prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — Även mindrerörelseidkare har sålunda ett klart behov av skydd mot att starkareavtalsparter utnyttjar sig av särskilt ensidiga slandardklausuler. Det tordedock knappast vara påkallat att bygga upp en tvingande civilrättslig skyddslagstiftningför de mindre rörelseidkarnas del. Däremot är det enligt utredningen en smidigoch lämplig lösning alt tillgodose deras behov med hjälp av den föreslagnageneralklausulen. Den tvingande lagstiftningen för konsumentförhållanden börhärvidlag kunna ges en vidsträckt analogisk Prop.1975/76:81 64 tillämpningpå andra, i fråga om styrkeförhållanden och intresselägen Jämförligaavtalsrelationer. Också hemförsälfningskommiiién och framhåller all del i många fall kan föreligga samma skyddsbehovför andra kategorier som för konsumenter. Kommittén pekar på att del irättsfall beträffande jordbrukare har visat sig att denna yrkesgrupp knappastär bättre inför en aktiv hemförsäljning än konsumenter, även om köpetmåhända lill övervägande del har tillgodosett jordbruket. Förbundet lar uppförhållandena inom bilhandeln. Där lillämpas i allmänhet normalavtal som traditionellthar varit utformade av leverantören och där återförsäljaren normalt har haftsmå möjligheter att påverka innehållet. På detta område finns ett klart behovav en rättslig korrektionsmöjlighet. Förbundet erinrar om all det i utländskarättssystem, bl. a. i ett flertal av USÄ:s delstater, finns särskildlagstiftning lill skydd för återförsäljare av bilar. Även om det kan varariktigt alt en jämkningsmöjlighet för mindre betydelse för affärsförhållandenän för konsumentförhållanden framhåller förbundet att en alltför långt drivenboskillnad mellan näringsidkare- och konsumentbegreppen kan leda till ickeönskvärda resultat. Enligt förbundets mening bör generalklausulen ges generellräckvidd så atl den blir tillämplig även i affärsförhållanden. delar i princip uppfattningen attgeneralklausulen bör vara tillämplig också på avtal mellan parter utanförkonsumentområdet. Domstolen understryker emellertid vikten av att en sådanutvidgad till-lämpning sker med restriktivitet och försiktighet, särskilt påsådana områden där det skyddsbehov saknas som flnns inom det egentligakonsumentområdel. På delta område kan tillämpningen av en generalklausulanknyta lill en redan existerande etik, men så blir inte fallet utanförkonsumentområdet. Vidare gör sig intresset av föruisebarhet starkt gällandevid till-lämpning i avtalsförhållanden mellan t, ex, näringsidkare. Det är inomdessa områden också av största vikt att förhandlingsuppgörelser och andra redanexisterande metoder för konfliktlösning inte ställs åt sidan till förmån förjämkning med stöd av en generalklausul, och instämmer iutredningens uttalanden angående behovet av skydd för vissa kategorier som ärjämställda med konsumenter, Samma skyddsbehov finns emellertid också för andrapersonkategorier och mindre och medelstora förelag inom t, ex, detaljhandeln,servicebranscherna etc. Formulärrätlen är slarkl utbredd även i affärsförhållanden,Underieverantörer och återförsäljare är ofta tvungna atl godta de villkor somerbjuds av huvudleverantörer och tillverkare. Med tanke på sådana förhållandenbör jämkning med stöd av en generalklausul kunna komma i fråga också när detgäller avtal mellan näringsidkare. Detta bör gälla oavsett om det är fråga omstandardavtal eller ej. Situationen är annorlunda när det gäller avtal som haringåtts mellan två jämbördiga parter. Sådana avtal bör inte annat än i renaundantagsfall kunna bli föremål för Jämkning med stöd av en generalklausul. Detär sålunda givet alt dom- Prop.1975/76:81 65 stolarnabör iaktta en viss försiktighet när det gäller all använda en generalklausul irena affärsförhållanden. Detta kan komma lill uttryck i lagtexten exempelvisgenom att bestämmelser härom tas in i ell särskilt stycke. Även tomft7e«A'o//e?/Hm, som tillstyrker allgeneralklausulen blir tillämplig på alla avtalsförhållanden, för fram tankenatt i lagtexten göra en skillnad mellan olika typer av avtal. Enligt kollegietsynes det önskvärt alt det direkt av lagtexten framgår atl jämkningsmöjlighetenskall lillämpas restriktivt när det gäller avtal mellan näringsidkare.Självfallet förekommer även i sådana förhållanden fall där enJämkningsmöjlighet är berättigad. Men önskemålet att avtalsparter skall kunnaföriita sig på ingångna avtal väger särskilt tungt när det gäller uppgörelsermellan näringsidkare. Liknande tankegångar framförs av SvenskahandelskammarfÖrbundei, som dock inte motsätter sig au en generalklausul medden föreslagna utformningen införs med giltighet inom hela förmögenhetsrätten.Avtalsförhållanden mellan näringsidkare är generellt sett av ett helt annatslag än förhållanden mellan konsumenter och näringsidkare. Av en näringsidkarekan krävas betydligt större kännedom om avtalsfrågor och en helt annanob-servans, noggrannhet och försiktighet än av en konsument. Dessutom avseravtal mellan näringsidkare ofla betydligt större värden, Elt ingrepp i eltsådani avtal kan få långtgående ekonomiska konsekvenser. Tilliten till ingångnaavtal är en väsentlig faktor i all näringsverksamhet. Genom utredningensförslag kan otvivelaktigt osäkerhet uppstå i dessa hänseenden. Som påpekas ibetänkandet måste därför betydligt strängare krav ställas på graden avotillböriighet i förhållanden mellan näringsidkare än i förhållanden mellannäringsidkare och konsumenter. Det hade varit önskvärt om denna skillnadtydligare hade markerats i lagtexten. Förbundet ifrågasätter om inteutredningens förslag såvitt angår avtalsförhållanden mellan näringsidkare bordegöras till föremål fören översyn i nära samarbete med representanter förnäringslivet, 1 varje fall bör problematiken rörande sådana förhållandenutvecklas närmare under ärendets fortsatta behandling. Företagarorganisationerna uttalar att utredningensredogörelse för nuvarande rättsläge knappast ger vid handen alt det föreliggerbehov av väsentligt mer omfattande möjligheter att jämka oiillböriigaavtalsvillkor i affärsförhållanden än som f. n. slår domstolarna lill buds.Några belägg för att möjligheterna till Jämkning på detta område skulle varaklart otillräckliga anförs inte av utredningen, som i själva verket inte hellersynes hävda att så skulle vara fallet. Redan med hänsyn härtill ställer sigorganisationerna avvisande till en reform som syftar till en väsentligförändring i domstolarnas frihel att pröva avtalsvillkor i affärsförhållanden.En inskränkning av avtalsfriheten utöver klara fall av missbruk ingerbetänkligheter också från rättssäkerhetssynpunkt, Möjligheten att överblickaett avtals konsekvenser måste i affärsmässiga förhållanden tillmätas stor vikt.Till grund för affärsmässiga uppgörelser ligger överväganden i form avekonomiska kalkyler och risk bedömningar. Den normala möjligheten att ingåaffärsuppgörelser med varierande resultat kan inte beskäras. 5 1975/76. Prop.1975/76:81 66 Organisationerna kritiserar också utredningensförslag atl med konsument jämställa den som intar "annan liknandeställning". Uttryckets innebörd och skälen för en sådan utvidgning avpersonkretsen är knapphändigt berörda i betänkandet. Med hänvisning till vissauttalanden i förarbetena lill avtalsvillkorslagen och konsumentköplagenhävdarorganisationerna atl de skäl som var avgörande för avgränsningen enligtdessa lagar talar mot att vidga f)ersonkretsen för det civilrältsligakonsumentskyddet. Dessutom framhåller organisationerna atl en oklargränsdragning medför nackdelar genom bristande förutsebarhet. Organisationerna medger alt särskilda skyddsbehovotvivelaktigt kan föreligga även i vissa avtalsrelationer utanförkonsumentområdel. Också när det gäller avtal mellan näringsidkare kan sålundaena partens underlägsna ställning ha avgörande betydelse i samband med klarafall av missbruk av avtalsfriheten. Skyddsbehovei i sådana fall föranleder dockknappast till att avtalsfriheten bör inskränkas i enlighet med de normer somutbildas med stöd av avtalsvillkorslagen. Del bör visseriigen flnnas möjlighetför domstol att jämka eller åsidosätta obilliga villkor även i sådana fall.Detta bör emellertid möjliggöras inte genom en utvidgning avkonsumentbegrep-pei ulan genom tillämpning av en civilrältslig generalklausulinom ramen för vad som bör gälla i fråga om affärsmässiga förhållanden. Enligt organisationernas mening kan del sålundavara motiverat att införa en lagfäst möjlighet till jämkning även i fråga omklart otillbörliga avtalsvillkor i affärsförhållanden. Skillnaden mellankonsumentområdet och affärsförhållanden är emellertid mer djupgående än vadsom framgår av utredningsförslaget. Genom avtalsvillkorslagen har införts enmöjlighet till skälighetsbedömning som har inneburit en avsevärd inskränkningav avtalsfriheten på konsumentområdel. 1 princip samma norm skall läggas lillgrund för den civilrättsliga regleringen av konsumentskyddet. Det är däremototänkbart att genomföra en motsvarande begränsning av avtalsfriheten iaffärsförhållanden genom att införa en liknande skälighetsbedömning avavtalsvillkor. Delta måste uppenbarligen gälla också i fråga om enavtals-rättslig generalklausul. Som skall beröras närmare i avsnittet 4.2.1anser organisationerna att skillnaden mellan konsumentområdet och avtalsförhållandenmellan näringsidkare borde ha kommit till klarare uttryck i utredningensförslag. Enligt torde det i och försig vara invändningsfritl att verkligt missbruk av avtalsfriheten från enstarkare parts sida i vilket sammanhang det än förekommer skall kunna rättaslill av domstolarna. Som utredningen har uppmärksammat måste bedömningen bliolika beroende på vilka som är parter, men utredningen har haft svårigheteratt dra någoriunda klara linjer mellan olika fall. Samfundet ifrågasätter omlagtexten i denna del har fått en lycklig utformning och om motivenlillräckligt klargör vilka särskilda hänsyn som egentligen åsyftas genom den avutredningen valda formuleringen att särskild hänsyn skall tas till om part Prop.1975/76:81 67 Samfundet framför kritik också mot förslaget atl med konsumentjämställa den som intar annan liknande ställning gentemot motparten. förslag kan del befaras att den näringsrätisliga lagstiftningenoch inte minst tillämpningen av denna tillåts bli normska-pande inte bara förkonsumentområdet utan också utanför detta område. Enligt samfundets mening kanifrågasättas om del är lämpligt atl i förarbetena till den civilrältsligageneralklausulen indirekt utvidga det närings-rättsliga området lill alt avseandra grupper än dem lagstiftaren har ansett skulle omfattas. En eventuellterforderlig ändring härvidlag bör i stället ske i den näringsrättsligalagstiftningen. Enligtsamfundets mening kan utredningens förslag all med konsumenter jämställa vissaandra kategorier leda till icke önskvärda resultat. Förslaget kan bl. a. ledatill att en näringsidkare vid tvist med en annan näringsidkare anses ha en såunderlägsen ställning alt han inte bara kan åberopa generalklausulen i dessgenerella del utan också kan göra gällande atl han faller under den kategoritill vilken särskild hänsyn skall las. Gränsdragningen mellan vad som ärkonsumentskyddsbehov och vad som blir ett allmänt ingrepp i avtalsfrihetenmellan näringsidkare synes alltså kunna bli svår, vilket enligt samfundet kanleda lill allvariiga konsekvenser. Samfundet anser över huvud tagel alt utredningennär del gäller förhållanden mellan företagare i onödigt hög grad har låtit sigvägledas av behovet av skydd för konsumenterna. Samfundet saknar en merdjupgående analys av grunderna för generalklausulens tillämpning utanförkonsumentområdet. En reglering som hade gjort skillnad mellan konsumentfalloch övriga fall hade sannolikt bättre kunnat tillgodose kravet på förutsebarhetoch principen om avtalsfrihet när det gäller avtal mellan näringsidkare. 4.2Generalklausulens utformning m. m. Remissinstanserna godtar allmänt utredningensförslag all bedömningen av om en viss avtalsbestämmelse är otillbörlig eller ejskall innefatta en helhetsbedömning av avtalsförhållandet, däriblandomständigheterna vid avtalets tillkomst. Den kritik som förs fram mot förslagetär framför allt inriktad på utredningens överväganden rörande grunderna för atlanse ett avtalsvillkor otillbörligt. Utredningens förslag att slopa det i nuvarandegeneralklausuler förekommande kravet att otillböriigheten skall vara uppenbarför atl Jämkning e. d. skall få ske har föranlett särskilda uttalanden från endel remissinstansers sida. understryker behovet av attallmänheten och domstolarna får så god vägledning som möjligt när del gälleralt tolka lagen. Enligt förbundet tillgodoser den föreslagna lagtexten intedetla behov. Även om tillämpningen genom det tidigare kravet attotillböriigheten skall vara Prop.1975/76: 81 68 uppenbarhar kommit att bli alltför restriktiv, finns genom den föreslagna lagtextenrisk att tillämpningen kan gå alltför långt ål motsatt håll. Förbundet föreslårdärför atl lagtexten ges en sådan lydelse att graden och påtagligheten avotillböriigheten klarare markeras. betonar vikten av allavtalsfriheten upprätthålls som grundläggande princip. Undantag härifrån börske i första hand genom tvingande lagregler. Endast när konkreta lagreglersaknas bör missförhållanden kunna undanröjas genom tillämpning av engeneralklausul. Med hänsyn bl, a. till att uppenbarhetsrekvisitet föreslåsborttaget bör enligt samfundet i de fortsatta förarbetena uttalas attgeneralklausulen måste tillämpas med stor återhållsamhet. Handelskammaren förÖrebro och förklarar sig kunna godta den föreslagna lydelsenav generalklausulen i den fasta forhoppningen att domstolarna i tveksamma fallskall iaktta återhållsamhet vid tillämpningen av generalklausulen. De flesta remissinstanserna har inga invändningarmot förslaget att slopa uppenbarhetsrekvisitet. Förslaget tillstyrksuttryckligen av bl, a. framhåller att den utvidgning avlillämpningsmöjlighelerna som sker genom slopandet av uppenbarhetsrekvisitetinnebären behövlig förstärkning av bostadskonsumenternas rättsskydd. Hovrätten för framhåller attuppenbarhetsrekvisitet i 8 S skuldebrevslagen torde ha bidragit starkt lill enåterhållsam inställning från domstolarnas sida, Föratt åstadkomma en i och försig önskvärd utvidgning av domstolarnas möjligheter att jämka eller åsidosättaavtalsvillkor synes det enligt hovrätten vara nödvändigt atl generalklausulenerhåller en ny avfattning. Särskilt med tanke på den försiktighet som,naturligt nog, brukar prägla domstolarna när det gäller att göra ingrepp ibestående rättsförhållanden anser hovrätten det icke erbjuda störrebetänkligheter att slopa uppenbarhetsrekvisitet. Redanotillböriighelsrekvisiiel är ägnat all medföra en betydande restriktivitet vidtillämpningen av generalklausulen. Hovrättenerinrar i detta sammanhang om ett uttalande av föredragande statsrådet isamband med att ordet "otillbörligt" i 1 S avtalsvillkorslagen byttesut mot "oskäligt" (prop. 1973:138 s. 118). Där framhölls att"otillböriigt" i språkligt hänseende är ett förhållandevis starktuttryck och att det kunde diskuteras om inte den dittillsvarande lagtexten hadefått en utformning som gav intryck av att tolkningen skulle vara mer restriktivän som hade varit avsikten. Enligt hovrätten synes det vara till fördel att enviss nyansskillnad även språkligt föreligger när det gäller förutsättningarna'för ingrepp enligt å ena sidan avtalsvillkorslagen och å andra sidan denföreslagna generalklausulen. Visserligen bör det inte föreligga någon principiellskillnad mellan och de allmänna domstolarnas frihel att inomresp. område pröva och motverka olämpliga avtalsvillkor. Detta skulle välnärmast leda lill att ordet "oskälig" begagnades också i Prop.1975/76:81 69 generalklausulen.Bortsett från att ordet "otillbörlig" har gammal hävd när det gällergeneralklausuler, kan det enligt hovrättens mening även från saklig synpunkt tesig berättigat att begagna sig av den skillnad i betydelse som föreliggermellan "oskälig" och "otillböriig". Trots allt måsle detanses välbetänkt atl iaktta ett något större mått av försiktighet vid ingreppi bestående rättsförhållanden än vid utfärdande av förbud mot att framdelesbegagna ett visst avtalsvillkor. Valet mellan "otillbörlig" och"oskälig" diskuteras också av ett flertal andra remissinstanser.Liksom hovrätten för biträder bank-Inspektionen utredningensförslag. Inspektionen framhålleratt det föreligger en inte oväsentlig skillnadmellan bedömningen enligt avlalsvillkorslagen och bedömningen enligt denföreslagna generalklausulen. Vid tillämpningen av avtalsvillkorslagen måstegenerella synpunkter stå i förgrunden. Bedömningen enligt generalklausulen ärdäremot inriktad på samtliga omständigheter i det individuella fallet. Dettainnebär att ett avtalsvillkor som är godtagbart från avtalsvillkorslagenssynpunkt likväl kan behöva Jämkas enligt generalklausulen på grund avsärskilda omständigheter. Omvänt kan en avtalsklausul som skulle kunnaförbjudas enligt avlalsvillkorslagen godkännas i ett individuellt fall därgeneralklausulen åberopas. Denna skillnad bör komma till uttryck i lagtexten,och inspektionen stöder därför utredningens förslag i ordvalsfrågan. De flesta remissinstanser som yttrar sig på dennapunkt anser emellertid all ordet "oskälig" är all föredra.Marknadsdomstolen anför atl det visserligen föreligger en skillnad mellanprövningen enligt avtalsvillkorslagen och de allmänna domstolarnas bedömning idet särskilda fallet men att denna skillnad inte bör markeras på det sättetatt förutsättningarna för tillämpning görs olika. Ett av skälen till attomarbeta de nuvarande generalklausulerna är Ju atl skapa förutsättningar för enlikartad bedömning enligt avlalsvillkorslagen och civilrättslig lagstiftning.Att det föreligger en skillnad mellan de båda uttrycken finnermarknadsdomstolen vara ställt utom tvivel. När ordet "otillböriig" iavtalsvillkorslagen byttes ut mot "oskälig" var avsikten att markeraatt högre krav bör ställas på villkor som används i förhållande till konsumentän att villkoren motsvarar minimireglerna i konsumentköplagen och annantvingande lagstiftning. Med hänvisning till den principiella likheten ibedömningen enligt den föreslagna generalklausulen och avtalsvillkorslagenförordar också kreditköpkommittén och konsumenttjänstutredningen alt ordet"otillbörlig" ersätts med "oskälig". Enligt kommittén ärordet "otillbörlig" mindre lämpligt bl. a. med tanke på atlgeneralklausulen avses kunna användas för alt åsidosätta villkor som i och försig kan vara helt tillbörliga och i faktisk överensstämmelse med lag men somsedda i samband med andra omständigheter likväl inte kan godtas. Ordet"oskälig" lorde enligt kommitténs mening bättre svara mot den vidarelämpligheisbedömning som åsyftas och mot Prop.1975/76: 81 70 denmindre resirikfiva rättstillämpning som eftersträvas. Konsumentijänstutredningenpåpekar bl.a. att argumentet att ordet "otillböriig" har vunnit hävdi den civilrältsliga lagstiftningen föriorar mycket av sin tyngd, om de kanskeviktigaste bestämmelserna där ordet förekommer, de nuvarandegeneralklausulerna, upphävs. Med hänvisning till önskemålet om överensstämmelsemellan avtalsvillkorslagen och den nya generalklausulen ullalar sig ocksåföretagarorganisationerna, , KF och LRF till förmån för attordet "otillbörlig" ersätts med "oskälig", /?r5anseratt uttrycket "otillböriig"måste bytas ul mot "klart otillböriig" eller "uppenbartotillböriig" för att markera att bedömningsgrunden skall vara betydligtmer restriktiv än vid avgörande av om ell avtalsvillkorskall bedömas som oskäligt. Detla är väsentligt för att undvika risken för atlelt förbud som har meddelats av får retroaktiv verkan. Ensådan retroaktiv verkan framstår som orimlig, eftersom de bedömningsgrunder sommarknadsdomstolen anlägger vid sin prövning av om ett avtalsvillkor är oskäligtpå intet sätt överensstämmer rned vad som objektivt sett och enligt vanligtspråkbruk kan uppfattas som otillböriigt. Som tidigare nämnts anser advokatsamfundalt utredningen inte tillräckligt har skilt mellan avtal på konsumentområdetoch avtal mellan näringsidkare. Skälen för tillämpning av en generalklausul ärbetydligt svagare utanför än inom konsumentområdet. Det torde vara endast iundantagsfall som oiillböriiga konsekvenser följer av villkor i avtal mellannäringsidkare. Enligt samfundets mening borde därför uttrycket "uppenbartotillbörlig" användas i lagtexten såvitt angår förhållanden utanför konsumentområdel. \ven företagarorganisationerna ställer sig somredan har nämnts avvisande lill en reform som ger domstolarna väsentligt ökademöjligheter alt jämka avtalsvillkor i affärsförhållanden. De framhåller attskillnaden i bedömningsnorm mellan konsument- och affärsförhållanden inte bördöljas bakom ett skenbart enhetligt otillböriighelsbegrepp. Skillnaden börkomma till klarare uttryck i lagtexten. En lämplig metod synes vara alt ta inbestämmelserna för resp. område i olika stycken och att använda ett annaluttryck än "o-skälig" i fråga om förutsättningen för jämkning iaffärsförhållanden. Möjligheten till Jämkning i sådana förhållanden böranknytas lill atl ell avtalsvillkor är stridande mot gott affärsskick ellereljest olillböriigt i den mening som är vedertagen enligt de nuvarandecivilrätlsliga generalklausulerna. Även om också "gottaffärsskick" får ett konkret innehåll först genom rättspraxis, synes denange en klar inriktning av bedömningen. Den förtjänar därför en mer centralroll än vad utredningen föreslår och bör las in i lagtexten. Även LRF framhåller att behovet av ökademöjligheter till jämkning föreligger främsi i konsumentförhållanden och att enstörre återhållsamhet Prop.1975/76:81 71 ärbefogad när det gäller avtal mellan näringsidkare. Enligt förbundets meningkan konsument- och affärsförhållanden med fördel hållas isär på ett mermarkerat sätt än i utredningens förslag. Förbundet pekar på möjligheten attanvända ett annat uttryck än "oskäligt" när det gälleraffärsförhållanden, t. ex, "stridande mot gott affärsskick eller eljestotillbörligt". Hovrätten för anser del vara enfördel att någon hänvisning till "gott affärsskick", "godaffärssed" eller liknande inte förekommer i utredningsförslaget. Detaffärsskick som föreligger inom en viss bransch torde i slor utsträckningåterspegla de inom branschen under tidernas lopp verksamma, tongivandeaffärsmännens åskådningar som ofla har fått sitt yttersta nedslag i deavtalsformulär o. d. som tillämpas inom branschen. Om den främsta avsikten medden nya generalklausulen är att bereda ett ökal skydd för svagare avtalsparter,framstår del inte som meningsfullt att som en riktlinje för bedömningen av vadsom är otillbörligt hänvisa till vad som ofta kan antas vara ett uttrycknärmast för den generellt sett starkare partens uppfattning, ifrågasätter om del ilagtexten bör anges att särskild hänsyn skall tas till om part är konsumenteller intar annan liknande ställning. Ätt motivet till den nu föreslagnalagstiftningen främst har varit alt stärka skyddet för konsumenter står heltklart. I åtskillig lagstiftning har konsumentens intressetillgodoseiis på ett påtagligt sätt. Betydelsen av konsumentskyddet tordedärför redan ha kommit till uttryck så klart att del kan förutsättas atterforderlig hänsyn kommer atl tas till alt part är konsument även utan ettuttryckligt stadgande därom. För övrigt kan del inte ulan vidare förutsättasatl konsumenten alltid är den svagare avtalsparten. Anses del nödvändigt att ilagtexten ta in en bestämmelse i ämnet, synes det enligt förbundets mening varalämpligare att föreskriva att vid prövningen särskild hänsyn skall tas till omparlen såsom konsument eller eljest intar en underlägsen ställning gentemotandra parlen. Liknande tankegångar framförs avkonsumeniijänstutredningen.