prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Sker detta med godkännandeeller på föranledande av arbetstagarorganisationen ådrager sig organisationenansvar om de i 57 § angivna förutsättningarna föreligger. Situationen kan varaatt arbetsgivaren och arbetstagarorganisationens företrädare har stannat iolika meningar i själva arbetsskyldighetsfrågan. Har arbetstagamas företrädarei denna situation åberopat lolkningsförelrädesregeln och föranlett att arbeteinte blir utfört inträder skadeståndsansvar enbart om det har saknats fog förden uppfattning, som har hävdats på arbetstagarsidan. Oavsett om detta ärfallet eller inte är de enskilda arbetstagarna fria från skadeståndsansvar enligt58 § andra stycket. På motsvarande sätt bedömes situationen när arbetsgivarenhar åberopat synnerliga skäl för att arbete skall utföras men arbetstagarsidansföreträdare har ansett, att arbetsgivaren enligt 34 § andra stycket har saknaträtt att utkräva arbete på sådan grand, och därför föranlett att arbete inteblivit utfört. Skadeståndsansvar kan påmotsvarande sätt utkrävas av vederbörande arbetstagarorganisation omorganisationen har saknat fog för förklaring enligt regeln om facklig vetorätti 39 §. Paragrafen innehåller i förstastycket en bestämmelse enligt vUken enskild medlem, som deltagit i olovligstridsåtgärd vUken anordnats eller på annat sätt föranletls av den organisationhan tillhör, inte får åläggas skadestånd för deltagande i slridsåtgärden.Regeln har en förebild i 47 § FKL 1975/76:105 Bilaga 1 423 somdock gjorde undantag för fall i vilka den enskilde själv tagit en mycketverksam del i beslutet om slridsåtgärden, t.ex. genom att lämna oriktigauppgifter till organisationens ledning. Avsikten var alt undantagsmöjlighetenskulle tillämpas mycket restriktivt. Något motsvarande undantag har inteansetts påkallat i lagens regler. Med det uttryckssätt som valts i första stycket haravsetts att göra regeln om befrielse från personligt skadeståndsansvartUlämplig på alla fall, där organisationen har i den mening som avses i 42 §anordnat eller eljest föranlett stridsåtgärd som enligt lagen är olovlig förmedlem. Stadgeenligt beslut är alltså inte nödvändigt. Avgörande förparagrafens tillämpning är dock huruvida den organisation har ådragit sigansvar för anordnande eller annat föranledande, vars medlemmar är de som harvidtagit den olovliga stridsåtgärden. Däri inbegrips både det fallet attorganisationen själv är part i det kollektivavtal som grandar fredsplikt ochatt den är en överordnad organisation, som har avdelningar eller liknandevilka träffar kollektivavtal och binder medlemmarna vid fredsplikt. Däremotgäller paragrafen inte det fallet att annan organisation har medverkat på ettenligt 42 § olovligt sätt till stridsålgärd, som vidtas av andra änorganisationens egna medlemmar, t.ex. genom att lämna ekonomiskt bidrag.Vidare gäller paragrafen inte i fall där organisation ådragit sig ansvarenbart genom att åsidosätta skyldighet att ingripa för att hindra medlemmaratt vidta olovlig stridsåtgärd eller att, om stridsålgärd redan vidtagits,söka förmå dem alt häva den. Första stycket är med andra ord tillämpligt påfall, där organisation handlat så att den kan ha ådragit sig ansvar förmotparts ekonomiska skada, om sådan skada har uppkommit. Äv paragrafens utformning framgår att befrielsenfrån individuellt ansvar tillkommer även sådan icke koUektivavtalsbundendeltagare i stridsåtgärd, som omfattas av fredsplikt på grund av 42 § andrastycket i lagen. 1 andra stycket har principen om befrielse frånindividuellt skadeståndsansvar för enskilda medlemmar av organisation gjortstillämplig även på det fallet, att arbetstagarorganisation utövartolkningsföreträde i arbetsskyldighetstvist. 1 34 § andra stycket har arbetsgivare givits rättatt när synnerliga skäl föreligger mot uppskov med visst arbete kräva, attarbetet utförs utan hinder av tvist om arbetstagarnas arbetsskyldighet.Utnyttjar arbetsgivaren denna rätt är arbetstagama enligt 34 § tredje stycket iprincip skyldiga att utföra arbetet enligt hans anvisning. Arbetsgivarensbedömning att synnerliga skäl mot uppskov föreligger görs underskadeståndsansvar enligt 59 § första stycket. Enligtandra stycket bär arbetsgivare skadeståndsansvar även i det fallet Prop.1975/76:105 Bilaga 1 424 att han underlåter att ta initiativ till förhandling ellerväcka talan sedan han utnyttjat sin rätt enligt 34 § andra stycket att krävautförande av omtvistat arbete. Vid bestämmande av skadeståndspåföljden börbeaktas att brott mot 34 § andra stycket får ses som ett angrepp på hela detregelsystem som representeras av 34 § och inte endast som ett brott mot enprocedurregel. Vid bedömande av vilken skada som kan ha uppkommit förarbetstagarna i de situationer som omfattas av paragrafen gäller, alt förfrågan om ekonomisk skada föreligger är avgörande om arbetstagama varitskyldiga enligt det omtvistade avtalet att arbeta. Den frågan blir i regel avgjordsamtidigt med frågan om skadestånd enligt 59 §. Skadeståndsskyldigheten för debrott mot lagen som här avses kommer att gälla allmänt skadestånd. I denna paragraf har i förstastycket upptagits de allmänna regler om jämkning av skadestånd som finns i 8§ och i 23 § andra stycket FFL. I kommitténs förslag finns motsvarigheten i49 §. 1 jämförelse med gällande lag har gjorts enbart redaktionella ändringar istyckets text. 1 andra stycket har intagits en nyregel om verkan av överläggningar enligt 43 § på skadeståndsskyldigheten förarbetstagare som har deltagit i olovlig stridsålgärd. Stycket ersätter delvisden regel som föreslogs av kommittén (48 §), enligt vilken arbetstagare somdeltagit i olovlig stridsåtgärd inte skulle få åläggas skadestånd fördeltagandel i åtgärden om denna haft skälig ursäkt i de omständigheter somföranlett den. Skälen till ändringen av den föreslagna regeln har redovisats iden allmänna motiveringen. Syftet med styckets avfattning är att markera, atthänsyn skall tagas både till de omständigheter av betydelse för den olovligakonfliktens uppkomst, som kommer fram vid överläggningar enligt 43 § och somkan vara ägnade alt belysa dess bakgrand, och till verkningama på konfliktensförlopp av överiäggningama. Som utvecklats i den allmänna motiveringen ärsyftet med reglerna i 43 § och 60 § andra stycket att arbetstagama i regelskall befrias från skadestånd enligt 60 § första stycket när återgång tillarbetet har skett i samband med överiäggningama. 1 paragrafens tredje stycke finnsden regel om maximering av enskild arbetstagares skadeståndsansvar till 200kronor, som finns i 8 § . Regeln får i huvudsak samma tillämpningsområdesom enligt och är avsedd att tillämpas på samma sätt som enligt den lagen. I den allmänna motiveringen harberörts den praxis vid tillämpningen av den allmänna skadeståndsregeln i 54 §och av jämkningsreglema i förevarande paragraf som i övrigt är åsyftad. Närdet gäller särskilt arbetsgivares skadeståndsansvar har i den allmännamotiveringen betonats betydelsen av de nya förpliktelser som införs med lagen.Skadeståndssanktionen bör utnyttjas i synnerhet när arbetsgivare uppsåtligenåsidosätter sina förpliktelser eller när åsidosättandet annars är avkvalificerad natur. I sådana fall bör komma i fråga kännbara skadestånd förunderlåtenhet att respektera Prop.1975/76:105 Bilaga 1 425 Reglerna om nedsättning av skadestånd bördäremot liksom enligt gällande rätt komma till användning när det har varitberättigat att hysa tvekan om förhandenvaron av en förpliktelse enligt lageneller när arbetsgivaren eljest stått inför en svårare bedömning i valet mellanolika handlingssätt. Liksom enligt gällande rätt blir det för arbetsgivares deli regel fråga om Jämkning enbart av allmänt skadestånd för brott mot avtal ellermot lagen. Till denna paragraf har överförtsregler i gällande rätt om fördelning av skadeståndsansvar när flera ansvararför samma skada (9 § , 24 § FFL). Paragrafen stämmer till sitt sakligainnehåll överens med 50 § i kommitténs förslag. Kommittén har redovisat hurskälighetsavgöranden fick bli bestämmande när principen om fördelning avskadeståndsansvar efter skuld infördes i 9 § (SOU 1975: I s. 541 ff). Deskäl som då åberopades har ansetts fortfarande vara giltiga. Som kommittén harutvecklat ligger det också i det allmänna skadeståndets natur att solidarisktskadeståndsansvar inte åläggs flera ansvariga skadevållare. I paragrafens andra stycke harliksom i kommitténs förslag tagits in en regel om möjlighet att åläggaskadeståndsskyldighet solidariskt med annan i ett läge, där talan föres förstmot en och sedan mot en annan medansvarig. Del ligger som kommittén påpekat isakens natur att detta avsteg från den allmänna fördelningsgrandsalsen kantillämpas endast undantagsvis och inte när det är fråga om allmänt skadestånd. Syftet med denna paragraf är, somutvecklats i avsnitt 11.8 av den allmänna motiveringen, alt ställa krav påstöd i lag eller kollektivavtal för till-lämpning av s. k. disciplinärapåföljder vid arbetstagares avtalsbrott. Paragrafen har begränsats till attgälla i kollektivavtalsförhållanden. Med uttrycket "annan påföljd"i texten avses i första hand disciplinpåföljder. För att fråga skall kunnavara om påföljd i textens mening bör dock krävas, att del rör sig om en åtgärdfrån arbetsgivarens sida som på ett eller annat sätt är ett men förarbetstagaren eller som annars har karaktären av särskild disciplinåtgärd ivedertagen mening. Detta är fallet vid t.ex. suspension eller löneavdrag. Medsuspension eller löneavdrag får jämställas sådan skriftlig vaming som enligtlag eller kollektivavtal förekommer som en alternativ form av disciplinpåföljd(jfr t.ex. 18 § andra stycket statstjänstemannalagen). Däremot bör uttrycketpåföljd inte anses omfatta sådan varning som närmast i betydelsen tillsägelseingår som ett led i arbetsgivarens handläggning av förseelse på arbetsplatsen(jfr prop. 1973: 129 s. 125). Med den utformning paragrafen fått ligger däri enhänvisning även till 1975/76:105 Bilaga 1 426 regleri annan lag, t. ex. anställningsskyddslagen, om avskedande och uppsägning. Tvisteförhandlingoch rättegång (63-70 §§) Under denna rabrik har intagits föreskrifter somkompletterar bestämmelserna i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister(LRA). I 63 § slås fast att mål orn tillämpning av medbestämmandelagen skallprövas av AD. Detta gäller dock inte tvister, som enligt I kap. 2 § förstastycket LRÄ över huvud taget inte skall handläggas enligt den lagen, och ejheller åtal för brott mot varselskyldigheten i förhållande till föriikningsmän.Det allmänna förhandlingskravet i rättstvister enligt 4 kap. 7 § LRÄkompletteras av en regel i 64 § om lokal och central tvisteförhandling. Reglemagäller både faststäUelsetalan och fullgörelsetalan. 1 65 och 66 §§ föreskrivsfrister för förhandling och för väckande av talan i tvist om skadestånd ellerannan fullgörelse enligt medbestämmandelagen eller enligt kollektivavtal. Ensärskild regel om beräkning av frister återfinns i 67 §. 68 § innehållerregler om särskild frist för enskild medlem, som själv för talan i AD. Därfinns också föreskrifter för oorganiserad part som för talan, t. ex. omförenings-räitskränkning. I 69 § finns regler om s. k. interimistiskaförordnanden. I 70 § har upptagits regler om förhandling, i vissa fall, införstängda dörrar vid AD. Mål om tillämpning av medbestämmandelagen las uppoch avgörs av AD som första domstol. Som regel blir det fråga om mål mellanorganiserade parter. Gäller målet föreningsrättskränkning tas det upp direktvid AD även om den berörde arbetstagaren är oorganiserad. 63 § innebär på denpunkten en avvikelse frän de allmänna reglerna i LRA. Någon ändring i sak görsemellertid inte. Även enligt gällande rätt skall mål om tillämpning av FFL lasupp i AD (29 § FFL). Ett undantag görS dock beträffande åtal för brottmot varselplikten i förhållande till förlikningsmannaexpeditionen (47 §) ochför brott mot den tystnadsplikt som gäller för förlikningsman, ledamot eller särskild förlikningsman (53 §). Det rör sig idessa fall omföre-skrtfter av offentligrättslig karaktär där påföljden är avstraffrättslig natur. Sådant åtal prövas i den ordning som är föreskriven förbrottmål. Vidare gäller undantag för mål som enligt I kap. 2 § första stycketLRÄ över huvud taget inte skall handläggas enligt den lagen. Exempelvis skallmål om skadestånd på gmnd av kollektivavtalsbrott inte prövas av AD, om anspråketframställs i konkurs och som tvistigt hänskjuts till rättegång. AD skall inteheller pröva mål om skadestånd i anledning av brott, som utgör brottmot koUektivavtal, då talan förs i samband med åtal för brottet. Sådant målhandläggs enligt i den ordning som är föreskriven förbrottmål. Detligger i sakens natur att reglerna i 63 § är tvingande. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 427 Äv 4 kap. 7 § LRÄ följer alt talansom regel inte får las upp till prövning av AD förtån förhandling har ägt ramrörande tvistefrågan. Förhandlingskravet gäller både vid faststäUelsetalan ochvid fullgörelsetalan. Förhandlingsskyldigheten gäller endast part som kanpåkalla förhandling enligt lag, dvs. 10 § medbestämmandelagen enligt denföreslagna lagtexten, eller enligt kollektivavtal. I ett nytt andra stycke i 4 kap. 7§ LRÄ har dessutom intagits en motsvarande föreskrift om attöverläggningsskyldigheten enligt 43 § medbestäm-, mandelagen skall varafullgjord innan AD prövar tvist rörande sådan olovlig stridsåtgärd som avses i43 §. 1 64 § har intagits föreskriftersom närmare reglerar ordningen för den tvisteförhandling som före talan skallföras av kollektivavtalsbundna parter, då tvist råder mellan dem om avtaleteller om tillämpning av medbestämmandelagen. Reglema är dispositiva på sättsom framgår av 4 § andra stycket. Regler om ordningen för överläggning vidolovliga stridsåtgärder enligt 43 § medbestämmandelagen har däremot tagits ini andra stycket tiU det lagrammet. Dessa regler, som är tvingande, har behandlatsi specialmotiveringen till 43 §. Bestämmelsema i 64 § innebär atttvist om tillämpningen av medbestämmandelagen eller om kollektivavtalet skallgöras till föremål för central förhandling mellan de avtalsslutande parterna.Härrör tvisten från förhållandet mellan enskild arbetsgivare och enskildarbetstagare skall den centrala förhandlingen föregås av lokal förhandlingmellan arbetsgivaren och vederbörande lokala arbetstagarorganisation. Har ejdessa bestämmelser om lokal och central förhandling iakttagits, kan talanavvisas av AD. De avtalsslutande partema kan dock komma överens om att någonlokal förhandling ej skall äga mm. I sådant fall räcker det med centralförhandling för att talan skall kunna prövas. Den centrala förhandlingen skalläga rum mellan de parter som har slutit kollektivavtalet. Stundom förekommerdet att ett och samma kollektivavtal ingås där flera organ inom en och sammaorganisation, t.ex. både ett fackförbund och en avdelning av förbundet, stårsom part i avtalet. 64 § bör då tillämpas på det sättet att den centralaförhandlingen fullgörs av den överordnade organisationen. Detsamma gäller ifråga om sådan sammanslutning av organisationer som avses i 6 § tredje stycketmedbestämmandelagen. I specialmotiveringen till 6 § har berörts den närmareavgränsningen mellan lokal och överordnad arbetstagarorganisation. De där gjordaiakttagelserna rörande lokal och central förhandling torde normalt ägagiltighet även vid tillämpningen av 64 §. Som har nämnts är 64 § dispositiv.Partema kan alltså, i den mån detta är förenligt med för dem gällande stadgar,genom koUektivavtal bestämma om vem som inom resp. organisation fullgör denförhandlingsskyldighet som har berörts. Förhandlingskravet i 4 kap. 7 § LRÄ är en processförutsättningsom AD 1975/76:105 Bilaga 1 428 haratt beakta när del finns anledning till det, dvs. normalt först efter invändningfrån motpartens sida. Därvid får det emellertid anses att part, som har ingåtti svaromål vid AD utan invändning om att motpartens talan inte har föregåtts avförhandling, har avstått från möjligheten att få motpartens talan avvisad (jfrprop. 1974: 77 s. 175 och AD 1953 nr 56). Något särskilt krav i fråga om den centrala ellerlokala förhandlingens fullständighet ställs inte. Liksom enligt gällande rättär lagstadgandets syfte uppfyllt när parterna har haft tillfälle att yttra sigom föreliggande tvistefrågor på ett för ändamålet utlyst sammanträde (jfrspecialmotiveringen till 15 och 16§§). Föreskrtftema i 64 § omfattar varjekollektivavtalstvisl eller tvist om till-lämpningen av medbestämmandelagen somhar karaktären av rättstvist. Även om en i lagen angiven rättighet tillkommert. ex. lokal arbetstagarorganisation, skall tvist om tillämpningen av lagen iden delen föregås av central förhandling innan talan får föras vid AD. Däremotgäller inte 4 kap. 7 § LRÄ och därmed inte heller 64 § medbestämmandelagen vidtvist i en fråga som är föremål för primär förhandling enligt 11 och 12 §§medbestäm-mcindelagen. Det rör sig i sådana fall inte om någon rättstvist. Istället finns då regler om förhandlingsordningen i 14 §. Inte heller gäller t.ex. 4 kap. 7 § LRÄ och 64 § medbestämmandelagen när förlikningsman med stöd av49 § medbestämmandelagen begär vitesföreläggande eller utdömande av vite vidAD. Förhandlingskravet i 4 kap. 7 § LRA omfattar varjemål om kollektivavtal som prövas enligt den lagen. För indrivning av ostridigfordran på t. ex. lön enligt koUektivavtal kan emellertid i stäUet användas detförfarande som möjliggörs av lagen (1974: 372) om lagsökning ochbetalningsföreläggande för fordringsanspråk i anställningsförhåUanden. För denprocessformen gäUer inte något förhandlingskrav. I 4 kap. 7 § LRA anges vissa andra undanlag frånförhandlingskravet, t. ex. då det har förelegat hinder mot förhandling som intehar berott på käranden. Det ligger i sakens natur att motsvarande undanlaggäller beträffande talan om förhandlingsskyldighet eller talan om påföljd förförhandlingsvägran. Vidare får förutsättas att ett avtalsstridigt förfarandesom har fortsatts efter det att förhandling i saken har ägt rum skall kunnaprövas i sin helhet trots att förhandlingen inte har omfattat förfarandetssenare skede. En gräns för prövningen får dock dras så till vida att alltförlång tid mellan förhandling och rättegång ej bör godtas. Den frågan fåröverlämnas till rättstillämpningen (jfr AD 1964 nr 1). 1 4 kap. 7 § LRÄ görs även undantag från förhandlingskravetvid prövning av s. k. interimistiskt yrkande, dvs. yrkande om förordnande förtiden intill dess lagakraftägande dom eller beslut föreligger i målet. ex. för talan med yrkande alt motpartens tolkningsföreträde skall hävas,behöver förhandling inte ha ägt rum. Däremot får själva tvisten inte prövasförrän förhandlingskravet är uppfyllt. Detta framgår av 4 kap. 7 § LRÄ. Prop.1975/76; 105 Bilaga 1 429 Som förut har nämnts gällersärskilda regler vid tvist om olovlig stridsålgärd. Överiäggning som avses i43 § medbestämmandelagen skall som regel ha ägt rum. Däremot föreligger intenågon förhandlingsskyldighet. Ett undantag från förhandlingsskyldigheten gällerockså i fall då part på grand av olovlig stridsåtgärd med stöd av 31 § yrkaratt kollektivavtalet skall hävas eller att han skall befrias frånfredspliklen. 1 denna paragraf anges beträffandevissa slag av tvister enligt medbe-. stämmandelagen eller kollektivavtal närförhandling senast skall påkallas för alt motparten skall vara skyldig attträda i förhandling. Iakttas ej de föreskrivna fristerna och kommer till följddärav någon förhandling inte till stånd, har förhandlingskravet i 4 kap. 7 §LRÄ inte uppfyllts. Talan i tvisten kan då komma att avvisas av AD under defömtsättningar som har angetts i specialmotiveringen till 64 §. Harförhandling påkallats för sent men har motparten likväl ställt upp tillförhandling, är förhandlingskravet givetvis ändå uppfyllt. De tvister som avses i 65 § är iförsta hand fullgörelsetvister, dvs. tvister om skadestånd eller annanfullgörelse enligt medbestämmandelagen eller enligt kollektivavtal. I andrastycket behandlas emellertid även det fallet att någon vill vinna ÄD:sförklaring att rättshandling eller avtalsbestämmelse är ogiltig av det skäletatt den innebär föreningsrättskränkning. Förhandlingsfristerna i 65 § gällerinte bara kollektivavtalsbundna parter. En förutsättning för deras tillämpningär dock att part har förhandlingsrätt och att motparten är förhandlingsskyldigenligt 10 § medbestämmandelagen. Vill alltså part erhålla sådanfullgörelse eller sådan ogiltigförklaring som har sagts, skall enligt 65 §förhandling påkallas efter det att han har fått kännedom omden omständighet vartill yrkandet hänför sig. Rör yrkandet medlems rätt räknastiden från del att antingen medlemmen eller hans organisation har fått sådankännedom. Yrkar t. ex. vederbörande arbetstagarorganisation enligt 4 kap. 5 §LRA skadestånd för medlems räkning räknas tiden för förhandlingsframställningsom regel från det att medlemmen fick kännedom om den skadevållande handlingen,t. ex. då en föreningsrättskränkande åtgärd vidtogs mot medlemmen. VUl organisationeni sådant fall även framställa skadeståndskrav för egen del följer av 65 § atttiden för förhandlingsframställning rörande detta krav räknas från det attorganisationen fick kännedom om händelsen. I 65 § regleras också fristema i defall då både lokal och central förhandling skall äga rum. I sådant fall gällerfyramånadersfristen den lokala förhandlingen. Central förhandling skalldärefter påkallas efter det att den lokala förhandlingen haravslutats. 1 65 § anges också en ytterstafrist för påkallande av förhandling, nämligen efter det att denomständighet har inträffat vartill yrkandet hänför sig. 1975/76:105 Bilaga 1 430 Särskilda kortare förhandlingsfrister vid vissaarbetsskyldighets- och lönetvister följer av 37 §. Reglema om förhandlingsfrister är dispositiva påsätt som framgår av 4 § andra stycket medbestämmandelagen. Paragrafen upptar vissa regler om tid för talans väckande.Liksom 65 § gäller frislema endast fullgörelsetalan enligt medbestämmandelageneller enligt kollektivavtal samt talan om ogiltigförklaring av rättshandlingeller avtalsbestämmelse som innebär föreningsrättskränkning. Reglema avserförhandlingsberättigade parter. Talan skall i dessa fall föregås av förhandlingenligt vad som har sagts i 64 och 65 §§. Talan skall sedan väckas inom tremånader efter det att förhandling har avslutats. Skall vid tvist mellankoUektivavtalsbundna parter såväl lokal som central förhandling äga rum, räknastremånadersfristen från den centrala förhandlingens avslutande. Av 4 kap. 7 § LRA framgår att förhandlingskravetinte behöver vara uppfyllt om hinder har mött mot förhandlingen som ej harberott av käranden. Har i sådant fall förhandling inte kommit till stånd skalltiden för talans väckande i stället räknas från den dag förhandling senastskulle ha hållits, dvs. om annat ej har avtalats efter det attframstäUning om lokal förhandling har kommit motparten till hända eller, vidframställning om central förhandling, (jfr 16 § andra stycket). Harförhandling över huvud taget inte kommit till stånd skall talan alltså väckasinom efter det att den lokala förhandlingen senast skulle ha hållits. 1 66 § andra stycket ges en särskild talefrist förtalan om skadestånd eller annan fullgörelse med anledning av olovligstridsåtgärd. Talan skall då som regel ha föregåtts av överläggning som avses i43 §. Talefristen utgår emellertid inte från överläggningen ulan har bestämtstill från den dag dä stridsåtgärden avslutades. Har t. ex. enolovlig arbetsnedläggelse ägt rum men med avbrott förnågon eller några perioder då arbete har utförts, blir beräkningen av fristenberoende av om en eller flera stridsåtgärder skall anses föreligga. Detta bliri sin tur beroende av omständigheterna i det särskilda fallet.Preskriptionsregeln i andra stycket gäller inte endast talan motkoUektivavtalsbunden part utan även beträffande t. ex. skadeståndstalan somriktas mot oorganiserad arbetstagare som deltar i olovlig stridsålgärd som haranordnats i strid mot 41 §. I 66 § tredje stycket anges slutligen atttalerätlen förloras om ej de tider iakttas som föreskrivs i 66 §. För sent väckttalan skall alltså avvisas av AD.