prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt förslagetskall borgenären inte gå miste om sin rätt att från sin skuld avräkna påfordringen belöpande utdelning. Den angivna situationen skulle enligt hovrättenframstå klarare om lagtexten fick lydelsen 'När kvittningsyrkande ejgodtages,....'. Departementschefen.Beredningens förslag i fråga om när regress-fordran skall anses ha förvärvatstorde överensstämma med gällande rätt och har inte kritiserats avremissinstanserna. Jag delar beredningens uppfattning att det finns anledningatt lagfästa den princip beredningsförslaget i denna del ger uttryck åt. Enbestämmelse härom ingår i första stycket av förevarande paragraf. 1andra stycket ingår som en första punkt en regel som i överensstämmelse medvad nu gäller klargör att det för rätt att kvitta inte krävs att fordringen harbevakats i konkursen. I en andra punkt behandlas frågan om borgenärensställning när kvittning inte får ske. Jag kan härvidlag dela beredningensuppfattning att den som yrkat kvittning i sådant fall bör kunna på sin skuld fåavräkna vad som bort tillkomma honom om han bevakat i rätt tid. Härigenom kanundvikas att den kvittningssökande i onödan och utan egentligt skäl drabbas avden särskilda regleringen i fråga om efterbevakning (se bl.a. 111 § sistastycket och 133 § andra stycket KL). En remissinstans har menat att även rättenatt avräkna innebär ett slags kvittning och att lagtexten därför bör formulerasom. Den angivna innebörden anser jag emellertid tillräckligt tydligt framgåäven genom den av beredningen föreslagna lagtexten. Departementsförslagetöverensstämmer därför på denna punkt med vad beredningen föreslagit. Givetvisförutsätter tillämpningen av stadgandet att en situation av kvittnings-karaktärförelegat. Beredningsförslagetupptar vidare en regel om att boet skall gottgöra borgenären om boet överlåterfordran så att borgenären därigenom förlorar sin kvittningsrätt. Boet tordeinte ha någon sådan skyldighet enligt gällande rätt. Remissinstanserna harlämnat beredningens förslag i denna del utan erinran och även jag anser migkunna godta vad beredningen föreslagit. Bestämmelsen ingår som tredje stycket iförevarande paragraf. 133§ Paragrafen reglerar borgenärs rätt till utdelning när någon av flerasolidariskt ansvariga gäldenärer försatts i konkurs och borgenären fåttavbetalning från medgäldenär. Paragrafen har samma nummerbeteckning i gällandelag och i beredningsförslaget. Solidariskt betalningsansvar föreligger, när två eller flera svarar enför alla och alla för en och hela den därav omfattade fordringens beloppsålunda kan utkrävas av envar betalningsskyldig. Ansvaret kan vara grundat pååtagande, t.ex. genom skuldebrev eller borgen, men det kan även vara grundatdirekt på lag, t.ex. skadeståndsansvar på grund av brott. Med solidarisktansvarig gäldenär avses i föreliggande förslag även solidariskt ansvarigborgensman (löftesman). Bestämmelsersom rör solidariskt betalningsansvar finns i 133-136 §§ KL. De utgår från dengrundprincipen att en borgenär inte har rätt att bevaka eller få utdelning förstörre fordran än som tillkommer honom efter avdrag för eventuellaavbetalningar. Såvitt angår avbetalning som en konkursgäldenär själv gjortupprätthålls principen även vid solidariskt betalningsansvar. Däremot gör lagenvissa undantag, när någon av de betalningsansvariga försatts i konkurs ochavbetalning influtit från någon av de andra. Iförsta stycket första punkten 133 § KL utsägs, att borgenär får bevaka ocherhålla utdelning för sin fordran utan avdrag för avbetalning, om dennainflutit genom utdelning eller ackord i konkurs eller genom ackord vidoffentlig ackordsförhandling utan konkurs oavsett om betalningen influtitföre eller under den aktuella konkursen eller om någon medansvarig gjortavbetalning på fordringen efter det att konkursbeslutet meddelats i denaktuella konkursen. Enligt andra ledet i första punkten får borgenären intetill följd av nyssnämnda bestämmelse uppbära sammanlagt mer än som svarar mothans fordran. I andra punkten i första stycket föreskrivs att, om borgenärengenom utdelning i särskilda konkurser fått sammanlagt mer än vad han har attfordra, överskottet går till de konkursmassor från vilka större utdelningfallit än som med hänsyn till gäldenärernas inbördes ansvarighet bör utgådärifrån. Iandra stycket av 133 § erinras om att lagen (1895:64) om handelsbolag och enklabolag innehåller särskilda bestämmelser beträffande den rätt till utdelning ibolagsmans konkurs som följer med fordran hos handelsbolaget. Härmed åsyftas19 § sistnämnda lag. Lagberedningen framhållerI fråga om första stycket i beredningsförslaget att detta liksom gällande lagär tillämpligt vare sig det solidariska ansvaret grundas på åtagande eller pålag, t.ex. när flera ådragit sig skadeståndsansvar genom brott. Om två ellerflera ingått enkel borgen och, sedan den i första hand ansvariga gäldenärenvisat sig betalnings-oförmögen, då är skyldiga att en för alla och alla för eninfria borgensåtagandet, blir förslaget tillämpligt på borgensmännenssolidariska betalningsansvar. Även gällande lag torde omfatta detta fall. 1 överensstämmelse medgällande lag skall enligt beredningsförslaget borgenärens fordran, om han fåttavbetalning från den aktuella konkursgäldenären, vid beräkning av utdelning idennes konkurs nedsättas med avbetalningens belopp. När borgenären däremot fåttbetalning från någon av dem som är ansvariga jämte konkursgäldenären, angerförslaget tre grupper av fall då utdelning skall beräknas på fordringen utanavdrag för avbetalning. Dessa grupper täcker delvis varandra. Den första gruppenomfattar de fall då den medgäldenär från vilken avbetalningen kommit hade rättatt söka tillbaka beloppet av konkursgäldenären (regressrätt). I dessa fallinnebär den vidgade utdelningsrätten inte någon försämring för andraborgenärer, frånsett medgäldenären, vars regressrätt får vika för borgenärenskrav (jfr 134 § beredningsförslaget). Det är enligt förslaget utan betydelsenär avbetalningen ägt rum. Av bestämmelsen framgår, att borgenärensutdelningsrätt beror av regressrättens omfattning. Ex.A har fordran på 120.000 hos B och C, som är solidariskt ansvariga, och får avbetalningfrån B med 80.000. B har regressrätt mot C för (80.000 120.000:21 = 20.000. Csätts i konkurs och A har rätt att i konkursen för sin återstående fordran40.000 få utdelning beräknad på 40.000 4- 20.000 = 60.000. Enligtgällande lag förutsätts i de fall som närmast motsvarar punkt 1, attmedgäldenären gjort sin avbetalning först efter det att konkursbeslutet i denaktuella konkursen meddelats. 1 beredningens förslag görs inte någon sådanbegränsning. Beredningen framhåller, att om avbetalningen görs senare än tremånader före fristdagen i den aktuella konkursen, borgenären enligt punkt 3har en företrädesrätt som inte förutsätter att medgäldenären hade regressrätt. Beträffandeden andra gruppen då utdelning skall beräknas på borgenärens fordran utanavdrag för avbetalning från medgäldenär erinrar beredningen först om attborgenären f.n. har denna förmån när han fått avbetalning i form av utdelningeller ackord i solidariskt ansvarig medgäldenärs konkurs eller genom ackord i ackordsförhandlingutan konkurs för medgäldenär. Gällande bestämmelse omfattar alltså inteunderhandsackord eller liknande, vilket kan försvåra tillkomsten av sådanauppgörelser. Den nu aktuella gruppen i beredningsförslaget är mera omfattandeoch inbegriper varje form av avbetalning som skett genom ackord, konkurs ellerannan fördelning av insolvent medgäldenärs bo. Härunder ingår t.ex.underhandsackord och likvidation av aktiebolag. Förslaget bör sålundaunderlätta frivilliga uppgörelser. Liksom i de hithörande fall som ger fullutdelningsrätt enligt gällande lag är det enligt förslaget utan betydelse omavbetalningen skett före eller under den aktuella konkursen. Beredningsförslagetupptar slutligen en tredje grupp av fall då utdelning för borgenärens fordranskall beräknas på fordringens belopp utan avdrag för avbetalning. Förevarandepunkt 3 har liksom punkt 1 delvis sin motsvarighet i den bestämmelse igällande lag som anger att utdelning får beräknas på borgenärens fordran utanavdrag för avbetalning från medgäldenär som skett under den aktuellakonkursen. Den nuvarande bestämmelsen medför genom sin begränsning tillavbetalning som skett efter konkursbeslutet att borgenären kan ha intresse avatt om möjligt försätta alla medansvariga i konkurs innan han tar emotavbetalning från någon av dem. Detta kan tänkas framkalla onödiga konkurser.Man har vid de nordiska överläggningarna ansett, att regeln bör utsträckas tillatt gälla även avbetalningar som skett före konkursen. Beredningensförslag omfattar alla avbetalningar av medgäldenär som ägt rum senare än tremånader före den i 28 § beredningsförslaget angivna fristdagen. Bestämmelsenbör jämföras med 134 b § beredningsförslaget, enligt vilken medgäldenär sominfriar borgenärens fordran inträder i borgenärens utdelningsrätt, ombetalningen skett senare än före fristdagen. Ifråga om andra stycket framhåller beredningen, att solidariskt ansvariggäldenär som har regressrätt hos medgäldenären kan ha verkställt avbetalning långtid innan den senare försätts i konkurs. Sådan avbetalning utesluter i principinte att borgenären, sedan medgäldenären försatts i konkurs, kan ha rätt tillutdelning på sin fordran utan avdrag för avbetalningen. Undantag måsteemellertid göras för det fallet att konkursgäldenären gottgjort medgäldenärenhans regressfordran. I andra stycket före- skrivsdärför, att avdrag skall ske i nämnda fall. Givetvis skall bestämmelsen intetillämpas annat än om konkursgäldenärens åtgärd att gottgöra medgäldenären stårsig mot den förres konkursbo. Det har ansetts önskvärt att uttryckligen ange,att regeln sålunda inte gäller om återvinning äger rum. Beredningenframhåller i anslutning till tredje stycket, att borgenären självfallet inteskall få sammanlagt lyfta mer än han har att fordra. Det kan emellertid enligtde föreslagna utdelningsreglerna inträffa, att den beräknade utdelningen blirhögre om en fordran bevakas i två eller flera konkurser. Gällande lagföreskriver att, om borgenären genom utdelning i särskilda konkurser fårsammanlagt mer än han har att fordra, överskottet går till de konkursmassorfrån vilka större utdelning fallit än som med hänsyn till gäldenärernasinbördes ansvarighet bör utgå därifrån. Beredningen föreslår i förevarandestycke att, om utdelningen i den aktuella konkursen överstiger borgenärensfordran, överskottet skall fördelas enligt vad som följer av gäldeniärernasinbördes ansvarighet. Om det inte finns någon regressfordran som skall beaktasi den aktuella konkursen, begränsas utdelningen till vad borgenären har attfordra. Är två eller flera solidariskt ansvariga gäldenärer ikonkurs, bör utdelningsförfarandet samordnas så att den angivnafördelningsprincipen kan iakttas. 1fjärde stycket erinras om att det i 19 § lagen om handelsbolag och enkla bolagfinns särskilda bestämmelser om hur utdelning för fordran hos handelsbolagberäknas i bolagsmans konkurs. Departementschefen.Departementsförslaget överensstämmer i sak med beredningsförslaget. 134§ I paragrafen som ersätter 135 § gällande lag regleras förhållandet mellanborgenären och solidariskt ansvarig medgäldenär som har regressrätt.Paragrafen har samma nummerbeteckning i berednings- och departementsförslagen. 1 135 § KL meddelas en särskild regel för det fallet att någon av flerasolidariskt ansvariga gäldenärer kommit i konkurs och fordringen bevakats avbåde borgenären och någon av de medansvariga. Utdelningen skall i detta fallberäknas gemensamt för dem. Av den utdelning som utgår skall först borgenärenfå vad som behövs för full betalning av hans fordran. Återstoden tillkommer denmedbevakande i den mån han har regressfordran. Lagberedningen framhålleratt i överensstämmelse med vad som f.n. gäller enligt 135 § KL skall, när såvälborgenär som regressberättigad medgäldenär gör gällande fordran i konkurs,utdelning beräknas gemensamt för dem. Borgenären skall först erhålla vad somåtgår till betalning av hans fordran. Om det härefter återstår något av denberäknade utdelningen, har medgäldenären rätt till betalning därur för sinregressfordran. Om flera medgäldenärer har rätt till betalning av överskottet,skall detta fördelas mellan dem enligt den grund som anges i 133 § tredjestycket beredningsförslaget, dvs. enligt vad som följer av gäldenärernasinbördes ansvarighet för borgenärens fordran. Beredningenpåpekar att enligt 100 § andra stycket KL regressfordran får göras gällande ikonkurs även om medgäldenären ännu inte gjort någon avbetalning på fordringen.Medgäldenären kan sålunda bevaka regressfordran med anledning av vad han kankomma att betala utöver vad som bör belöpa på honom. Sådan villkoradregressfordran bör i förevarande sammanhang behandlas på samma sätt somregressfordran med anledning av redan skedd avbetalning på huvudfordringen.Föreskrift härom har upptagits som andra stycke i paragrafen. En annan sak äratt någon utbetalning till den regressberättigade inte blir aktuell förränavbetalning skett (jfr 136 § beredningsförslaget och 141 § andra stycket KL). Departementschefen.Nad beredningen föreslagit har i sak oförändrat tagits upp idepartementsförslaget. 134a § Paragrafen som saknar motsvarighet i gällande lag behandlar det fallet attkonkursgäldenären har ställt säkerhet för medgäldenärs regressfordran. Lagberedningenframhåller att det regelmässiga givetvis är att, om konkursgäldenären harmöjlighet att ställa säkerhet, denna lämnas till borgenären. Av olika skälförekommer det emellertid, att säkerhet ibland ställs till någon som gått iborgen för skulden. Detta kan exempelvis bero på säkerhetens beskaffenhet. Beredningenpåpekar att, om borgensman mottagit säkerhet, det inte inverkar på borgenärensrätt att bevaka hela fordringen i gäldenärens konkurs. Däremot skall, när borgenärendirekt vänder sig mot borgensmannen och denne därefter gör gällanderegressrätt, utdelning beräknas allenast på vad som återstår av hansregressfordran sedan säkerheten använts till betalning av denna (jfr 18 § andrastycket förmånsrättslagen). Förutsatt att borgensmannen får tillgodoräkna sighela säkerheten även när borgenären först vänt sig mot konkursboet ochutdelning beräknats på fordringens hela belopp blir konkursboet då sammanlagtmera belastat än om borgenären direkt vänt sig mot borgensmannen. Hur detenligt gällande rätt förhåller sig i detta hänseende är ovisst. Förslaget avseratt undanröja denna oklarhet. Iberedningsförslaget regleras också en liknande situation med avseende påkvittning. I första stycket föreslårberedningen att, om borgenär tar utdelning hos gäldenär, vilken ställt säkerheti sin egendom för regressfordran som solidariskt ansvarig medgäldenär kan fåmot honom, medgäldenärens rätt att begagna säkerheten skall minskas medutdelningens belopp, i den mån denna beräknats på belopp som svarar motsäkerhetens värde (se vidare SOU 1970:75 s. 202). Beträffande andra stycket framhåller beredningen att, om konkurs- gäldenären har sådan motfordran hos regressberättigadmedgäldenär som denne kan använda till kvittning, föreligger en situationlikartad med den som anges i första stycket. Medgäldenärens regressfordran ärskyddad genom att han kan avräkna den på konkursgäldenärens fordran. Dennakvittningsmöjlighet bör inte kvarstå, i den mån borgenär mot vilken medgäldenärenär ansvarig får utdelning i konkursen, beräknad på ifrågavarande belopp. Iannat fall skulle konkursboet bli väsentligt olika ställt i fall då borgenärenförst vänder sig mot konkursboet och då han först går mot medgäldenären. Iandra stycket har därför upptagits föreskrift att första stycket skall hamotsvarande tillämpning, när gäldenären har fordran hos medgäldenären som dennekunnat använda till kvittning. Remissyttrandena.Göta hovrätt anser att beredningen i förevarande paragraf har löst etträttstillämpningsproblem på ett från materiell synpunkt önskvärt sätt.Lagte:tten har emellertid fått en alltför knapphändig utformning. Detta gördet oklart vilken situation bestämmelsen tar sikte på. Vidare blir det svårtatt genast förstå att medgäldenärs rätt att begagna erhållen säkerhet skallminskas på grund av annan persons åtgörande. Paragrafen bör utformas så attdet framgår att medgäldenären inte skall tillåtas göra en vinst i de fall därborgenären först vänder sig mot konkursboet. Skyldigheten att underlåtabegagnandet av säkerheten skulle då framstå som naturlig med hänsyn dels tillatt gäldenärens situation inte bör vara olika beroende på vem borgenären förstvänder sig mot, dels till att möjlighet inte bör öppnas för borgenär och medgäldenäratt komma överens om ett förfarande sonii i särskilt hög grad belastarkonkursboet. Sedan avsikten med bestämmelsen blivit klargjord återstår attföreskriva hur avräkningen skall ske. Här synes förslaget vara alltförkomplicerat. Hovrätten skulle föredra en formulering av paragrafen påförslagsvis följande sätt: 'Om rätt till utdelning för den som fått säkerhet igäldenärs egendom stadgas i 17 kap. 15 § handelsbalken. Har sådan säkerhet ställts för solidariskt ansvarigmedgäldenärs regressfordran eller har medgäldenären rätt att kvitta sinregressfordran med fordran hos gäldenären minskar det ej borgenärens rätt tillutdelning. Tager han utdelning får gäldenären dock ej belastas mera förfordringen än om borgenären först sökt medgäldenären. Vad av säkerheten som pågrund härav ej får utnyttjas skall återbäras till konkursboet.' Hovrätten utvecklar vidare liksom bankföreningen kritiskasynpunkter på följande passus i beredningens kommentar till paragrafen. När medgäldenärs rätt att begagna den erhållna säkerhetenminskas genom att borgenären får utdelning i konkurs, uppkommer frågan, hurdetta inverkar på förhållandet mellan borgenären och medgäldenären. Givet är,att den utdelning som borgenären fått lyfta minskar hans fordran motmedgäldenären, om dennes, ansvar är obegränsat. Är medgäldenärens ansvarbegränsat t.ex. intill högst 80.000 av en fordran på 120.000, är frågan omomfattningen av medgäldenärens fortsatta ansvar ej alltid lika klar. I sådantfall torde detta ansvar, om ej annat avtalats, böra nedsättas påsamma sätt som medgäldenärens rätt att begagna säkerheten reduceras, underförutsättning att borgenären godtagit att medgäldenären skulle ha säkerhet ikonkursgäldenärens egendom. Bankföreningenkonstaterar att under förutsättning att en borgenär godtagit att en borgensmanerhållit pant av konkursgäldenären för sin regressfordran ett godtagande frånborgenärens sida som mycket ofta kan antas föreligga uttryckligen ellerkonkludent så skulle enligt det citerade uttalandet borgenären kunna under deangivna omständigheterna riskera att få sin fordran gentemot borgensmannenreducerad. Denna konsekvens kan inte utläsas ur lagtexten, den är inte hellermotiverad och den skulle förvisso för varje borgenär i den berörda situationenframstå såsom helt överraskande. Om bankföreningen rätt tolkat det citeradeuttalandet, vill föreningen bestämt förorda att den tillämnade regeln inteinförs. Götahovrätt åter nöjer sig med att påpeka att den angivna regleringen avförhållandet mellan borgenär och borgensman inte har fått komma till uttryck ilagtext. En sådan reglering torde också vara onödig enligt hovrätten, eftersomden anförda förutsättningen inte innebär annat än att borgenären från börjangodtagit att nedsättning av medgäldenärens åtagande skall kunna ske. Departementschefen.Beredningens förslag har i huvudsak oförändrat tagits upp idepartementsförslaget. För att klargöra bestämmelsens syfte anser jag dock ilikhet med viss omformulering av denna vara påkallad. har kritiskt behandlat ett uttalande av beredningen angåendehur paragrafen inverkar på förhållandet mellan borgenär ochmedgäldenär/borgensman. Enligt min mening är frågan inte av den beskaffenhetenatt den kräver ett särskilt förtydligande i lagtexten, utan den torde lämpligenfå överlämnas till rättstillämpningen. 134b § Paragrafen som ersätter 134 § gällande lag reglerar det fallet attsolidariskt ansvarig medgäldenär inom viss före annan medgäldenärskonkurs eller under denna infriat huvudfordringen. Paragrafen har sammabeteckning i berednings- och departementsförslagen. Om solidariskt ansvarig gäldenär försatts i konkurs och någon annan av deansvariga efter konkursbeslutet har infriat fordringen hos borgenären, harenligt 134 § den betalande rätt till utdelning på samma belopp som borgenärenhade fått bevaka i konkursen, om denne inte erhållit betalning. Han får dockinte uppbära mer än som svarar mot hans fordran. Lagberedningenföreslår att nuvarande regel ändras så att medgäldenären, om han infriatskulden senare än före den i 28 § beredningsförslaget angivnafristdagen, skall få den utdelningsrätt som enligt 133 § skolat tillkommaborgenären. Häri inkluderas även att skulden infriats efter konkursbeslutet.Det är likgiltigt hur infriandet skett, dvs. betalningskett frivilligt eller efter utmätning eller genom utdelning i konkurs, ackordosv. Avgörande blir även i de senare fallen, huruvida själva betalningen skettefter den kritiska tidpunkten. Vid tillämpning av paragrafen skall mankonstatera hurudan situationen var när betalningen ägde rum och beräknautdelning till medgäldenären på samma belopp som skolat läggas till grund förborgenärens utdelning, om skulden inte infriats. Bestämmelsenkan ge medgäldenär vidgad utdelningsrätt dels om hans regressfordran ar mindreän borgenärens fordran var, dels om har skett avbetalning som avses i133 § första stycket under 1-3. Annan medgäldenär som tidigare gjortavbetalning på fordringen bör emellertid inte för sin regressfordran trädatillbaka för den medgäldenär som slutligen infriat fordringen, utanmedgäldenärerna bör sinsemellan behandlas efter vad som följer av den inbördes,ansvarigheten mellan dem. 1 paragrafen föreslås därför som andra punkt att, omannan solidariskt ansvarig medgäldenär har regressfordran med anledning avtidigare avbetalning, utdelningen skall fördelas mellan medgäldenärerna enligtden grund som anges i 133 § tredje stycket. Departementschefen.Departementsförslaget överensstämmer i sak med beredningsförslaget. 134c § Paragrafen saknar direkt motsvarighet i gällande lag. Den innehåller ettundantag från en allmänt underförstådd bevakningsplikt i fråga om solidariskaskuldförhållanden. Paragrafen har samma beteckning i berednings- ochdepartementsförslagen. Lagberedningenbehandlar först frågan huruvida borgenär skall vara skyldig att bevaka mer änsin aktuella fordran för att enligt 133 § komma i åtnjutande av utdelningberäknad på ett högre belopp. Det är i och för sig önskvärt, att redan genombevakningsproceduren blir klariagl på vilket belopp utdelning skall beräknas. Åandra sidan kan anföras, att det kan vara svårt för den enskilda borgenären attange vilket belopp som bör läggas till grund för utdelningens beräkning. Det ärvidare svårt för förvaltare och andra borgenärer att bedöma, om det finnsanledning till anmärkning mot angivna beräkningsgrunder. Beredningen har efterviss tvekan stannat för att borgenären inte skall behöva bevaka mer än sinaktuella fordran. Detta kan möjligen tänkas leda till att förvaltaren, närutdelningsförslag skall upprättas, inte känner till att borgenären har rätt attfå utdelning beräknad på ett högre belopp. I praktiken torde emellertid borgenärensjälv ha framlagt material för sakens bedömning. Dessutom torde hithörandesituationer vara sällan förekommande och när de förekommer torde det varayrkesmässiga långivare som står som borgenärer. Man torde därför i praktikenknappast behöva räkna med fall då förvaltaren förbiser förhållandet ochupprättar utdelningsförslag utan att beakta borgenärs vidgade utdelnirigsrätt. Beredningenframhåller att vad här sagts om borgenären även bör gälla medgäldenär sominfriat skulden enligt vad som sägs i 134 b § i förslaget eller som eljest har rätt att få utdelning beräknad påstörre belopp än sin regressfordran.