prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — Med anledning härav vill Jag påpekaatt i det osannolika fallet att tillstånd återkallas kommer givetvis olikaåtgärder att vidtas för att försäkringstagarna skall underrättas omåterkallelsen. Har en försäkringstagare inle nåtts av underrättelse om detåterkallade tillståndet och har han sedermera underlåtit all inom den angivnatidsfristen teckna ny trafikförsäkring, torde hans försummelse i vissa fallkunna anses som så ursäktlig alt han inte kan straffas för underlåtenhet atlfullgöra försäkringsplikt. fram till dess att enmånadsfristen har löpt utfortsätter i princip de gamla försäkringsavtalen att gälla. Enligt 6 § andrastycket gäller emellertid försäkringsavtalen inte i något fall efter fristensutgång. Skulle försäkringstagare ha försummat att i fld teckna nytrafikförsäkring hos annat bolag, inträder enligt 17 § elt ansvar för samtligatraflkförsäkringsanstalter. I utredningens lagförslag flnns även vissa bestämmelser omatt försäkringsanstalt kan vägra att meddela försäkring i fall dåfordonsägaren eller tidigare ägare har underlåtit att betala förfallentrafikförsäkringspremie eller står i skuld för självrisk m. m. Av skäl som Jaghar redovisat i den allmänna motiveringen (avsnittet 5.8.1) har några sådanabestämmelser inte tagits med i departementsförslaget. 1975/76:15 109 Paragrafen, som motsvarar 6 § i utredningens lagförslag,innehåller vissa tvingande regler om trafikförsäkringsavtals giltighet i tiden. Första stycket innehåller huvudregeln att avtal omtrafikförsäkring upphör tidigast efter del att anmälan frånförsäkringsanstalten om avtalets upphörande har inkommit tiU myndighet somregeringen bestämmer. Liksom f. n, är fallet enligt 18 § trafikförsäkringslagenbör sådan anmälan normalt ges in till . Beträffandemotordrivna fordon för vilka har utfärdats interimslicens och beträffandemopeder bör dock anmälan göras hos polismyndighet. Närmare föreskrifter häromkommer att utfärdas . De nu återgivna bestämmelserna skiljer sig från nuvaranderegler i 18 § trafikförsäkringslagen genom att de under en övergångstid skyddarinte bara skadelidande tredje man utan också försäkringstagaren själv. Trafikförsäkringenfungerar därigenom som en garantiförsäkring även fördenne. Att rätten flll trafikskadeersättning ej kan inskränkasgenom försäkringsavtalet framgår av 13 § första stycket. 1 andra stycket avnämnda paragraf finns bestämmelser som inskränker försäkringsanstaltens möjligheteratt till befrielse från skyldighet att utge trafikskadeersältning åberopaomständigheter som beror av annan än den skadelidande. Enligtförsta stycket andra punkten i förevarande paragraf gäller ett särskilt undantagför del fall att ny försäkring har tecknats för fordonet före enmånadsfristensutgång, t. ex. i samband med att fordonet har överlåtits till ny ägare. Detgamla avtalet kan då bringas att upphöra då den nyaförsäkringen böflar gälla. Motsvarande gäller i fall då skyldighet att hållatrafikförsäkring för fordonet har upphört före enmånadsfristens utgång, t. ex.därför att fordonet har skrotats ned eller överlåtits till staten. Avtalet kanockså bringas att upphöra under tid när trafikförsäkringsplikten ärsuspenderad enligt 3 § 1 eller 2. Om regeringen återkaUar tillstånd för försäkringsanstaltatt meddela trafikförsäkring, skall försäkringstagaren enligt 5 § andra stycketinom viss lid efter kungörandet av återkallelsen teckna ny försäkring förfordonet. Av andra stycket i förevarande paragraf framgår att försäkringsavtaletupphör att gälla senast vid utgången av denna tidsfrist, även om den i förstastycket första punkten angivna enmånadsfristen ännu inte skulle ha gått lill ändaoch det inte heller har inträffat omständighet som anges i första stycket andrapunkten. Enligt denna paragraf, som motsvarar 31 § i utredningenslagförslag, bemyndigas regeringen eller myndighet som regeringen bestämmeratt 1975/76:15 110 meddela närmare bestämmelser om trafikförsäkringensordnande. Trafikskadelagen innehåller endast de centralabestämmelserna om den obligatoriska trafikförsäkringen. Vissa av de nuvarandereglerna i trafikförsäkringslagen saknar motsvarighet i trafikskadelagen. Detgäller föreskrifterna i 79 §§, 12 § samt vissa bestämmelser i 18 §. rör sådana spörsmål som lämpligen kan regleras i administrativordning. Också vissa andra föreskrifter rörande trafikförsäkringens ordnandebör meddelas i lillämpningsförfatlning. Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om i vUka falltrafikskadeersättning utgår. Skall sådan ersättning utgå, betalas den från ettfordons trafikförsäkring eller, vid skada genom oförsäkrat eller okänt fordon,av staten resp. samtliga trafikförsäkringsanstalter (se 16 och 17§§). Enligt första stycket, som delvis motsvarar 7 § iutredningens lagförslag, utgår trafikskadeersättning för person- ellersakskada som uppkommer i följd av trafik med motordrivet fordon. Uttrycketperson- resp. sakskada har här samma innebörd som i skadeståndslagen. Attersättning utgår endast vid skada "i följd av trafik" med motordrivetfordon motsvarar vad som gäller enligt 1 § bilansvarighetslagen. Detta uttryckbör ges samma innebörd som det har i nuvarande rättstillämpning. Att begreppet"motordrivet fordon" har samma innebörd som i fordonskungörelsenframgår av 1 §. Jag hänvisar på denna punkl till vad jag har anfört ispecialmotiveringen till nämnda paragraf. Trafikskadeersättning utgår inte för alla trafikskador. 1vilka fall ersäUning utgår anges närmare i bl. 10 och 11 §§. I övriga fallfår den skadelidande göra gällande anspråk på skadestånd med stöd av vanligaskadeståndsrättsliga principer. Sådant anspråk kan i och för sig göras gällandeäven i fall då den skadeUdande är berättigad till trafikskadeersättning. Dettaframgår av 18 §. 1 ett sådant fall inträder emellertid den skadeståndsskyldigeenligt 19 § första stycket i den skadelidandes rätt till trafikskadeersättning. Reglerna om trafikskadeersättning är generellt tUlämpligapå skadefall som inträffar i . I viss begränsad omfattning gällerreglerna emellertid också i fråga om skador som uppkommer i följd av trafikutomlands med svenskt fordon. För sådana skador utgår nämligentrafikskadeersättning i den mån den skadelidande är svensk medborgare eller harhemvist i . En förutsättning för att trafikskadeersältning skall utgåför skador som uppkommer utomlands är att fordonet är registrerat i SverigeeUer tillhör svenska staten. Kravet på registrering hänger samman med att ettfordon som inte är registreringspliktigt inte heller ärtrafikförsäkringspliktigt när det används i trafik utomlands. Detta fårbetydelse framför allt för mopeder. När det gäller skador som orsakas genomfordon som tillhör 1975/76:15 111 svenska staten har Jag i motsats till utredningen ansett att statens ersättningsansvar bör framgå direkt avlagen. Trafikskadeersättning för skada som har uppkommitutomlands skall bestämmas på samma sätt som om skadan hade inträffat i Sverige.Rätten till ersättning avser dock bara den del av skadan som inte täcks av denersättning som utgår enligt utländsk lag. Avräkning skall alltså ske förskadestånd eller motsvarande ersättning som den skadelidande har uppburitenligt exempelvis lagen på den ort där skadefallet inträffade. I första handavses skadestånd enligt speciallagstiftning om trafikskadean-svar eller, somenligt den svenska trafikskadelagen, ersättning från ett fristående försäkringssystem.Även skadestånd som har uppburits enligt allmänna skadeståndsregler skallemellertid avräknas, oavsett om den ansvarige är ägare eller förare avmotordrivet fordon eller en utomstående tredje man, t. ex. väghållare ellercyklist. Vid bestämmande av vUken ersättning som den skadelidandeenligt svenska regler är berättigad till skall enligt 5 kap. 3 §skadeståndslagen (i den lydelse paragrafen har enligt prop. 1975:12) Jämförtmed 9§ trafikskadelagen även avräknas vissa andra förmåner som den skadelidandehar rätt till med anledning av skadan. Under bestämmelserna faller ocksåutländska förmåner (se prop. 1975:12 s. 127 och 166). Sålunda skall avräkningske för exempelvis ersättning från socialförsäkring enligt främmande lag. LikaUtet som när det är fråga om trafikskadeersättning med anledning av entrafikolycka i skall dock avräkning ske för engångsbelopp som harutfallit pä grund av en olycksfallsförsäkring, om inte beloppet är förenat medregressrätt för försäkringsgivaren. Eftersom syftet med regeln om ersättning för utlandsskadorär att resultatet för den skadelidande skall totalt sett bli detsamma som omskadan hade uppkommit i , skall det skadestånd eller den motsvarandeersättning som den skadelidande har uppburit enligt utländsk lag inte avräknaspostvis, dvs, särskilt för ersättning avseende kostnader, inkomstförlust resp.sveda och värk osv. I stället skall hela ersättningen avräknas fråntotalbeloppet av den trafikskadeersättning som den skadelidande är berättigadtill enligt svenska regler. Det kan givetvis ta innanskaderegleringen i det främmande landet blir avslutad och den skadelidande fårut det skadestånd eller den motsvarande ersättning som han har rätt tUl enligtfrämmande lag. Han bör då utan att behöva avvakta denna skadereglering kunnavända sig direkt tUl det svenska försäkringsbolaget och få uttrafikskadeersättning enligl den svenska lagen. Har han då ännu inte uppburitnågon ersättning enligt främmande lag, bUr det självfallet inte fråga om någonavräkning enligt förevarande paragraf. Då utgår full ersättning enligttrafikskadelagen. Avräkningsregeln leder emellertid till att den skadelidandeinte kan begära att få ut trafikskadeersättning utan att överlåta tUlden svenska försäkringsgivaren all den rätt som han enligt främmande lag kan hatill sådan ersättning som skall avräknas enligt paragrafen. Om den skadelidande har uppburit viss ersättning. 1975/76:15 112 t. ex. från ett kolliderande fordons traflkförsäkring, mendärutöver har rätt till skadestånd av exempelvis en cyklist eller enväghållare, är han på motsvarande sätt skyldig inte bara atl vidkännasavräkning för vad han redan har uppburit utan också att överlåta sinkvarstående skadeståndsrätt på det svenska försäkringsbolaget intill detbelopp som han har uppburit från detta bolag. Andra stycket, som motsvarar 2 § andra stycket iutredningens lagförslag, innehåller ett undantag från rätten tUltrafikskadeersättning för atomskada i fall då rätten att göra ersättningsanspråkgällande mot annan än innehavare av atomanläggning är inskränkt enligt 14 §atomansvarighetslagen (1968:45). Detta undantag gäller vare sig någon rättflll ersättning av annan än anläggningsinnehavaren över huvud taget inteföreligger enligt första stycket i den angivna paragrafen eller anspråk påersättning får göras gällande endast mol vissa skadevållande enligt paragrafensandra stycke. Observeras bör även alt fraktförare enligt 10 §atomansvarighetslagen i vissa fall svarar i stället för innehavare avatomanläggning, varvid de bestämmelser i den lagen som avser innehavaren istället gäller fraktföraren. Givetvis gäller undantagsbestämmelsen i andrastycket av förevarande paragraf även i ett sådant fall. Teoretiskt kan det tänkas fall när en atomskada uppkommeri utan att något ersättningsansvar uppstår enligt atomansvarighetslagen(se prop. 1968:25 s. 64). Uppkommer sådan skada i följd av trafik medmotordrivet fordon, kan trafikskadelagen bli tillämpUg. Denna paragraf, som motsvarar 12 § första stycket iutredningens lagförslag, innehåller bestämmelser om tillämpning avskadeståndsrättsliga regler vid bestämmande av trafikskadeersättning. De bestämmelser i skadeståndslagen som här blir aktuellaåterfinns i 5 kap. i dess lydelse enligt prop. Vad särskilt gällerhänvisningen till 5 kap. 3 § skadeståndslagen vill Jag påpeka att det i vissafall kan bli nödvändigt att avräkna även vissa andra förmåner än som anges där.Sålunda kan även ersättning i form av engångsbelopp från olycksfallsförsäkringbehöva avräknas, om olycksfaUsförsäkringsgivaren uttryckligen har förbehållitsig återkravsrätt mot den som har framkallat försäkringsfallet. Detta innebäratt jag har en annan uppfattning än utredningen på denna punkt. Enligt 5 kap. 4 § andra stycket skadeståndslagen (iparagrafens lydelse enligt prop. 1975:12) kan fastställd livränta, om skälföreligger, helt eller delvis bytas ut mot engångsbelopp. Som utredningen harföreslagit bör denna bestämmelse tillämpas också på trafiklivränta som harfastställts av domstol. Någon motsvarighet till den särskilda bestämmelsesom f. n. 1975/76:15 113 gäller i detta avseende enligt 1 3 §trafikförsäkringslagen behöver därför inte tas in i trafikskadelagen. Utöver 5 kap. skadeståndslagen skall lagen (1973:213) omändring av skadeståndslivräntor äga motsvarande tUlämpning på trafikskadeersättning. Eftersom trafikskadeersättning formellt sett inte utgörskadestånd, kan det ifrågasättas om man utöver de skadeståndsbeslämmelser somförevarande paragraf uttryckligen hänvisar tUl bör kunna lillämpa allmännaskadeståndsrättsliga grundsatser på trafikskadeersättning. Liksom utredningenanser Jag emellertid att detta bör kunna ske. Den omständigheten attersättningssystemet enligt trafikskadelagen utformas som en försäkringsmässiganordning utgör enligt min mening inle anledning alt i delta hänseende avvikafrån vad som f. n. gäller på trafikskadeområdet. Exempelvis bör de grundsatserom adekvat kausaUtel som har utvecklats inom skadeståndsrätten tUlämpas ävennär det gäller trafikskadeersättning. Frågan vUka skadeståndsrättsligagrundsatser som i övrigt bör gälla får överlämnas åt rältstUlämpningen. Denna paragraf innehåller bestämmelser omtrafikskadeersättning dels för skada på förare eller passagerare i motordrivetfordon, dels för skada på själva fordonet eller på egendom som befordras medfordonet. I första stycket, som delvis motsvarar 7 § första stycketoch 9 § i utredningens lagförslag, regleras del fallet att förare ellerpassagerare i motordrivet fordon tillfogas personskada i följd av trafik medfordonet. Hithörande frågor har behandlats i avsnittet 5.3.1 i den allmännamotiveringen. Bestämmelsen innebär att trafikskadeersättning för skada påförare eller passagerare utgår från trafikförsäkringen för det fordon därföraren resp. passageraren färdades. Detta gäller även om skadan har uppkommitvid kollision med annat motordrivet fordon. Ersättning skall alltså alltid"kanaliseras" till det egna fordonets trafikförsäkring. Delta behöverdock inte innebära atl denna försäkring skall slutligt bära ersättningen.Frågan om den slufliga fördelningen av personskadeersättningarna, när tvåeller flera fordon är inblandade i en trafikolycka, regleras i 22 §. Ersättningen tUl förare och passagerare utgår på rentobjektiv grund, dvs. oberoende av om vållande till skadan ligger fordonetsägare, brukare eller förare eller annan person lUl last. Andra stycket, som motsvarar vissa delar av 8 och 10 §§ iutredningens lagförslag, har behandlats i avsnittet 5.4.1 i den allmännamotiveringen. Bestämmelserna innebär att trafikskadeersättning för skada påmotordrivet fordon och egendom som befordras med sådant fordon inte i någotfall utgår från trafikförsäkringen för detta fordon. Däremot kan ersättning ikollisionsfall utgå från annat fordons trafikförsäkring. Har det egna fordonetbefunnit sig i trafik, utgår dock ersättning från det andra fordonetsförsäkring endast om skadan har orsakats genom vällande i samband med förandetav det andra fordonet eller genom bristfäUighet 8 Regeringen 1975. 1975/76:15 114 på det fordonet. Om ett parkerat fordon blir påkört, blirersättningsfrågan i stället att bedöma enligt 11 §. Ersättning för skador pådet parkerade fordonet och på egendom som befinner sig i detta fordon utgår dåpå objektiv grund från försäkringen för det påkörande fordonet. För att bestämmelserna i andra stycket skall blitUlämpliga är det inte nödvändigt att de inblandade fordonen har kommit ifysisk kontakt med varandra. Bestämmelserna är tUlämpliga även om elt fordonförs på sådant sätt att föraren av ett annal fordon tvingas köra av vägen föratt undvika kollision. Det vållandeansvar som föreskrivs i andra stycket utlösesinte bara när det är föraren själv som vid förandet av ifrågavarande fordon harvållat skadan. Bestämmelsen är tillämplig också i fall när en passagerare ifordonet på ett oaktsamt sätt har ingripit i eller påverkat fordonets förande,t. ex. genom att fatta tag i ratten, knuffa till föraren, göra någon gest somskymmer dennes sikt eller genom atl irritera eller störa honom eller ge honomfelaktiga anvisningar rörande körningen. En förutsättning för att skadan skallanses ha orsakats genom vållande i samband med förandet är dock givetvis att detföreligger adekvat kausalitet mellan passagerarens oaktsamhet och skadan. Den vållandebedömning som skall företas enligt andrastycket bör i regel inte påverkas av sådana subjektiva faktorer denskadevållandes minderårighet, sjukdom e. d. som kan beaktas vid envållandebedömning enligt skadeståndslagen. Vad gäller bristfäUighetssituationen är del liksom imotsvarande fall enligt bUansvarighetslagen utan betydelse huruvida ägarenresp. föraren av fordonet har känt till bristfälligheten efler ej. I fråga omden närmare innebörden av begreppet bristfällighet får jag hänvisa till dentolkning som har gjorts vid tUlämpningen av bUansvarighetslagen. I denna paragraf regleras rätten tUl trafikskadeersättningför annan person- eller sakskada än som anges i 10 §. Paragrafen är alltsåtillämplig när annan än förare eller passagerare i motordrivet fordon - t. ex.en fotgängare eller en cyklist - skadas eller när skada uppkommer på egendomutanför ett motordrivet fordon eller på motordrivet fordon som ej är i trafikeller egendom som finns i detta fordon. I första stycket, som har sin' motsvarighet i 7 § förstastycket i utredningens lagförslag, återfinns huvudregeln att ersättning utgårpå objektiv grund från trafikförsäkringen för det eller de fordon genom vilkaskadan har orsakats. I fråga om motiven till denna regel får jag hänvisa tillavsnitten 5.3.1 och 5.4.2. När person- eUer sakskada som avses i förevarandebestämmelse har orsakats av flera motordrivna fordon, svarar fordonenstrafikförsäkringar solidariskt för trafikskadeersältningen. Detta framgår av 14§. Den slutliga fördelningen meUan flera försäkringar regleras i 23 §. Prop.1975/76:15 115 I andra stycket, som delvis motsvarar 1 1 § i utredningenslagförslag, finns bestämmelser om undantag i vissa fall från rätten tilltrafikskadeersättning enligl första stycket. Undantagen, som har behandlats iavsnittet 5.4.3 i den allmänna motiveringen, avser bara sakskada. Av andrastycket framgår till en början att försäkringstagaren i princip inte har rätttUl traflkskadeersätlning för egendom som befinner sig utanför det försäkradefordonet. Detta undanlag gäller oavsett vem som förde fordonet och oberoende avom försäkringstagaren vid tillfället följde med i fordonet eUer ej. Brukadesfordonet olovligen, har försäkringstagaren dock rätt tUl trafikskadeersättningur fordonets försäkring. Också den som brukar ett fordon är enligt andra stycketundantagen från rätten tUl ersättning för skada som genom fordonet tillfogasegendom utanför fordonet. För att en person skall anses som brukare krävs atlhan i huvudsak förfogar över fordonet i ägarens ställe. Det saknar i dettasammanhang betydelse om vederbörande har rätt att använda fordonet eller ej.Också den som vid skadetillfället brukade fordonet utan lov är vid tUlämpningenav undantagsregeln i andra stycket att anse som brukare. Undantagsregeln ärvidare tUlämplig oavsett om brukaren vid skadehändelsen följde med i fordoneteller ej. Ettundantag från rätten tUl ersättning för egendom utanför etl fordon gällervidare för fordonets förare, oavsett om han är försäkringstagare resp. brukarebeträffande fordonet eller ej. I vissa fall kan tveksamhet råda om vem somskall anses som förare. Beträffande övningskörning finns en särskUd bestämmelsei 117 § körkortskungörelsen (1972:592)..l övrigt får frågan liksom hittUlsavgöras i rättstiUämpningen. Något generellt undanlag har inte ställts upp när detgäller passagerares eUer lastägares rätt lUl ersättning för skada på egendomutanför fordonet. Ett sådant undantag gäller dock om fordonet med deras vetskapbrukades olovligen. Det är givetvis ovanligt alt egendom som tillhör sådanapersoner och som befinner sig utanför fordonet skadas i följd av trafik medfordonet. Sådana fall kan emellertid tänkas uppkomma exempelvis närpassagerares resp. lastägares egendom håller på att placeras i fordonet ochdetta sätts i rörelse medan en del av egendomen fortfarande befinner sigutanför fordonet. Deundantag frän rätten tUl trafikskadeersättning från det egna fordonet som jagnu har berört innebär givetvis inte att de angivna personerna skuUe varauteslutna från rätten till trafikskadeersättning från försäkringen för annatfordon som har orsakat skada på deras egendom utanför det egna fordonet. Omäven det egna fordonet har medverkat flll skadan, uppkommer frågan huruvidaersättningen bör Jämkas. Kan den medverkan tUl skadan som föreligger på denskadelidandes sida tillräknas den sidan som vållande, blir Jämkningsregeln i 12§ andra stycket första punkten tUlämplig. Enligl tredje stycket i 12 § skerjämkningen då efter vad som är skäligt med hänsyn lUl den medverkan som harförekommit på de olika sidorna och övriga omständigheter. Prop.1975/76:15 116 Denna paragraf innehåller bestämmelser om jämkning avtrafikskadeersättning på grund av medvållande på den skadeUdandes sida. Bestämmelsernahar behandlats i avsnitten 5.3.3 och 5.4.4 i den allmänna motiveringen. Enligl första stycket, som motsvarar 12 § andra stycket iutredningens lagförslag, kan trafikskadeersättning med anledning av personskadajämkas, om den skadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet harmedverkat tUl skadan. Bestämmelsen är tillämplig också när en personskada harlett tUl döden. I ett sådant fall får emellertid den ersättning som skall utgåtUl efterlevande jämkas inte bara när den efterlevande har gjort sig skyldigtUl uppsåtligt eller grovt vårdslöst medvållande utan också när den avlidneuppsåtligen har medverkat tUl dödsfallet. Jämkningsreglerna i första stycket överensstämmer med demsom för skadeståndsrättens del har föreslagits i prop. Beträffandereglernas närmare innebörd kan Jag därför hänvisa till de uttalanden som pådenna punkt har gjorts där. Jag får också hänvisa till vad jag i avsnittet5.3.3 har uttalat om innebörden i begreppet grov oaktsamhet. Med anledning avalt bilansvarighetslagen f. n. innehåller uttryckliga bestämmelser om attunderlåtenhet att använda bUbälte eller skyddshjälm ej skall tUlräknas denskadeUdande som vållande vUl jag understryka att sådan underlåtenhet aldrig börkunna föranleda jämkning av trafikskade-ersättning för personskada. Jämkningbör inte heller kunna föranledas av underlåtenhet att använda personligskyddsutrustning av annat slag. Andra stycket reglerar verkan av medvåUande på den skadelidandessida när sakskada har inträffat. Första punkten, som har sin motsvarighet i 12§ första stycket i utredningens lagförslag, innehåller huvudregeln. I andrapunkten, som motsvarar 10 § andra punkten i utredningens lagförslag, ges ensärskUd jämkningsregel för fall när skadan har uppkommit vid koUision mellanflera motordrivna fordon. Huvudregeln i andra stycket första punkten om jämkning avtrafikskadeersättning med anledning av sakskada innebär att jämkning kan ske,om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Regelnöverensstämmer med den motsvarande bestämmelse som för skadeståndsrättens delhar föreslagits i prop. På samma sätt som när det gäller Jämkning avskadestånd bör allmänna grundsatser om s. k. passiv identifikation kunnatillämpas vid Jämkning av trafikskadeersättning för sakskada. Detta kan fåpraktisk betydelse exempelvis när koUision har inträffat mellan ett motordrivetfordon och ett Järnvägståg.