prop · FZ03202 · 1975-12-31 00:00:00 — En viktig skillnad låg på beslutanderättens område.Förordnande om avlyssning ankom inte på riilten utan fick meddelas avKonungens befallningshavande, landsfogde eller polismiislare samt, iStockholm, av första sladsfiskalen eller den polisiniendeni.som var chef lörkriminalavdelningen. Konungen iigde uppdra åt annan, jämslälldbefaliningshavare all meddela förordnande. Den som meddelat förordntindelskulle underrätta JK, som kunde upphäva förordnandei. I den promemoria, som låg lill grund för proposilionenlill lag (urtima riksdag, prop. nr 3), framhölls allbestämmelser om avlyssning av misstänkts telefonsamtal återfanns i främmandemoderna räl-legångssysiem och var medel som samhället funnii nödigt införa förall eflcklivi kunna bckiimpa brottsligheten. Dä erfarenheten ådagalagt alt del- framför alll då del gällde spioneribrollen - var ur samhälleis synpunklerforderligt med lagbesiiimmdser i den riktning PLB föreslagit borde delövervägas all redan under dåvarande rättegångsordning kompletterabestiini-melserna å förevarande område, lliinsyn borde givelvis las lill altallmiin-hclen hade beriilligadc anspråk pä att ifrågavarande ingripanden intekom lill användning i andra fall än då ingripandet var ur samhiillcls synpunistarkt motiverat. Ingripandena borde vidare inle ges slörre omfallning än som idel särskilda fallel var oundgängligen påkallal. Remissinstanserna anslöt sig i huvudsak till de ipromemorian anförda synpunkterna, PLB framhöll för sin del bl, a, (s, 16 och 17): Det vid promemorian fogade lagförslaget har uppenbarligenutarbetats med tanke på del nuvarande krislägel och den fara för viktigasamhällsintressen, som i samband därmed uppkommit. All ur denna synpunkt vissaåigärder av undantagskaraktär kunna anses påkallade, torde ieke kunnabestridas, Däremoi lorde lagförslagel icke vara avseil oeh ej heller ägna! allläggas lill grund för en allmän oeh mera slulgillig reglering av ifrågavarandeivångsmedel, Beiräffande denna fråga iir beredningen allljämt av denuppfallningen. all vid en sådan reglering belbgenheien all förordna om dessaivångsmedels användning bör tillkomma allenast domstol. är påkallat medhänsyn såväl lill vikten av de intressen, varom här iir fråga, som oek till ingripandetskaraktär. I sistnämnda hänseende må särskill framhållas all den. mol vilkeningreppet riklais. ieke kan beredas lillfälle all vid förhandling bevaka sinräll. Med hänsyn härlill är del ur rällssäkerheiens synpunkt deslo angelägnare,alt prövningen. 1975/76:202 87 huruvida de i lagen uppslällda förulsällningarna föranvändningen i ell givet fall äro för handen, överlämnas ål rällen; föråklagare oeh polismyndigheier kommer av läll insedda skäl undersökningens effekiiviieli främsla rummel, Härlill kommer all den koniroll. som ligger i offentligheten,i dessa fall är utesluten; handläggningen av dessa ärenden måste, för attsyftet med ingreppet skall vinnas, vara av hemlig natur. Att frågan hänskjutestill rätten är ock ägnat all medföra större återhållsamhet vid ivångsmedlensanvändning och minska den känsla av otrygghet, som hos allmänheten lällframkallas av farhågan all meddelanden, som äro av rent privat natur, kommatill obehörigas kännedom, PLB framhöll behovei av kontroll över de nya ivångsmedlensanvändning. Beredningen föreslog all i de fall, då förordnande meddelades,anmälan skulle göras hos JK såsom högsie åklagare. Denne skulle därigenomerhålla möjlighet all ingripa om de i lag uppslällda villkoren förivångsmedlens användning ieke förelåg, förslag logs upp i proposilionenoch infiöl i den slutiiga lagiexlen. Vid riksdagsbehandlingen väcktes inga motioner i anledningav lagförslaget. Detta lämnades också i dessa delar utan erinran ochkommentarer av urtima riksdags andra särskilda utskott (utlåtande nr 9s. 4,1,3 lag lag bär i ännu högre grad än lag prägelnav all ha tillkommit mol bakgrund av då rådande förhållanden. Den går ocksåavsevärt längre än lag, som var inriktad på brottsutredning, 1 1940års lag finns nämligen också inskrivet en brolisförhindrande funktion, ochdelvis saknas t, o, m, denna anknytning till vissl brolt, I ij lag bemyndigade Konungen all. då riksdagenvar samlad, med dess samtycke och eljest ensam förordna om vidsträcktaintegritets-inskränkningar enligt 2 - 6 ijij. Som förutsättning angavs allriket befann sig i krig eller krigsfara eller att eljesi utomordentliga, avkrig föranledda förhållanden rådde. Såvitt avser telefonavlyssning stadgades i2 ij: Där det finnes erforderligl för att hindra eller uppdagabrolt mot 8 kap. slrafllagen eller sådani brou mot 19 kap. samma lag, som kan skada rikels försvar ellerfolk- försörjning eller dess vänskapliga förbindelser med främmande makt. så ockeljesi där del fmnes erforderligt för all hindra, all förhållande, vars meddelandelill främ mande makt kan föranleda skada som ovan sägs. kommer lill obehörigs kännedom, eller för all vinna ulredning om obehörigt utforskande av sådani förhållandeeller om överbringande till obehörig av meddelande därom, må expediering av te lefonsamtal inställas eller fördröjas eller samtal avlyssnas eller ockleleibnapparal för viss liU eller tillsvidare avslängas för samlal. Enligl 4 ij fick åtgärd, som angavs i 2 j. inieupprätthållas längre iin som erfordrades för all vinna del med ålgärden avseddaändamålei. Besluianderälien lillkom enligl 5 ij samma myndigheler som nämnls i1939 års lag. Konungen ägde vidare uppdra ål annan, jämslälld befattningshavarealt ulöva beslutanderätten. Om Konungen så förordnade fick. om fara var idröjsmål, även underordnad befattningshavare beslula om ålgärd. I så fallskulle ålgärden anmälas till och överprövas av de i övrigt behöriga myndighelerna.Något sådani förordnande kom dock aldrig alt meddelas (SOU 1948:7 s, 29), Prop.1975/76:202 88 Tillskillnad års lag saknades lag skyldighel att anmälaidefonavlyssningsbeslut till JK, Sådan skyldighel infördes dock från den Ijuli 1943, Propositionen(urtima riksdag, prop. nr 96) var kortfattad. De-pariemenischefenframhöll bl, a, alt det i ett sådant allvariigt läge som avsågs i I ij kundebli nödvändigt att åstadkomma en skärpt övervakning för att hindra all meddelandenom rikels försvar och näringsliv bringades lill obehörigas kännedom, 1 likheimed ålskilliga andra, för utomordentliga förhållanden avsedda lagar bordelagstiftningen göras lidsbegränsad och således böra äga giltighet till utgångenav , Någol särskill uttalande gjordes inle i fråga omlelefönavlyssning. Hänsynen till den enskildes intressen förklarades dockmotivera del i 4 ij införda stadgandet all ålgärd inte fick upprätthållaslängre än som erfordrades för att vinna det med åtgärden avsedda ändamålet, Lagrådeihade lämnat lagförslaget utan erinran, Proposilionenföranledde inga motioner. Vid utskottsbehandlingen (riksdags andrasärskilda utskotts utlåtande nr 36 s, 5) uttalades endast all ulskollel inlefunnii anledning till erinran mot de framlagda förslagen. Somlidigare nämnls förlängdes inle lag, Däremoi gällde lag, somulfärdades , 1, o, m, utgången av , Under hela dennaperiod utnyttjades också, med samtycke, befogenheten enligl I tjatt tillämpa de särskilda reglerna i bl, a. 2 ij, 1 2 ij infördes fr, o, m, den1 en tilläggsbestämmelse, som medgav att uppgifi lämnades fråntdefonanslall om utväxlade eller beställda samlal. Fr, o. m, infördesockså den lidigare nämnda regeln alt beslul om telefonavlyssning skulle anmälastill JK, som hade all upphäva beslulel om han fann alt det inte borde ägabestånd. 4,1,4Tillämpningen av 1939 och lagar Den12 tillsattesen pariamenlarisk angåendefiyktingärenden och säkerhelstiänst, den s, k. , som den 9september 1947 lade fram betänkande (SOU 1948:7) angående säkerhetstiänsiensverksamhel. I betänkandet behandlas bl, a, frågan hur säkerheistiänsienutnyttjat de tvångsmedel som ställts till förfogande genom 1939 och 1940 årslagstiftning. Angåendetdefonkonlrollen under upplyser kommissionen bl, a, (s,135-141): kontrollerades all telefontrafik med utlandet, I viss utsträckning varockså inrikes telefontrafik lagd under allmän kontroll. Härutöver förekom s, k,individuell tdefonkontroll, som grundades på 1939 och 1940 årsivångsmeddslagar. Det sammanlagda antalet individuella förordnanden omtdefonkontroll torde röra sig omkring 6 000, Huvudparten av dessa utfärdades avs, k, bevakningschefer ingående i säkerheistiänsien eller av polismyndighetersom direkt enligt tvångsmedelslagarna ägde befogenhet därtill, stort antalav förordnandena avsåg personer, som tillhörde och aktivt arbetade för depolitiska partierna längst till höger och till vänster. Den individuellakontrollen utövades genom avlyssning av samtal till och 1975/76:202 89 Av de idefonkonirollmöjligheier som lag erbjödavsåg huvudparten avlyssnande av samlal. De övriga kontrollmöjligheterna(avstängning av apparat saml fördröjning och brytning av samlal) synes haanvänts myckel sparsamt. Förordnande om avlyssning förenades dock i regel medbegäran om uppgifl å de samlal som utväxlats över apparaten. De avsäkerheistiänsien avlyssnade telefonsamtalen uppgick den Ijanuari1941 -räknal lill ungefär 2,8 miljoner. Härav ansågsgenomsnittligt setl 75 000 samlal vara av sådani iniresse all de föranleddeskrifilig rapport. Resultatet av telefonavlyssningarna vidarebefordrades tillandra organ inom säkerheistiänsien saml i vissa fall till polismyndighet,och försvarsstaben, Isinakommentarer lill tillämpningen av 1939 och lagar uppehåller sigkommissionen (s, 221-235) inledningsvis vid del förhållandet att bevakningenav post-, telegram- och idefonirafiken i stor ulslräckning hade karaktär av enallmän censur, som inle var inriktad på vissa personer. Kommissionenkonslaierar att de censuråtgärder som vidtogs under kriget så gott som heltgrundat sig lag och all lagens avfattning inte gav vid handen attden skulle möjliggöra en sådan allmän kontroll, Emdlertid kunde allmän kontrollinle heller sägas stå i strid med lagens utformning. Enligt kommissionensmening hade del varil lämpligt all lagens räckvidd tydligare klargjorts vidriksdagsbehandlingen och all lagens innebörd kommii lill klarare uttryck idensamma. blev följden all den allmänna kontrollen, censuren, kom althemlighållas, vilket inte borde ha skell. Däremot uttalade kommissionenförståelse för ati individuell kontroll, dvs, kontroll som riktas mot vissamisstänkta personer, av polisiära skäl borde hemlighållas i dé enskilda fallen.Kommissionen framhöll all enligl våra allmänna rättsgrundsatser stöd för denindividuella kontrollen borde föreligga i lag, i detta fall processlag. Kommissionenberör också frågan i vad mån myndighelerna haft räll att begagna den kunskap degenom exempelvis tdefonkontroll vunnit om andra brott än dem som angavs iivångsmeddslagen. Kommissionen förklarar här i anslutning till ett ultalandeav JO (JO 1945 s, 167 fO att det vid kontrollen utvunna materialet inte fickanvändas i fråga om andra brotl men att myndighet likväl om brottet var grovtborde på andra vägar än tvångsmedelslagen angav söka erhålla utredning ombrottet. Kommissionen kritiserar några fall där denna princip inteupprätthållits samt ell fall där innehållet i ett avlyssnat samtal utnyttjatsav kronan i civilprocess mellan enskild och kronan (se även 1942 årskonslitutionsulskoil, memorial nr 10), LedamotenGeorg anförde i särskilt ytirande bl, a, all del var anmärkningsvärtatt lagrådet släppt igenom tvångsmeddslag trots dess oerhördatänjbarhet och oklarhet (se även JO 1945 s, 170), Enligt borde vidarenågon form av civil demokratisk kontroll av säkerhels-tiänsten ha ifrågakommit.Den kontroll JK och JO kunde ulöva ansåg han otillräcklig (s. 475 och 476), Prop.1975/76:202 90 4,1,5 27 kap. 16 s RB 1 PLB:s betänkande med förslag till rättegångsbalk fannsen beslämmelse om telefonavlyssning, som i huvudsak överensstämmer mednuvarande 27 kap. 16 ij RB, PLB anförde i motiven (SOU 1938:44 s, 327): För uiredningen om brotl kan stundom vara av vikl, all densom verkställer förundersökningen äger möjlighel all laga del av lelefonsamlalmellan den misslänkle och annan, I gällande lag saknas beslämmelser härom, ochför lillslånd lill avhörande av sådana samlal lorde erfordras Kungl. Maj:lsbeslul i varje särskill fall. Del synes lämpligt, all i samband med enfullsländig reglering av förundersökningen och ivångsmedlen beslämmelser idella hänseende upptagas i lagen. Med hänsyn lill den slora betydelsen avlelefonhemligheiens bevarande böra siränga regler uppställas för ell ingrepp idenna. Sålunda bör befogenhet all laga del av lelefonsamlal ifrågakomma endaslvid broll av så grov beskartcnhei, alt därå icke kan följa lindrigare sira ffänstraffarbete i Ivå år, och allenasl om del finnes vara av synnerlig vikl föruiredningen. Au medgiva dylik befögenhel även då fråga är om lindrigare brollskulle äveniyra del skydd föriroliga meddelanden böra ålnjuia. Rält all beslulaom sådan ålgärd bör uleslulande lillkomma rällen, som bör äga all upplaga frågadärom allenasl på yrkande av undersökningsledaren eller åklagaren. Beslulel börin-nefalla lillslånd lill avhörande av samlal lill och från telefonapparat, sominnehaves av den misslänkle eller eljesi kan anlagas komma all begagnas avhonom; i beslulel bör angivas nummer eller annan beteckning å telefonapparat,som tillståndet skall avse. Tillståndet bör meddelas alt gälla allenasl visslid. högsl , från den dag, då lillslåndei delgavs lelefonansialtensföreståndare. Föreligger behov av förlängning av den beslämda liden, bör nytttillstånd kunna meddelas. Vidare anmärkte processlagberedningen att i sekretesslagenborde införas föreskrift om all handlingar i här aktuella ärenden liksomräliens beslul inle fick ullämnas i vidare mån än som påkallades för åigärdensverkställande. Beredningen anmärkte vidare: Av praktiska skäl kan ej ifrågasättas, allundersökningsledaren eller åklagaren alllid själv skall avhöra samlal, I regelmåsle avhörandel ske genom polisman eller befaliningshavare vidlelefonanslallen. Uppleckning av samlal bör ej få granskas av annan än rätlen.undersökningsledaren eller åklagaren. I den mån uppteckningen innehåller någol.som ej är av belydelse för uiredningen. bör den efler granskningen omedelbanförslöras. Lagrådei (prop. 1942:5 s, 210), som inie hade någol allerinra mol upplagande av ifrågavarande ivångsmedel eller de för dessanvändning uppslällda förutsättningarna, hemställde att rätlen borde kunnameddela tillstånd också för inhämtande av uppgift om lelefonsamlal, somväxlats eller besiällls mdlan apparat som kunde anlas ha begagnats eller kommaall begagnas av den misslänkle, och annan apparai. Så hade nämligen skell i 3i; tvångsmeddslag. Vidare ansåg lagrådei - i anslulning lill sammalagrum - all del i tredje slyckel borde uttalas all sakkunnig eller annan, somanlitades för uiredningen angående brottet eller eljesi därvid hördes, skulle -t.ex. lor lolkning av ehiriermctklelanden - kunna efier anvisning av rällen,undersökningsledaren eller åklagaren granska uppleckning av lelefonsamlal. 1975/76:202 91 Dcpariemenischefen ansåg (prop. 1942:5 s, 509) angåendelagrådels förstnämnda hemställan att någol lillägg av antytt innehåll inleborde göras och anförde: I beredningens förslag har delta slag av ingripande ickebehandlals; anledningen härtill torde ha vant all det icke ansetts som etthävande av det rättsskydd, som tillkommer meddelandets innehåll. Del torde ockvara uppenbart, all en dylik ålgärd lill sin natur icke är all jämställa medell ingripande av del slag, varom i lagrummet är fråga. Med hänsyn härtilltorde betänklighet icke möta all. såsom berednmgen föruisail. frågan däromregleras i administrativ ordning. Vad lagrådet anförde i fråga om tredje styckets avfattningbeaktades däremot i proposilionen, i vilken paragrafen bortsett frånlokutionen "straffarbete" överensstämmer med nuvarande lydelse. Departementschefen anmärkte i sin allmänna kommentar lilllagrummet (prop. 1942:5 s. 508): Lagrummet vilar på den uppfallningen. alt innehållel itelefonmeddelanden, liksom i brev eller telegram, åtnjuter rättsligt skydd ochall della skydd endasl genom lag kan begränsas eller upphävas, Tydligl är. allviktiga samhällsintressen kunna påkalla ett ingripande även i nu berörda fall.Enligt beredningens förslag är ingripandet begränsat till de grövsta brotten.Anledningen härtill har bl, a. varil den. au eil sådani ingripande skulle kunnaäga rum även i fråga om sådana förtroliga meddelanden mellan närslående, som,då de ske i skrift, i regel äro undantagna från beslag. Vid riksdagsbehandlingen gjordes inga uttalandenbeträffande 27 kap, 16 ij RB (riksdag, första särskilda utskottet,utlåtande nr 2), I m, fi, kommentar till (s, 376)anmärks alt uppleckning, på stenografisk väg eller eljesi. uppenbarligen börske av del avhörda samtalet och att uppteckningen inle för granskas av annanän rällen, undersökningsledaren eller åklagaren eller ock av sakkunnig ellerannan som anlilas för uiredningen t, ex, för tolkning av chiffermeddelanden, Ifråga om den misstänktes och hans försvarares rätt all la del av sådanuppteckning hänvisas till 23 kap, 18 ij RB, enligl vilkel lagrum den misslänkleoch hans försvarare, så snart det kan ske utan men för utredningen, skall fälillfälle all la kännedom om vad som förekommil vid förundersökningen. 4,1.6 lag Som framgått av del föregående antogs sävälkrisiidslagsiifiningens som RB:s reglerom telefonavlyssning utan nägon närmarediskussion. Med hänsyn härtill kan del vara lämpligi all niirm;ire redogöralör lillkomslen av och övervägandena kring lag, Lagen baserades på enav siats-polisintendenten den överlämnad promemoria, i vilkenbl, a. hemställdes om utarbetande av en särskild ivångsmeddslagsiiftning enliglvissa i promemorian angivna riktiinjer. I slaispolisinlendeniens promemoria (prop, 1952:22 s, 20och 21) framhölls all framför alll den brisiande tillgången lill ivångsmedelbegränsat möjlighelerna all frambringa bevis för brottslig verksamhel motrikels säkerhel. Reglerna för telefon-, post- och telegramkontroll var enliglsialspolisinlen- 1975/76:202 92 dentens mening verklighetsfrämmande och opraktiska ochutgjorde inte något verkligt tillskott till polisens möjligheter att framskaffabevis. Gällande regler motsvarade inle tillnärmelsevis de krav som i då rådandeutrikespolitiska läge kunde uppsiällas. Redan förefintligheien av enirafikmedels-koniroll var ägnad all hindra användande av irafikmedlen iillegalt syfte. Ur preventiv synpunkt hade detta stor betydelse. Erfarenheternafrän visade enligt promemorian dessutom atttrafikmedelskontroll avsevärt ökade utsikterna till resultat av den yttreövervakningen, I brist pä de upplysningar som genom sådan kontroll kundeerhållas om personliga kontakter, sammanträffanden och avsikter mäste polisenväsentligen förlila sig pä övervakningsarbete, vilket enligtstatspolisintendenten krävde slor skicklighet vid utförandet och storapersonalresurser utan alt kunna eliminera riskerna för misslyckande, Enligl slalspolisinlendenlen var ordningen med beslut avdomstol från mänga synpunkter oläglig: Domstolarna besitta vanligen icke den allmänna kunskap ombakomliggande förhållanden, som är en grundrörutsättning för nu ifrågavarandespörsmåls rätta bedömande. Särskilt i mera tillspetsade situationer mäsleIvångsmedlen - ofla nallelid och utom vanlig tjänstetid - snabbt kunnabeslulas. Del lorde icke vara möjligi om besluianderälien skall lillkommadomstolarna, Härlill kunna läggas de risker ur sekretessynpunkt, som äroförenade med den hos myndigheter ej sällan förekommande mindre noggrannaförvaringen av hemliga handlingar. Promemorian innehöll ett förslag till en lagstiftning somi huvudsak överensstämde med 1940 ärs tvångsmedelslag. Enligt förslaget skulleemellertid i fredslid polis- och åklagarmyndigheternas samtliga beslut omtrafikmedelskontroll underslällas JK för prövning. Förslag till skärpt lagstiftning om tvångsmedel vidutredning rörande brott mot rikels säkerhet upptogs härefter i proposition lill1952 års riksdag (nr 22), Förslaget byggde på en inom justitiedepartementetupprättad promemoria, Enligl proposilionen (s, 22-26) borde lagstiftningenutformas som tilläggs-och undantagsbestämmelser till RB, Man borde undvika devaga och obestämda formuleringarna i 1940 ärs lag. Användningen avtvångsmedlen borde liksom enligt RB uttryckligen anknyta till förefintlighetenav misstanke om brott, 1 denna del borde man alltså bygga inte på 1940 årsulan lag. Följande brott, i vilka straffarbete ingick istrafnatituden, borde komma i fråga för undanlagsbestämmelserna: högförräderi,spioneri, obehörig befattning med hemlig uppgift, olovligunderrättelseverksamhet, uppror, majestätsbrott, väpnat hot mot laglig ordningsamt sabotage. Även försök och förberedelse till dessa brott skulle omfattas avde särskilda bestämmelserna. Vad särskilt angår telefonavlyssning uttalades (prop,1952:22 s, 24): Tvångsmedlet bör IS komma till användning beträffandesamtliga de förul uppräknade brotten, oavsell alt ä vissa av dem kan följalindrigare straffan straffarbete . Vidare synes del i vissa fall kunnainnebära ett hinder för brottsutredningens effektivitet au förordnande omtelefonkontroll ISr avse endast samtals avhörande. Om det finnes vara avsynnerlig vikl tör utredningen, bör det även vara tillåtet all inställa eller fördröja expedieringen av samtal eller attavslänga lelefonapparaten Med hänsyn lill den ofta komplicerade beskaffenheten hosde brottsutredningar varom Prop.1975/76:202 93 härär fråga synes maximitiden för lillslåndels giltighet böra förlängas lill enmånad. ,Även beträffande lelefonkonirollen lorde brousuiredningens effektivitetunderstundom kunna bli lidande av all tillstånd måsle inhämias av rällen.Under samma förulsällning som förut angivits i fråga om förordnande jämlikt 27kap. 9 om kvarhållande av försändelse (dvs. tidsutdräkt eller annan olägenhetav väsentlig belydelse för uiredningen) bör förordnande om telefonkontroll fåmeddelas av undersökningsledaren eller åklagaren. Beträffandekontrollen av lillämpningen anfördes (prop. 1952:22 s. 25) alt en granskninggenom särskill kontrollorgan borde ske beträffande samtliga fall, där ulvidgadebefogenheter tillerkändes undersökningsledaren och åklagaren. Dennaövervakning borde med anknyining till de i RB:s ivångs-medelsbeslämmdsertillämpade grundsatserna anförtros ål rällen. Undersökningsledaren elleråklagaren skulle alltså lill rällen anmäla beslul om telefonkontrollsom meddelats av dem. Rätten skulle skyndsamt pröva om förordnandei skulleupphävas. 1 deremissyttranden (prop, 1952:22 s, 262) som avgavs över departementspromemoriantillstyrktes så gott som enhälligt en lagsliftning enligl de i promemorianuppdragna riktlinjerna. Hovrätten för Nedre framhöll, all de broll somavsågs var av del slag, att de syntes motivera särskilda åigärder även om debegicks under en lid då del utrikespolitiska lägel inte direkt gav anledningtill oro för rikels säkerhel. De skärpta beslämmelserna borde därför inte gesbegränsad giltighetstid, advokatsamfunds styrelse var den endaremissinstans som anförde betänkligheter mol en lagsliftning i dåvarande lägeenligl promemorieförslageis grunder. Samfundet anförde beiräffande förslagel iallmänhel att del i vissa hänseenden innehöll beslämmelser, mol vilka vägandeerinringar kunde framställas från rällssäkerhetssynpunkl. Vadsärskill angår tdefonkonlrollen uttalade remissinsianserna bl, a, följande. Advokatsamfundetsstyrelse sade sig inte ha blivit helt övertygad om att något aktuellt behov avändrade regler förelåg men ville inte motsätta sig förslagel såviii avsågtillstånd att inställa eller fördröja lelefonsamlal eller avstängatelefonapparat. Inte heller ville man motsätta sig den föreslagnautsträckningen av giltighetstiden för lillslånd till en månad. Däremot kundestyrelsen inle biträda vare sig förslagel all lillslånd lill avlyssning skullekunna meddelas utan hänsyn lill brottets svårighetsgrad eller förslagel alt geundersökningsledare och åklagare rält all förordna om tillsländ.