prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — Ansvar för anskaffande äv en uppgifl, däranskaffandet har skett på ett legalt sätt, kan f n, utkrävas endast vidspioneri, framhålls det, MMU:s förslag medför att en meddelare, som har gjortsig skyldig till spioneri genom att på ett i och för sig legalt sätt anskaffaen uppgifl och därefter meddela den för publicering, i stället för att bliåtalad vid allmän domstol för spioneri, blir lagförd vidyttrandefrihetsdomstolen. Innebörden härav är som framgår en viss för- 1975/76:204 53 bättringav meddelarens processposilion men kan inle karakteriseras såsom en utvidgningav själva meddelarskyddet. Har uppgiftsanskaffandet skett på ell illegalt sätt,i, ex, genom inbrott eller olovlig avlyssning, skall gärningen enligtförslaget bedömas enligt allmän lag och vid allmän domstol. Så sker också f.n.,och härvidlag innebärdet föreslagna stadgandet än mindre någon utvidgning avmeddelarskyddet. Vissa invändningar motförslaget alt med meddelare jämställa den som anskaffar uppgift för publiceringgrundar sig på den föreslagna processuella ordningen och redovisas i avsnitt5.4. Jörfattarförbundbetecknar den föreslagna utvidgningen av meddelarskyddet till all avse ocksädet normala anskaffandet av en uppgift som synneriigen önskvärd. Som tidigarenämnts är emellertid förbundet inte berett att godta den reform avrättegängsförfarandet som MMU:s förslag förutsätter. Någraremissinsianser behandlar särskilt frågor om meddelarfri-hetens materiella omfattning. Frägan om undantag fränmeddelarskyddet vid vissa brotl mot rikets säkerhet las upp av bl. a.hovrätten över och . Hovrätten anser att man bör lägga märke lillalt det egendomliga resultatet av iryckfrihetsrättens lillämpning i IB-fallelfrämsl beror på de ändringar i TF som gjordes är 1965 pä förslag avstraffrältskommittén och i anslutning till ikraftträdande. Hade islällel TF gällt i sin ursprungliga lydelse skulle ansvar för innehållet itidningen endast ha kunnat utkrävas genom åtal mot den ansvarige utgivaren. Vidsidan därom skulle åtal endast ha kunnat riktas mot den av de åtalade som varitanställd i allmän befattning och där erhållit kännedom om de förhållanden somröjts, Nägot ansvar för de båda medarbetarna i tidningen hade däremot inlekommii i fråga och någon husrannsakan på redaktionen hade inte varit lagligengrundad. Däremot hade självfallet, sedan en av dem utgivit en bok,tryckfrihetsåtal mot honom såsom författare kunnat förekomma. angivnaiakttagelser ger enligt hovrätten anledning ifrågasätta 1965 vidtagnaändringen var riklig. 1 varje fall anser hovrätten att motiveringen inte ärövertygande. Meddelarskyddet kan inte reserveras enbart för situationer dånågra viktiga värden inte står på spel. Ansvarigheten för tryckfrihetsbrott,åtalsprövningen och juryprocessen har tvärtom utformats pä ett från allmän lagavvikande sätt av det skälet att det handlar om viktiga värden. Vad somsärskilt gör den nu gällande bestämmelsen betänklig är attbrottsbeskrivningarna i de brott som sålunda kan bryta meddelarskyddet är såvagt angivna. Uttalandenom medddarskyddets räckvidd vid brotten spioneri och obehörig befattning medhemlig uppgift redovisas i specialmoliveringen vid 7 kap, 3 S TF, MMU:sförslag angående förhållandet mellan tystnadsplikt och meddelarfrihet haruppmärksammats i ett antal remissyttranden. Positiva omdömen om förslagetlämnas av . Prop.1975/76:204 54 Några remissinstanser hänvisar till övervägandena inomTK, Mera utförliga kommentareri frågan återfinns i JK.s remissyttrande, 1 likhet med MMU anser JK altförhållandet mellan tystnadsplikt och meddelarskydd är en viktig fråga, JK ärockså helt ense med MMU om att inte alla tystnadsplikter, ja inte ens alla ilag föreskrivna tystnadsplikter bör bryta igenom meddelarskyddet. Det problemman står inför är alltså vilka tystnadsplikter som bör bryta igenommeddelarskyddet. Denna fråga kan enligt JK:s mening inte besvaras förränutredningen om tystnadsplikterna slutförts. När detta har skett, kommer detmed stor sannolikhet att visa sig ändamålsenligt att samla de tystnadspliktersom skall genombryta meddelarskyddet i en särskild lag, JK förklarar sig alltsåäven i denna del ense med MMU, Till skillnad från MMU anser JK dock att enbarten lag av det nämnda slaget inte erbjuder någon tillfredsställande lösningav den viktiga frågan om gränsdragningen mellan tystnadsplikter som genombrytermeddelarskyddet och sådana som inte gör det. Den föreslagna tekniken gör detnämligen möjligt att genom vanlig lag hell frilt besiämma denna gräns. Beroendepå dagsaktuella uppfattningar kan gränsen dragas så alt meddelarskyddet blirvidsträckt eller mycket begränsat. Enligt JK:s mening finns det anledning attse på den situation som här föreligger pä ungefär motsvarande sätt som man harsett på gränsdragningen mellan offentliga och hemliga handlingar, dvs, gränsenbör fastställas i vanlig lag men principerna för gränsdragningen bör anges igrundlagen, MMU synes ha varit inne på denna tanke men inte funnit möjligt atti grundlagen närmare ange i vilka fall meddelarskyddet bör genombrytas, JKmedgeratt uppgifien är svår men kan inte inse att den skulle vara omöjlig attlösa. Det material - innefattande inventering, klassificering och rättsligsystematisering - som utredningen om tystnadsplikter kan förväntas presenteramäste förutsättas vara ägnat att ligga lill grund för just en sådan regleringsom JK förordar, MMU hävdar, fortsätter JK, att del föreslagna systemetmotsvarar vad som gäller i fråga om de fall då allmän handling skall hållashemlig, JK kan inte hålla med uiredningen i denna del. Vad MMU föreslärmotsvarar enligl JK en lagleknik där 5 kap, 1 S i den föreslagnamassmediegrundlagen ersätts med en paragraf där det utsägs att beslämmelser om ivilka fall inskränkningar i rätten till fri tillgång till allmänna handlingarfär göras meddelas i särskild lag. De i 5 kap, 1 § föreslagna grunderna försekretesslagstiftningen skulle alltså flyttas till vanlig lag, JK anser alltsåatt 8 kap, 4 S iden föreslagna grundlagen bör kompletteras med en förteckningav den typ som har föreslagit i 5 kap, 1 S. Förteckningen - som bör kunnabygga på materialet frän utredningen om lysinadsplikier - bör kortfattat angevilka lyper av tystnadsplikter som genombryter meddelarskyddet. JOförklarar att han ansluter sig till MMU:s förslag att brott mot tystnadspliktbegånget av den ansvarige publicisten skall anses som yttrandefriheisbrotl, JO betonar Prop.1975/76:204 55 emellertidvikten av en samordning med beslämmelserna om meddelares brolt moltystnadsplikt, Strafföarheten måste enligl JO vara densamma vare sig entiänsteman med åsidosättande av tystnadsplikt själv publicerar nägot ellerlämnar ut del lill ett massmedium för publicering, MMU:sförslag att upphäva bestämmelsen i 7 kap, 3 S första stycket TF om undantagfrän meddelarskyddet vid vissa fall av ärekränkning tillstyrks av hovränen överSkåne och . Hovrätten förklarar att bestämmelsen var ettkompromissinslag vid TF:s antagande som syftade till att vinna ökad enighetkring den nya grundlagen som helhet. Av annan åsikl är . Hovrättenmedger att MMU:s ståndpunkt i och för sig kan synas motiverad, eftersom brotlenligt undantagsbestämmelsen inte i prakliken lorde bli beivrade. Likväl villhovrätten förorda att regeln behålls. Den ger uttryck för en god princip,nämligen all det inle är tillåtet att försöka ge ärekränkande uppgifterspridning genom massmedierna och att sådana försök kan beivras lika väl somvanlig ärekränkning. All fastslå detta harmonierar väl med de pressetiskasträvandena, i vilka ett av de viktigaste leden är att få tidningarna att avståfrån obefogade kränkningar av enskilda. Detsamma gäller för övriga massmedier.Man börenligt hovrätten inte heller bortse frän alt den diskuterade regeln kanha en preventiv funktion eller från all en enskild givetvis kan skadas redangenom att en kränkande uppgift lämnas till ett massmedium, oavsett om denpubliceras. Den kan t, ex, inverka på bedömningen av vederbörande i ett senaresammanhang. Vadhärefter gäller regleringen av rätten till anonymitet förklarar bolaget ser positivt pä det förhällandet, att MMU har behållit den ordningsom innebär att rätten att bryta igenom meddelarskyddet i praktiken hindras avanonymitetsskyddet. Av avvikande mening är JK, som beklagar att MMU inteallvarligt har övervägt en lösning som bygger pä alt reglerna om meddelarskyddoch anonymitetsrätt utformas efter enhetliga kriterier. Fleraremissinstanser uttalar sin tillfredsställelse med utvidgningen av denpersonkrels som skall respektera anonymiteten, nämligen . , , , LO och TCO. Förslagetangående förhållandel mellan anonymitetsskydd och viiinesplikl m, m, godtasuttryckligen av JK, och uiredningen om anonymitetsskydd vid beslagoch husrannsakan saml, med visst förbehåll, av . Sveahovrätt ifrågasätter dock om "synneriig vikt" bör krävas förtillstånd till vittnesförhör eller parisförhör under sanningsförsäkran.Motsvarande uttryck återfinns i bestämmelsen om undanlag från regeln om partstillgång till hemliga uppgifter, vilket enligt hovrätten torde leda lill enmycket restriktiv lolkning. Hovrätten kan i allt väsentligt ansluta sig tillvad JK anförde i sitt remissyttrande över offentlighetskommitténs betänkande(s, 275 i MMU:s betänkande), JK åberopar i sill nu avgivna remissyttrande attdet Prop.1975/76:204 56 inteär möjligt all reglera konkurrensen mellan vittnesplikt och anonymitetsrättgenom "stela regler". Utredningen om anonymitetsskydd vid beslag ochhusrannsakan anser att den av MMU gjorda avvägningen bör kunna tjäna som grundvid den motsvarande avvägning som aktualiseras vid de tvångsmedel som utredningenhar att beakta, förklarar sig berett att godta MMU:sförslag med hänsyn till att frägor om inskränkning i anonymitetsrätten itveksamma fall skall hänskjutas till yttrandefrihetsdomstolen. Omyttrandefrihetsdomstolen inte skulle komma till stånd, förutsätter samfundetatt frägoromvittnesplikim. m. skall hänskjutas till annan kvalificerad domstol,t.ex. En kritisk hållning tillförslaget om vittnesplikt och anonymitetsrätt intar . Enligtföretaget borde man ha dels en fast gräns under vilken röjande av anonymiteteninte får ske, dels en bestämmelse om att ovanför denna gräns en särskildprövning skall ske av rätten. Gränsen borde ligga vid grövre brotl, såsomoffentlighetskommittén föreslog i sitt betänkande (SOU 1966:60), Vidare bordeenligt möjligheten att avslöja anonymiteten inte alls gälla vidtvistemål. Förslagetom förbud mot efterforskning av författare och meddelare i de fall denne intekan ställas till ansvar tillstyrks av hovrän. vidStockholms universitet, JO, , , , , , och . JO förklarar atthan från sin erfarenhet kan vitsorda behovet av en uttrycklig bestämmelse iämnet. , och förordar attefterforskningsförbudet utsträcks till att gälla alla medborgare,ansluter sig däremot till MMU:s ståndpunkt i dettaavseende. Endastfrån en instans, överåklagaren , kommer kritiska anmärkningar tillförslaget om skydd mot efterforskning. Överåklagaren anser att det till följdav anonymitetsskyddet och förbudet att efterforska meddelare oftast äromöjligt att få uppgifter om vem som i annons har lämnat meddelande omförsäljning av exempelvis värdefullt stöldgods. Förundersökning ochtillrättaskaffande av godset försvåras eller omöjliggörs. Sä länge åklagareninte har någon misstänkt, kan han inte åberopa viiinesplikien till brytande avanonymitetsskyddet. Överåklagaren ställer frågan om en avvägning mellanyttrandefrihetskravet och rättskränkningsskydd måste få detta resultat. TKhar selt som sin ena huvuduppgift att överväga vilka tystnadsplikter föroffentliga funktionärer som bör gälla för framtiden och att utarbeta förslagtill författningsbestämmelser på grundval av den nya RF. TK:s andra huvuduppgifthar varit att överväga vilka tystnadsplikter för offentliga funktionärer ochför enskilda som bör ha företräde framför grundlagsregeln om Prop.1975/76:204 57 ansvarsfrihetför dem som lämnar meddelande för publicering i tryckt skrift eller annalmassmedium. TKgrundar sina överväganden angående tystnadsplikt för offentliga funktionärerpå nu gällande bestämmelser i till skydd för yttrandefriheten. TK anser attlystnadsplikterna till allra största delen kan regleras i lag. Kommittén harutarbetat ett förslag till lag om offentliga funktionärers tystnadsplikt(LOFT). Den föreslagna regleringen i övrigt, som skall göras dels i lagar, delsi förordningar, innebär i allt väsentligt bara hänvisningar till LOFT. LOFTinnehäller ett antal bestämmelser som föreskriver tystnadsplikter.Bestämmelserna är uppbyggda efter skyddsintressen, så att skyddel för rikets förhållandelill andra stater behandlas i en paragraf, skyddet för försvaret såsom funktioni en annan, skyddet för det allmännas ekonomiska inlressen i en tredje osv.Denna systematik ger enligt kommitténs mening ett tjänligt underiag förreglerna om förhållandet mellan tystnadsplikterna och den tryckfrihelsrällsligagrundsatsen om ansvarsfrihet för dem som lämnar meddelanden för publicering. Flertaletav de föreslagna tystnadspliktsbestämmelserna i anger uttömmanderäckvidden av tystnadsplikten. Några paragrafer förutsätter emellertid atttillämpningsområdet för tystnadsplikten preciseras genom lag eller förordning.Med undantag för ett par bestämmelser som lar sikte på vad som för enskildaframstår som förtroendesituationer gäller som en allmän regel enligt LOFT,-atttystnadsplikt skall upprätthållas endast i fall där röjande kan antas medföraskada av visst i lagen angivet slag. Regleringeni LOFT är nära anknuten till bestämmelserna om allmänna handlingarsoffentlighet och om inskränkningar däri. Kommittén har byggt på offentlighets-och sekretesslagsiiftningskommitténs förslag till lag om allmänna handlingar m,m, (SOU 1975:22), Föreskrifterna om handlingssekretess skall enligt TK:sförslag fä betydelse bl, a, därigenom att de uppgifter i en hemlig handlingsom utgör grund for hemlighållandet skall vara omfattade av tystnadsplikt, ILOFT:s inledande paragrafer meddelas bestämmelser av allmän betydelse förtystnadspliktsregleringen. Bl, a, syftar bestämmelserna till att anvisalösningar i fall då tystnadsplikten kommer i kollision med andra intressen ochdärmed till alt ersätta sädana f n, vanliga formuleringar i tystnadspliktsreglersom att en befattningshavare inte får röja en omständighet "obehörigen". TKhar beträffande frågan om tystnadsplikt och meddelarfrihet samrått med MMU, TKförklarar sig dela MMU:s uppfattning att det är irrationellt att dra gränsenmellan den sektor, inom vilken meddelanden fritt kan lämnas, och den, därvederbörande lår slraffas för brott mol lyslnadsplikt genom meddelandet, medhänsyn till om tystnadsplikten är föreskriven i lagdlerinie. 1 ställetanslutersig TK till MMU:s konstruktion att lystnadsplikt - föreskriven i lageller annan författning - begränsar med- 1975/76:204 58 delarskyddeiendasl om den är angiven i en särskild lillämpningslag. TK har utarbelalförslag lill en sådan tillämpningslag (bilaga 4). TK äberopar det avJK i remissyttrandet över MMU:s betänkande framförda förslagel att grundlagenkortfattat i en förteckning borde ange vilka typer av tystnadsplikter sombryter igenom meddelarskyddet. Kommittén förklarar att den har fått del av JK:syttrande så sent all dess förslag till tillämpningslag lill grundlagen redanförelåg färdigt. En fullständig prövning av frågan med beaklande av JK:s synpunkterhar därför inle varil möjlig, TK har emellertid på grundval av den föreslagnatillämpningslagen ställt samman ett ulkasi till grundlagsbestämmelse, avseddatt fylla den uppgift som JK har angivit. Bestämmelsen anger i åtta punkterlyper av meddelanden för vilka ansvar kan utkrävas ulan hinder avmeddelarskyddet (bilaga 2f TKuttalar som allmän målsättning att det är ett önskemål att den som lämnarmeddelande för publicering i massmedium sä långt det är möjligt går fri fränansvar. Man bör enligt TK slå vakt om rätten att informera om vad som händerhos myndigheter och andra allmänna organ. En livlig och fri offentlig debatt omvad som tilldrager sig hos myndigheterna är en drivkraft till effektivitet ochomsorg inom förvaltningen och till kulturell utveckling. Massmedierna bör få sårikhaltigt faktaunderlag som möjligt för granskning av myndigheternasförfarande och deras val av åtgärder. Särskilt bör man, anser TK, varaäterhällsam med att ge ökad effekt ål lystnadsplikter lill skydd för allmänna intressen,i synnerhet i fall där sädana tystnadsplikter kan tänkas hämma en värdefullinformation eller en allmän debatt. Kommitténanser att massmedierna bör få vidgade möjligheler till insyn och diskussioninom sådana grenar av den allmänna verksamheien som innebär myndighetsutövningmot enskild, dvs, utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmän,rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning eller annat jämförbartförhållande, Sädan allmän verksamhet som faller utanför myndighetsutövningen ärdäremot enligl TK, generelll talat, i mindre behov av offentlig granskning, 1allmänhet bör man kunna ge företräde åt tystnadsplikter till skydd för enskildsom träder i frivillig förbindelse med myndighet, 1 syfte att förebyggapubliciletsskador som följd av massmediernas ökade tillgång till uppgifter isociala ärenden m, m, föreslår kommittén alt det allmänna skall ta ett vidgatansvar för åtal för förtal. Tystnadspliktenkring innehållet i hemliga handlingar skall enligt förslagel ha företräde framförgrundsatsen om skydd för meddelare endast i vissa särskill angivna fall. utarbetade tillämpningslagen räknar i sin 1 S upp de situationer, därlystnadsplikt skall iakttas också gentemot massmedierna. Uppräkningen äruppdelad i tre avsnitt. Det första av dessa upptar tystnadsplikter i fråga omvissa förtroliga hänvändelser, företrädesvis i personliga angelägenheter.Avsnittet berör även andra än offentliga funktionärer. Nästa del har betydelse Prop.1975/76:204 59 enbartför dessa och tar upp deras övriga tystnadsplikter. Här förekommer i flertaletfall skaderekvisit i beskrivningarna av tystnadsplikterna. Den avslutandegruppen gäller tor funklionärer vid massmedier och tar upp ett par speciellatystnadsplikter som är inskrivna direkt i grundlag. Tillämpningslagenkonstituerar inte själv någon tystnadsplikt. Dessa beslämmelser får effektendast om lystnadsplikt finns föreskriven i annan författning, TK förutsätteratt endast ett uppsåtligt åsidosättande av en tystnadsplikt bryter meddelarskyddet, TKberör frågan om tillämpningsområdet för det av MMU föreslagnayttrandefrihetsbroitei brott mot tystnadsplikt, begånget av den ansvarigepublicisten. Kommittén ifrågasätter om inle delta brott borde begränsas så attdet sammanfaller med tillämpningsomrädet för regeln om meddelarestystnadsplikt. Den av MMU hävdade ståndpunkten leder enligt TK lill att vissatryckta skrifter skulle falla under andra strafföestämmelser än andra, 4.5Remissyttrandena över tystnadspliktskommitténs förslag följande redovisas remissyttrandena i huvudsak endast lill den del de kanha betydelse för grundlagsregleringen av förhållandel mellan meddelarskydd ochlyslnadsplikt. Remissbehandlingen är till slörre delen, men inte hell,avslutad. TK:sförslag till reglering av lyslnadsplikt för offentliga funklionärer har i stortgodtagits av många remissinstanser, bland dem RA.Svea hovrätt, hovränen över och , kammarrätien i Göteborgoch MMU. Enmindre grupp remissinstanser är emellertid kritiska mol den föreslagnalösningen. Hit bör bl, a, JK, JO, LandsilngslÖrbundet och Allmänhetens pressombudsman.Främsl framhäller dessa inslanser all förslagel leder lilllill-lämpningssvårigheter. Enligt pressombudsmannen kan effekten av förslagetbli en faktisk utvidgning av sekretessen. Tillförmän för att regleringen av tystnadsplikt i offentlig verksamhet ochhandlingssekretess samordnas i en enda lag yttrar sig JK. RÅ, datainspektionen,värnpliktsverket, försvar, kammarkollegiet,kommerskoUegium, patent- och registreringsverket, näringsfrihelsombudsmannen.domänverket, förenade fabriksverken. 1 motsatt riktning uttalar sig kammarrätten I . Någraremissinstanser anför allmänna synpunkter på för-hällandet mellan frihet attlämna meddelanden för offentliggörande i tryckt skrift och tystnadsplikt. JKframhåller alt, om regleringen av förhällandet mellan tystnadsplikt ochmeddelarskydd utformas på eil lämpligi säll, de eventuella nackdelarna frånoffenllighetssynpunkt med en mer summarisk allmän reglering av tystnadsplikteni allt väsentligt kan elimineras. De risker som är förenade med Prop.1975/76:204 60 enav tystnadsplikten begränsad insyn i myndigheternas förehavanden begränsas iviss mån med hjälp av den "säkerhetsventil" som ligger i attlystnadspliklen inte tillåls genombryta meddelarskyddet. Grundfrågangäller, säger , hur man skall irygga massmediernas nyhelslillgångoch möjlighel att få insyn i offentiig verksamhel. Del bör här framhållas attdenna synpunkt i och för sig är av största belydelse vid utformningen avlystnadsplikissystemet i dess helhet, vilkel också noga iakttagits av TK, 1princip måste därför gälla alt de regler som fastställs skall iakttas även iförhållande till massmedierna. Ett väl fungerande system måste innebära alt deti praktiken blir en ren undantagsföreteelse att en tjänsteman bryter sintystnadpliki genom att lämna en uppgift till massmedierna. Detta måste gällainte minsl med tanke på de avsevärt större skador som kan åstadkommas genompublicering än genom meddelande lill enskild person. Särskilt måste man - somTK - beakta riskerna för att enskilda lider skada. Det synes hovrättenangeläget att särskilt framhålla dessa allmänna synpunkler. efiersom det nu ärfråga om att radikalt förändra det formella läget beträffandetystnadsplikterna. Det hiltillsvarande systemet har varil minsl sagt oredigtoch oklart: med lagreglerade, instruktionsreg-lerade, helt oreglerade etc,tystnadsplikter, 1 detta läge har det redan av lekniska skäl varit ofrånkomliglmed en specialreglering i förhällande lill massmedierna. Det kan ocksäkonstateras, uttalar hovrätten, att denna specialreglering i stort seltfungerat väl i praktiken och att delta ytterst berott på att inte baratiänsiemännen utan också, och framför allt, massmedierna överlag visat ettbetydande ansvarskännande. kommer lägel formellt selt att förändrasgenomgripande genom all man får en allmän lagsliftning om tystnadsplikt ioffentlig verksamhet, 1 princip kunde del dä sägas, att ett väl genomarbetatsystem endast borde behöva ett fätal undantag för alt särskilt värna ommassmediernas nyhelslillgång och insynsmöjligheter. Som princip borde med ettsådani synsätt gälla all vad som kan sägas till en journalist också kan sägastill en annan person och omvänt. Alltför viltgående undanlag till förmån förmassmedierna kan med vissl fog ses som tecken pä att själva det system somkonstruerats är fel, - Emellertid bör man enligt hovrättens mening inte drivaett sådant i och för sig ej onaturiigt principresonemang. Mot bakgrunden av dei huvudsak goda erfarenheterna av den hittillsvarande ordningen saknas delanledning att överväga någon större förändring av reglerna för massmedierna. Enviss "upprälning" av systemet måste visseriigen bli en naturiigkonsekvens av själva den samlade, genomtänkta regleringen av tystnadsplikterna,men den bör inte mera väsentligt rubba rättsläget för massmedierna. Manbörenligt hovrätten liksom bygga på förtroende för dessa och geullryck för den fundamentala betydelsen av fria och kritiska massmedier. Självagrundsynen, att den enskilde tiänsiemännen skall uppfatta sin tystnadspliktsom i princip gällande även mol massmedierna, är emellertid viktig att hållafast i det nya läget om regleringen skall bli meningsfull. Den har enligthovrättens uppfattning Prop.1975/76:204 61 kommitalltför myckel i skymundan i TK:s betänkande.