prop · FZ0319 · 1975-12-31 00:00:00 — Äveni fråga om facklig medlemsavgift finns inom vissa branscher överenskommelseratt arbetsgivaren skall innehålla sådan avgifl av arbetstagarens lön ochinbetala innehållna avgifter lUl den fackliga organisationen. I promemorianföreslås, eflersom arbetstagaren även i fråga om sådan avgift kan tvingas atlbetala den två gånger, att avgiften skall 1975/76:19 65 fåtäckas av lönegarantin. Delta förslag tUlstyrks eller lämnas utan erinran avflertalet remissinstanser. Som motiv mot den nu aktuella utvidgningen har bl,a. anförts att så länge medlemskap i fackliga organisationer är frivilligt,finns del ingen anledning att utvidga garantin till dessa avgifter. Eflersomdet även här är fråga om övertagen lönefordran kan förmånsrätt enligl 11 § FRLgöras gällande i konkurs. Liksom beiräffande mälningsarvode kan arbetstagarentvingas atl betala två gånger. Samma grundsyn kan därför anläggas här. Enskillnad finns dock. Mätningsarvode är en obligatorisk utgift för alt lönenskall kunna räknas ut. Facklig medlemsavgift är beroende på om arbetstagarenär fackligt ansluten och sädan anslutning är frivillig. Dessutom tillämpas inteden beskrivna belalningsordningen lika över hela arbetsmarknaden. Lokala avtalär vanliga. Det synes dock angeläget från de sociala utgångspunkter på vilka lönegaranlisystemetvilar atl arbetstagarna inle drabbas av skyldighet alt betala två gånger. Jagförordar därför atl promemorieförslaget genomförs. Någon särskildtidsbegränsning torde inle behövas, eflersom det kan förutsättas att defackliga organisationerna inle underlåter alt vidta inkasseringsålgärder sombehövs. Avgifter() för pensionsförsäkringar som arbetsgivare åtagit sig alt betala försina anställda omfattas mte av garantin (prop. 1970: 201 s. 30, 35 och 6768).I rättspraxis anses försäkringsinrält-nings fordran pä obetalda avgifter på enav arbetsgivaren tecknad pensionsförsäkring för arbetstagaren utgöra en avinrättningen övertagen lönefordran (Nytt Juridiskt Arkiv 1956 s. 179). Någonsärskild regel härom har inte ansetts erforderlig i FRL. Förmånsrätt lorde ävengälla fordran på försäkringsavgift för annan utfäst förmån, t. ex. grupplivförsäkring,avgångsbidrag, till arbetstagare eller dennes efterlevande, ulan att någonsärskild överlåtelse har skett. Fordran anses ha gått över påförsäkringsinrättningen därfömtan. Det sagda gäller även försäkringsavgift iform av engångsbelopp. Ipromemorian behandlas inte försäkringsavgifter. Några remissinstanserifrågasätter dock, såvida garantin utvidgas lill mätningsarvode och fackligmedlemsavgift, om inte också garantin bör gälla lill förmän förförsäkringspremier som arbetsgivare har åtagit sig atl betala, t. ex. förtjänstegrupplivförsäkring, avgångsvederlag etc. Vidlönegarantins införande avvisades tanken på alt garantin skulle omfattalönefordran som avser övertagen fordran på försäkringsavgift. Någon erinrangjordes inte mot uttalandet i departementspromemorian (Stencil In 1970: 3) attdet allmänna inte hade någon anledning att ta över försäkringsinrättningarnasrisk alt betalning av försäkringsavgifter vid arbelsgivarkonkurser skulleutebli. Med anledning av yttrande från TCO och SALF påpekade chefen fördåvarande (prop, 1970: 201 s, 6768) att sådan lönefordranavseende försäkrings- 5 1975/76. Prop.1975/76:19 66 avgift som inle hade överlåtits och som bevakades avarbetstagare utan vidare måste anses betalningsgmndande enligt garantin. Dennafråga rörde framför allt arbetstagare anställda vid företag som inte var anslutnatill SAF. Enligt uppgifter som har inhämtats under hand gäller beträffandeAFA (Ijänslegmpplivförsäkring och avgångsbidrag) och AMF (pensionsförsäkring,sjukförsäkring, yrkesskadeförsäkring) att försäkringarna grundar sig tillstörsta delen på kollektivavtal och att utebliven premiebetalning inle innebäratt försäkringen upphör för den som är anställd hos kolleklivavlalsbundenarbetsgivare, men alt försäkringen upphör för arbetstagare hos icke-kollektivavlalsbundenarbetsgivare, bevakar inte fordran på obetalda i icke-kollektivavtalsbundenarbetsgivares konkurs. I fråga om SPP:s pensionsförsäkringar medför uteblivenpremie att SPP utfärdar s. k. fribrev som berättigar till återbäring. Skulledet dröja högst från det fribrev utfärdals flll dess arbetslagarenfår en ny anställning, kan arbetstagarens förlust beräknas till avpensionen. Som har framgått av vad jag nu har anfört finns olikasystem av försäkringar och i de normala fallen inom och AMF drabbas intearbetstagaren av någon föriust. I undantagsfall upphör försäkringen.Beträffande SPP-pensJon kan arbetstagaren i vissa fall göra en mindre förlust,nämligen när nytt arbete inte erhålles inom en viss lid. Bevakar arbetstagarensjälv fordran på försäkringsavgift omfattas den som förut har nämnts avgarantin. Det synes inte vara möjligt att utan en invecklad reglering fånga inde undantagsfall då arbetstagares förmån genom försäkring minskar elleruteblir. Det stora flertalet arbetstagare skyddas inom det kollektiva systemetoch utvecklingen går i riktning mot alt allt fler får detta skydd. Med hänsyntill vad som sagts finns det enligt min mening inte anledning alt utvidgalönegarantin till att omfatta fordran på försäkringsavgifter. LO har förordat att även vissa processkostnader skallomfattas av garantin, enär det inte kan uteslutas alt sådana kostnaderuppkommer i besvärsprocessen, i vart faU om talan förs vidare till hovrätt. LOanser vidare att garanfln bör omfatta kostnader för anskaffande av exekutionstiteloch för ansökan om utmätning på grund av exekutionstitel. Besvärsprocessen är i princip skriftlig även i hovrätt.Kostnaderna torde därför bli små. Hos överexekutor uppträder dessutom ingen motpart.I hovrätt bevakas staten rält av RSV. I hovrätt tillämpas rättegångsbalkensregler om rättegångskostnad (RP 21 §). Vinner arbetstagaren får han alltså iprocessen sina kostnader ersatta av staten, Lönegaranfln behövs inte fördetta. Förlorar han bör vanliga regler gälla, nämligen alt han får svara försina egna kostnader. RSV begär i regel inle ersättning för statens evenlueUakostnader. Dessutom kan arbetstagare få rättshjälp enligt de särskilda beslämmelsernadärom. Prop.1975/76:19 67 lorararbetslagaren processen finns det ju inle heller någon lönefordran alt knytaan lUl. Lönegarantin gäUer vidare i princip endast förmånsberättigad fordran ikonkurs däribland arbetstagares konkursansökningskostnader. Vid sidan häravtäcks enligt särskild bestämmelse i LGL (2 § andra stycket) arbetstagareskonkurskostnader enligt 188 § KL. Som anfördes redan vid lagens tUlkomst (prop.1970: 201 s. 31, 68, 7677) bör kostnader för anskaffande av exekutionstiteloch för utmätningsförsök inte omfattas av garantin, F. ö, kan som jag haranfört arbetstagare få rättshjälp till sådana kostnader. Mot bakgrund av vadjag här har sagt finns det ingen anledning all utvidga garantin lill nu nämndafall. Enligl 11 § FRL är lön ochersättning under skälig uppsägningslid dock högst förenad medförmånsrätt och till följd därav betalningsgrundande enligt lönegarantin. Någraremissinstanser har tagit upp frågan huruvida 11 § FRL kan anses omfatta ävenfordran på lön utöver uppsägningstid för en varsellid av en månad enligt 29 §lagen (1974: 12) om anställningsskydd, LAS. Jag vill med anledning härav erinraom att 11 § FRL gäUer endast uppsägningslid. Varsel enligt 29 § LAS innebärinte uppsägning. Varsel riktas dessutom till arbetstagarorganisationen ochinte tUl arbetstagaren. Varsel eller uteblivet varsel grundar således intenågon rätt för arbetstagaren. Däremot gäller garantin självfallet beträffandeall inarbetad lön som avser lid före uppsägningen vare sig den inarbetats undervarseltid eller inte. Dessutom bör påpekas att föreligger hinder att varslainom föreskriven lid, skall enligt 30 § LAS varsel i stället lämnas så snartdet kan ske. Vid konkurs föreligger ju sådant hinder för förvaltaren. Varselkan alltså lämnas med uppsägning. Svenska elektrikerförbundethar anfört att skadestånd enligt 39 § LAS inte omfattas av garantin enligtuttalande i prop. 1974: 88 (s. 201 ff) men ifrågasätter om skadestånd enligt 38§ LAS som kanske kan betecknas som "annan ersättning" ärbetalningsgrundande eflersom inget sagts om detta i samma proposition. Tilldetta vill jag erinra om atl skadestånd omfattas av lönegaranfln i den månförmånsrätt enligl 11 § FRL föreligger. Det är fallet om skadeståndet avserinkomstbortfall. Det skadestånd enligt 38 § LAS som avser ideell skada omfattasdärför inle av garantin. Däremot omfattar garantin givetvis "lön och andraanställningsförmåner" som arbetsgivaren enligt 38 § LAS har alt utgeenligt lagen, I promemorian påpekas altgode mannen i faltigkonkurs inte har befogenhet att säga uppanställningsavtal, vilket kan leda till alt arbetstagares fordringar på gmndav arbete som utförts efler konkursbeslutet inte omfattas av garantui, LO har isitt remissyttrande berört denna fråga och anser att man bör söka fä en sädanlösning av detta tillämpningsproblem som kan te sig rimlig och rättvis förarbetslagaren. 1975/76:19 68 börenligt LO ske ulan alt man avvaktar den slufliga behandlingen av konkurslagskommitlénsförslag om förenklade konkurser. Enligt organisationen kan liknande problemuppslå vid fortsatt drift i ordinär konkurs och det sedan visar sig altfordringarna på uppsägningslön inte täcks av konkursboels flUgångar. Vadförst angår problemet med uppsägning vid faltigkonkurs vill jag framhållaföljande. Vid s, k, ursprunglig fattigkonkurs är det från början uppenbart attarbetstagaren inte kan påräkna någon ersättning för arbete som utförs efterkonkursbeslutet. Eftersom arbetsgivaren inle kan uppfylla sin huvudförpliktelseatt betala lön, lorde han normalt säga upp anställningsavtalet. Sker uppsägningär arbetstagaren berättigad till lön och annan ersättning underuppsägningstiden. Delta gäller även om han utför arbete åt konkursboet underdenna tid. Fordran på lön och annan ersättning (upp ) har förmånsrätt enligt 11 § FRL och omfattas alltså av lönegaranfln.Underlåter däremot arbetsgivaren atl säga upp arbetstagaren, utgör arbetsgivarensoförmåga att utge lön likväl sådant förhållande som enligt 6 § tredje stycketLAS ger arbetstagaren rätt att med omedelbar verkan frånträda anställningen.Han är dä berättigad lill skadestånd enligt 38 § LAS för, i första hand, lönoch annan ersättning som han eljest skulle haåtnjutit. Sådan skadeståndsfordran utgör självfallet konkursfordran och är somjag har nämnt förenad med förmånsrätt enligt 11 § FRL. Den omfattasdärför av lönegarantin. Vadangår frågan om lönegarantins omfattning vid ordinär konkurs, när driften av gäldenärensrörelse fortsattes under efter konkursutbrotlet,hänger den direkt samman med frågan om arbetstagares fordran på lön för arbetesom utförs efter konkursbeslutet skall betraktas som massafordran ellerkonkursfordran. Enligt elt av statsrådet tidigare denna dag framlagtförslag om ändring i FRL klargörs alt fordran på lön eller annan ersättningunder uppsägningslid är att anse som konkursfordran om det arbete lönen resp.ersättningen avser utförs enligt anställningsavtal med gäldenären. Avde övriga lUlämpningsfrågor som i delta sammanhang har behandlats ipromemorian är här av intresse frågan om i vilken ordning en arbetstagaresolika fordringar skall betalas med garantimedel. Denna fråga avser ändring i 2§ LGL. Eftersom fråga om ändring i detta lagrum har aktualiserats också medanledning av ett förslag om ändring i FRL har den nu aktuella frågan behandlatsi det förslag som statsrådet har lagt fram . Närdet galler avräkningsreglerna i 11 § FRL, vilka är tillämpliga på lönegarantin,delar jag uppfattningen att de bör bibehållas. Att såsom /SR förordarompröva reglerna och motsvarande regler i 13 § LAS eller att ilönegarantisammanhang göra skillnad mellan olika in- 1975/76:19 69 komslersom arbetstagaren erhåller under uppsägningslid är enligt min mening uteslutet. 5.5Utvidgning av garantin till nya personkategorier Ipromemorian behandlas också frågan om att utvidga garantin till att omfattavissa underenlreprenörsfordringar och underhållsberätligads fordran påunderhållsbidrag. Som jag förut har nämnthar frågan om lönegaranti för vissa underenlreprenörsfordringar diskuterats iriksdagen, dels vid lUlkomslen av lönegarantin, dels med anledning avmotionsyrkanden i ämnet åren 1971 och 1974. avslogs motionsyrkandenamed hänsyn flll att en utvidgning medförde ökade kostnader och att anknytningentill bestämmelsen om lönefordringars förmånsrätt ställde hinder i vägen (ILU1970: 79, rskr 1970: 450). TUlräckligt underiag för att begära en närmareutredning i frågan ansågs inte föreligga. intog sammaståndpunkt (LU 1971: 4). anförde lagutskottet i sitt av riksdagengodkända utlåtande (LU 1974: 21), att, sedan LGL varit i kraft under drygt treär, det nu fanns anledning att undersöka om det vore påkallat med elt särskUtskydd för den del av underentreprenörens fordringar som avser anställdas ochegen arbetsinsats. Utskottet förutsatte att utvidgning skulle komma altövervägas under det arbete med en allmän översyn av lönegarantUagstiftningensom då redan hade igångsatts inom . Frågan har ävenbehandlats i , där ett förslag om tryggande av sådanafordringar avvisades. I promemorian redovisasresultaten av de undersökningar som har gjorts för all kartlägga förekomsten avunderenlreprenörssystem, omfattningen av personal och företag som drabbasekonomiskt av huvudentreprenörs konkurs, etc. Branschorganisationer,bokförings- och revisionsbyråer m. fl. som har intervjuats har inte kunnatlämna tillräckliga uppgifter. Uppgifter har t. ex. inle kunnat lämnas omstorleken av underentreprenörernas fordringar eller förluster. Enligtuppskattning av branschförbund utgör löneandelen i underentreprenörernasutestående fordringar för elektriska installationer, något för rörarbeten, för måleriarbeten och förbyggnadsarbeten, I promemorian har denväckta frågestäUningen analyserats ingående. Analysens resultat kansammanfattas på följande sätt. Sociala skäl kan visserligen åberopas för att tUlskapaett särskUt skydd för den ifrågavarande kategorin. Detta gäller närunderentreprenören är fysisk person. Särskilt inom byggnadsbranschen torde detemellertid vara vanligt att underentreprenörens verksamhet drivs iaktiebolagets form. Det skulle strida mot lönegarantins idé att låta garantinomfatta även Prop.1975/76:19 70 En underentreprenör som valt atl driva sin rörelse iaktiebolagsform har därmed övervältrat riskerna för kundernas insolvens frånsig själv till sitt bolag. I och med detta har han försatt sig i den positionenatt han knappast bör kunna göra anspråk på det sociala stöd som garantinutgör. Ett bolag som tillhandahåller tjänster bör inte komma i ett bättre lägeän elt bolag som tUlhandahåller varor. Vidare framstår behovet avlönegarantiskydd mindre starkt ju större underentreprenörens verksamhet är. Detkan därför möta avsevärda svårigheter att bestämma var gränsen skall dras för garantiskyddel.Även andra gränsdragningsproblem uppslår både gentemot arbetstagaren ochunderleverantören, eller när samma underentreprenör anlitats av flerahuvudentreprenörer. En utvidgning av lönegarantin skulle enligt promemoriansäkerligen medföra svåra utredningstekniska problem, särskUt om utvidgningenavgränsas lill enbart fordringar för underentreprenörens egen och hansanställdas arbetsinsats. En utvidgning kan enligt promemorian också få vissainte önskvärda konsekvenser, t. ex. en ökning av antalet sådana företagare somväljer atl arbeta som egna företagare endast för att undandra sig beskattningoch andra förpliktelser och åtaganden mot samhället och de anställda. promemorian intagna ståndpunkten har fått etl kraftigt stöd av remissinstanserna,främst av arbetstagarorganisationerna. Endasi en remissinstans förordar enviss om än begränsad utvidgning av garantin, nämligen till mindreunderentreprenörer då löneandelen av deras fordran överstiger en viss procentav lönesumman . Ilikhet med huvuddelen av remissinsianserna anser jag att avgörande skäl talarför att behålla den nuvarande avgränsningen gentemot självständiga företagare.Det bör här erinras om att lönegaranfln skyddar dem som är anställda i ettunderentreprenörsföretag om detta företag försätts i konkurs. En utvidgning avgarantin skulle således i princip gynna endast förelagaren själv, Ifråga om fordran på underhållsbidrag som underhållsberättigad har på enarbetstagare gäller att sådan fordran kan tas ul genom införsel iarbetstagarens lön. Går arbetsgivaren i konkurs står arbetstagaren risken föratt innehållet, inte utgivet bidrag inte kan tas ut hos arbetsgivaren. Enligtpromemorian har denna risk i stort sett ansetts föreligga endast vid faltigkonkurs.Om konkursen varit ordinär har nämligen den underhäUsberätligade haftmöjlighet att få utdelning för underhållsfordringen i konkursen med sammaförmånsrätt som lönefordran. Om löneprivilegiet nedklassas kommer den underhållsberältigadesmöjligheter atl få utdelning att bli mindre som arbetstagarens riskför atl få betala två gånger ökar. I promemorian föresläs att lönegarantinskall omfatta sädan fordran på underhållsbidrag som har innehållits men intehar betalats. Staten bör på vanligt sätt efter utbetalningen överta fordringen 1975/76:19 71 Härigenom kan arbetstagaren befrias från sin betalningsskyldighetför beloppet. Kommun som har utgivit bidragsförskott för underhällsbidrag bör enliglpromemorian inle omfattas av förslaget. Bestämmelser i enlighet med det nuanförda föreslås i promemorian bli intagna i 11 § andra stycket LGL och 24 § InfL.I likhet med remissinstanserna tiUstyrker jag förslaget. Någraremissinstanser har tagit upp frågan om ändring av den nuvarande begränsningenav lönegarantin till fem basbelopp. Efter samråd med statsrådet hardenna fråga behandlats i sammanhang med frågan om nedflytfning av löneprivilegieti förmånsrättshänseende. Frågan om det krävs någon höjning av lönegaranliavgiftenhar därvid också lagils upp. Enremissinstans har ifrågasatt om inte offentligtägda företag bör erlägga lägrelönegarantiavgift än andra. Enligt min mening är det inle möjligt från sävälfördelningspolitiska som allmänna rättvisesynpunkter att differentiera avgiftenallt efter vem som äger etl förelag. Enav RSV väckt fråga om extra anslag för viss utbildningsverksamhet fär prövas iannat sammanhang. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom arbetsniarknadsdepar-temenlelupprättats förslag lill 1. lag om ändring i lagen (1970:741) om stathg lönegaranti vid konkurs, 2. lag om ändring i konkurslagen(1921: 225), 3. lag om ändring i införsellagen(1968: 621). Förslagenunder 2 och 3 har upprättats i samråd med chefen för . 7.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1970: 741) om statlig lönegaranti vidkonkurs Någonmotsvarighet till promemorians förslag om ändring i 1 § LGL upptas inte ipropositionen. I likhet med konkurslagskommittén anser jag det knappastbehövligt med en bestämmelse i 1 § som hänvisar tUl 11 § 1975/76:19 72 Betalning enligt lönegarantin kan i faltigkonkurs görasgällande endast för fordran som blir känd för kronofogdemyndigheten inom etlär frän det att konkursen avskrevs. I praktiken har del enligt promemorian råtttveksamhet hur denna bestämmelse skall lolkas. I beslut (jfrSvensk Juristfldning 1974 rf s. 75) har hovrätten för Nedre funnit alttidsfristen skall räknas från det ett slutgiltigt beslut om avskrivningföreligger. Detta är förhållandel först när beslutet har vunnit laga kraft. Denuppfattning som hovrätten har gett uttryck för genom nämnda beslut framstårenligt promemorian som riktig, och del föreslås att förevarande paragraf ändrasi enlighet därmed. Förslaget har i denna del lämnats utan erinran avremissinstanserna. Även jag ansluter mig till det. Ändringen i första stycket är en konsekvens av den nyaregeringsformen. Enligt andra stycket får garantibelopp inte betalas utförrän konkursbeslutet vunnit laga kraft. RSV har ifrågasatt om inte enändring behövs för att utbetalningar enligt den nya ordningen vid ordinärkonkurs skall kunna ske snabbt. RSV förordar därför att nämnda rekvisit utgåroch att det i den män det anses behövligt ersätts med äterbetalningsskyldighetom konkursbeslutet upphävs. Som jag har anfört i den allmänna motiveringen (5.2) bören ändring i den riktning RSV har anfört göras i 5 §. I etl nytt sista styckehar tagils in en bestämmelse med innehåll alt betalning enligl garantin avfordran som avses med underrättelse enligt 6 § första slyckel första ellerandra meningen får ske utan hinder av att beslutet om konkurs inte vunnit lagakraft. I enlighet med förslaget i promemorianföreskrivs i denna paragraf att förvaltaren efler konkursbeslutet skallunderrätta om fordran på lön för uppsägningstid i den mån fordringenenligt förvaltarens bedömande är klar (första meningen). Någon uttryckligbestämmelse om att uppsägning måsle ha skett enligt reglema i LASanser jag inle behövlig. Enligt andra meningen bör förvaltaren också i fråga omannan fordran som omfattas av garanfln lämna underrättelse om han finnerfordringen vara klar (andra meningen). Om fordringen är klar saknarförvaltaren anledning att låta arbetstagaren vänta på utbetalning. Förvaltarenbör sträva efter alt arbetstagarens anspråk skall bli tillgodosedda så snabbtsom möjligt. Underrättelsen kommer normall att avges av inlerimsförvaltaren.Om anmärkning skulle göras mol fordringen och anmärkningen föranleda att Prop.1975/76:19 73 den bevakade fordringen nedsätts eller ogillas, fårförvaltaren underrätta härom. Det bör påpekas att staten undervissa omständigheter kan återkräva garantibelopp. Härom finns regler i 12 § LGL.1 första styckets tredje mening föreskrivs att underrättelse i övrigt skalllämnas utan dröjsmål när fordran som omfattas av garantin efter bevakningblivit utdelningsgill. Underrättelse om fordran på pension med förmånsrättenligt 12 § FRL bör som anförs i promemorian lämnas enligt denna bestämmelseutan hinder av att fordringen i händelse av utdelning i konkursen skall kapitaliserasper dagen för utdelningsförslagets framläggande (139 § andra stycket KL),Någon särskild föreskrift om en sådan tillämpning anser jag inte behövas. Detta stycke motsvarar helt 6 § andrastycket i promemorieförslaget. Här slås fast att underrättelse inte behöverlämnas i den män arbetstagaren får lyfta betalning för sin fordran enligt 143 §KL. Detta innebär ingen nyhet men har fått framgå indirekt av 4 § LGL.Som anförs i promemorian är det dock önskvärt med en uttrycklig regel trots altförskottsbetalningar säkerligen blir mindre vanliga när lönefordringarnedflyttas i förmånsrättshänseende enligt det förslag statsrådet harlagt fram tidigare denna dag. Det bör understrykas att en förutsättning föratt underrättelse till skall kunna ersättas med förskottsbetalningär att den sker, beiräffande fordran på lön för uppsägningstid, på fordringensförfallodag och beträffande annan fordran utan dröjsmål sedan fordringenblivit utdelningsgiU. Som jag har anfört i den allmännamotiveringen (5.2) skall konkursförvaltaren bevaka vissa fordringar åtarbetslagarna. I enlighet härmed föreskrivs i förevarande stycke att närunderrättelse lämnas enligt första stycket första eller andra meningen skallkonkursförvaltaren för arbetstagarens räkning bevaka fordran somavses med underrättelsen. Bevakning sker genom att förvaltaren tillställerkonkursdomaren tvä kopior av underrättelsen med angivande av att denna avserbevakning. Förvaltaren skall i sådant fall genast underrätta arbetstagaren ombevakningen. Som framhålls i promemorian finns inte någon legalmöjlighet för förvaltaren att rätta en felaktig underrättelse som har föranlettutbetalning av garanlimedel. Om förvaltaren mot förmodan skulle finna att enarbetstagare felaktigt tillerkänts lönegarantiersättning efter underrättelseenligt första styckets första eller andra meningen får han anmäla detta tilllänsstyrelsen. Han måste också göra anmärkning mot bevakningen. Det bör påpekasatt staten under vissa förutsättningar kan återkräva utbetalat garantibelopp.Härom finns regler i 12 § LGL.