prop · FZ03174 · 1975-12-31 00:00:00 — Den här relevanta frågan är emellertidhuruvida straffsanktionering av spridande av osanna påståenden om myndigheteroch andra organ behövs eller har någon meningsfull funktion när det gäller attupprätthålla detta förtroende. Som jag inledningsvis anfört beträffande brotten om ryktesspridningfinns del risk. att man med ett stadgande av nu ifrågavarande slag inkräktarpå den räll till fri kritik av bl. a. myndigheler som så slarkt hävdas ochutövas - i den allmänna debatten . Att dra en gräns härvidlag är ocksåförenat med stora svårigheter. Därtill kommer att ett ingripande med slraffrältsligaåtgärder mången gång kan tänkas snarare försvaga än stärka förtroendet för denmyndighet som varit utsatt för ryktesspridningen. Här torde, om någonsin, gällaall information eller upplysning är den adekvata 1975/76:174 77 åtgärden när det gäller att motverka eller undanröja deskadeverkningar eller risker för sådana verkningar som kan bli följden av altosanna uttalanden sprids bland allmänheten. 1 grava fall. där påtagligaolägenheter för myndighetens verksamhet kan befaras, torde det f. ö. kunnahävdas att del är en plikt för den berörda myndigheten att - i enlighel meddess allmänna skyldighet att tillse att anförtrodda verksamhetsuppgiftereffektivt fullgörs - på lämpligt sätt bemöta osanna rykten och påståenden. Alt lagföringi sådant sammanhang skulle ha nägon nämnvärd effekt eller ens vara lämplig kanpä goda grunder starkt ifrågasättas. Under hänvisning till vad jag nu och tidigare under detallmänna avsnittet anfört vill jag förorda, att slraffstadgandet om beljugandeav myndighet utmönstras. 1 anslutning härtill bördock erinras om all i den månbeljugande av myndighet även innefattar förtal av enskild, vilket ej sällantorde vara fallet, personen i fräga givetvis kan utkräva ansvar för sädantbrott. Erinras bör också att åtgärder i sådant fall kan vidtagas från detallmännas sida såtillvida att åtal kan utföras av åklagare, om brottet anges avmålsäganden och åtal av särskilda skäl befmnes påkallat ur allmän synpunkt.' 6 Tagande av utländskt understöd 6.1 Översikt över stadgandets framväxt och redogörelse förförarbetena till nu gällande bestämmelser Brottet tagande av utländskt understöd infördes först isvensk rätt genom 1940 ärs lagstiftning beträffande SL 8 kap. 1 del betänkandesom låg till grand för lagstiftningen (SOU 1940: 8 s. 65) framhöll desakkunniga inledningsvis, att den för ett fritt statsskick erforderiiga rättentill ett offentligt meningsutbyte inte kan vara obegränsad. Eftersom etthänsynslöst utnyttjande av denna frihel från vissa riktningars och individerssida kan leda till inskränkning i andras frihel. är en viss kontroll frånsamhällets sida nödvändig. Särskilt anförde de sakkunniga, att del mäsleförebyggas, att den offentliga diskussionen urartar lill all förbereda ellerunderstödja brottslig verksamhet, vare sig denna riktas molsamhället eller mol enskilda. De sakkunniga uppmärksammade i särskild grad problem somrörde propaganda. Enligt dem mötte betänkligheter att lämna fritt spelram åtpropaganda som organiserades och finansierades av jämförelsevis begränsade menekonomiskt starka företag och organisationer, i sista hand arbetande i privatvinstsyfte. 1 synnerhet var det farligt alt det hemlighölls, varifrån de medelhärrörde som möjliggjorde en propagandaverksamhet. Inom ramen för detta storaproblemkomplex tog de sakkunniga upp till behandling politisk propaganda somfinansieras från utlandet. ' Jfr prop. 1975: 78 om lagstiftning angående ansvar förfunktionärer i offentlig verksamhet, m, m, s. 152- 154, Prop.1975/76:174 78 fann det framgå tydligt all denna kunde erbjuda betydandefaror för den fria meningsbildningen i landet, faror som kunde utveckla sigdärhän att de hotade rikets självbestämmanderätt och kanske dess säkerhet. Deanförde härom vidare (SOU 1940:8 s. 65-66). I synnerhet äro sådana konsekvenser att frukta, om enpropaganda finansieras av en främmande makt. Det lorde däremoi sällan kunnaantagas, att denna inlåter sig härpå av osjälviska ideella motiv; fastmera mäsleman räkna med alt den främmande makten med sitt understödjande av en propagandaåsyftar att direkl eller indirekt befordra egna politiska intressen vilka alllförlätt kunna komma i strid med rikets sannskyldiga bästa och verkliga oberoende.Det är häiför icke nödigt att den främmande maklen använder 'köpta redskap' e. dyl.Det är mycket möjligt att den kan finna medhjälpare hos inländska medborgare,som mer eller mindre osjälviskt sympatisera med den främmande maktenssträvanden och i viss mån oegennyttigt ställa sig lill förfogande för alt genompropagandaverksamhet här i landet befordra dem. 1 synnerhet i dä skildastaters maktpolitiska strävanden sammanvävas med försök alt vinna anhängare ålbestämda ideologiska riktningar och ofla söka betäckning under sådana försök,är det ytterst angelägel all icke genom att lämna frilt spelmm ål en utifrån betaldagitation av till synes endast ideologisk innebörd eller eljest av blott inrikespolitiskräckvidd i själva verket bereda väg för underminering inifrån av vårt landsutrikespolitiska självständighet. Att effektivt stävja ell sådani agitatorisktundermineringsarbete från främmande makts sida erbjöd uppenbarligen förstrafflagstiftningen synnerliga svårigheter. De sakkunniga anmärkte först, altåtgärder av en främmande makts egna organ i stort sett är oåtkomliga förbestraffning. Ytterligare anfördes, att de hjälpmedel för agitation som idetta sammanhang var aktuella i regel lämnades på hemliga vägar, som endast påenstaka punkter kunde blottläggas så att ett ingripande blev möjligt. Medhänsyn härtill och lill alt det generellt selt ofta var nödvändigl all. om enstraffbestämmelse inte skulle bli betydelselös, straffbelägga vissa opäkalladeförfaranden i något slörre omfång än som motsvarar just vad man i detväsentliga vill förebygga, ansåg de sakkunniga att en kriminalisering i dettafall måsle anknytas lill själva mottagandel av ekonomiska hjälpmedel forpolitisk agitation och all den inle kunde begränsas lill sådana fall. i vilkadet kunde bevisas all hjälpmedlen härrörde från främmande makt. De sakkunniga föreslog en beslämmelse vars försia siyckestadgade siraff för den som av främmande makt mottager penningar eller annatför att här i riket bedriva viss politisk agitation. Vad man härigenom framför alllönskade förebygga var att främmande makt använde personer här i riket somredskap för en för rikets självständighet fariig agitation. Eftersom gränsenmellan vad som mottages under bestämda instmktioner och som understöd lill enmer eller mindre självständig verksamhet i verkligheten kan vara flytande,ansåg de sakkunniga det inte möjligt att begränsa del straffbara förfarandettill ett mottagande av hjälpmedel som 1975/76:174 79 skulle användas i den främmande maklens tjänst. Därförsyntes del oundgängligt att straffbelägga varje mottagande av ekonomiskt stödför politisk agitation. Av slor betydelse var del naturligtvis att bestämmavilken propagandaverksamhet som skulle avses med understödet. Härom anförde desakkunniga (SOU 1940: 8 s. 67-68). Det kunde ifrågasättas att upptaga all propaganda i denfrämmande maktens intresse. Detta vore emellertid mindre lämpligt, ty å enasidan finnes knappast anledning att medtaga agitation som helt öppet angiversig företräda den främmande maktens synpunkter på dess egna angelägenheter, t.ex.i ett krig eller eljest ett molsättningsförhållande lill en annan främmandemakt. Dylik "upplysningsverksamhet" är visserligen ofta högst ensidigeller på annat sätt snedvriden, men den är bl. a. på grund av sin öppna metodicke sä farlig för den svenska slalen. Ett inskridande däremot tordeföljaktligen böra kräva, att en sådan propagandaverksamhet tagit former som ioch för sig innebära överträdande av särskilda straffbestämmelser i dettakapitel eller i tryckfrihetsförordningen. Å andra sidan skulle med den ovanantydda bestämningen av propagandans syfte riskeras alt icke träffaorganiserandet av den mest subtila och fördolda och därigenom kanske farligasteagitationen i utländskt intresse, nämligen den som föregiver sig angå endastallmänna ideologiska ståndpunkter eller rent inhemska angelägenheter. Tillförebyggande härav föreslås att straffbelägga mottagande av understöd för propagandasom avser rikets styrelseskick eller älgärder i dess inre eller yttre styrelse.Härunder inbegripes ideologisk agitation rörande politiska ämnen i den män dentillägger sina satser allmängiltighet och följaktligen åtminstone bl. a.tillämplighet på svenska förhållanden; så är vanligen fallel. Naturligtvis omfatiarformuleringen jämväl uttalanden, som mera speciellt äro inriktade pä särskildasvenska angelägenheter. Meningsyttringar om aktuella ellereljest merabegränsade frägor i svensk politik, såsom förestående beslut eller val.inbegripas jämväl. Härvid har ansetts böra särskilt framhållas att ej blottutrikes- utan även inrikespolitiska ämnen avses; de senare erbjuda oftamöjlighet att på ett indirekl och mera försåtligt sätl främja utländska inlressen. Kriminaliseringen åsyftade endasl sådan propaganda somavsäg att påverka den allmänna opinionen. Desakkunniga ansåg nödvändigt att till bestämmelsen i första stycket foga ellandra stycke genorh vilkel även den skulle straffas som av främmande maktsundersåte mottager penningar eller annat för det ändamål som anges i försiastycket och ej ulan dröjsmål anmäler del för Konungen eller den myndighetKonungen därtill förordnat. Detta krav på offentliggörande av utländskaunderstöd till politisk agitation hade sin grund i svårigheten att erhållatillfredsställande effekt ål bestämmelsen i försia slycket så länge enförutsättning för straff var att del mottagna skulle bevisligen härrörafrånfrämmande makt. Straffbudei kunde ju lätt kringgås genom att den främmandemakten lämnade understöd utan att dess roll i sammanhanget framträdde. Desakkunniga ansåg det vara att gå för långt att med anledning härav utvidga ansvarelatt gälla varje understöd från utländsk 1975/76:174 80 Som en lämplig medelväg föreslogs i ställetmöjligheten att införa krav pä viss anmälningsskyldighet. Departementschefen biträdde de sakkunnigas förslag i alllväsentligt. Beträffande emellertid det föreslagna andra stycket ansågdepartementschefen vissa betänkligheter möta mot all i SL införabestämmelserom anmälningsskyldighet av den art som föreslagits. Det medstadgandet åsyftade önskemålet skulle enligt departementschefen kunnatillgodoses genom att bestämmelsen i första stycket utvidgades till att avseäven den som mottager penningar eller annat av någon som handlar i främmandemakts intresse (prop. 1940:217 s. 16-17). SL 8: 22 erhöll följande lydelse. Mottager någon av främmande makt penningar eller annat föratt här i riket genom utgivande eller spridning av skrifter eller annorledessöka påverka den allmänna meningen om rikets styrelseskick eller om åtgärder idess inre eller yttre styrelse, straffes med fängelse. Enligt SL 8: 29 skulle vad sålunda föreskrivits omfrämmande makt gälla även den som handlar i främmande makts intresse. framhöll beträffande nu aktuelltbrott, att erfarenheten då visade, alt mera omfattande lagstiftningsåtgärderangående stödjande av förtäckt utländsk propaganda skulle fylla ett kännbartbehov. Kommittén ansåg sig inte böra föreslå någon större saklig utvidgning avbestämmelsen i fråga. Dock föreslog kommittén, som ansäg ämnet för propagandanvara för snävt angivet, all understödets ändamål skulle anges som åtgärd avseddatt påverka den allmänna meningen om rikets politiska angelägenheter (SOU 1944:69 s. 150-151). Förslaget vann emellertid inte gehör i denna del.Departementschefen fann det inte vara tillrådligt all utsträcka tillämplighetenlill att avse andra slag av agitation än sådan som hänför sig till självastatsskicket eller åtgärder i rikets inre eller yttre slyrelse (prop. 1948: SOs.138). Vid remissbehandlingen ifrågasattes inte självabestämmelsen utom såtillvida alt i ansåg attstadgandet borde tagas under förnyat övervägande. Vissa jämkningar företogs ochstraffbudei erhöll den utformning det har . 6.2 Överväganden och förslag De överväganden som ligger bakom kriminaliseringen avtagande av utländskt understöd kan sammanfattas enligt följande. Det ligger i sakens natur att brottslighet enligt 19 kap.mycket ofta äger ram för någon främmande stats räkning. Verksamhet, inriktad påsådan brottslighet, är inte sällan understödd från uUandet. Ett mottagande avekonomiskt understöd i detta fall kan naturiigtvis vara kriminaliserat somförberedelse (23:2 jämfört med 19: 14). En verksamhet från utländsk sida 1975/76:174 81 syftande lill att underminera den svenska statens frihetoch självbestämmanderätt behöver emellertid inte nödvändigtvis ta sig formenav understöd lill förövande av särskUda brott. Undermineringsarbetet kan varaatt hänföra till ett tidigare stadium än förberedelsestadiet. Här kommer en merallmänt håUer propaganda in i bilden. Framträder denna öppet som härrörandefrån utlandet, kan den visserligen vara fariig för landets säkerhet, menmöjligheter finns att bekämpa den genom upplysning och offentlig diskussion.Betänkligare är propagandaverksamhet, som lill skenet och kanske även iverkligheten har svenskt ursprang, men som helt eller delvis finansieras av en uUändskstat eller eljest från uUandet. För att förebygga sådan propagandaverksamhet, iden mån det är möjUgt och icke skulle leda till alltför starkt intrång påmeningsbildningens frihet, har förevarande stadgande om straff för tagande avutländskt understöd ansetts erforderligt.' Den brottsliga gärningen beskrivs i stadgandet som att ivisst syfte mottaga penningar eller annan egendom av främmande makt ellernågon som handlar i dess intresse. Vad gäller innebörden av uttrycket"mottaga penningar eller annan egendom" anges i förarbetena, att straffskyddetavser endast sådana fall där någon med bidrag från utlandet som verkligen kanbetecknas som understöd bedriver i stadgandet avsedd propaganda. Den somexempelvis bara tar emot nyhetsmaterial borde inte drabbas av straff. Att ettvisst poliUskt tankeinnehåll häiTörfrån utländska källor kan ju inte i ocb försig få föranleda att dess utbredning förbjuds. Således kan inte generellt ettmottagande av tryckta skrifter eller annat för spridning avsett propagandamateriali färdigt skick anses falla under stadgandet. Detta blir fallet endast omexempelvis en upplaga av en propagandaskrift kan sägas vara av någon ekonomiskbetydelse. Gärningen anses fullbordad i och med mottagandet. Uttrycket"främmande makt eller någon som handlar i dess intresse" har ansettsböra ges en extensiv tolkning. Här avses sålunda inte bara självständigastater, erkända eller icke erkända av , ulan även exilregeringar ochmotstånds- eller upprorsrörelser i den män dylika statliga bildningar ochorganisationer har en sådan faktisk maktställning och en sådan politiskbetydelse, att diplomatiska angelägenheter är möjliga i förhållandel mellan endylik organisation och . Dessutom gäller att den som handlar i statenseller organisationens intresse inte behöver stå i något uppdragsförhållandetill den främmande makten. Det är således möjligt all bidrag som nämns istadgandet kan ges av en svensk, som av sympati för den främmande makten, såsomdetta uttryck är att tolka enligt vad sagts, ger bidrag för att gagna vadhan anser vara dennas intresse. ' Se m.fl., Kommentar till II, 3 uppl..1973, s. 343-344. 'm.fl., a. a. s. 319 och 344. 1975/76:174 82 Förutom uppsåt, som skall avse samtliga objektivabestämningar, kräver stadgandet att ell på visst sätl beskrivet direkt uppsåtskall föreligga hos mottagaren. Denne skall ha ett syfte som går ut på altdriva viss i bestämmelsen angiven propaganda. 1 paragrafen anges denna avse"den allmänna meningen om statsskicket eller åtgärder i rikets inre elleryttre styrelse". Mottagaren skall ha för avsikt alt på visst sätt påverkaden allmänna meningen härom. Lagtexten nämner särskill alt propagandan avsesske "genom ulgivande eller spridande av skrifter". Även andra medelför propagandan antyds genom lagens ordalydelse. Enligt förarbetena behöverdet inte endasl röra sig om propaganda enbart här i riket. Även propagandaverksamheti ullandel kan påverka den svenska opinionen. Självfallel rör dock stadgandetendast opinionen här i riket. Ämnet för propagandan angavs redan i bestämmelsens urspmngligalydelse vara rikets författning eller dess slyrelse. Härigenom uteslöts vissamera allmänna politiska ställningstaganden, som inte hänförde sig lill särskildastyrelseåtgärder, såsom avgöranden genom val och dylikt. Inte hellerdomstolsavgöranden kunde föras in under lagens ord. Som ovan antytts, avsesmed statsskicket rikels författning. Propagandan kan gå ut på all öppet påyrkaändring i författningen. Den kan också inskränka sig till kritik avstatsskickets säll att fungera.' Med åtgärder i rikels styrelse försläs beslulav eller regeringen, vilka beslut kan avse såväl inrikes- somutrikespolitiska ställningstaganden. Den propaganda, avseende opinionen här i landet, sombestämmelsen åsyftar är en för rikets säkerhel farlig agitation, I och för sigkan sådan propaganda som är öppet understödd från utlandet vara farlig iangivet hänseende. En propagandaverksamhet, emellertid, som både lill skenetoch i verkligheten har svenskt ursprung, men som finansieras av främmande makteller i dess intresse lorde framstå som väsentligt mer betänklig. Lagstiftarensavsikt synes också vara att söka komma tillrätta med denna förtäckta utländskapropaganda, som inle lika lätt som den av del förra slaget av agitation låtersig bekämpa genom upplysning och offentlig diskussion. En bestämmelse av dettaslag måste med nödvändighet få en generell utformning. Stadgandet i 19: 13 harockså getts en så allmän avfattning att det skulle kunna få en mycketvidsträckt tillämpning. Om exempelvis här i propageras mot svenskutrikespolitik gentemot viss motståndsrörelse och kritiken ekonomiskt underslödsav en svensk person som sympatiserar med vederbörande motståndsrörelse, kanmycket väl föratsättningar föreligga för stadgandets tillämpning. Brottetskulle bestå i mottagande av understödet med avsikt att med kritiken"påverka den allmänna meningen" om det aktuella svenskautrikespolitiska ställningstagandet. Det behöver inte ens vara en aktuellåtgärd i "rikets inre eller yttre styrelse" utan det kan röra sig omett ställningstagande som kan ifrågakomma. fl., a. a. s. 345. ' m.fl.. a.a. s.345. 1975/76:174 83 Utformningen av det subjektiva rekvisitet i 19: 13 göremellertid alt bestämmelsens Ullämpningsområde i praktiken inskränks. I denmån över huvud taget mottagande av bidrag kan styrkas, åligger det dessutomåklagaren att styrka direkt uppsåt hos mottagaren. Som ovan redovisats synesej heUer enligt tillgänglig staUstik stadgandet ha tillämpats efter BrB:sikraftträdande. Av statistiken kan däremot inte utläsas ommotsvarande bestämmelse i SL (8: 10) har tillämpats. Av de domar avseende SL 8kap., som varit tillgängliga, har emellertid ingen avsett nu aktuelltstadgande. Vad som anförts inrymmer i sig starka skäl för detifrågavarande stadgandets upphävande. Därtill kommer att det finns anledningförmoda, att i en demokratisk statsbildning, där ju demokratins bestånd är avhängigav ett fritt meningsutbyte, en utifrån understödd och för landet farligagitation bäst stävjas genom upplysning och offentlig diskussion. Anledningfinns också att förmoda att propaganda av här aktuellt slag i sådan gradstrider mot härskande uppfattning i landet om vilka medel som är tillåtna i sani-hällsdebatten,att just det förhållandet att viss propaganda underslöds av främmande makteller någon som handlar i dess intresse är ägnat att, om det kommer Ullallmänhetens kännedom, diskreditera propagandan. Allmänhetens fördömande avdylikt tagande av understöd synes här vara det väsentligaste. Det torde m. a. o.inte vara straffhotet enligt bestämmelsen i BrB 19: 13 utan risken för att delskall komma till allmänhetens kännedom att utländskt understöd förekommer somär den avhållande faktom härvidlag. Den som mottagit sådant understöd ärsålunda "dömd" genom allmänhetens förkastelsedom långt innan handömts av domstol. Mot bakgrand av vad som anförts föreslår jag attstadgandet i BrB 19: 13 om tagande av utländskt understöd upphävs. 1 detta sammanhang bör slutligen erinras, att mutansvarighetskom-mitténsförslag till ändring av BrB:s regler angående mutansvar som konsekvens har bl.a.att gärning som går in under beskrivningen i 19: 13 kan bU att betrakta som"tagande av mula eller av otillbörlig belöning" enligt lagförslaget.' 1 direkUven framhålls bl. a. att vad gäller straffskalomai kapitlet det kan förtjäna övervägas om inte det i samband med vissa brott i BrB19 kap. särskilt omnämnda fallet att riket är i krig bör behandlas i en fördessa brott gemensam straffskärpningsregel. 1 anslutning härUll skulle de nugällande straffskaloma för samma brott justeras med hänsyn därtill. Se SOU 1974: 37 s. Soch 113. 1975/76:174 84 Straffskärpning "om riket är i krig" stadgas i19 kap. i följande fall: 19:4 första st. (straffskärpning från max. 2 till max. 19:4 andra st. (straffskärpning från latituden tUl4-10 år eller liys- Ud) 19:7 första st. (straffskärpning från max. 2 till max.4 år) 19:7 andra st. (straffskärpning från max. ) 19: 12(straffskärpning från max. Straffskärpningsgranden "om riket är i krig"förekommer således i fem fall i kapitlet. Dessa innefattar tre olika latitudvarianter. Utanför 19 kap. återfinns samma grand i 18:6. som upptarstraffstadgande om svikande av försvarsplikt. 1 detta senare stadgandeåterfinns en fjärde strafflatitud. Beträffande BrB i övrigt finns ett stort antal straffskärpningsreglerav olika utformning. Härma nämnas, att i 21 kap., vari behandlas brott avkrigsmän, har straffskärpningsregler för det fall riket var i krig på fleraställen upptagils i ett särskilt stycke av respektive bestämmelse. Detta gäller2, 3, 7, 11, 12 och 13 §§. Straffskärpningsregler av generell art, motsvarande vaddirektiven synes åsyfta, förekommer i BrB, men i mycket begränsad omfattning.Här kan nämnas 18:2, innefattande straffskärpningsregel om gäming enligt BrB3-5 kap. innebär förgripelse mot Konungen och 19:11 innefattande straffskärpningsregelavseende 3 och 4 kap. Av större intresse i detta sammanhang synes dock varaden konstrakUon som använts i BrB 20:5, som reglerar de s. k. osjälvständigaämbetsbrotten. Finnes ämbetsman hava genom gärning, som är belagd medstraff annorstädes än i 1-4 §§, åsidosatt sin tjänsteplikt, må fängelse ihögst ådömas, ändå att så svårt straff eljest ej kunnat följa. Bestämmelsen upptar således en generell höjning istraffsatserna för allmänna brott. 1 det fall straffskalan är högre än som iparagrafen omnämns har det ansetts att det förhållande att gämingen innefattarbrott mot tjänsteplikt kan beaktas inom ramen för straffskalan. Beträffandelägre straffskalor skulle det verka förryckande på dem, om dessa allmänthöjdes för att tillgodose en mer avlägsen möjlighet att brottet förövades isamband med offentlig tjänst. Det är mot denna bakgrand man får se stadgandet i20:5. Den generella straffskärpningsregeln i 20: 5 fyllersåledes lagtekniskt en väsentlig funkUon. En motsvarande regel för här aktuellastadganden i 19 kap. synes emellertid inte kunna motiveras annat än såsominnebärande en förenkling av ett eljest mindre överskådligt angivande av påföljdema.Med hänsyn till att flera latitudvarianter förekommer i de få stadganden därstraffskärpning ifrågakommer, förefaUer det i hög grad tveksamt om en ge- Prop.1975/76:174 85 mensamstraffskärpningsregel skulle medföra fördelar. Det i det föregående framlagdaförslaget beträffande 19:7 första stycket innebär att den där upptagna straffskärpningsregelnutgår. De fyra övriga aktuella stadgandena i 19 kap. representerar då trelatitudvarianter. Det synes därför tvärtom sannolikt att ett sammanförande av samUigastraffskärpningsregler för det faU "riket är i krig" i en särskildparagraf skulle utan att medföra påtagliga fördelar medverka att kapiUet lagteknisktblev mer oöverskådligt.