utfärdande avtillämpningsföreskrifter genomförs. Att kommun bereds tillfälle att yttra sigöver t.ex. ansökan från ett kommunalägt affärsdrivande verk som SL, är givetvisnaturligt. Organisationerna kan emellertid inte finna att kommun är rätt forumi alla de fall som kommittén åsyftar. Även anser attdet inte finns något behov av särskilda yttranden från kommunerna. Frågorom hur den enskildes personliga integritet skall skyddas har under senare årtilldragit sig stor uppmärksamhet. Bl.a. har den åsikten förts fram att denenskilde bör ha tillgång till en fredad sektor, inom vilken han kan avvisasådan inblandning både från det allmänna och från andra som uppfattas somotillbörlig. Riskerna för en sådan otillbörlig inblandning har enligt mångasuppfattning ökat väsentiigt genom den tekniska utvecklingen. Riksdagenhar antagit flera lagar till skydd för den personligaintegriteten. Genom datalagen (1973:289) har öppnats möjlighet att förebyggaintegritetsintrång till följd av sådan information som lagras med hjälp avautomatisk databehandling (ADB). Skydd för enskilda personers integritet i förhåUandetill den kommersiella kreditupplysnings- och inkassoverksamheten har införts ikreditupplysningslagen (1973:1173) och inkassolagen (1974:182). Straff harinförts för olovlig avlyssning med teknisk apparatur (SFS 1975:239). Detär emeUertid inte enbart utvecklingen på ADB- och ljudteknikens område som harväckt oro för opåkallade ingrepp i den personliga integriteten. Den tekniskautvecklingen har också inneburit bl.a. att det i många faU blivit lönsamt atthålla personer, maskiner, platser m.m. under fortiöpande övervakning med hjälpav TV-utrustning. Med hjälp av en TV-övervakningsanläggning är det möjligt attsamla en stor mängd information med en i förhållande därtill ringa insats avden som brukar apparaturen. Detta förhåUande innefattar särskilda risker för denpersonliga integriteten. Mot denna bakgrund finns det anledning att särskiltuppmärksamma sådana TV-anläggningar som används för övervakning och bevakning. Prop.1975/76:194 15 Någon lagstiftning som direkt riktar sig mot att bruka TV-apparaturpå ett sätt som kan kränka integriteten finns inte i . Ett visst om änmycket begränsat indirekt skydd mot integritetskränkningar som sker med rörligoptisk utrustning erbjuder fridsbrotten i 4 kap. BrB och de begränsningar medhänsyn till rikets säkerhet m.m. i rätten att använda optisk apparatur somföreskrivs i vissa andra författningar. När det gäller sådan fast TV-utrustningsom ingår i TV-övervaknings-anläggningar finns däremot i praktiken knappastnågot skydd mot att utrustningen används för personövervakning på ett sätt somkränker enskilds personliga integritet. Om apparaturen utnyttjas på ett så påträngandesätt att det kan karakteriseras som hänsynslöst beteende kan ansvar förofredande enligt 4 kap. 7 § BrB ifrågakomma. Det är emellertid att märka attför straffansvar förutsätts att den angripne är medveten om att han TV-övervakas.Sker TV-övervakningen med dold kamera, blir paragrafen inte tillämplig. 1sammanhanget förtjänar att nämnas att den i 2 § radiolagen (1966:755)föreskrivna tillståndsplikten för TV-kameror inte gäller för sådana kabelbundnaTV-anläggningar som används för övervakning och bevakning. Gällande lagstiftning ger således inte något egentligtskydd mot de risker för integritetskränkningar som den moderna TV-tekniken medför.Det finns enligt min mening ett behov av lagstiftningsåtgärder för attförstärka den enskildes skydd mot integritetskränkningar i samband medövervakning och bevakning som sker med utnyttjande av TV-apparatur. Förslagtill sådan lagstiftning lades fryn avintegritetsskyddskommittén. Kommittén har i sitt delbetänkande (SOU 1974:85) Fotograferingoch integritet, föreslagit att dold TV-övervakning inte skall få förekomma.Vidare har kommittén föreslagit att tillstånd skall fordras för TV-övervakningav allmän plats. Enligt förslaget skall länsstyrelserna ha hand om tUlståndsprövningen.De föreslagna nya bestämmelserna om TV-övervakning föreslås bli intagna i ensärskild lag. 1 lagen ges föreskrifter om bl.a. de allmänna villkor som börgälla för utnyttjande av den optiska apparatur som det här är fråga om.Kommitténs förslag i denna del har fått ett övervägande positivt mottagandeäven om lagförslaget kritiserats i vissa enskildheter. TV-apparatur har i allt störreutsträckning kommit till användning som hjälpmedel vid övervakning ochbevakning. Sålunda utnyttjas TV bl.a. för övervakning av industriellaprocesser, för bevakning av butikslokaler eller lagerutrymmen och för kontroUav inpasseringar till industrier och andra anläggningar. Vidare används TV inomsjukvården för patientövervakning och av särskilda bevakningsföretag för olikabevakningsuppgifter. Övervakningsapparatur har också taghs i bruk av polisen. 1Stockholm t.ex. använder polisen vid övervakning av ordningen påcentralstationen och i tunnelbanan och 1975/76:194 16 vidövervakningen av trafiken på vissa av mera belastade trafikleder.Inom kriminalvården har TV också kommit till användning för övervakning avanstalter och områden som ansluter till anstalter. Användningen av TV-apparaturför olika uppgifter är betydande och enligt vad som blivit upplyst itilltagande. Det har framhållits i den allmänna debatten att ett utbrett brukav sådan TV-apparatur, som jag nu har behandlat, gör det möjligt att övervakaen medborgare på ett sätt som inte kan anses godtagbart frånintegritetssynpunkt. Denapparatur som används för övervakning och bevakning gör det möjligt attinsamla en stor mängd information med en i förhållande därtill ringa insatsfrån övervakaren. Denne kan dessutom uppehålla sig på en plats diir han intekan iakttas av den person mot vilken apparaturen verkar. Jag delar kommitténsuppfattning att bruket av apparaturen därigenom blir försåtligt för den sominte är medveten om dess existens och skapar en känsla av otrygghet hos den somär medveten om apparaturen. Får apparaturen dessutom en sådan spridning attmedborgarna mer allmänt blir föremål för någon form av övervakning, Ugger därien särskild risk från integritetssynpunkt. Vad jag nu har anfört gäller naturligtvisinte i fråga om sådan apparatur som utnyttjas för kontroll avtillverkningsprocesser, maskinfunktioner eller liknande ändamål där inte samtidigtnågon person kan övervakas. Jag vill också betona att övervakning med TV mångagånger kan medföra påtagliga fördelar. Så kan vara fallet inom t.ex arbetslivetdär bruket av apparatur ibland kan skapa en gynnsammare arbetsmiljö och vid s.k.ensamarbete vara av betydelse för arbetstagares säkerhet och möjligheter attfå hjälp vid olycks- eller sjukdomsfall. Polisens möjligheter att upprätthållaordning och säkerhet kan också förbättras genom övervakning med TV. Jag finnerdet därför uteslutet att införa ett allmänt förbud mot TV-övervakning. Enavvägning mdlan olika intressen måste göras. Somjag har anfört föreligger det ett behov av att införa regler tillskydd mot otillbörlig användning av apparatur för TV-övervakning. De regler somdärvid krävs för att stärka den enskildes integritetsskydd har emellertid intesin naturliga plats bland de allmänna straffbestämmelserna i . Jag föreslårdärför i likhet med kommittén att dessa sammanförs i ny fristående lag om TV-övervakning.Lagens syfte bör vara att beakta den enskildes integritet vid bruket avövervakningskameror. 1likhet med kommittén och en enhällig remissopinion anser jag att i den nyalagstiftningen om TV-övervakning bör föreskrivas att kamera för TV-övervakninginte får brukas med mindre upplysning lämnas om övervakningen. Dold TV-övervakningbör således i princip inte få förekomma. Det framstår nämligen som angelägetfrån integritetssynpunkt att den enskilde har kännedom om övervakningen ochkan Prop.1975/76:194 17 anpassa sig därefter. Inte heller synes TV-övervakning ihemlighet vara nödvändig för alla de ändamål för vilka apparaturen i dagnyttjas. Vad jag nu har sagt gäller i lika hög grad TV-kameror som även om deinte är dolda är placerade på ett sådant sätt att man inte utan särskildanledning lägger märke till dem. Rättsskyddet bör därför omfatta skyldighetför den som över huvud taget nyttjar sådan apparatur som det här är fråga omatt sprida information om övervakningen. Jag vUl tUlägga att principen om att TV-övervakning alltidmåste ske öppet inte kan upprätthållas fullt ut. Det förekommer attmilitära skyddsföremål övervakas med hjälp av TV. En sådan övervakning måsteäven i fortsättningen ske i hemlighet, annars fäster man på ett olyckligt sättuppmärksamheten på skyddsföremålet. Det kan i detta sammanhang armiärkas att1973 års Fri- och rättighetsutredning i sitt betänkande (SOU 1975:75)Medborgerliga fri- och rättigheter med hänsyn tUl teknikens utveckling harföreslagit ett grundlagsfäst skydd för den enskilde mot hemlig upptagning avförtroliga meddelanden. Härunder inbegrips bl.a. hemlig filmning av samtalandesläpprörelser för avläsning. Bestämmelsen kan däremot inte anses omfatta sådandold TV-övervakning av militära skyddsobjekt som det här är fråga om. Jag harför avsikt att senare lägga fram förslag på grundval av utredningensöverväganden. Även i fortsättningen kan alltså nu diskuterad TV-övervakning skeutan särskilt lagstöd. Kommittén har föreslagit att tillstånd bör fordras för attfå bedriva TV-övervakning mot plats som nyttjas av allmänheten. Förslaget hargodtagits av det övervägande antalet remissinstanser. Även jag anser att detbör krävas tillstånd för sådan verksamhet. Endast på så sätt kan man få denkontroll över och insyn i TV-övervakningen som behövs och uppnå offentiighet åttilltänkta anläggningar för TV-övervakning och därmed möjligheter till debattredan innan apparaturen har tagits i bruk. I likhet med kommittén anser jag vidare att det i dettasammanhang bör införas en bestämmelse om att övervakningskamera skall brukasmed tillbörlig hänsyn till enskild persons integritet. Regeln som inte börvara straffsanktionerad pekar på lagförslagets syfte att bereda enskildaskydd för den personliga integriteten. Jag delar kommitténs uppfattning attbestämmelsen bör få betydelse genom det åläggande den får anses innebära förden som utnyttjar övervakningskamera, att inom sitt verksamhetsområde utfärdainstruktioner eUer andra föreskrifter i överensstämmelse med bestämmelsen. När det gäller arbetsgivarens bruk av optiska hjälpmedelpå arbetsplatsen har som jag tidigare nämnt kommittén intagit den ståndpunktenatt denna fråga bör beaktas inom ramen för utredningsarbetet om arbetsmiljön.Kommitténs uppfattning har under remissbehandlingen delats av bl.a. LO, TCO,/SR och arbetsmiljöutredningen. Prop.1975/76:194 18 delsanställdas förbund har av principiella skäl ansett attövervakningskamera över huvud taget inte skall få användas på arbetsplatser.Förbundet har därvid pekat på risken för kränkning av den anställdespersonliga integritet och möjligheten till missbruk från arbetsgivarens sida.Vidare har KF föreslagU förbud mot att anbringa TV-kameror i personalrum ellerliknande utrymmen. Slutligen har datainspektionen förordat en lösning sominnebär att tillståndssystemet får omfatta även arbetsplatser. Inom ramen förett sådant system skulle man enligt datainspektionens mening kunna föreskrivaatt de anställdas uppfattning i regel skall tillmätas avgörande betydelse vid TV-övervakningav "interna" arbetsplatser; vid andra arbetsplatser kanordningsintressena motivera annan avvägning. För egen del kan jag i princip dela kommitténs uppfattningi fråga om möjligheterna att reglera arbetsgivarens rätt att nyttja övervakningsapparaturpå arbetsplatsen. Det förhåller sig otvivelaktigt på det sättet att optiskapparatur kan användas för att förbättra arbetarskydd och arbetsmUjö. Avgörandeför bedömningen av om apparatur bör få användas på arbetsplatser eller inte ärsåledes beroende av hur apparaten utnyttjas i det enskilda faUet. Normalt ärfrågor av detta slag väl ägnade att lösas genom förhandlingar mellan parternapå arbetsmarknaden. Det i prop. 1975/76:105 upptagna förslaget tUl lag ommedbestämmanderätt i arbetslivet innebär en kraftig förstärkning av defackliga organisationernas ställning i fråga om förhandlingsrätt m.m. Fråganom arbetsgivarens bruk av optisk apparatur på arbetsplatsen bör sålundaöverlämnas till parterna på arbetsmarknaden för att lösas förhandlingsvägen.Tillståndstvång enligt den nya lagstiftningen bör därför i princip inte gälla TV-övervakningav arbetsplats. Jag har tidigare förordat en generell regel som innebär att vidTV-övervakning den som övervakas skall upplysas om vad han blir utsatt för.Överfört på arbetsUvet medför detta att all hemlig TV-övervakning påarbetsplatser blir förbjuden. Den föreslagna ordningen överensstämmer ihuvudsak med vad som f.n. gäller i fråga om hemlig avlyssning på arbetsplatser. Som jag har anfört innebär den nya reformen att TV-övervakningpå allmänna platser i princip blir tillståndspliktig. Sådana allmänna platserkan emellertid vara en arbetsplats. Så är fallet t.ex. med enaffärslokal allmänheten har tillträde tUl lokalen. Detta medföratt tillstånd kan komma att meddelas för en arbetsplats utan att de anställdasom berörs av övervakningen får tillfälle att yttra sig. Att den nya ordningenskulle kunna fä sådana resultat anser jag vara otillfredsställande. Jagföreslår därför att de anställdas mening aUtid skall inhämtas i de fall då en tillståndspliktigkamera som brukas av arbetsgivare kan riktas mot en arbetsplats. Det får sedanankomma på tillståndsmyndigheten att bestämma huruvida övervakningskameran börkunna få brukas. VUka överväganden som härvid Prop.1975/76:194 19 börgöras kommer jag att redogöra för i specialmotiveringen. Jag kan tillägga attvad jag nu föreslår överensstämmer med vad arbetsmUjö-utredningen förordar isitt avgivna betänkande (SOU 1976:14) Arbetsmiljölag, som innehåller bl.a.förslag om en ny arbetsmiljölag. I betänkandet framhåller utredningen dessutomatt ingripande mot missbruk av teknisk apparatur som riktar sig mot denanställdes berättigade anspråk på integritetsskydd även bör kunna ske med stödav den allmänna bestämmelse som utredningen föreslår skall tas in i den nyaarbetsmiljölagen. Denna bestämmelse som innebär att arbetsförhållandena skallanpassas till människans förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende blirsålunda tillämplig såväl på arbetsplatser dit allmänheten har tillträde somtill arbetsplatser i övrigt. 1likhet med kommittén anser jag efter samråd med chefen för kommundepartementetatt länsstyrelserna bör ha hand om tillståndsprövningen. De bedömningar somdet här blir fråga om torde i huvudsak bli av allmän juridisk karaktär menäven överväganden av teknisk natur kan bli aktuella. 1 den mån det kan ansesnödvändigt kan samråda med andra myndigheter t.ex. medteleverket. har föreslagit bör tillstånd krävas även för nu befintiiga TV-övervakningsanläggningar.Det innebär att länsstyrelserna närmast efter ikraftträdandet får enpåtagligt ökad arbetsbelastning. För att bemästra denna kan särskUda åtgärderbehöva vidtas. Bl.a. skulle kunna undersökas möjligheten att övergångsvis utnyttjadomstolsjurister från de allmänna domstolarna eller de allmännaförvaltningsdomstolarna för att avverka den ärendebalans som kan uppkomma.Behov av personal med allmän juridisk kompetens och med teknisk kompetens förnormal arbetsbelastning för både tUlståndsprövningen och tillsynsverksamhetenfår prövas vid den årliga budgetbehandlingen. Kommitténhar inte behandlat frågan om en eventuell avgiftsbeläggning avlänsstyrelsernas tillståndsverksamhet. Enligt min mening bör det vara möjligtatt finansiera länsstyrelsernas verksamhet på motsvarande sätt som t.ex.datainspektionens verksamhet finansieras av de registeransvariga. Jag föreslårdärför att regeringen bemyndigas att förordna om avgift för handläggning hoslänsstyrelsen av ansökan om tillstånd att bruka övervakningskamera. En sådanavgift bör lämpligen utformas som en blandning mellan saktaxa och timtaxa, ienlighet med datainspektionens taxa för tUlståndsgivning (SFS 1973:1209). Statligaoch kommunala myndigheter bör undantas från avgiftsskyldigheten. Regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer bör få rätt att meddela närmareföreskrifter om en sådan avgift. har anfört bör vid tillståndsprövningn säkerställas att lokalasynpunkter blir beaktade. Jag biträder därför förslaget att en förutsättning för tillstånd skall vara att tillståndsmyndigheten skall Prop.1975/76:194 20 inhämta yttrande från den kommun i vilkenövervakningskameran skall brukas. Vid tillståndsprövningen bör en avvägning ske mellan å enasidan sökandens intresse av att få bruka apparaturen och, å andra sidan, detintresse allmänheten och i förekommande fall de anstäUda kan ha av attövervakning inte förekommer. Tillstånd bör därvid meddelas endast om det finnsett behov att bruka kameran och anledning saknas att anta att otillbörligtintrång i enskilds personliga integritet kan uppkomma. Eftertillståndsprövningen kan det inträffa olika förhållanden som rubbarförutsättningarna för meddelat tillstånd. Av det skälet bör som kommittén harföreslagit lagstiftningen ge tillståndsmyndigheten rätt att meddelatilläggsföreskrifter eller att återkalla meddelat tillstånd, om otillbörligtintrång i enskilds personliga integritet uppkommer genom apparaturens brukande.Dessutom bör lagstiftningen möjliggöra tUlsyn av att tillståndsplikten fullgörsoch meddelade föreskrifter följs. Tillsynen bör endast avse efterlevnaden avatt TV-apparaturen inte används utan tillstånd i fall då sådant krävs och attde föreskrifter som meddelats i samband med tillståndsgivningen följs. Som kommitténhar anfört är det av värde från allmänhetens synpunkt att kunna vända sig särskild myndighet med tillsynsbefogenheter, när det befaras att otillåtenövervakning av allmän plats förekommer. Upplysningar från allmänheten kanockså antagas bidraga till att tillsynen blir effektiv. egenkontrollerande verksamhet bör av naturliga skäl inriktas på sådana frånintegritetssynpunkt särskilt känsliga anläggningar för vilka tillstånd harmeddelats samt i övrigt ges stiokprovskaraktär. Kommittén har föreslagit straff och vite för att säkra attbestämmelserna i den föreslagna lagen om TV-övervakning följs. Jag biträderdetta förslag. Någraremissinstanser har under remissbehandlingen anfört att en sådan grundläggandebestämmelse som föreskrifter om besvärsrätt och besvärsmyndighet bör klartanges och tas in i lagen om TV-övervakning. Även jag är av den meningen att detär lämpligt att besvärsbestämmelserna framgär av lagtexten. Jag delar också denuppfattningen som framförs av datainspektionen, nämligen att den besvärsrättsom enligt datalagen, kredilupplysningslagen och inkassolagen tillkommer justitiekanslerni integritetssammanhang, där de enskUda saknar besvärsrätt, också bör finnasnär det gäller beslut enligt den nya lagen om TV-övervakning. Genom en sådanordning vinner man dessutom den fördelen att justitiekanslern kan verka för enmer enhetlig tillämpning av de nya föreskrifterna. Jag förordar därför att enbestämmelse av liknande sla.g tas in i den nya lagen. Den föreslagna lagstiftningen bör träda i kraft . 1975/76:194 21 Särskildaövergångsbestämmelser behövs beträffande sådan apparatur som redan finns ibruk vid den nya lagstiftningens ikraftträdande. 1enlighet med det anförda har inom upprättats förslag tiUlag om TV-övervakning. 1paragrafen anges vUken apparatur som omfattas av lagen. Lagen äger tiUämpningpå TV-kamera, som är anbringad så att den kan fjärrmanövreras och kan användasför personövervakning. Apparatur av sådant slag kaUas övervakningskamera. Medtelevisionskamera avses sådan optisk apparatur, med vilken bilder kan tas uppoch överföras per tråd, radiovåg eller på liknande sätt till en mottagare. Detsaknar betydelse, om kameran tar upp ljus eller annan strålning, t.ex.värmestrålning. Utanför regleringen faller däremot optisk apparatur, med vilkenbilder inte överförs till en mottagare, t.ex. filmkamera. Med fjärrmanövreringavses att kameran sätt i funktion, riktas eller annars hanteras från annanplats än den där kameran är anbringad. 1 regel är en kamera som kan fjärrmanövrerasfästad vid en byggnad, stolpe eller annat underlag. Om kameran är fastanbringad eller inte har emellertid ingen självständig betydelse för tolkningav fjärr-manövreringsbegreppet. Det avgörande är om kameran från en annan platsper radiovåg, tråd eller annars kan påverkas så att den tar upp och överförbilder. Fordrar kameran för sin funktion helt eller delvis skötsel på platsen,träffas den inte av lagen.