prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — Iförsta stycket av denna paragraf anges vilka domstolar som är tryckfrihetsdomstolar.Mål som skall handläggas av sådan domstol betecknas som tryckfrihetsmål. Dennaterm definieras i andra stycket. Till tryckfrihetsmål hänförs där mäl angåendeansvar eller enskilt anspråk på grund av tryckfrihetsbrott samt mål om ansökanom konfiskering av skrift. Somframgår av avsnitt 7,3 i den allmänna motiveringen föreslär jag att mål mot densom har meddelat uppgift för offentliggörande i tryckt skrift och mot den somhar anskaffat uppgift för sådant offentliggörande skall handläggas i samma processuellaordning som mäl om tryckfrihetsbroti. Såvitt gäller mål mot anskaffare harjagdock förordai en viss begränsning i huvudregeln. De mål mol meddelare och anskaffaresom skall handläggas i tryckfrihetsprocess bör betecknas tryckfrihetsmål. Enbestämmelse härom har i förslaget förts in i paragrafens andra stycke. Den harformulerats så, att till tryckfrihetsmål hänförs även mäl angående ansvardierenskilt anspråk på grund av brotl enligl 7 kap, 3 S, I fråga om ätal lörbrottsligt anskaffande har bestämmelsen getts den lydelsen att, om fråga är om brotlenligt 7 kap, 3 S andra stycket och den som har anskaffat uppgiften ellerunderrättelsen inte har offentliggjort denna i tryckt skrift eller meddelat dentill annan för sådant offentliggörande, mälet skall handläggas som tryckfrihetsmålendast om del är uppenbart att anskaffandet har skett för offentliggörande itryckt skrift, Endaslmål om sådana meddelanden för tryckt skrift som avses i 7 kap, 3 S TF skallbehandlas som tryckfrihetsmål. Meddelanden som är sirafföara enligt allmän lagtill följd av 7 kap, 2 S TF eller därför att de innebär led i brott som inte ulgörmissbruk av tryckfriheten, t, ex, bedrägeri genom en annons, skall alkjämthandläggas i ordinär process, A v den föreslagna bestämmelsen i I kap, 9 S 3följer vidare att mål som gäller ansvar eller skadesiåndsskyldighet för delsätt pä vilket en uppgift har anskaffats inte är all hänföra lill tryckfrihetsmål.En annan sak är att sådana mål, i enlighet med vad jag har förordat i denallmänna motiveringen, i vissa fall bör kunna handläggas medtryckfrihetsmål, dock utan att juryn prövar brottsligheten. Prop.1975/76:204 186 Somjagharnämnt under 11 kap, 1 STF, kan meddelanden som avses i 7 kap, 3 S grundaskadeståndsanspråk, närmast ide fall dä de innefattar överträdelse avtystnadsplikt. Även talan om sådani anspråk bör handläggas som tryckfrihetsmål.Det gör därvid ingen skillnad, att talan pä grund av bestämmelserna i 3 kap.skadeståndslagen om skadeståndsansvar för arbetsgivare eller det allmänna kankomma all riktas mol annan än den straffrätlsligt ansvarige. Detkan vara tveksamt, om ell meddelande har lämnats för offentliggörandei tryckt skrift och under omsländigheler som privilegierar meddelandet enligl TF,Det framgär då av den föreslagna processuella bestämmelsens karaktär avsärskild skyddsregel, av dess nära samband med den straffrättsligaförmänsregeln samt molsäliningsvis av vad som föreskrivs om mål mol anskaffareall redan ell rimligt anlagande om alt meddelandet uppfyller villkoren skallleda till att målel mol meddelaren handläggs som tryckfrihetsmål. Väcksåtal mol meddelaren vid annan domstol än tryckfrihelsdomstol, åligger det enligl34 kap, 1 S (RB) rätten att självmant pröva sin behörighet.Den tilltalade kan också göra invändning om processhinder. Frågan omdomstolens behörighet kan enligt 45 kap, 14 S RB bli föremål för särskildhuvudförhandling. Ogillar rätlen invändning om brisiande behörighel som har framslälllsi rätt tid, kan rätten bestämma all lalan mol beslutet skall föras särskilttill hovrätten (49 kap, 3 S RB), Även under senare skede av handläggningen kanrätlen fåanledning alt pröva frägan om sin behörighet. Fullföljs mälet ihuvudsaken till hovrätten, hardennaatt självmant pröva, om underrätten varbehörig, och vid nekande svar undanröja underrättens dom (19 kap, 10 S,5I kap,26 Soch 59 kap, 1 S RB), Dom som har vunnil laga kraft kan inom visstidangripas med besväröverdomvilla(59 kap, 1 SRB), Det lorde inle föreligga hinderatt beakta omständigheter som inte har varit kända vid liden för åtaletsväckande men som framkom mer senare och som pekar pä alt del ålalademeddelandet var avsetl för publicering och även i övrigi i princip skyddat av TF;bestämmelsen i 19 kap, 7 S första styckei RB strider inle häremot. Det sagdahar i huvudsak giltighet ocksä fördel fall all åtal mot meddelare visserligenväcks vid domstol som ärtryckfrihetsdomsiol men av annan åklagare än JK,-Den processuellareglering för vilken jag nu har redogjort lorde garantera att mål mot meddelarekommer att handläggas i den särskilda processformen i därföravsedda fall. Omnågon påstår sig ha anskaffat en uppgift för publicering men inte kan göra iroligtatt han har låtit publicera uppgiften eller meddelal den vidare för publiceringpå sätt som i princip skyddas av TF, krävs som nämnts för att den särskildaprocessformen skall vara lillämplig att del framstår som uppenbart attanskaffandet är av det slag som anges i I kap, 1 S fjärde slyckel TF, Vad jag idel föregående har sagt om möjligheterna att i rättegång beakta invändning ompubliceringssyfte vid meddelande och nya upplysningar om all sädant syfte harförelegat gäller också det nu berörda fallet, lät vara allsannolikhetsbedömningen skall följa en annan norm. 1975/76:204 187 empelpä omständigheter, som kan göra del uppenbart alt publiceringssyfte har varitför handen, kan nämnas att den misstänkte kan visa upp manuskript eller delarav manuskript lill en bok, där uppgifterna ingår, eller alt han kan styrka atthan som journalist har fått ett reporiageuppdrag i ämnel. Omen person åtalas vid vanlig tingsrätt för alt genom ett meddelande ha gjort sigskyldig lill lindrigare brott än som nämns i 7 kap, 3 S TF och gör invändningom att meddelandet är av det slag som skyddas genom 1 kap, 1 S tredje stycket TF,uppkommer inte nägon fräga om processhinder vid tingsrätten. Denna har att vidbedömandet av åtalet pröva om invändningen har fog för sig och i så fallfrikänna den tilltalade. Detankommer naturiigtvis också pä tryckfrihelsdomstol att pröva, om de förutsättningarär för handen som gäller för domstolens behörighel. Har JK väckt åtal underpåstående att han godtar den misstänktes uppgifter om publiceringssyfte vidlämnande av ett meddelande eller anskaffande av en uppgifl, torde detemellertid inte i praktiken bli aktuellt att överväga avvisning av lalan. Underalla förhållanden kommer frägan huruvida meddelande eller anskaffande harskett för publicering inte att prövas av juryn; till denna skall helt naturiigtställas endasl frågor som förutsätter alt så är fallet, Häranges nu juryns uppgifter och befogenheter. Juryns prövning sägs gälla fråganhuruvida "skriften är brottslig". Av 8 kap, 11 S TF och 2 S lagen medvissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål framgår att frågan om vem iansvarskedjan som är ansvarig för en skrift inle avgörs av juryn utan av rältenunder målets förberedande. Jurynsprövning i mål mot den som för publicering har anskaffat eller meddelatuppgifter bör avse frägan huruvida de objektiva och subjektiva förutsättningarnaför påstått brott är uppfyllda. Detta kan lämpligen uttryckas så att jurynskall pröva, huruvida brotl föreligger, 1 denna prövning ingår att faslslälla,om del är den tilltalade - och inte annan person - som har begått denbrottsliga gärningen. Som nämnts ankommer f n, prövningen av vilken person somansvarar för tryckfrihetsbrott uteslutande på rälten. Denna ordning bör inle nurubbas. För all den föreslagna formuleringen av juryns uppgift skall kunnagöras tillämplig också på sådana tryckfrihetsmål som gäller tryckfrihetsbrott,bör därför paragrafens första siycke förses med ett lillägg. Detta har i förslagelgetts den lydelsen att frågan huruvida den tilltalade enligl 8 kap, är ansvarigför skrift alltid prövas enbart av rällen. Enligt7 S lagen med vissa besiämmelserom rättegången i tryckfrihetsmål skall, sedanförhandling inför juryn har blivit slutförd, rätlen utan uppskov lill jurynsbesvarande skriftligen avfatta frågan huruvida skriften är brottslig efter deteller de lagrum som åklagaren eller målsäganden har funnit till-lämpliga. Avseråtalet flera brott eller föranleder målels beskaffenhet eljesi Prop.1975/76:204 188 flerafrägor, skall de framställas var för sig, I 8 S föreskrivs att juryn omedelbarti enrum skall överiägga om de framställda frågorna. Under överläggningenskall, om det påkallas av någon av jurymännen, juryn sammanträda med rätten förattinhämta upplysningarom vad lag stadgar. Framställd fråga skall av jurynbesvaras med ja eller nej. Enligt förevarande paragraf krävs att minst sexjurymän är ense föratt skrift skall anses brottslig. Denordning son sålunda gäller f n. i fråga om tryckfrihetsbrott bör till-lämpasockså beträffande brott av meddelare och anskaffare. Är fråga om fleragärningar i mening - den tilltalade har t. ex. vid skildatillfällen lämnat brottsliga meddelanden - skall särskild fräga ställas tilljuryn beiräffande vae gärning, även om brottsrubriceringen är densamma.Förekommer i rättegängen talan, som inte skall prövas av juryn, måste givetvisdetta beaktas både när åtalet utformas och när frågor ställs till juryn. Jurynskall inte motivera sitt beslut. Detta innebär att juryn endast har att taställning till om den tilltalade har begått brott enligt visst lagrum ellerinte, däremot - vid jakande svar - inte till frågor om vilken omfattning detta brotlhar haft eller hur allvariigt det är. Denna prövning är rättens sak. Enligt2 S i såväl föreslagen som gällande lydelse är rätten bunden av juryns utslag iden mån det är frikännande eller går i friande riktning. Däremot kan rättenfrikänna den tilltalade eller hänföra brottet under mildare strafföeslämmelseän juryn har gjort. Påföljd för brottet bestäms av rätten, som likaså avgör skadeständsfräganpå grundval av sitt och juryns ställningstagande i brotlslighelsfrågan, F,n, gäller att rättens dom i tryckfrihetsmål i och för sig kan överklagas ivanlig ordning. Ett friande utslag av juryn står emellertid fast också i högre rält.Denna kan inte heller till grund för sin dom lägga en bedömning som ärsträngare än juryns - men väl en som är strängare än underrättens. Den angivnaordningen bör inte överges utan gälla också mål om meddelandeansvar m, m. Den haremellertidinte kommit till klart uttryck i TF, Då jury processen nu föreslås få ettutvidgat til lämpningsområde,börTF lämpligen förtydligas. Jag föreslär därföratt som en sista mening i 2 S införs en bestämmelse som utsäger alt högre rält,dit talan mot tingsrättens dom har fullföljts, inle äger frångå jurynsbedömning i vidare mån än tingsrätten, 1denna paragraf föreskrivs nu bl, a, att, om det förekommer flera målvari jury skall della, rätten med parternas samtycke kan förordna all sammajury skall tiänstgöra i alla målen. Som nämnts är ett huvudsyfte med förslagelatt hänföra mål mot meddelare och anskaffare lill tryckfrihetsmål, alt mål motpersoner som är inblandade i samma brottslighet skall kunna handläggas ochprövas i ell sammanhang. Med denna grundsals är mindre väl förenligt att delskall bero på parterna om gemensam jury Prop.1975/76:204 189 iolika mål skall kunna tiänstgöra, en anordning som uppenbariigen är enförutsättning för förening av målen. Jag föreslår därför att parternas befogenhetatt disponera över frågan om gemensam jury avskaffas. Det bör vara rättens sakatt ensam besluta i frågan. Rätten bör dock före sitt beslut inhämta parternasmening. Första meningen i paragrafen har jämkats i enlighet med det anförda. Iandra stycket av denna paragraf slås fast att samma regler som gäller iåtalsmål ocksä gäller i tryckfrihetsmål där talan om enskilt anspråk förs utansamband med ätal. Det föreskrivs att, om skriftens brottslighet harprövats i mäl om ansvar för tryckfrihetsbrott, prövning av skriftensbrottslighet inte skall äga rum på nytt. Denna bestämmelse innefattar enavvikelse från principen i att avgörandet i ett mål inte ärbindande i ett annat. Jag föreslår nu att ordalagen justeras så att densärskilda föreskriften om den tidigare prövningens giltighet i det nya måletlär avseende på samtliga tryckfrihetsmål enligt den nya terminologin. Iparagrafen har endast den ändringen gjorts att ordet "boktryckare"har ersatts med "den som tryckt skrift". 1 fräga om skälen härför färjag hänvisa till vad jag har anfört under 8 kap. 3 S- I försiaoch andra styckena i denna paragraf ges föreskrifter om skyldighet att avlämnagranskningsexemplar av skrift som har tryckts utom landel. Jag har tidigareförordat (avsnitl 7,4) att motsvarande skyldighet för skrift som är tryckt inomlandet skall upphöra och föreslär därför att de tvä styckena upphävs. Inuvarande tredje stycket hänvisas angående skyldighet alt avlämna biblioteksexemplarav skrift, som har tryckts utomlands, till bestämmelser som meddelas i vanliglag. Denna föreskrift bör, med viss jämkning, stå kvar. Enligt min mening börden kompletteras med en hänvisning till att bestämmelser meddelas i vanlig lagom skyldighet att för granskning bevara exemplar av skrift, som är tryckt iannat land. Motsvarande föreskrifter angående i tryckta skrifter ärupptagna i 4 kap. 4 S departemenlsförslaget. Prop.1975/76:204 190 TFär i första hand tillämplig på skrifter som har tryckts och utgivits i Sverige.Av 13 kap, följer emellertid att TF ocksä gäller för skrift som har trycktsutomlands men som, helt eller delvis, har utgivits i riket. Principen är attsamma regler skall gälla för här utgivna skrifter, vare sig de är iryckla inom landeleller utomlands. Denna princip kommer främst till synes i 13 kap, 5 S andra slyckel,där del sägs alt i fråga om skrift, som har tryckts utom riket och här utgives,"i övrigi" skall i tillämpliga delar gälla vad i I kap,, 3 kap,, 4kap, 9 S, 6 kap,, 7 kap,, 8 kap, 1, 2, 5-7 och 10-12 SS samt 9-12 kap, ärföreskrivet. Föregående bestämmelser i 13 kap, upptar emellertid visssärreglering för de utrikes tryckta skrifternas del. Omalltså TF är lillämplig på utomlands tryckt men här utgiven skrift, skall däremoitryckt skrift som har utgivits endast utom riket inte bedömas enligt TF utanmed tillämpning av allmän lag, i den män skriften över huvud taget faller undersvensk jurisdiktion, 113 kap, 5 S TF stadgas f n, att bestämmelsen i 1 kap, 1 S tredje stycketangående meddelande av uppgifter och underrättelser för offentliggörande itryckt skrift skall gälla även meddelande för offentliggörande i skrift somtrycks utom riket, om ej meddelandet avser förhållande, vars röjande skulleinnefatta brolt mot rikels säkerhel eller varom meddelaren eljesi enligl laghar haft alt iakita tystnad. Är meddelandet i sådant hänseende strafföart,skall gälla vad som är föreskrivet därom. Har meddelandet inte blivit infört iskriften och innefattar det ärekränkning mot enskild person, gäller om ansvarför sådan ärekränkning vad som är stadgat i lag. Denyss återgivna föreskrifterna kan sägas i två hänseenden avvika från vad som iallmänhet gäller enligt TF, Meddelarskyddet gäller sålunda å ena sidan även ifråga om skrifter som är avsedda att utges utom riket. Avsikten har varit attbereda vissl skydd ocksä för meddelanden till här i landel verksammajournalister för utländska tidningar och nyhetsbyråer, Å andra sidan ärundantagen från meddelarskyddet mera långtgående än enligl 7 kap, 3 S. och deläven beträffande meddelanden för skrifter som är avsedda att utges i ,fastän de alltså trycks utanför landet. TF:s ståndpunkt i det senare hänseendethar moliverals främst med hänvisning till de viktiga sekretessintressen som kanäventyras, om meddelande som gäller rikets säkerhet flck sändas utanför landetsgränser. MMU:sförslag bygger på nuvarande principer för grundlagsskyddels räckvidd iterritoriellt hänseende. En motsvarighet till 13 kap, 5 S första stycket TF äri förslaget upplagen i 8 kap, 5 S MGL, Enligl försia styckei i denna paragrafskall beslämmelserna i 1-4 SS i kapitlet om skydd för meddelare, med meddelarejämställda personer och anskaffare och om begränsningar i detta skydd äga moisvarandetillämpning på meddelande för offentliggörande i irycki skrift som framställsutom riket, 1 andra styckei sägs att undantaget enligt 2 S från ansvarsfrihetendock skall gälla ocksä andra brott Prop.1975/76:204 191 motrikels yttre eller inre säkerhet än som nämns i denna paragraf och allundanlaget enligl 4S, avseende vissa tystnadsplikter, skall gälla ävenåsidosättande av tystnadsplikt som i övrigt åvilar någon enligl lag eller annanförfattning. Såvittgaller meddelande som innebär brott mot tystnadsplikt anser MMU alt förde nuavsedda fallen någon begränsning inte skall göras motsvarande den som enligt 8kap, 4 S MGL ligger i att de tystnadsplikter som tar över meddelarskyddet skallvara angivna i en särskild lag, Inle heller bör del vara avgörande omtystnadsplikten är upptagen i lag ellerannan författning, MMU åberopar som skälför det mera vidsträckta undantaget frän meddelarskyddet i fräga om utrikestryckta skrifter alt det beträffande dem i regel inte finns någon som ärtryckfrihetsansvarig för själva offenlliggörandel, Ålal här i landel kan i storutsträckning komma i fräga endasl mol meddelaren. Äveni de fall då meddelaren kan åtalas och slraffas enligt 8 kap, 5 S MGL, yttrar MMUvidare, kvarstår hans anonymitelsrätt i väsentlig ulsträckning, 18 S ikapitlet föreslår MMU dock den begränsningen beträffande meddelanden förutrikes tryckt skrift, all lyslnadsplikt för personer inom massmedieföretag m,fl, generellt inte skall avse brott mot rikets yttre eller inre säkerhet. Avslutningsvisframhåller MMU all dess förslag inte torde innebära någon vä,sentlig förändringav vad som gällerenligt TF, Förslaget sägs emellertid innebära en förstärkningav meddelarskyddet även i förhållande till utrikes iryckla skrifter, Sälundaskall meddelaren i princip vara skyddad även beträffande själva anskaffandet.Vidare skall åtal mot meddelare handläggas vid yttrandefrihetsdomstolen. Enligtmin mening saknas anledning all ompröva grunderna för TF:stillämpningsområde i fräga om skrifter som trycks eller utges utomlands. Vad MMUhar föreslagit om meddelarskydd m, m, i anslulning lill sädana skrifter avvikerföga frän gällande rätt och har lämnats utan erinran under remissbehandlingen, Ocksäjag instämmer i det väsentliga i förslaget, MMU:sförslag i 8 kap, 5S MGL avser enligt ordalagen inle bara de egentligameddelarna utan också förfallare och andra upphovsmän till irycki skrift vilka inlesjälva ar publiceringsansvariga. Detta sätt att bestämma personkretsenharmonierar emellertid mindre väl med grundsatsen alt skrift som helt utgesutomlands inte faller underTF:s tillämpning. Den som är upphovsman till sådanskrift börenligt min mening liksom nu ställas uianför regleringen i TF, Ärdäremot fräga om skrift som väl trycks utomlands men utges i , börförfattare och därmed jämställda bedömasenligt de allmänna reglerna i TF, i överensslämmelsemed vad som f n, följer av 13 kap, 5 S andra stycket TF, Vad som har sagts nubör gälla också författares anskaffande av uppgift för publicering i utrikestryckt skrift: skall skriften utges i utlandet föreligger inte någol skydd i TF,skall den utges här i riket gäller vanliga bestämmelser i , 1enlighel med det anförda och i principiell överensstämmelse med gal- Prop.1975/76:204 192 landerätt har de särskilda bestämmelserna i 5 S första stycket angående utomlandstryckt skrift begränsats till att gälla meddelande av uppgifter enligt I kap. IS tredje stycket och anskaffande av uppgifter för sådant meddelande. Härigenomskyddas alltså liksom f n. i viss utsträckning nyhetsförmedlingen övergränserna. Skyddet inträder även om uppgiften i fråga är avsedd föroffentliggörande i skrift som utkommer uteslutande i annat land. Korrespondentför utländsk tidning far i regel räknas som meddelare enligt lagrummet. Begränsningarnai skyddel har i paragrafen angetts på i huvudsak det sätt som MMU harföreslagit. Undantagen har förts in i tre punkter, vilket har lett till endelning av nuvarande första stycket i två. Första punkten gäller brott motrikets säkerhet. I andra punkten har tagits upp en hänvisning till förbudet i 7kap. 3 S första stycket 2 att lämna ut hemlig handling eller tillhandahålla deni strid med förbehåll. Denna punkt saknar motsvarighet i gällande lydelse avparagrafen. I tredje punkten har inskränkningen i fråga om tystnadsplikterplacerats. Till skillnad från MMU har jag här, liksom i 7 kap. 3 S, inte funnitdet behövligt att uttryckligen ange att tystnadsplikten skall vara författningsgrundad.Nuvarande föreskrift om ärekränkande meddelanden har slopats, liksom fallel äri 7 kap. 3 §. Avallmänna regler fär anses följa, att den som har utgått från att ett meddelandeskulle publiceras i en helt inhemsk skrift inte är underkastad de vidsträcktareinskränkningarna i meddelarfriheten enligt denna paragraf för det fall attskriften likväl trycks utomlands. Målmot meddelare som har överträtt gränserna för skyddet enligt 5 S bör liksomandra mål mot tryckfrihetsrättslig meddelare handläggas som tryckfrihetsmål. Däden allmänna hänvisningen i 5 § sista stycket till 12 kap. TF endast avser häri riket utgiven skrift, bör paragrafen i andra slycket kompletteras med enbestämmelse om rättegången. Av samma skäl bör andra stycket tillföras en regelom anonymitetsskydd för meddelare som där avses. Därvid har undantaget i frågaom brott mol rikets säkerhet frän den i 3 kap, 3 S departementsförslagetstadgade tystnadsplikten utvidgats i enlighel med vad MMU har föreslagit, Iparagrafens nuvarande andra, enligt förslaget dess tredje stycke behövs ingenannan ändring än att hänvisningen till 4 kap, 9 S TF utgår. Denna avserdefinitionen av begreppet tillfälligheistryck, ett begrepp som för framlidenkommer att sakna betydelse för utom riket tryckta skrifter (jfr 4 S i detföregående). 1fråga om 12 kap, 2S harjag förordat alt uttrycket "huruvida skriften ärbrottslig", med hänsyn till att kretsen av tryckfrihetsmål vidgas tilläven Prop.1975/76:204 193 mälangående medddaransvar, ersätts med "huruvida brotl föreligger". En moisvarandeändring har gjorts i denna paragrafs båda stycken. Iparagrafen föreskrivs f n, all böter och viten, som ådöms enligl TF, tillfallerkronan. finns bestämmelser i 25 kap, 6 och 8 SS om attböter och viten tillfaller kronan om ej annal är föreskrivet. Skäl alt behållaföreskriften i TF föreligger inle. Jag föreslår all paragrafen upphävs. Enligtparagrafens andra stycke är utlänning, såvitt ej annat följer av TF eller annanlag eller författning, likställd med svensk medborgare. Att utlännings rättbegränsas av sådana i TF upptagna föreskrifter som uttryckligen förbehållerviss tryckfrihelsrättslig funktion ål svensk medborgare har ansetts uppenbart (prop,1948:230 s, 194), De föreskrifter som avses är reglerna om behörighet att varaägare till periodisk skrift eller skriftens utgivare eller ställföreträdare fördenne (5 kap, 1,2 och 9 SS TF) samt att vara juryman (12 kap, 5S TF), MMUhar föreslagit alt det i lag kan föreskrivas att behörighet all vara ägare eller utgivare av periodisk skrift skall tillkomma utländsk medborgare eller utländsk juridisk person (13 kap, 1 S första styckei MGL), I övrigt skall utlänning enligt förslaget vara jämställd med svensk medborgare i frågor som avses i grundlagen, såvitt inte annat följer av lag - men ej annan författning (13 kap, 1 S andra stycket MGL), " BeträffandeMMU:s förslag rörande behörighet för utländsk medborgare eller utländskjuridisk person att vara ägare eller utgivare av periodisk skrift får jaghänvisa till vad jag har anfört i denna fräga under 5 kap, 1 och 2 SS- Mittförslag, alt i nämnda paragrafer öppnas möjlighet att i vanlig lag föreskrivaatt utlänning eller utländsk juridisk person har samma behörighet som svensktsubjekt att vara ägare eller utgivare av periodisk skrift, kräver inte att 14kap, 5 S ändras, Nägon ändring av kravet alt juryman skall vara svenskmedborgare bör inte göras.