prop · FY0332 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt näringsfrihetsombudsmannenbör inlämnandet till skrotning i princip vara kostnadsfritt för den enskilde.Såsom huvudregel bör därvid gälla att kommunerna utan särskild avgift tar handom sådana skrotbilar som inte genom ägarens försorg överlåts till skrotningsföretag.För sina kostnader för fordonsvrakshanteringen bör kommunerna enligtnäringsfrihetsombudsmannen kunna få kompensation av bilskattemedel. Arbetsgruppensförslag när det gäller den närmare utformningen av auklorisationsvillkorengodtas i allmänhet av remissinstanserna. i länförklarar att auktorisationssystemet kan antas leda till ett färre antal störreskrotningsanläggningar vars lokalisering kräver större beaktande från miljö-och naturvårdssynpunkt. Det kan därför vara motiverat att ändra nuvarande kravpå anmälan enligt miljöskyddslagen till ett krav på tillstånd eller dispens.Motsvarande synpunkter förs också fram av i . Arbetsgruppensförslag att möjlighet skall införas för prövningsmyndighet att kräva säkerhetför kostnaderna för iordningställande av platsen för bilskrotningen avstyrksav bilskrotares riksförbimd. betonarangelägenheten av entydiga föreskrifter i syfte atl få tillstånd likartadeförhållanden för auktoriserade bilskrotare över hela landet. Bolaget förklararvidare att det bör klargöras hur mycket av en skrotbil som skall lämnas in auktoriserad bilskrotare för att skrotningsintyg skall få utfärdas. Enligtbolaget krävs också föreskrifter om högsta antalet skrotbilar som får lagrashos bilskrotare. Enligtarbetsgruppen är det nödvändigt att de nuvarande möjligheterna att hålla personbilavställd begränsas för att auktorisationssystemet skall bli effektivt.Förslaget tillstyrks av bl.a. Motorförarnas helnykter- Prop.1975: 32 24 efterlyser närmare tillämpningsanvisningar i detta sammanhang. Risker för negativa effekter av den konkurrensbegränsningsom kan följa av auklorisalionssyslemets genomförande tas upp av några remissinstanserbl.a. statens pris- och kartellnämnd som framhåller att nämnden inte heltdelar arbetsgruppens uppfattning att överläggningar med branschen om"riktpriser" är en lämplig åtgärd för att motverka prisstegringar.Nämnden förklarar att en fri och individuell prissättning främjar konkurrensenoch gynnar konsumenterna. Prisbildningen måste å andra sidan noga följas av samhället,varvid med stöd av allmänna prisregleringslagen prisreglerande åtgärder exempelvis prisstopp kan tillämpas om andra åtgärder för att påverkaprissättningen i en för konsumenterna gynnsam riktning inte ger avsettresultat. En sådan prisövervakning som här avses har nämnden enligt sininstruktion alt svara för. Arbetsgruppens förslag om kommunala mottagningsanordningarbiträds av flertalet remissinstanser som uttalar sig i frågan. I vissa yttrandentas upp frågan om skyldighet för kommuner att inrätta skrotbilsupplag.Länsstyrelsen I som pekar på de höga transportkostnaderna förbilägare i glesbygd anser det nödvändigt att kommunala mottagningsplatserinrättas i de kommuner där det inte finns någon auktoriserad bilskrotare. Konsumentverkettillstyrker förslaget att kommuner skall kunna få behörighet all utfärdaskrotningsintyg och förklarar att denna lösning torde vara den enda möjliga iglesbygdsområden. Enligt verket bör en förutsättning därför dock vara attkommunerna tecknar varaktiga och bindande kontrakt med auktoriserade bilskrotareså att garantier för en definitiv slutskrotning skapas. Arbetsgruppens förslag om ett skrotningspremiesystembiträds eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Mot förslaget atlnu införa ett premiesystem uttalar sig statskontoret, , ,, länsstyrelserna i och län, , , ochSveriges , hantverks- ochindustriorganisation, samt . Flera av de nu nämndaremissinstanserna bl.a. anser att auktorisationssystemet förstbör prövas innan ställning tas till om ytterligare åtgärder t.ex. enskrotningspremie är nödvändig. Enligt försäkringsinspektionen bör i stället fördel av arbetsgruppen föreslagna premiesystemet övervägas ett system med direktavräkning mellan skrothandeln och bilägarna. , som förklararsig i princip inte ha något emot ett skrotningspremiesystem, anser att fråganom det ökade administrativa arbete som systemet medför bör klariäggas innanslutiig ställning tas till förslaget. 1975: 32 25 Motorbranschensriksförtiund och förklarar attavgifts- och premiesystemet är onödigt. Enligt dessa organisationer kan detvara motiverat att under en viss tidsbegränsad period koncentrera samhälletsinsatser på bilskrotningsområdet. I det sammanhanget bör frågan tas upp om atti varje fall under en tidsbegränsad städperiod öka inköpspriset på bilskrottill världsmarknadsnivå och därigenom minska behovet av importskrot. Vidare bören informationskampanj om vad bilägaren skall göra av bilvraken och om påföljdervid övergivande av bilvrak i naturen sättas i gång; Problemet med enupprensning av den befintiiga bilvraksparken bör enligt organisationerna tillresterande del kunna finansieras med bilskattemedel. Om ettauktorisationsförfarande i kombination med en informationsdrive och en bättreskatte- och försäkringsuppföljning av icke skrotade bilar skulle visa sigotillräckligt bör enligt dessa remissinstanser överläggningar tas upp medbilbranschens organisationer rörande bilskrotningens organisation och andraproblem i sammanhanget, Fleraav de remissinstanser som avstyrker premiesystemet förklarar att detförhållandet att kostnader tas,ut för bilskrotning i viss utsträckning berorpå det exportförbud som gäller för järnskrot.-,En närmare anpassning avprisnivån till världsmarknadspriset skulle enligt dessa remissinstanserindirekt medverka till skrptbilsproblemens lösning. Deremissinstanser som tillstyrker arbetsgruppens, förslag om skrotningspremieransluter sig i regel utan närmare egna motiveringar till arbetsgruppensbedömning alt auktorisationssystemet behöver kompletteras med ett premiesyslemför alt problemet med privatskrotningen skall elimineras. Trafiksäkerhetsverketframhåller att premiesystemet, förutom att ytterligare minska riskerna för attbilvrak hamnar i. naturen, också verkar i den riktningen att det påskyndarskrotning av bilar som börjar utgöra trafikrisker. ,som ställer sig positiv till arbetsgruppens förslag, pekar påproblemet med de höga skrotningskostnaderna i glesbygderna, t.ex. de inredelarna av övre , vilket kan medföra att vissa bilägare också ifortsättningen överger sina bilar ute i naturen. Enligt styrelsen kanproblemet lösas på det sättet att. bilägare får möjlighet att lämna sin biltill skrotning utan att erlägga skrotningskostnaderna i förskott.Bilskrotningsföretagen skulle därvid få sin ersättning genom att avdrag görspå den skrotningspremie som tillkommer bilägaren. Styrelsen förklarar vidareatt kommunerna i glesbygderna kan bidra till att undanröja föreliggandesvårigheter genom att ställa i ordning särskilda mottagningsplatser därbilägarna i kommunen får lämna utrangerade personbilar. De särskildasvårigheterna att lösa bil-vraksfrågorna i glesbygdsområden tas upp också avandra remissinstanser bl.a. i Västerbotteits län som förordarnågon form av transportutjämning. 1975: 32 26 Enligtarbetsgruppen bör det föreslagna systemet till en början endast omfattapersonbilar. Frågan om att utvidga systemet till att omfatta också andra fordonbör enligt gruppen prövas först när närmare erfarenheter av reformenerhållits. Flera remissinstanser däribland länsstyrelserna i län ochVästmanlands län samt framhåller emellertid att systemet böromfatta också andra registreringspliktiga fordon. Enligt börsålunda ingå bl.a. sådana lätta lastbilar som är försedda med karosserier avpersonbilstyp och som har en tjänstevikt av högst . Därigenom skulletillämpningsområdet för skrotningsavgiften bli detsamma som för omsättningsskatten.Också i vissa andra avseenden, bl.a. när det gäller återbäring av skatt förbrandbilar, bör enligt bestämmelserna för skrotningsavgiftenmotsvara dem som gäller för omsättningsskatt. Enligt och AB bör tillämpningsområdet förbestämmelserna om skrotningsavgift m. m. anges till bilar vars totalvikt inteöverstiger . a. med hänsyn därtill ifrågasätter AB Svenskbilprovning kopplingen till den särskilda omsättningsskatten på motorfordon.Enligt bolaget bör övervägas om inte en eventuell skrotningsavgift bör tas utav ägaren då fordonet registreras. Malmökommun anser att avgifts- och premiebeloppen är tilltagna i överkant.Motorbranschens riksförbund och bilindustri- och bilgrossistföreningmotsätter sig arbetsgruppens förslag att influtna avgifter med relativt godmarginal bör överstiga beräknade premieutbetalningar. Enligtarbetsgruppen skall premien inte betalas ut förrän kontroll skett av attvederbörliga skatter och avgifter betalts för den aktuella bilen. Fleraremissinstanser, bl.a. försäkringsinspektionen, kommun ochBilfragmentering AB pekar på att stimulanseffekten skulle bli större om premienkunde betalas ut direkt dä bilen lämnades in för skrotning. Om ett system medavräkning ändock väljs är det enligt försäkringsinspektionen konsekvent attgöra avdrag också för trafikförsäkringspremier. förklararatt ett förhindrande av nyregistrering av fordon på person eller företag somhäftar i skatteskuld skulle ha större verkan än det föreslagna premiesystemet.Enligt i kan det med hänsyn till skrotningspremienssyfte ifrågasättas om det kan anses riktigt att premien används till tvångsvisskattebetalning. Också avstyrker förslagetatt obetalda fordonsskatter skall avräknas vid utbetalning av premien. När detgäller finansieringen av skrotningsprc mierna förklarar några remissinstanserbl.a. och bilindustri- ochbilgrossistförening att en årlig avgitt på hela personbilsbeståndet är attföredra framför den av arbetsgruppen föreslagna engångsavgiften vidnyregistrering. 1975: 32 27 Riksrevisionsverketförklarar sig inte kunna tillstyrka att medlen spe-cialdestineras genom ensärskild fond. Enligt verket bör inflytande avgifter redovisas över eninkomsttitel i budgeten och utbetalade ses som en form av restitutionsom avräknas på inkomsttiteln eller som utbetalas över särskilt anslag. Förslagetatt medel från bilskrotningsfonden skall kunna användas för bidrag tillkommunens kostnader för att ta bort övergivna bilvrak eller upplag av bilvraktillstyrks av de remissinstanser som yttrar sig i frågan. Kommunförbundetförklarar att det av lagen klart bör framgå att full kostnadstäckning skallutgå för åtgärder som vidtagits av kommunen. Medel bör enligt förbundet ocksåkunna utgå för upptagning av bilvrak ur vattenområden samt för transport avskrotbilar från auktoriserad bil-skrotningsanläggning eller kommunalmottagningsanläggning till frag-menteringsanlaggning eller järnbruk. Arbetsgruppensförslag att de bestämmelser som behövs för att genomföra reformen skall tasupp i en särskild lag med därtill anknytande förordning kommenteras avhovrätten för Nedre som ifrågasätter om inte en del i den föreslagnalagen intagna detaljföreskrifter kan flyttas över till den föreslagnabilskrotningsförordningen. Länsstyrelseni förklarar att tidpunkten för ikraftträdandet av bestämmelsernaom skrotningsintyg och premiesystem bör flyttas fram till den 1 juli 1976.Också i anser att tiden till ikraftträdandet avarbetsgruppens förslag är väl kort. Enligt bör bestämmelsernaom skrotningsavgift träda i kraft före bestämmelserna ompremie för att premierna redan från början skall kunna betalas av medel somflutit in som skrotningsavgifter. Verket anför vidare att premie endast börutgå för personbil som godkänts vid kontrollbesiktning efter den 31 december1974. Underdet senaste århundradet har vi genom utnyttjande av teknik och vetenskap på etttidigare oanat sätt lärt oss bruka naturen och förfoga över dess tillgångar.Detta har i grunden förändrat människornas tillvaro. Det tidigare pånaturahushållningens grund byggda samhället har ersatts av industrisamhälletmed hög varuproduktion. För flertalet människor i vårt land har det betyttvälstånd och frigörelse frän nöd och fattigdom. Dennautveckling har emellertid i många fall inneburit ett hårt utnyttjande avnaturtillgångar. Vi vet nu att dessa inte är obegränsade. Utvecklingen harockså medfört svåra olägenheter från miljöskyddssynpunkt. Därför kan vi inteutan allvarliga följder för framtiden fortsätta på samma sätt. Kravenpå en rättvisare fördelning, internationellt och nationellt, av 1975: 32 28 jordenstillgångar skärper behovet av att hushålla med begränsade resurser. Idet perspektivet är det nödvändigt att på olika områden hejda slöseri medråvaror och på nytt ta tillvara det som en gång använts. Dettagäller på energiområdet men det gäller också i fråga om råvaror i övrigt.Produktionsmetoderna måste utvecklas från utgångspunkten sparsamhet med råvaroroch återvinning av en gång använt material. Allproduktion ger upphov till avfall. har avfall i alltför storutsträckning betraktats som en oanvändbar restprodukt. Detsamma har gällt fördet avfall som uppkommer i hushållen,, Använda varor,har betraktats somslutgiltigt förbrukade. Avfallet har i stor omfattning fått belasta miljön. Detsynsättet måste förändras. Avfall är en resurs som i största möjligautsträckning skall användas på nytt. Återanvändning måste vara en ledandeprincip vid omhändertagande och behandling av avfall. Sparsamhet,hushållning och återanvändning bör alltså vara grundläggande för vårtutnyttjande av naturresurser och. för inriktningen av . har en stor del av industrins avfall en komplicerad sammansättning. Ivissa fall är metoder för behandling och oskadhggörande av avfallet inte kända.Detta är ett oacceptabelt förhållande med hänsyn , till att hanteringen avavfallet i många fall medför risker från hälso- och miljösynpunkt. Ansvaretför att det avfall som uppkommer vid produktionen kan tas om hand på ett urmiljö- och resurssynpunkt riktigt sätt måste i första hand åvila producenten.Innan produktionen av en vara påbörjas bör det vara känt hur det avfall som ären följd av själva produktionsprocessen skall behandlas liksom hur den färdigavaran skall omhändertas sedan den använts. Enav mig tillsatt arbetsgrupp har med utgångspunkt i den redovisadegrundsynen på avfallsfrågan gjort en bred översyn över förhållandena påavfallsområdet och lagt fram konkreta förslag i skilda frågor i betänkandet (DsJo 1974:10 och 11) Avfall, ökad återvinning bättre omhändertagande.Betänkandet har remissbehandlats. I det följande tar jag upp arbetsgruppensförslag i sådana frågor som bör föreläggas , Underden senaste har mängden avfall från hushållen fördubblats.Avfallsmängden per person är nu ca /år. Bl.a. har den ökade användningenav förpackningar av olika slag medfört en betydande ökning av mängdenhushållsavfall. Avfallets sammansättning har också förändrats genom tillkomstenav nya material och vissa kemiska medel. 1975: 32 29 Enligt4 § första stycket kommunala rerihållningslagen (1970:892) är kommunen skyldigatt till allmän avstjälpningsplats eller allmän destruktionsanlåggning forslaorenlighet som härrör-från hushåll samt hushållsavfall och därmed jämförUgtavfall, om inte regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer föreskriverannat (obligatoriskt kommunalt renhållningsmonopol). Bestämmelser om allmänavstjälpningsplats och allmän destruktionsanlåggning finns i 51 och 53 §§hälsovårdsstadgan (1958:663). Enligt 1 § kungörelsen (1972:280) om statiigtstöd till avfallsbehandling lämnas statligt stöd till behandlingsanläggningsom framstår som angelägen från allmän synpunkt. Stöd utgår dock inte till anläggningavsedd att enbart behandla hushållsavfall. F.n. betalas stöd ut frånreservationsanslaget Bidrag till miiljövårdande åtgärder inom industrin m.m.under nionde huvudtiteln. budgetproposition föreslås att stödettill industrin skall upphöra vid utgången av och att anslagetdärefter skall benämnas Stöd till avfallsbehandling m.m. (prop. Denvanligaste hanteringsmetoden för hushållsavfall som insamlas genom kommunensförsorg är fortfarande uppläggning (deponering). Denna metod används i frågaom av avfallet. Förbränning till-lämpas för större delen avresterande andelen. I mindre omfattning till-lämpas vissa andra metoder, främstkompostering. Nya metoder är dock under utveckling, t. ex. pyrolys och mekaniskseparering av blandat hushållsavfall. Dessutom har en omfattandeförsöksverksainhet igångsatts för separering av papper, glas och plåt frånannat avfall i hushållen. Denna verksamhet pågår f.n. och avses bli utvärderadunder det närmaste året. Enligtarbetsgruppen bör hushållsavfallet i ökad utsträckning ses som en tillgång ochresurs. Avfallet bör därför i ökad omfattning återvinnas och metoder utvecklasför att ta tillvara olika komponenter i avfallet. Förstaledet i återvinningsprocessen är att skilja ut de användbara komponenterna frånannat avfall. Detta kan ske antingen vid källan, dvs. i hushållen, eller vidavfallsanläggningen. Som redovisas i det följande föreslår arbetsgruppen attpappersavfall skall skiljas från övrigt avfall separeras i hushållen. Närdet gäller glas och plåt anser inte arbetsgruppen att tillräckligt starka skälfinns för att nu ålägga hushållen att separera även dessa produkter från annatavfall. Separeringen bör i stället ske i samband med behandlingen av avfaUet. Såvälutomlands som i pågår f.n. utvecklingsarbete i fråga om anläggningarför separering av hushållsavfall i senare hanteringsled. Fleraförsöksanläggningar behöver komma till stånd. För att stimulera tillkomsten avsådana föreslår arbetsgruppen att statsbidrag av kostnadema skallkunna utgå. Ävenför slutbehandling av hushållsavfall utarbetas och prövas f.n. nya metoder. Avsärskilt intresse är dels en startad anläggning för samkompostering avhushållsavfall och slam i , dels en pyrolys- 1975: 32 30 anläggningsom kommer att vara i drift i . Samkompostering ochpyrolys är former för äteranvändande av avfall som enligt arbetsgruppen kanvara av framtida intresse varför ytterligare försöksanläggningar börövervägas. Arbetsgruppenframhåller att slutbehandlingen av hushållsavfall i många fall inte ärtillfredsställande från miljövårdssynpunkt och att det är angeläget att enförbättring sker. Arbetsgruppen föreslår därför att statsbidrag skall kunna utgåtill sådana anläggningar som innebär återvinning och nyttiggörande avavfallet. Statsbidraget föreslås utgå med högst av aidäggningskostnaderna.Samtidigt påpekar arbetsgruppen att man inte kan bortse från att det behövsförbättringar även av den nuvarande konventionella behandlingen av avfallet.Detta gäller främst metoderna för uppläggning av avfall. Med hänsyn härtillförordar arbetsgruppen att statsbidrag bör kunna utgå också till sådana anläggningarsom medför förbättrad hantering av avfallet och som kan medföra attframtida återvinning underlättas. Bidrag till sådana anläggningar föreslåsdock böra utgå med en lägre bidragsprocent. Enligt arbetsgruppens uppfattningbör man vid bidragsprövningen främja regionala lösningar. Därigenom ökasförutsättningarna för en rationell och miljöriktig hantering av avfallet. Arbetsgruppenförordar att bidragsbeloppet maximeras till 5 milj. kr. per anläggning medmöjlighet för regeringen att under särskilda omständigheter besluta om etthögre belopp. För en kan behovet av statsbidrag för anläggningarsom nu avses enligt arbetsgruppen beräknas till 1520 milj. kr. Enligtarbetsgruppens mening bör beteckningarna "allmän avstjälpningsplats"och "allmän destruktionsanlåggning" i 4 § renhållningslagen och i 51och 53 §§ hälsovårdsstadgan ersättas med uttrycken "upplagsplats"resp. "behandlingsanläggning". Därigenom kommer dessa författningsbestämmelserenligt gruppen att stå i bättre överensstämmelse med den av gruppen förordadesynen på hushållsavfallet som en tillgång och resurs som i ökad omfattning böråtervinnas. Arbetsgruppensförslag om separering av hushållsavfall först i senare hanteringsled stöds avremissinstanserna. påpekas i flera yttranden att nu pågåendesepareringsförsök bör utvärderas. Flera remissinstanser betonar att manmåste sträva efter att minska avfallsmängderna. Man pekar därvid särskilt påden betydelse en övergång till returglas som dryckesförpackning skulle ha.Förslagen om statsbidrag till avfallshantering tillstyrks. Från fleralänsstyrelser understryks särskilt att det behövs statsbidrag till förbättringav nuvarande hanteringsmetoder och att statsbidragen bör främja regionalalösningar för avfallshanteringen. Några remissinstanser menar attförsöksanläggningar helt bör bekostas med statsbidrag samt att statsbidragen iövrigt bör graderas efter återvinningsgrad. Föregen del vill jag i likhet med arbetsgruppen se hushållsavfallet 1975: 32 31 somen tillgång och resurs som i ökad omfattning bör utnyttjas för återvinning.Detta synsätt får också ett kraftigt stöd från remissinstanserna. Utskiljandetav de komponenter i avfallet som kan återvinnas sker med undanlag för tidnings-och kontorspapper enligt min mening bäst i samband med behandlingen avavfallet. Som redovisas i det följande stöder jag, liksom flertaletremissinstanser, förslaget om separering av avfallspapper i form av tidningaroch tidskrifter i hushållen. Jag vill i sammanhanget dock framhålla att den försöksverksamhetsom pågår med utsortering av papper, glas och plåt ur avfallet redan ihushållen bör fortsätta. Resultaten av verksamheten bör så snart som möjligtutvärderas. Förpackningarnaspelar en betydande roll vid hanteringen av varor i vårt samhälle,ökningen av förpackningar har också medfört en kraftig ökning avhushållsavfallet . I likhet med några remissinstanser anser jagatt användningen av vissa förpackningar innebär ett slöseri med begränsadenaturresurser. Frågan är f.n. föremål för granskning avmiljökostnadsutredningen. Innan utredningens förslag föreligger är jag inteberedd att föreslå några särskilda åtgärder. Enförutsättning for en ökad återvinning av nyttigheter ur hushållsavfallet äratt lämpliga och rationella separermgsanläggningar finns atf tillgå.Utvecklingsarbete för att ta fram sådana anläggningar har redan påbörjats.Detta arbete måste dock intensifieras. Detsamma bör gälla arbete för utvecklingav anläggningar för nyttiggörande av hushållsavfall. Jag förordar därför attstatsbidrag bör kunna utgå med högst av investeringskostnadernabeträffande försöksanläggningar för nyttiggörande av hushållsavfall ellerenbart för separering av hushållsavfall. Jagbiträder arbetsgruppens förslag om statsbidrag med högst avinvesteringskostnaden också till andra anläggningar för återvinning eller annatnyttiggörande av hushållsavfall än försöksanläggningar. Ilikhet med ett flertal remissinstanser ansluter jag mig till arbetsgruppensuppfattning att de metoder för omhändertagande av hushållsavfall som tillämpasi dag i många fall inte är tillfredsställande från miljövårdssynpunkt. En snarförbättring av förhållandena är nödvändig. För att påskynda utvecklingen börövergångsvis statsbidrag, dock med lägre bidragsprocent än 50, kunna utgå ocksåtill anläggningar för konventionell avfallsbehandling, om särskilda skälföreligger. En förutsättning för bidrag i detta fall bör vara att behandlingenvid den planerade anläggningen medför att avfallet hanteras på ett bättre sättän f.n. och att möjlighet till framtida återvinning underlättas. Statsbidragsom nu har nämnts bör i princip maximeras till 5 milj. kr. per anläggning.Särskilda omständigheter bör kunna föranleda undantag. Fråga om bidrag börprövas av regeringen eller av förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer. Jagdelar arbetsgruppens och ett flertal länsstyrelsers uppfattning att regionalalösningar bör främjas vid statsbidragsprövningen. 1975: 32 32 meningtalar flera skäl för att en rationell och miljöriktig hantering av avfalletkräver att framtida behandlingsanläggningar är av den storleksordningen attflera kommuner kan betjänas av en och samma anläggning. Tidpunkten förigångsättning av arbete med anläggningar för vilka statsbidrag skall utgå börav sysselsättningspolitiska skäl bestämmas efter samråd medarbetsmarknadsverket. Iårets budgetproposition föreslår regeringen att anvisar ettreservationsanslag av 15 milj. kr. till Stöd till avfallsbehahdling m.m. ,76.