prop · FZ0323 · 1975-12-31 00:00:00 — Kommun har också möjlighet alt flytta uppgifter som enligtfredslagstiftningen ankommer på viss nämnd till en annan nämnd. Regleringen isin helhet kännetecknas av att den, möjliggör långtgående förenklingar i hela sam-hällsapparalenför att hålla den funktionsduglig även under mycket svåra yttre förhållanden. Detsom nu har sagts om kommuner gäller även landstingskommuner (10 ij TAfL). Enligtcivilförsvarslagen (1960:74, omtryckt 1975:712) har kommunerna Prop.1975/76:23 27 vissauppgifter inom civilförsvaret. De grundläggande bestämmelserna om kommunernasåligganden finns i 40 S 1 mom. civilförsvarslagen. Åliggandena grupperar sig ihuvudsak kring allmänna skyddsrum och andra byggnadsanordningar, materiel samtlokaler. Kommun har sålunda bl. a. att inrätta och utrusta skyddadeledningscentraler för del allmänna civilförsvaret samt skyddsrum på allmännaplatser för befolkningen. I vafle kommun skall kommunernas dvilförsvarsuppgifterenligt 41 § 1 mom. handhas av en civilförsvarsnämnd. Kommun kan tillsättasärskild civilförsvarsnämnd. Under civilförsvarsberedskap får regeringenförordna att särskild civilförsvarsnämnd skall tillsättas. inte finns, skall kommunstyrelsen vara civilförsvarsnämnd.Kommunen lår dock att anförtro uppgifterna åt annan nämnd. I lagen (1964:63) omkommunal beredskap och kommunala beredskapskungörelsen (1964:722) åläggskommunerna skyldighet att redan i fredstid planlägga och vidta andraförberedelser såväl för att fullgöra uppgifter enligt civilförsvarslagen somför atl i krig eller krigsfara upprätthålla annan nödvändig verksamhet.Kommun är enligt lagen skyldig att lämna annan kommun bistånd undercivilförsvarsberedskap, dels i form av förberett bistånd av uirymningskommun åtinkvarteringskommun, dels som bistånd mellan närbelägna kommuner i situationersom medför akuta svårigheter. . Kommunen är vidare skyldig att redan i fredstidplanlägga och på annal sätt förbereda verksamheten i krig eller krigsfara, t.ex. att förbereda reparation av kommunallekniska anläggningar efterkrigsskador. Planläggningsskyldigheten gäller för alla kommunalaverksamhetsområden av betydelse för totalförsvaret. Lagen innehåller ocksåsärskilda regler för den kommunala organisationen i krig eller krigsfara, vilkager kommunstyrelsen möjligheter att omfördela kommunens personella och materiellaresurser och att ge direktiv för inriktningen av nämndernas verksamhet. Uppgiftsom kommun skall fullgöra under civilförsvarsberedskap och som saknarmotsvarighet i fredstid skall, i den mån föreskrifter för uppgiftens handhavandeinte har meddelats i särskild lag eller författning, handhas av enberedskapsnämnd. Kommun får tillsätta särskild beredskapsnämnd. Beredskapsnämndfår tillsättas redan i fredstid. Om särskild beredskapsnämnd inte inrättas,skall kommunstyrelsen vara beredskapsnämnd. Kommun är dock oförhindrad attuppdra åt annan nämnd att vara beredskapsnämnd (9 ij). Ikrig är kommun enligt lagen (1973:861) om lokal kristidsförvaltning skyldig atti den omfattning regeringen bestämmer fullgöra uppgifter för att fyllabefolkningens och produktionens behov av viktiga förnödenheter eller för atttillgodose annal ändamål av betydelse för folkförsörjningen. Sådan skyldighetkan på grund av regeringens förordnande inträda bl. a. vid krigsfara (I och 2 i;ij).Uppgifterna handhas av kristidsnämnd. Kommun kan tillsätta särskildkristidsnämnd. Om sådan nämnd inte finns, skall kommunstyrelsen varakristidsnämnd. Kommun kan också uppdra åt annat kom- Prop.1975/76:23 28 munaltorgan att vara kristidsnämnd (4 §). Landstingskommunsallmänna skyldighet att beredskapsplanera sin verksamhet är endast reglerad iden förut berörda tillämpningskungörelsen till allmänna fullmaktslagen. Ännu sålänge finns del alltså för landstingskommunernas del inte någon motsvarighet tillden reglering som för kommunernas del flnns i lagen om beredskap. Förden dominerande landstingskommunala uppgiften - hälso- och sjukvård - flnns ensärskild beredskapsreglering i krigssjukvårdslagen (1953:688) och krigssjukvårds-kungörelsen(1955:442). Regleringen innebär omfattande förändringar i den civila hälso- ochsjukvårdens organisation i händelse av krig eller liknande tillstånd. Detåligger landstingskommunerna att i fred göra upp erforderiiga planer förövergång lill krigsorganisation. Landstingskommunerna har också ansvaret föratt omställning vid behov sker i enlighet med planlagd organisation och attverksamheten därefter bedrivs planenligt. Ledningen för verksamheten förändrasi händelse av krig. Inom varje län skall sålunda leda den allmäntcivila hälso- och sjukvården. 2.4.9Sambandet stal - kommun Sambandetmellan stat och kommun framträder tydligast inom samhällsplanering ochsamhällsbyggande samt i den kommunala ekonomin. Dessutom finns det ettpersonellt samband som kommer till uttryck dels genom atl rikspolitikernaibland uppehåller kommunala förtroendeuppdrag och i vafle fall i storutsträckning har erfarenhet, dels genom att del lekmannainflytande somman flnner i flertalet viktigare organ inom den statliga regional- ochlokalförvaltningen utövas av personer som har valts av beslutande kommunalaförsamlingar. Härtill kommer sambandet i den gemensamma valdagen. Ansvaretför genomförandet av samhällsplaneringen åvilar till stor del kommunerna, inteminst när det gäller det fysiska samhällsbyggandet. Den samhällsplanering somutförs på regional och central nivå är därför nära förbunden med den planeringsom sker i kommunerna. Samhällsutvecklingen är ett resultat av samspel mellanstat, kommun och enskilda på både planerings- och verkställigheisstadiet.Bostadsbyggandet, som i fråga om initiativ och verkställighet är en kommunalangelägenhet, är ett bra exempel på den samverkan som sker mellan stat ochkommun. En kommun upprättar för sin del ett bostadsbyggnadsprogram baserat påbl. a. efterfrågan på bostäder i kommunen, kommunens planberedskap etc. Sedanstatsmakterna ställt låneram för bostadsbyggande till länets förfogande, skerfördelning på regional nivå till de olika kommunerna. En utgångspunkt för dennafördelning är kommunernas beräkningar av det behövliga och möjliga bostadsbyggandetmen dessutom beaktas statliga insatser inom andra samhällssektorer som harsamband med bostadsbyggandet. Kommunala utbyggnader av olikaserviceanläggningar sker nämligen, som skall beröras i det Prop.1975/76:23 29 följande,i stor utsträckning med statliga medel. Ytteriigare exempel på detta samspelger den fortsatta fysiska riksplaneringen. När statsmakterna fastställderiktlinjer för denna planering, framhölls särskilt att vad som kan betecknassom riksintressen när det gäller hushållning med mark och vatten i slorutsträckning också sammanfaller med den lokala befolkningens intressen.Planeringen för riks- och kommunintressen sker på detta sätt under ömsesidigpåverkan. Detekonomiska sambandet flnns bl. a. genom statsbidragen till kommunerna. Denkommunala verksamheten är i hög grad beroende av sådana bidrag. uppgickstatsbidragen till drygt 9 000 milj. kr. eller av kommunernas totalainkomster. Därtill kom skattebortfallsbidrag om 750 milj. kr. till följd av1970 års grundavdragsreform. Syftet med stats-bidragsgivningen är bl. a. att underiättafinansieringen av verksamheter som staten kan ha ålagt kommunerna, att uflämnaskillnaderna i utdebiteringsbehov och skattetryck samt att stimulerakommunerna till atl bedriva eller bygga ut viss verksamhet. Förde enskilda kommunerna kan skatleuflämningsbidraget variera per skattekronafrån ett fåtal ören till ca . och per invånare från ett par kr. Statens kostnader förskatteuflämningsbidrag till kommunerna uppgickår till I 600 milj. kr. Kostnaderna för motsvarande bidrag till landstingskommunernavar 860 milj. kr. Det ekonomiska sambandet ser man också däri att vafle kommuni dag är beroende av statliga lån eller lånetillstånd av regeringen för alttillgodose sina kreditbehov. Detpersonella sambandet mellan staten och kommunerna ligger bl. a. i altriksdagsledamöter i viss utsträckning uppehåller kommunala eller landstingskommunalaförtroendeuppdrag vid sidan av sitt riksdagsmandat. Mångaav riksdagsledamöterna har tidigare intagit framskjutna förtro-endemannabefattningarpå sina hemorter. Denna personalunion brukar betraktas som en särskild garantiför att statsmakterna i sina beslut skall göra rimliga avvägningar mellanriksintressen å den ena samt lokal- och regionintressen å den andra sidan. Ettvisst personsamband finns också mdlan den decentraliserade statsverksamhetenoch kommunerna. Den statliga lokal- och regionalförvaltningen i Sverigepräglas av ett betydande lekmannainfiytande, vilket såtillvida kan sessom en föriängning av det kommunala inflytandet som dessa lekmän i storutsträckning utses genom val som förrättas av de beslutande församlingarna ikommuner och landstingskommuner. Till1968 års beslut om övergång från tvåkammarriksdag till enkammarriksdag hördebeslut om en enhetlig treårig valperiod för säväl riksdag som landsting ochkommunfullmäktige samt om en gemensam valdag (tredje söndagen ).Huvudargumentet för den gemensamma valdagen var sambandet mellan stat ochkommun. 1968:27 med förslag till ändringar i regeringsformen (s. 190 fObehandlades denna fråga tämligen ingående och föredragande departementschefenanförde sammanfattningsvis Prop.1975/76:23 30 attdet inte var meningsfullt atl i en valrörelse diskutera de lokala aspekterna påde politiska frågorna isolerade från de rikspolitiska aspekterna på samma frågor.Valrörelsernas innehåll bestämdes inte i främsta rummet av valordningen utanav sådant som arbetsfördelningen mellan stat och kommun, partistrukturen och detekniska medel med vilka valrörelserna bedrivs. En mycket stor majoritet avväljarna röstade vid 1970 och val på samma parti i samtliga val. År1970 var del enligt den officiella statistiken av väljarnasom i kommunalvalet röstade på annat parti än i riksdagsvalet. Väljarna hade större benägenhet att rösta påsamma parti i riksdagsval och landstingsval än i riksdagsval ochkommunfullmäktigval. Med ledning av dessa siffror kan man säga att väljarna istor utsträckning låter sin uppfattning om rikspolitiken avgöra valet av partii kommunalvalen. Utlänningarnai är i rättsligt hänseende inte någon enhetlig grupp. Sålunda varierarden rättsliga ställningen i vissa hänseenden med nationaliteten, eftersom endel rättigheter, företrädesvis sådana som är av ekonomisk natur, har gjortsberoende av ömsesidiga överenskommelser mellan och andra länder. Specielltomfattande överenskommelser har träffats mellan de nordiska länderna, varförnordiska medborgare i fiera avseenden intar en privilegierad ställning blandutlänningarna i . Ensärställning intar också de utlänningar som har bosättningstillstånd i Sverige.De är i de flesta hänseenden likställda med svenska medborgare. 2.5.1Grundläggande likheter och skillnader i rättsställning mellan svensk medborgareoch utlänning Utlänningarsom är bosatta i är i princip likställda med svenskar när det gällergrundläggande fri- och rättigheter. I enlighet med av Sverigebiträdda konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna ochde grundläggande friheterna ger svensk rätt i riket bosatta utlänningar skyddför de fri- och rättigheter som i ett större internationellt perspektiv haransettsböratillkomma var och en oavsett var han bor. Genom att svenska medborgares meninte utlänningars rättsskydd på området är inskrivet i RF kan svenskamedborgares skydd för dessa fri- och rättigheter formellt sägas vara starkareän det skydd som gäller för utlänningar. Fri-och rättighetsutredningen (Ju1973:19) lägger i sitt lämnade betänkande (SOU 1975:75) Medborgerligafri- och rättigheter fram förslag som innebär att utlänningar i stor omfattningjämställs med svenskar i fråga om grundlagsskyddet för fri- och rättigheter. Utlänningaråtnjuter yttrandefrihet, religionsfrihet, förenings- och försam- Prop.1975/76:23 31 lingsfriheti samma mån som svenska medborgare och har samma rätt som svenska medborgareatt ta del av allmänna handlingar. De har samma skydd för sin person och sinegendom och får i samma utsträckning som svenska medborgare föra talan infördomstol eller annan myndighet. Utlänningar har väsentligen samma rätt tillrättshjälp som svenska medborgare. Vidare är svenskar och utlänningarlikställda på bostadsmarknaden och i fråga om rätt till undervisning ochutbildning. I fråga om sociala förmåner har utlänningar som bosätter sig här ihuvudsak samma rätt som svenska medborgare. Det gäller bl. a. rätten lillsocialhjälp, allmän tilläggspension, sjukförsäkring, yrkesskadeförsäkring,arbetslöshetsförsäkring, barnbidrag och bostadstillägg men däremot intefolkpension. Även i fråga om rätt till hälso-och sjukvård är utlänningarjämställda med svenska medborgare. Enligtutlänningslagen (1954:193) har utlänning inte någon ovillkoriig rätt att resain, vistas och arbeta i . Utlänning har inte heller rätt att delta iallmänna val i . Därutöver gäller särbestämmelser för utlänningar bl.a. inom näringsliv och arbetsmarknad. Även andra speciella rättsområden,exempelvis fastighetsrätten, kan uppvisa särskilda restriktioner förutlänningar. Svenskrätt innehåller inte något förbud för utlänning att delta i politisk verksamheteller att vara medlem i politisk förening. 2.5.2Rätten att inresa, vistas och arbeta i Degrundläggande bestämmelserna om utlännings rätt att inresa, vistas och arbeta iSverige finns i utlänningslagen. Denordiska länderna har en gemensam, fri arbetsmarknad, vilketinnebär att nordiska medborgare fritt kan slå sig ner och arbeta i annatnordiskt land än hemlandet. Passkontrollen vid de inlernordiska gränserna ärockså upphävd för nordbor. För utomnordiska medborgare fordras giltigt passoch i vissa fall visering för vistelse i riket upp . För längretids vistelse än krävs uppehållstillstånd. Föratt utomnordisk medborgare skall få ta anställning i fordras arbetstillstånd,vilket i regel måste vara klart före inresan. Den som är gift med svenskmedborgare behöver inget arbetstillstånd men väl uppehållstillstånd. Den somhar bott i kan få bosättningstillstånd. Bosättningstillslåndersätter uppehålls- och arbetstillstånd och behöver i motsats till dessa inteförnyas. Med bosältningstillstånd kan sägas följa del maximum av rättighetersom generellt kan uppnås utan svenskt medborgarskap. Bestämmelserna om bosättningstillståndgäller inte medborgare i nordiskt land. (1975/76:18) om ändring iutlänningslagen (1954:193), m. m. föreslås alt bosättningstillslånd skallersättas av ett permanent uppehållstillstånd, som i regel skall utfärdas efterett års vistelse här. Enligtutlänningslagen finns det fyra former för alt avlägsna utländska medborgarefrån , nämligen avvisning, förpassning, förvisning och Prop.1975/76:23 32 eller krigsfara eller under andra utomordentliga förhållanden fårregeringen enligt 70 § utlänningslagen utfärda särskilda föreskrifter om utlänningsinresa och uppehåll i riket, rätt till anställning här och avlägsnande härifrånsamt om utlännings omhändertagande i anstalt eller föriäggning. Enligt lagen(1973:162) om särskilda åtgärder till förebyggande av vissa våldsdåd medinternationell bakgrund kan särskilda ingripanden göras mot utlänning i vissasträngt avgränsade siluationer. I den nämnda propositionen föreslås attbestämmelserna i lagen med vissa ändringar förs in i utlänningslagen. Utlänninghar i princip samma frihet som svensk medborgare att förflytta sig i Sverigeoch att uppehålla sig på olika platser här. Allemansrätten gäller exempelvissåväl för utlänning som för svensk medborgare. Enligt14 S utlänningslagen får emellertid regeringen, om det av hänsyn till rikelssäkerhet anses påkallat, inskränka utlänningars rätt alt uppehålla sig inomvisst område. Med stöd av denna bestämmelse har i kungörelsen (1967:10) omskyddsområden m. m. till skydd för anläggningar av betydelse för totalförsvaretfastställts vissa skyddsområden och kontrollområden. Huvudregelnenligl kungörelsen är att utlänning inle får uppehålla sig inom skyddsområdeeller kontrollområde utan särskilt tillstånd (4 och 14 SS). Från huvudregelngäller enligt 5 ij en del undantag. Utlänning får sålunda uppehålla sig inomskyddsområde högst på plats som regeringen fastställer.Utlänning får använda sådan väg inom skyddsområde som regeringen eller, efterbemyndigande av regeringen, fastställer. Utlänning fårockså resamed järnväg inom skyddsområde. Utlänning kan beviljas tillstånd att uppehållasig inom skyddsområde eller på annan plats än som sagts.Utlänning kan också beviljas tillstånd att bosätta sig inom skyddsområde (6 §).Inom kontrollområde är restriktionerna för utlänning mindre stränga. Här fårsålunda utlänning uppehålla sig på sådan del av området somregeringen eller, efter bemyndigande av regeringen, fastställer (15§). Begränsningarna i utlännings rätt att uppehålla sig eller bosätta sig inomkontrollområde gäller inte för medborgare i , , eller (17§). 2.5.3Behörighet att inneha föriroendeiippdrag Engrundläggande rättslig skillnad mellan utlänning och svensk medborgare beståri att utlänning inte har rätt att rösta i allmänna val och inte heller ärvalbar till uppdrag som riksdagsman, landstingsman, kommunfullmäktig, kyrkofullmäktigeller som ledamot av nämnd. En närmare redogörelse för gällande rätt idetta hänseende lämnas i ett särskilt avsnitt (2.7). Förtroendeuppdragförekommer även i den statliga lokal- och regio- Prop.1975/76:23 33 nalförvaltningen.Dessa uppdrag tillsätts regelmässigt genom val som förrättas avkommunfullmäktige eller eller genom beslut av regeringen. Ofta ärdylika uppdrag enligt lag reserverade för svenska medborgare. Svensktmedborgarskap är sålunda behörighetsvillkor för nämndemani tingsrätt (4 kap. 6 ij ), nämndemani fastighetdomstol (6 och 7 ;j§ lagen, 1969:246, om fastighetsdomstol), nämndemani skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt (8 och 9 §§ lagen, 1971:52,om skatterätt, faslighetstaxeringsrätt och länsrätt), jurymani tryckfrihetsmål (12 kap. 4 och 5 §§, tryckfrihetsförordningen), ledamoti polisstyrelse (38 och 77 §§ polisinstruktionen, 1972:511), ledamoti lokal eller särskild taxeringsnämnd (4, 6 och 13 §§ taxeringslagen,1956:623), ledamotav arrendenämnd och hyresnämnd (2, 3, 5 och 6 §§ lagen, 1973:188, omarrendenämnder och hyresnämnder), ledamotav försäkringskassas styrelse, pensionsdelegation i försäkringskassa samtförsäkringsnämnd (18 kap. 6, 7, 9, 20 och 24 §§ lagen, 1962:381, om allmänförsäkring), ledamoti trafiknämnd (3 § lagen, 1964:731, om trafiknämnder), ledamotav inskrivningsnämnd (42 och 43 ! ;§ kungörelsen, 1969:379, om inskrivning ochredovisning av värnpliktiga), särskiltutsedd ledamot av länsstyrelse (14 och 42 §§ länsstyrelseinstruklio-nen,1971:460; 11 kap. 11 S RF) och länsnykterhetsnämnd(9 § lagen, 1954:579, om nykterhetsvård). Ifråga om ledamot av inskrivningsnämnd har behörighetsvillkoret formen avhänvisning till villkoren för valbarhet som landstingsman och kommunfullmäktig.I övriga fall uppställer resp. författning ett direkt krav på att ledamot skallvara svensk medborgare. Utlänningär däremot behörig som ledamot i övervakningsnämnd(37 kap. ), kriminalvårdsnämnd(37 kap. ), länsskolnämnd(22 § skollagen, 1962:319), länsbostadsnämnd(22 § instruktionen, 1965:669, för och länsbostadsnämnderna), länsarbetsnämnd(31 § instruktionen, 1965:667, för ochlänsarbetsnämnderna), lantbruksnämnd(28 § instruktionen, 1967:425, för lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna), länsvägnämnd(2 och 3 §§ instruktionen, 1971:959, för länsvägnämnder-na), skogsvårdsstyrelse(3 § förordningen, 1960:267, angående skogsvårdssly-relser) och 3Riksdagen 1975/76:23. 1975/76:23 34 styrelseför (3 ij stadgan, 1956:551, för allmännavårdanstalter för alkoholmissbrukare). 2.5.4Rätt att ta del av allmänna handlingar Denprimära regleringen av allmänna handlingars offentlighet finns itryckfrihetsförordningen (TF). Enligt 2 kap. 1 ij TF har vafle svensk medborgarefri tillgång till allmänna handlingar. Inskränkningar i denna rätt får görasendast om det är påkallat anflngen av hänsyn till rikets säkerhet och dessförhållande till främmande makt eller i anledning av myndighets verksamhet förinspektion, kontroll och annan tillsyn eller för brotts förekommande ochbeivrande eller till skydd för statens, myndigheters och enskildas behörigaekonomiska intresse eller av hänsyn till privatlivets helgd, personligsäkerhet, anständighet och sedlighet. Enligt14 kap. 5 ij TF är utlänning jämställd med svensk medborgare när det gällertillgången till allmänna handlingar, om inte annat följer av TF eller annan lageller författning. Möjligheterna att begränsa utlännings rätt har utnytflats i karlsekretessförordningen(1975:372). Isärskild lag skall enligt 2 kap. 1 § TF noga anges de fall då allmänna handlingarenligt nyssnämnda grunder skall hållas hemliga. Den särskilda lag som häråsyftas är lagen (1937:249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmännahandlingar (omtryckt 1971:203) (sekretesslagen). Allmänt gäller att frågan omviss allmän handling är offentlig eller hemlig prövas av den förvarandemyndigheten varje gång en framställning om utbekommande av handlingenföreligger. Avgörande för prövningen är de särskilda sekretessbestämmelsernasinnehåll. För prövningen är emellertid ovidkommande om den som har begärthandlingen är svensk medborgare eller inte. Inte heller är för prövningen av intressei vilket syfte handlingen begärs. Konstateras handlingen vara offentlig skallden lämnas ut. Enligt4 S sekretesslagen får regeringen förordna om sekretess för vidsträcktagrupper av handlingar inom totalförsvaret. En gemensam förutsättning försådant förordnande är att offentliggörande kan medföra fara för rikets säkerhetSådana förordnanden har meddelats i särskilda författningar. Ingen av dessaförfattningar innehåller bestämmelser som utesluter utlänning från att i dennahans egenskap få tillgång lill allmänna handlingar. Denförut nämnda karlsekretessförordningen gäller framställning, utlämnande ochgodkännande för spridning och utförsel av kartmaterial som har upprättats inomstatens lantmäteriverk eller . Enligt 13 ij får sådan avlantmäteriverket eller upprättad handling som innefattar flygbildmaterialeller data ur verkets geodetiska arkiv inte lämnas ut till utlänning utantillstånd av lantmäteriverket resp. , även om handlingen skulle varatillgänglig för svensk medborgare. I övrigt har författningen inte någrasärbestämmelserom utlännings tillgång till verkets handlingar. Det är alltsåinte heller enligt denna författning formellt uteslutet för utlänning atl fåtillgång till allmän handling. 1975/76:23 35 Somframgår av ett följande avsnitt (2.5.6) är utlänning i betydande utsträckningbehörig att inneha offentlig flänst i . a. denna omständighetaktualiserar frågan om sekretess mellan myndigheterna. Sekretesslagenger inle direktiv i vad mån myndigheterna skall kunna få tillgång tillvarandras handlingar. Om en myndighet hos en annan myndighet begär alt få tadel av en handling som inte får lämnas ut till var och en, skall enligtoffentlighets- och sekretesslagsliftningskommittén (SOU 1975:22 s. 115) denmyndighet som ansvarar för handlingen alltid kontrollera att informationenbehövs för den andra myndighetens verksamhet. Även om den andra myndighetenbehöver uppgiften, kan omständigheterna leda till bedömningen atlsekretessintresset väger tyngre. Reglerom hemligstämpling flnns i 2 kap. 14 § TF. Denvanliga eller enkla hemligstämplingen behandlas i paragrafens första stycke.Finns hos myndighet allmän handling som skall hållas hemlig och ansermyndigheten att särskild åtgärd bör vidtas för att hindra obehörigt utlämnande,får myndigheten förse handlingen med anteckning om att den är hemlig. Denna s.k. enkla hemligstämpling har i och för sig inte någon rättslig betydelse.Huruvida utlämnande skall vägras prövas som redan sagts av den förvarandemyndigheten uteslutande p. g. a. bestämmelserna i sekretesslagen. Stämpeln ärbara en varningssignal som innebär att handlingen bedömdes som hemlig av densom en gång satte på stämpeln. Iparagrafens andra stycke behandlas s. k. kvalificerad hemligstämpling.