prop · FZ0318 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt dessakonventioner måste inte en frihelsberövande åtgärd beslutas av domstol. Deföreskriver endast att den som berövats friheten skaU ha möjlighet att få denbeslutade åtgärden prövad av domstol. Möjhghetföreslås finnas för polismyndighet att vid fara i dröjsmål besluta omfrihelsinskränkande åtgärd när själva ärendet handläggs av annan myndighet.Nuvarande föreskrift att polismyndigheten skyndsamt skall anmäla åtgärden förden myndighet som handlägger ärendet bör bibehållas. Klagorätt.När det gäller möjligheten att klaga över beslut om frihets-inskränkandeåtgärder framhåller utredningen, att bestämmelser om besvärsrätt överförvaltningsmyndighets beslut intar en central plats i det svenskarältsskyddssystemet. Med hänvisning tUl de begränsade klagomöjligheter, somUtlL erbjuder, uttalar utredningen att behov av be-svärsmöjUgheter är särskiltframträdande beträffande beslut som ingriper i den enskUdes frihet. Därför börenligt utredningen beslut om tagande i förvar eller ställande under uppsiktkunna överklagas. I likhet med vad som gäller vid häktning föreslär utredningenatt klagorätten inte skall vara begränsad till . Vid prövning avförutsättningarna för tagande i förvar, såsom de föreslagits av utredningen,finns enligt utredningen inget utrymme för en diskretionär prövnuig.Bedömningen om utiänningen skall tas i förvar eller inte är en renrättstiUämpningsfråga. På gmnd härav bör enUgt förslaget klagan över beslut omförvarstagande prövas i domstolsmässiga former, och då av förvaltningsdomstol. Eftersomlänsrätt är en med sidoordnad myndighet anser utred- Prop.1975/76:18 70 ningenatt besvär över SIV:s beslut om försvarstagande eller ställande under uppsiktbör föras hos kammarrätt. Besvär över motsvarande beslut av polismyndighet föreslåsdäremot överklagas lill länsrätt. I utvis-ningsärende meddelade beslut omfrihetsinskränkning överklagas enligt förvaltningsprocesslagens bestämmelser. Beträffandeförfarandet vid beslut om frihetsinskränkning föreslår utredningen, att denovillkorliga rätt till förhör eller munthg förhandling, som utlänning har vidfrihelsberövande skall bestå. Enligtgällande ordning skall vidare regeringen innan beslut om förvar för längre tidän meddelas höra . Utrednmgen anser emellertid attdet saknas anledning att i UtlL ta in särskilda regler för regeringenshandläggning av dessa ärenden. Man utgår från alt regeringen iakttar gällanderegler för beredning av ärenden. Inle heller i övrigt finner utredningen behovföreligga för hörande av i dessa ärenden. Man erinrar om attutlänning genom besvär över beslut om förvar får denna fråga prövad enliglförvaltningsprocesslagens regler. Deflesta remissinstanserna intar en allmänt positiv inställning tUl utredningensförslag, medan övriga instanser lämnar förslaget utan erinran eUer yttrande.Ingen instans avstyrker förslaget som helhet. I stort sett delas utredningensuppfattning att en anpassning av reglerna till om demänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna är angelägen. Beträffandeförslagets olika enskildheter föreligger dock vissa avvikande meningar. Utredningens förslag tillnya förutsättningar för förvarstagande avstyrks av två remissinstanser.Länsstyrelsen i menar att förslaget skulle leda tillalt polismyndigheten, dvs. i realiteten den enskilde passkontrollanten, i detövervägande antalet förvarstagan-den som sker i samband med avvisning kommeratt ställas uiför mycket besvärliga ställningstaganden. frågarsig hur passkontrollanten skall kunna ha någon uppfattning eller kunskap omufläimingens "personliga förhållanden" eller kunna bedöma om detskäligen kan befaras att utlänningen håller sig undan om han inte tas iförvar. Detta kan komma att verka hämmande på myndigheterna och leda till attförvarstagande inte används i de fall som lagstiftaren avsett. Enligt länsstyrelsenbör en inresande utlänning, som inte har sina papper i ordning, få finna sig iett summariskt förfarande i dessa avseenden. OcksåFöreningen är kritisk och har den uppfattningen att deningående reglering av förvarsinstitutet, som utredningen lägger fram, kanverka förlamande på de myndigheter som har att utreda och besluta iavlägsnandefrågor. Detta gäller enligt föreningen särskUt i vad man kallar"korta" avvisningsärenden. Prop.1975/76:18 71 omhändertagandetoftast i samband med avvisniugsbeslutet och utgör ett led i verkstäUigheten somsker eller mycket snart därefter. Att föreskriva invecklade reglerför ett sådant förvarstagande skulle enligt föreningens uppfattning motverkasyftet med det i dessa a-wisnings-ärenden summariska förfarandet. Föreningenpekar som en parallell på lagen (1970: 710) om utlämning till eller frånDanmark, , eUer för verkställighet av beslut om vård ellerbehandling och framhåller att den lagen på grund av sina invecklade ochdetaljerade regler knappast kommit i tUlämpning. Förenmgen anser att nuvarandebestämmelser i 3538 §§ UtlL bör kvarstå oförändrade och att konventionskravetom domstolsprövning uppfylls på så sätt att förvarsbeslul som kvarstår skallsenast på femte dagen efler meddelandet understäUas förvaltningsdomstol. Det föreslagna rekvisilet"sannolika skäl" för avlägsnandebeslut avstyrks bestämt av RPS.Svårigheten alt bedöma sannolikheten av om en uppkommen fråga om avlägsnandeockså kommer atl resultera i ett avlägsnande medför enligt RPS att, omutredningsförslaget genomförs, polismyndighet inle kan förordna omtvångsåtgärd i något awisningsärende som enligt 20 § andra eller tredjestycket skall underställas . Detta gäller oavsett om i övrigt än så starkaskäl för en sådan åtgärd föreligger, t. ex. tvivel om identiteten,yrkesbrottslighet m. m. Samma konsekvenser skulle enligt RPS förslaget få i defaU polismyndighet finner anledning till förpassning eller utvisning föreliggaoch enhgt 64 § UtlK skall underrätta resp. länsrätt härom. RPS hävdar attnuvarande rekvisit i 35 § första stycket UtlL bör bibehållas. Ocksålänsstyrelsen i pekar på den stora svårighet som föreligger förpolismyndighet att i aUa ärenden som underställs bedöma om sannolika skälföreligger för att utlänningen faktiskt kommer att avlägsnas ur landet.Följden skulle enligt kunna bli att polismyndighet underlät attmeddela beslut om förvar eller ställande under uppsikt även när sådana åtgärderi och för sig vore motiverade. På angivna skäl finner sig böraavstyrka utredningens förslag om "sannolika skäl" samt uttalar attförvarstaganderekvisitet ej bör formuleras så att polismyndighet på dettapreliminära stadium åläggs att ta SläUning flll de svårbedömbara frågor som detankommer på att pröva. I anslutning till denylterligare förutsättning som föreslås för förvarstagande konstaterar RÄ, altutredningen avvisar tanken på att utlänning skaU kunna tas i förvar, om det kanantas att han kommer att här bedriva för riket skadlig verksamhet. Frånöveråklagaren i har i underremiss till RÄ satts i fråga, om inte dennamöjlighet till förvarstagande bör kvarstå när det föreligger grundad anledninganta att utlänningen kommer att göra sig skyldig till brott inom riket. Isammanhanget hänvisas till Nordiska kommitténs betänkande (NR 16/70), där Prop.1975/76:18 72 manföreslår att utlänning, som söker resa in i landet i avsikt att begå brott,skall kunna avvisas. RÅ anser att de framförda synpunkterna bör övervägas vidärendets fortsatta behandlmg. RPSframhåller att det kan finnas andra starka skäl utöver dem som anges ibetänkandet att vidta tvångsåtgärd. Som exempel nämns misstanke om falskidentitet eller om brottslig avsikt med vistelsen här i landet. RPS delar inteutredningens uppfattning att RB:s tvångsmedel i regel står till förfogande isådana fall, eftersom det enligt RB krävs sannolika skäl för brott, som kanbestraffas i , samt fara för fortsatt brottslighet. EnUgt RPS är detdärför nödvändigt att utöver den av utredningen nu föreslagna fömtsättningenför tvångsåtgärd i UtlL ange även andra alternativa förutsättningar. I likhet med RPSframhåller nödvändigheten av att kunna ta utlänning i förvar vid oklaridentitet. Även i fråga om fall av "fara för skadlig verksamhet"anser att nuvarande möjhgheter tUl förvarstagande bör bestå. påpekaratl det här gäller frågor på ett tidigare stadium än där kan varatillämpliga. Om inte den av utredningen föreslagna lydelsen av 35 § UtlL äravsedd att omfatta denna möjlighet till förvarstagande, bör därför enligt SIVlydelsen omformuleras så att gällande ordning bibehålls. Iunderremisser påtalar bl. a. polisstyrelserna i och polisdistriktde praktiska svårigheter och konsekvenser som utredningens förslag om krav påskäligen befarat undanhållande kan medföra i de vanliga awisningsfallen isamband med utlännings ankomst tUl riket. Man pekar bl. a. på att hänvisningartUl vänner och bekanta ofta görs när uppgift lämnas om bostad. Fastän det isådana faU givetvis saknas garantier för att utlänningen senare frivilligtinställer sig för eventuell verkställighet, är det ändå tveksamt om ettundanhållande "skäligen kan befaras". pekar man på polisenssvårigheter att och utanför ordinarie kontorstid kunna kontroUeraexempelvis olika uppgifter med eller viss polismyndighet. HärtiU kommersvårigheter att vid verkstäUighet alllid erhålla lämpUg transportlägenhet,något som kan försena verkställigheten någon dag. Vid uppenbara-wisningsanled-ning bör det i nämnda situationer vara naturligt att tautlänningen i förvar, även om eljest någon direkt fara för undanhållande inteföreligger. Mot denna bakgrund föreslår polisstyrelsen i att utlänningbör, om sannolika skäl för avvisning föreligger vid hans ankomst till riket,kunna tas i förvar i avvaktan på vidare utredning eller verkställighet avbeslut. Polisstyrelseni anser det vara en brist att den i RB upptagna fömtsättningen förfrihelsberövande som avser undanröjande av bevis eller försvårande i övrigt avutredningen inte fått sin motsvarighet i utredningens förslag. Det har enligtstyrelsen i det praktiska arbetet visat sig vara värdefullt föratt uppnå ett objektivt riktigt Prop.1975/76:18 73 resultatav undersökningen i ärende om avvisning eller utvisning, att ifrågavarandeutlänning har kunnat avskäras från förbindelse med utomstående så längeutredningen pågår. Styrelsen föreslår därför att utredningens förslag tUllydelse av 35 § UtlL kompletteras med rekvisilet "skäligen kan befaras atthan på fri fot skulle försvåra sakens utredning". Styrelsen ansluter sigvidare till vad tidigare nämnda remissorgan anfört angående behovet avförvarstagande vid befarad "skadlig verksamhet". Utredningensförslag angående tiden för hållande i förvar kritiseras av ,som anser det lämpligt att även i detta avseende anknyta tUl . Iprincip bör således gälla en maximitid av . Liknande uppfattningframförs av . Länsstyrelseni konstaterar att strävandena att förkorta förvarstidernamotverkas av utredningens förslag om allmän besvärsrätt vid avlägsnandebeslut.I okomplicerade förpassningsärenden finns möjUghet att verkställa förpassningeninom en månad från förvarsbeslutet något som med den föreslagna besvärsrätten imånga fall blir omöjligt. I utvisningsärenden saknas i många fallmöjligheter tiU verkställighet inom en månad från förvarstagandel, vUketsjälvfallet blir an svårare med den från en tiU föreslagna förlängdabesvärstiden. Vid en avvägning mellan de delvis svårförenligarättssäkerhetssynpunkterna finner att den utvidgade besvärsrättenbör ges prioritet. anser därför att nuvarande tidsgränser förhållande i förvar bör kvarstå oförändrade. Utredningensförslag om inskränkning i förvarstiden föranleder hovrätten för påpeka alt det är oklart om denna begränsning skall gälla även för tidenefter det att beslut om avvisning, förpassning eller utvisning har meddelats.Enhgt nuvarande 36 § UtlL skall myndighet, som meddelar beslut om avvisning,förpassning eller utvisning av utlänning som hålls i förvar, vid beslutetsmeddelande pröva om åtgärden skall bestå till dess verkställighet sker. förslag skall i moisvarande faU beslutsmyndigheten "pröva omåtgärden alltjämt skall bestå". Hovrätten framhåller att det efter ettbeslut om avlägsnande inte finns lika starka skäl att begränsa förvarstidensom när endast sannolika skäl för avlägsnande förehgger. Hovrätten anser atttidsbegränsningen inte bör gälla när myndighet eller förvaltningsdomstol enligt36 § UtlL prövar om åtgärden skall bestå. Hovrätten förordar att den nuvarandelydelsen i 36 § UflL bibehåUs. SkaU däremot enmånadsfristen gälla även vidprövning enligt sistnämnda lagrum bör enligt hovrätten klart anges om ny fristbörjar löpa vid denna prövning. Medanledning av utredningens förslag om ställande under uppsikt noterar RPS, attanmälningsskyldigheten försummades i av de faU då anmälningsplikt förekomi . Det kan därför enligt RPS ifrågasättas, om inte flllföreskriftema om stäUande under uppsikt 1975/76:18 74 m.m. bör fogas ett tillägg av innebörd att utlänning, som inte fullgör ålagdanmälningsplikt eller uppfyller föreskrivet vUlkor, riskerar att tagas iförvar. Utredningensförslag om beslutsmyndighet tillstyrks eller lämnas utan eriman av de flestaremissinstanserna. Ingen har dock kommenterat förslaget närmare. förslag om klagorätt över beslut om frihetsingripande åtgärdgodtas i stort av remissinstanserna. Hovrätten för påpekaremellertid att utlänningen enligt förslaget kan klaga på såväl pohsmyndighetsbeslut om tagande i förvar eller ställande under uppsikt, när fara är idröjsmål, som den handläggande myndighetens eller förvaltningsdomstolensprövning av om åtgärden skall beslå. Hovrätten ifrågasätter därför om intemöjUgheten att överklaga polismyndighets ifrågavarande beslut bör inskränkastill sådana fall då polismyndigheten själv handlägger avlägsnandeärendet.Detta skulle enligt hovrätten inte medföra någon nackdel för utlänningeneftersom i övriga fall den myndighet, som handlägger avlägsnandefrågan, ärskyldig att genast pröva om åtgärden skall bestå. Länsstyrelseni ställer sig tveksam till lämpligheten atl införa klagorätt överbeslut om ställande under uppsikt. Ett sådant beslut innefattandeanmälningsskyldighet t. ex. en eller synes enligtlänsstyrelsen knappast vara ett integritetsingripande av sådan betydelse attmotivera klagorätt. Som nämnts under avsnittetom förutsättningarna för förvarslagande förordar Föreningen att nuvarande rekvisit bibehålls och att man inför en skyldighetför polismyndighet att underställa förvaltningsdomstol varje kvarstående beslutom förvarstagande senast femte dagen efter det beslutet meddelades. Liknandetankegångar framförs av , som dock anser attunderställningsskyldighet tUl domstol bör föreligga efter att ettförvarslagande-beslut meddelats av polismyndighet. Utlänningsnämndenpåpekar att utredningen inte har föreslagit någon bestämmelse om den tid, inomvilken överinstans skall pröva anförda besvär. Nämnden anser att härvidlag börgälla samma regler som för hovrätts behandling av häklningsfråga. Länsstyrelseni , som biträder utredningens förslag, förklarar sig utgå ifrånatt verkställighet skall ske av ett avlägsnandebeslut ulan hinder av anfördabesvär över ett förvarsbeslut. Vadgäller förslaget till instansordning framför RPS en avvikande meningbeträffande besvär över polismyndighets förvarsbeslut. Detta skall enliglförslaget överklagas i länsrätt. RPS konstaterar att motsvarande beslut avövriga instanser skall kunna överklagas i kammarrätt. Enhetlighet irältstUlämpningen är enligt RPS för utlänningen av så slor betydelse frånrättssäkerhetssynpunkt, att det motiverar alt även talan Prop.1975/76:18 75 motpolismyndighets beslut förs hos kammarrätt. Enligt RPS skuUe det av nämnda skältUl och med kunna ifrågasättas om inte en och samma kammarrätt, förslagsviskammarrätten i , bör utgöra instans för besvär över beslut omtvångsåtgärd enligt UtlL. Länsstyrelseni framhåller att förslaget om instansordning vid besvär överbeslut om förvarstagande medför en spUttring av frågornas handläggning. EnUgtförslaget kan sålunda länsrätt komma att pröva förvarsfrågan i sådana fall därSIV skaU besluta i avlägsnandefrågan (t. ex. politiskt flyktingskap). Dettaföga rationella förhållande bör enligt beaktas vid det fortsattaarbetet. EnligtSIV bör principen för instansordningen vara, att den besvärsinstans som överprövarsjälva avlägsnandefrågan också skall pröva besvär Över frihelsinskränkandeåtgärd i anledning av ett eventuellt avlägsnande. hänvisar i dettasammanhang till sitt yttrande över betänkandet Flyktingskap, där bl. a.förordar, att besvär över polismyndighets a-wisningsbeslut skall föras hos SIVoch regeringen samt besvär över SIV:s förpassningsbeslut skall föras hosregeringen (jfr 4.3.2). Denna princip bör också om möjligt tUlämpas vidförvarstagande i ett verkställighetsärende. påpekar emellertid att dettakan kompliceras av regeln i 58 § andra stycket UtlL om underställning till SIVav vissa verkstäUighetsfrågor. Enligt verkets mening bör regeringen alltfortvara högsta instans i sådana ärenden, medan uiredningen i betänkandet Flyklingskaphar föreslagit kammarrätt och regeringsrätten som högsta instans. föreslåratt besvär över frihelsinskränkande åtgärd i samband med verkställighet skall ide fall då underställning har skett enhgt 58 § UtlL föras hos den instans somprövar verkställigheten, dvs. För alt en enhetliginstansordning skall erhållas för alla verkstäUighetsärenden bör besvär överfrihelsinskränkande åtgärd föras hos resp. regeringen även i övrigaverkställighetsärenden. Utredningensförslag angående förfarandet i ärenden om tagande i förvar godtas avremissinstanserna utan närmare kommentar. 5 Betänkandet Utlänningspolitik och utlänningslagstiftning i 5.1 Inledning Pågmndval av 1965 väckt medlemsförslag beslöt den 1februari 1966 alt rekommendera de nordiska regeringarna att utredaförutsättningarna för en enhetiig nordisk utlänningslagstiftning och ensamstämmig nordisk ullänningspolilik (rek. nr 22). En kommitté (här kalladnordiska kommittén) tillsattes 1967 med representanter för , ,och . Kommittén avlämnade betänkandet (NR 16/70)Utlänningspolitik och Utlänningslagstiftning i 1975/76:18 76 Norden.Betänkandet har i remissbehandlats tillsammans med ullänningsutrednhigensbetänkanden. 1betänkandet framförs ett flertal förslag i fråga om utformningen avutlänningslagstiftningen i de nordiska länderna. Dessa rekommendationeröverensstämmer i många fall med gällande svensk rätt. I den följanderedogörelsen tas därför i huvudsak endast upp de av kommitténsrekommendationer, som skulle leda tUl ändringar för del. I sina överväganden av förutsättningama för engemensam nordisk utlänningspoUtik konstaterar kommittén, att ett landsutiänningspoUtik hänger intimt samman med såväl landets inre ekonomiska ochsociala förhållanden som dess utrikespolitik. En gemensam nordiskutiänningspoUtik skuUe därför förutsätta en gemensam politik på en rad andraområden, något som enligt kommitténs mening inte är reaUstiskt i dagens läge.Kommittén anser därför att förutsättningar f. n. saknas för en gemensam nordiskutlänningspolitik. Detta faktum anses emellerfld inte utesluta att länderna isin utlänningspolitik eftersträvar att tillämpa gemensamma riktlinjer. Vid sina överväganden ifrågan om ökad enhetiighet mellan de nordiska ländernas utlänningslagstiftninghar kommittén främst ägnat sig åt utlänningarnas rättsskydd. Kommitténframhåller inledningsvis att utlänningslagstiftningen avser inte bara attreglera möjligheterna för utlänning att resa in, vistas och arbeta i landet,utan även att ge rättsliga garantier mot godtycklig behandling i dessaavseenden. Kommittén har därför låtit sin utredning omfatta aUa viktigarebestämmelser i utlänningslagstiftningen som berör uflännings rätt att resa in,vistas och arbeta i de nordiska länderna. Kommitténs rekommendationerförutsätter i de faU som anges i den följande ändring i den svenskautlänningslagstiftningen och dess flilämpning. Uppeliållstillstånd.Kommittén föreslår att uppehållstillstånd som beviljas första gången, börmeddelas för en lid av , om inle särskilda skäl talar däremot. Beviljasdärefter fortsatt uppehåUstiUstånd, skall detta gäUa minst elt år. Samma reglerbör enligt kommittén gäUa för arbetstillstånd. Sedan uppehåUstiUståndinnehafts , bör enligt förslaget bosättningstillstånd meddelas.Sådant tiUstånd skall träda i stället för såväl uppehålls- som arbelsflUstånd.De nämnda tillstånden skaU enligt förslaget kunna återkallas om utiänningengenom att lämna oriktiga uppgifter eller genom svikligt förtigande föranlettatt tiUslåndet har beviljats honom. Uppehålls- eller arbetstiUstånd föreslåsdessutom kunna återkaUas om utlänningen inle iakttar med tiUslåndet förenatvillkor. Avvisning.I betänkandet föreslås att avvisning skall få ske endast på Prop.1975/76:18 77 någonav följande grunder: 1) avsaknad av pass och tillstånd att resa in eller arbetai landet, 2) underlåtenhet att visa upp sitt pass eller att lämna uppgifter m.m. till pohsmyndighet, 3) avsaknad av medel till uppehäUe och hemresa, 4)asocialitet, 5) brottsUghet (om utlänningen p. g. a. tidigare ådömtfrihetsstraff eUer annan särskild omständighet kan antas komma att i landeteller annat nordiskt land begå brott som inte är av enbart ringa betydelseeller om han utomlands begått allvarligt brott) och 6) fara för statenssäkerhet m. m. (om utiänningen med hänsyn tiU sin föregående verksamhet eUer eljestkan antas komma att i landet eller i annat nordiskt land bedriva verksamhet somutgör en uppenbar fara för den allmänna ordningen och säkerheten eller en faraför landets säkerhet). Kommittén erinrar om attutlännmg i och i kan avvisas inte bara vid gränsen utan ocksåunder efter det han inrest. Man hänvisar i det sammanhanget till atlavvisning enligl internationellt vedertagen uppfattning innebär att enutlänning vid inresan hindras att komma in i landet. Nordiska kommitténföreslär därför att och begränsar tiUämpningen avawisningsreglerna så, att avvisning används som medel endast för att hindrautlänning som omfattas av beslämmelserna all komma in i landet. Avlägsnandebeslut.Beträffande möjUgheterna att avlägsna utlänning som redan rest in i landetföreslår kommittén två skilda medel, nämligen borlvisning och utvisning. BortvisningskaU kunna användas från inresan i nordiskt land dels på sammagmnder som kan föranleda avvisning dels på den gmnd alt utlänningen skaffat sigtillträde till nordiskt land vid sidan av nordisk passkontroU. Beslutet skall,om särskilda skäl talar härför, kunna förenas med återreseförbud av . Utvisning,som blir att tillämpa har förflutit från inresan, skall kunnaliUgripas på följande grunder; 1) avsaknad av pass och tillstånd, 2)asocialitet, 3) brottslighet (om han utomlands ådömtsfrihetsstraff eller undergått ådömt frihetsstraff och på grund häravkan befaras komma att begå straffbar handling i landet eller brottet eljestföranleder att han inte bör få stanna i landet, eller om han inom landet begåttbrott på vilket kan följa fängelse och det på grund av gärningens beskaffenhetoch övriga omständigheter kan befaras att han kommer att fortsätta brottsligverksamhet i landet eller brottet eljest föranleder att han inte bör få stannai landet) och 4) fara för statens säkerhet m. m. (befarat spionage, sabotage,olovlig underrättelseverksamhet eUer annan verksamhet som utgör en fara förstatens säkerhet eUer därmed jämförhga intressen). Enligt kommitténs majoritetskali utvisningsbeslut, om inte särskUda skäl talar däremot, förbindas medåterreseförbud eller för all tid. Såvitt avser medborgare inordiskt land föreslås den begränsningen att utvis- 1975/76:18 78 ningfår, oavsett vistdselidens längd, lillgripas endasi om synnerliga skälföreligger för åtgärder. det angelägna i att utlänning tillförsäkras klagorätt överbeslut, varigenom han vägras uppe-håUs- eller arbetstiUstånd, avvisas,bortvisas eller utvisas. Kommittéförslagetmottas positivt av de flesta remissinstansema, som delar kommitténs uppfattningatt förutsällningar f. n. saknas för en gemensam nordisk utlänningspolitik.