prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — Ilikhet med vad som skedde /70 inrättades en elransoneringsnämndsom fick ansvaret för att planera och genomföra en reglering av förbrukningenav elektrisk kraft. Föratt samordna de olika departementens och myndigheternas handläggning av frågorom energiförsörjningen på kort sikt tillsattes en särskildförsörjningsberedning. Vidare har bildats en samordningsgrupp påtjänstemannanivå för beredning av ärenden inom det ekonomiska försvarel vilkaberör flera departement. Kungl.Maj:t har uppdragit åt tranportnämnden att utvärderaransoneringssystem för flytande drivmedel. Nämnden skall bl. a. på grundval aven utvärdering av erfarenheterna av under ransoneringen tillämpade rutiner ochsystem bedöma behovet av en revision av ransoneringssystemet. Förslag tillsådan revision skall utarbetas med målsättning alt erhålla ett administrativtlätthanterligt syslem som går att anpassa till alla försörjningslägen och somminimerar behovel av extrapersonal vid ransoneringsmyndigheterna. Kungl.Maj:t har vidare, mot bakgrund av behovet av en dokumentering och utvärderingav det tillämpade systemet för ransonering av energi, uppdragitåt bränslenämnden att i samarbete med berörda myndigheter dokumentera ochutvärdera erfarenheterna från tillämpningen av ransoneringssystemet förflytande bränsle m. m. Nämnden skall bl. a. dokumentera inom nämnden hittillstillämpade rutiner och system vad gäller försörjningsbedömningar, reglerings-och kontrollåtgärder saml information till myndigheter, branschorgan ochallmänhel. Erfarenheterna av dessa system och rutiner skall också utvärderas.Särskild uppmärksamhet bör ägnas möjligheterna att förbättra bedömningarna avförsörjningsläget . Därvid bör studeras bl. a. tillgången på snabbinformation om landets förråd av flytande bränsle m. m. Syftet är bl. a. atterhålla underlag för att utarbeta administrativt lätthanterliga syslem som kananpassas till olika försörjningslägen vid s. k. fredskriser, krigs- ochavspärrningslägen. Med fredskris avses lägen då allvarliga störningar inomförsörjningsviktiga varuområden uppstått utan att det är krig eller krigsfara ivår nära omvärld. som transportnämnden skall bedriva utredningsarbetet skyndsamtoch kunna lämna en delrapport . Inom SERN barett liknandeutredningsarbete påbörjats. Effekternaav det särskilda utbildningsbidrag som infördes för att motverka av oljekrisenföranledda permitteringar i företagen studeras av en särskild arbetsgrupp inomarbetsmarknadsdepartementet. Huvudkravetpå en god försörjningsberedskap är att vid inträffade krislägen snabbi kunnaanpassa inhemsk efterfrågan till existerande ulbud. Delta krav måste uppfyllasför att den med beredskapslagringen av bränslen och drivmedel avseddaförsörjningsuthålligheten skall kunna ernås. Det är därför angeläget attreglerings- och ransoneringsberedskapen fortlöpande upprätthålls på entillfredsställande nivå och kontinuerligt anpassas till 485 Kommittéer: H;13 Jaganser att särskilda sakkunniga bör tillkallas med uppgift att utreda vissaberedskapsfrågor inom energiområdet med särskild inriktning på fredskriser. Desakkunniga bör granska och värdera olika lösningar för att begränsaförbrukningen av energi med hänsyn till kravet på snabbhet, administrativenkelhet och rättvis fördelning. De sakkunniga bör utreda hur sådana åtgärdersuccessivt kan anpassas lill försörjningslägets utveckling och på vilket sätthamstring kan motverkas. En annan viktig fråga är hur i sammanhangeterforderliga kontrollsystem lämpligen bör vara utformade. Vidare bör frågan omransoneringsbevisens överlåtbarhet studeras. Möjligheten att minskakonsumtionen genom att använda kampanjer för frivillig besparing bör analyserasmot bakgrund av erfarenheterna från de kampanjer som genomfördes under höstenoch /74. a. de redovisningar som transportnämnden,bränslenämnden och SERN kommer att lämna bör kunna tjäna lill vägledning för desakkunnigas överväganden i nu nämnda delar. Sommål för de sakkunnigas överväganden bör gälla atl de förbrukningsreglerandeåtgärder som förordas för olika energislag kan samordnas inom ett integreratsystem för ransonering på hela energiområdet. Särskilt viktigt är därvid attsystemets utformning och tillämpning skall medge ett beaktande av önskemålenatt i en fredskris värna vår produktion och sysselsättning och slå vakt omviktiga samhällsfunktioner såsom sjukljus, skolor och allmänna kommunikationer. Såvittavser organisationen på central nivå bör de sakkunniga överväga om särskildamyndigheter bör inrältas i en försörjningskris eller om ansvaret förransonering m. m. också under kris och krig bör ligga på den myndighet som hafthand om beredskapsplaneringen. Vidare bör de sakkunniga överväga om en ökadsamordning mellan myndigheterna bör eftersträvas vad gällerberedskapsplaneringen för olika energislag eller om en fortsatt och kanske merutpräglad uppdelning mellan bränsleförsörjning och elförsörjning bör ske. Om desakkunniga som central bränslemyndighet förordar ett särskilt organ, skilt frånÖEF, bör förslag lämnas till organisarion och instruktion, öm ÖEF föreslås hahand om krisuppgifterna, bör de förändringar i organisation och instruktion somkan bli en följd av detta redovisas. Särskilduppmärksamhet bör i sammanhanget ägnas åt den till allmänheten rikiadeinformationsverksamheten. Desakkunniga bör vidare överväga om, och i så fall i vilken usträckning och ivilken form, en ökad samverkan och samordning mellan krisorgan på energiområdetkan förbättra försörjningsåtgärderna under en kris. I samband därmed bör ocksåövervägas om kompetensområdet för olika organ kan behöva förtydligas. Undervinterns kris inrättades vid statens industriverk en s. k. industripanel sområdgivande organ till bränsle nämnden i frågor om fördelning av bränsle inomindustrin. Det bör ingå i de sakkunnigas uppdrag att studera olika sådanamöjligheter att få underlag för beslut om fördelning av energi. Viden ransonering på bränsleområdel engageras såväl länsstyrelser som kommuner. Desakkunniga bör ta del av erfarenheterna på regional och lokal nivå från den nuavslutade bränsleransoneringen samt redovisa de förslag som en sådan analys kange anledning lill. De bör på motsvarande sätt ta del av de lokala elverkenserfarenheter. Eneffektiv försörjningsplanering kräver alt myndigheterna får en så snabb ochtillförlitlig information om försörjningsläget som möjligl. H;13 Skr 1975:4 486 gällersåväl uppgifter om verklig import, produktion, förbrukning och faktiskt lagersom bedömningar av försörjningsläget . De sakkunniga bör mol bakgrund averfarenheterna från vinterns kris undersöka möjligheterna att förbättra dennainformation. En sådan undersökning bör göras i nära samarbete med berördamyndigheter, oljeföretagen och storförbrukarna. De sakkunniga bör i dettasammanhang bedöma om de regler som gäller för uppgiftsskyldighet behöverskärpas. Sverigeär för sin försörjning av olja starkt beroende av de internationellaoljebolagen. Dessa fördelar oljeprodukterna på världsmarknaden mellankonsumentländerna. Bolagens agerande är i huvudsak undandragetkonsumentländernas kontroll. Inom finns ett system för fördelning avoljeprodukter i en kris mellan de europeiska medlemsländerna. Systemet komaldrig atl tillämpas under vinterns kris. Oljebolagens agerande liksom möjligutformning av ett fördelningssystem utreds f. n. på det internationellaplanet. De sakkunniga bör följa detta arbete för att erhålla underlag föröverväganden hur myndigheter i kan få den information om internationelloljeförsörjning som behövs för vår egen försörjningsplanering. Deinternationella oljebolagens dotterbolag i bör mot denna bakgrundberedas tillfälle alt för de sakkunniga redovisa sitt informationslägebeträffande oljeförsörjningen från råvarukällan till . Olikameioder alt reglera energiförbrukningen tillämpas i skilda länder. Det bör ingåi de sakkunnigas uppdrag att göra de internationella jämförelser som kan ansesmotiverade samt studera erfarenheterna utomlands av vinterns försörjningskris. Desakkunniga bör bedriva sitt arbeie skyndsamt. Utredningenhar undertiden hållit fem sammanträden samt haftöverläggningar med olika myndigheter, organisationer och företag som berörs avutredningens arbete. Därutöver har sammanträden hållits med särskilda referens-och arbetsgrupper för frågor om organisation, informaiion, värmetaxering,varmvattenreglering, reglering av överuttag av viss energi, överlåtelse avransoneringsbevis samt reglering av drivmedelsförbrukningen. För utredningenarbetar konsulter med vissa speciella projekt. Utredningenberäknas slutföra sitt arbete . 14.Utredningen (H 1974:04) rörande översyn av skrothandelsförordningen Maj:ts bemyndigande för översyn avskrothandelsförordningen: H., f.d. regeringsråd Sekreterare:Sundström, ., hovrättsfiskal (fr.o.m. ) 487 Kommittéer: H:14 Lokal:Rosenbad 2, tel. växel 763 10 00. Postadress: , Fack, 10320 Direktiv(anförande av statsrådet till statsrådsprotokollet ): Handelmed skrot och annat begagnat gods är sedan gammalt underkastad särskildreglering. Gällande bestämmelser finns i förordningen (1949:723) angåendehandel med skrot, lump och begagnat gods (ändrad senast 1971:1175). Syftetmed skrothandelsförordningen är i försia hand att motverka tillgreppsbrottgenom att hindra eller försvåra avsättningen av oärligt åtkommet gods och attunderlätta polismyndigheternas efterspaningar av sådant gods. Förordningen ärtillämplig på yrkesmässig handel med järn-och annat metallskrot, tackor avannat metallskrot än järnskrot, textilavfall, lump samt vissa slag av begagnatgods såsom kläder och pälsverk, cyklar, kameror och smycken. Vidare ärförordningen tillämplig på yrkesmässig handel med begagnade skriv- ochräknemaskiner, radio- och televisionsapparater samt musikinstrument. Iförordningen skiljs i olika avseenden mellan fast handlande varmed förståsden som för utövande av rörelsen innehar kontors- eller butikslokal ellerupplagsställe och uppköpare, dvs. annan person, som idkar rörelse som avses iförordningen (2 § ). Förrätt atl idka skrolhandel krävs särskilt tillstånd av polismyndigheten i denort, där rörelsen huvudsakligen skall bedrivas. Tillstånd kan beviljas bolageller ekonomisk förening samt enskild person (3-4 § § ). Skrothandelsrörelsesom bedrivs av bolag eller ekonomisk förening skall ha en av polismyndighetengodkänd föreståndare, vilken är ansvarig för rörelsens skötsel (6-8 § § ). Föruppköpare gäller att tillståndet är begränsat i olika avseenden (5 §'). Förden fasta handeln meddelas särskilda föreskrifter i 10-16 § § . Bestämmelsernaavser godkännande av ställe för rörelsen, förvärvande av gods, förande avsärskild bok (affärsbok) saml märkning och förvaring av mottaget gods. Även föruppköpare finns särskilda föreskrifter (17-18 § § ). Sålunda får uppköpare inteförvärva gods av okänd person, om inte denne kan legitimera sig på etttillfredsställande sätt eller förvärvet sker i överlåtarens bostad elleraffärslokal. Vidare åligger del uppköparen att anteckna varje affär pånumrerade inköpsnotor. Ivissafall gäller lättnaderinu berörda bestämmelser(19-21 § § ).BI.a.fårpolismyndigheten medge undantag från bestämmelserna om antecknings-skyldighet. Förordningeninnehåller också allmänna bestämmelser om rörelseidkares skyldigheter (22-27 §§ ). a. föreskrivs skyldighet att lämna polismyndighet bistånd.Polismyndighet har rätt att undersöka lokaler och lager samt att granskaaffärsbok och inköpsnotor. Vidare kan polismyndighet meddela särskildaordningsföreskrifter för rörelsen. Slutligeninnehåller förordningen straff- och besvärsbestämmelser. Straffet för brott motförordningen är böter. Tillämpningsföreskrifterlill skrothandelsförordningen finns i en särskild kungörelse (1949:725, ändradsenasi 1971:428). Såvittkan bedömas har skrothandelsförordningen i huvudsak uppnått sitt syfte ochmedfört en sanering på skrothandelsområdet. I flera viktiga avseenden haremellertid förutsättningarna för förordningen ändrats. H:14 Skr 1975:4 488 Länsstyrelseni län har i skrivelse till i december 1972redovisat erfarenheter från flera brottsutredningar och i anslutning härtillpåtalat vissa brisler i förordningen. Skrivelsen har remissbehandlals. Skrotbranschenär uppdelad i tre handelsled, nämligen, med branschens benämningar, uppköpare,partihandlare och grossist. De båda sistnämnda handelsleden motsvaras iförordningen av det samlande begreppet fast handel. Det finns omkring 1500registrerade uppköpare, vilka inköper alla slags avfallsråvaror frånhushåll, lantbruk, hantverk och småindustri. Efter grovsortering säljeruppköparen skrotet vidare till parlihandlaren, som har fast skrotgård och somregel också öppen affär. Partihandlaren är underleverantör till grossisten, somäven inköper skrot i parti från industrier och myndigheler. Grossisten säljerefter bearbetning i egna anläggningar de färdigställda råvarorna tillförbrukarna. Antalet handlare med fasta verksamhetsställen uppgår tillomkring 700-750 st. Inom den fasla handeln finns etl fåtal storföretag. Genomhandeln med skrot tillvaratas avsevärda kvantiteter råvaror, av vilkajärnskrot är det till mängden största varuslaget. Järnverken har för sina inköpav skrot bildat ett gemensamt inköpsorgan, AB Järnbruksförnödenheler (JBF).Sedan år 1927 råder exportförbud på järnskrot. Relativt stora kvantiteter skrotimporteras. Vidsidan av handeln med skrot förekommer en inte obetydlig handel med begagnadevaror. De föremål det här rör sig om är, till skillnad från skrot som saknareget bruksvärde, direkt användbara och tillgodoser allmänhetensbehov. Till följd av bl. a. kapitalvarumarknadens tillväxt har denna handelsuccessivt ökat. Sålunda har inom vissa branscher det blivit alll vanligare attvid inköp av en ny vara betala denna helt eller delvis genom att lämna ettbegagnat föremål i utbyte. Sådan inbyteshandel förekommer relativt oftabeträffande radio- och televisionsapparater, skriv- och räknemaskiner samlmusikinstrument. Dylika bytesaffärer faller inte under förordningenstillämpningsområde. Underden tid som förordningen varit gällande har den yrkesmässiga handeln med skrotoch annat begagnat gods ökat betydligt i omfattning. Särskilt skrolbranschensynes ha genomgått en kraftig utveckling som branschstrukturen iväsentliga avseenden har ändrats. Gränsen mellan fast handel och sådan handelsom bedrivs av uppköpare har blivit alltmer flytande. Det har gjorts gällandeatt det inte är ovanligt atl uppköpare hanterar sitt gods påupplagsplatser, vilket strider mot förordningens bestämmelser. Även inom denfasta handeln är förhållandena mellan partihandlare och grossist i många falloklara, och samma funktioner synes handhas av olika handelsled. Vidare harproduktutvecklingen medfört att skrotet blivit alltmer varierande till sittursprung, vilket i flera avseenden påverkat skrothanteringen. arbetarskrotbranschens företag med alla skilda typer av avfallsråvaror såsomjärnskrot, metallskrol, texlilavf all och pappersavfall. Idet sammanhanget kan erinras om att statskontoret på uppdrag av Kungl. Maj:thar undersökt möjliga åtgärder för att komma lill rätta med bilvraksproblemel.Sålunda föreslår statskontoret i en utredningsrapport ett system medauktorisation av bilskrotare, som uppfyller bl. a. skrothandelsförordningens,byggnadsstadgans och miljöskyddskungörelsens krav på skrolningsverksamhei.Rapporten, som har remissbehandlals, bereds inom . Vidarehar inom handeln med annat metallskrot än järnskrot konstaterats 489 Kommittéer; H:14 enförhållandevis utbredd brottslighet, som synes hatilltagit i omfattning. Enligt i län hänför sig denbrottslighet som uppdagats till stölder, häleri och häleriförseelser,skattebrott, förskingringar, bedrägerier, osant intygande, urkundsförfalskningsamt brott mot skrothandelsförordningen. I första hand gäller de konstaterademissförhållandena uppköparna och deras verksamhet. Det har hävdats attbrottsligheten har gynnats av brister i skrothandelsförordningens reglerbeträffande lillståndsmyndighet, tillstånd, verksamhetsområde, bokföring samtkontroll av tillståndsmyndighet. Avvad jag här anfört framgår att en översyn av skrothandelsförordningen behövsbåde för att avhjälpa brister i reglerna och för att modernisera reglerna, meraallmänt. Jag förordar att en sakkunnig tillkallas för att göra denna översyn. Enutgångspunkt för den sakkunnige bör vara att handeln med skrot m.m. även ifortsättningen behöver en särskild samhällelig reglering och insyn. Densakkunnige bör emellertid precisera syftet med en sådan reglering. En skäligavvägning bör ske mellan å ena sidan samhällets intresse av att förhindrahandel med gods som förvärvats olagligt och å andra sidan näringslivetsintresse av att handeln inte onödigt försvåras. Ettförsta led i utredhingsarbetel bör vara att kartlägga skrotbranschens struktur.Förhållandet mellan de olika handelsleden och särskilt uppköparnas roll idistributionen bör analyseras. bör den sakkunnige bedöma de olikahandelsledens funktioner med hänsyn till de krav skrothanteringen ställer. Isamband härmed bör den sakkunnige bilda sig en uppfattning omdistributionsförhållandena inom övrig handel med återvinningsgods. Densakkunnige bör vidare undersöka omfattningen och sammansättningen av handelnmed begagnade föremål. Påett tidigt stadium i utredningsarbetet bör den sakkunnige också studera denbrottslighet som förordningen avser förhindra. Jag tänker då i första hand påtillgreppsbrotten i fråga om metallskrot och vissa slag av begagnade föremål.Av särskilt intresse är del sätt på vilket det olovligen tillgripna godset finneravsättning. Enväsentlig uppgift för den sakkunnige bör vara att överväga i vad månskrothandelsförordningens tillämpningsområde och utformningen avkontrollsystemet framstår som lämpliga under nuvarande förhållanden. Särskiltbör övervägas om del är berättigat att i samma förordning reglera såväl handelnmed järn- och annat metallskrot och lump som handeln med begagnat gods. Igällande skrothandelsförordning anges uttömmande vilka slag av begagnat godssom regleras. Den sakkunnige bör pröva om dessa varuslag även i fortsättningenskall omfattas av regleringen och om andra varuslag kan komma i fråga. Härvidbör den sakkunnige utgå ifrån att endast sådana varuslag skall omfattas avregleringen som i någon avsevärd utsträckningar föremål för tillgreppsbrott. del av de missförhållanden som råder på skrothandelsområdet synes kunnahänföras till uppköparna och deras verksamhet. En väsentlig uppgift för densakkunnige bör således vara att utreda frågan om tillstånd föruppköparverksamheten. Problemet med att samma personer eller förelag sökerrättigheter både som fast handlande och som uppköpare bör uppmärksammas. Då ipraktiken gränsen mellan fast handlande och uppköpare ofta ar oklar bör densakkunnige pröva huruvida gemensamma regler kan införas för fasta handlare ochuppköpare. Den sakkunnige bör i delta sammanhang pröva frågor som rörtillståndsgivningen, såsom lill- H:14 Skr 1975:4 490 ståndsgiltighetstid, handlares verksamhetsområde etc. Densakkunnige bör utreda och komma med förslag rörande affärsbokföringensutformning. I detta arbete bör den sakkunnige beakta de förslag som lämnades ibetänkandet (SOU 1973:57) Förslag till bokföringslag och statsmakternasställningstagande till detta förslag. Det bör i detta sammanhang prövas om inteen enhetlig varunomenklatur bör komma till användning i affärsbok etc. Densakkunnige bör härvid samråda med , som uppdragit åtlekniska nomenklatur-centralen (TNC) att utarbeta en ordlista inom områdetavfall och dess hantering. Den sakkunnige bör inte behandla de medbilvraksproblemel sammanhängande frågor som f. n. bereds inomjordbruksdepartementet. Den brottslighet somförekommer på skrothandelsområdet anses bl. a. gynnas av alt förordningen integäller för handel på marknad och att anteckningsskyldighet inte föreligger vidalla förvärv. Den sakkunnige bör undersöka om det finns skäl att behålla dessaundantagsbestämmelser eller om de bör utgå. Enligt gällande förordninghandhas tillståndsgivningen och kontrollen av den lokala polismyndigheten. Densakkunnige bör ta upp frågan hur tillståndsgivningen och kontrollen lämpligastbör organiseras. Därvid bör beaktas bl. a. önskvärdheten av en enhetlig praxispå områdei. Det bör prövas om det finns behov av att en cental myndighet harhuvudansvaret för regleringen. I samband därmed bör övervägas enbesvärsordning, där prövningen i sista instans ankommer på annan myndighet änregeringen. Nyligenhar utfärdals lag (1974:283) om handel med arbeten av guld, silver ellerplatina. I propositionen (1974:43 s. 29) anförde föredragandedepartementschefen, att kontrollen av de s. k. affinerierna inte borde reglerasi samband med kontrollstämplingen av ädelmelallvaror. Den sakkunnige bör pröva,om det i detta sammanhang kan vara aktuellt att ta upp också denna fråga. () har i skrivelse till redovisal sinaerfarenheter av och synpunkter på insamlingsverksamhet bland allmänheten sombedrivs av enskilda, företag eller organisationer i uppgivet syfte atl skaffapengar eller förnödenheter. Denna fråga bereds f. n. inom handelsdepartementet.Den sakkunnige bör emellertid överväga i vad mån sådan insamlingsverksamhet kanbehöva regleras särskilt inom ramen för skrothandelsförordningen. Jag tänker dåi första hand på insamlingar av relurpapper, lump etc. Jag vill i sammanhangetnämna att en arbetsgrupp inom f. n. behandlar frågan ominsamling av bl. a. returpapper. Den sakkunnige bör samråda med dennaarbetsgrupp. Avsiklenär inte att den sakkunnige skall behandla frågor som rör auktionsverksamheteller verksamhet som regleras i lagen (1949:722) om pantlånerörelse. Skulleemellertid den sakkunnige finna att även dessa verksamheter kräver ny ellerförändrad reglering för att det allmänna syftet med skrothandelsförordningenskall uppnås, bör den sakkunnige anmäla detta till Kungl. Maj:t som då får taslällning till om utredningsuppdraget bör utvidgas. Densakkunnige skall inte närmare överväga spörsmål som hör samman med gällandeexportförbud på järnskrot. Densakkunnige bör utarbeta de förslag till författningstext som föranleds avutredningsarbetet. Utredningensarbete beräknas pågå . 491 Kommittéer: H:15 15.Utredningen (H 1974:05) rörande översyn av konkurrensbegränsningslagen Maj:ls bemyndigande för utredning rörandeöversyn av konkurrensbegränsningslagen (se Post- och Inrikes tidn. den 8oktober 1974): Ordförande:Jonson, , departementsråd , ., led. av , , docent, led. av riksdagenRadesjö, G. , fru, led. av Ulander, ., ombudsman, led.av Expert:Sahlin, , avdelningsdirektör (fr.o.m. ) Sekreterare:Cederblad, , revisionsdirektör Lokal:Rosenbad 2, 5 tr., tel. växel 763 1000(sekreteraren). Postadress:Handelsdepartementet, Fack, 103 20 Direktiv(anförande av statsrådet till slatsrådsprotokollet ): Konkurrensbegränsningslagen lagen (1953:603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inomnäringslivet (omtryckt 1970:418, ändrad senast 1972:733) syftar till altfrämja en från allmän synpunkt önskvärd konkurrens. Lagen innehåller förbud moltvå arter av konkurrensbegränsning, bruttopriser och anbudskarteller. I frågaom annan konkurrensbegränsning finns möjlighet att inskrida när denna ansesmedföra skadlig verkan. Skadlig verkan anses föreligga när konkurrensbegränsningenpå ett från allmän synpunkt otillbörligt sätt påverkar prisbildningen, hämmarverkningsförmågan inom näringslivet eller försvårar eller hindrar annansnäringsutövning. Tillämpningen avkonkurrensbegränsningslagen ankommer på och (). Domstolen kan medge dispens från förbuden mot bruttopriser ochanbudskarteller. I övrigt skall domstolen genom förhandling försöka undanröjaskadlig verkan av konkurrensbegränsning som bringas under dess bedömning. Omförhandlingen inte leder till alt den skadliga verkan undanröjs, gäller olikaregler beroende på ärendets art. Är del fråga om leveransvägran och liknandediskriminering mot en företagare i elt senare försäljningsled, kan domstolenålägga leveransskyldighet vid vite. I andra slag av ärenden förfogar domstoleninte över några motsvarande tvångsmedel, öm saken anses vara av större vikt,åligger det dock domstolen att göra anmälan till Kungl.