prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — I den mån man inte kommer att leva upp till detta ansvar kanenligt KFO de föreslagna reglema komma att medföra betydande skadeverkningar.KFO hyser ingen oro för att de föreslagna reglema skall komma att missbmkas avde etablerade organisationerna, men anser att det inte kan uteslutas att enorganisation av olika anledningar kan finna den utvidgade förhandlingsrättenvara ett hjälpmedel i strävan att vinna medlemmar från andra organisationer.KFO framhåUer vidare att avsaknaden av allmän lagstiftning om ideellaföreningar och oklarheten beträffande fömtsättningarna för att förening skallanses ha rättskapacitet kan komma att våUa arbetsgivarna bekymmer vidställnings- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 48 tagandetill förhandlingsframställningar från icke etablerad organisation. Enligt KFO:smening torde den utvidgade förhandlingsrätt som tillerkän-nes föreningar enligtförslaget kunna medföra ett ökat intresse för fraktionsbildningar ochdärigenom göra förhandlingsarbetet orimligt betungande. Det förhåUandet attförslaget, liksom flera av tillskapade lagarna påarbetsrättens område, erbjuder förening att med rättsverkan gentemot medlemoch motpart företa rättshandlingar i flera olika sammanhang kräver enligt KFOall man i lag faststäUer de formella fömtsättningarna för att fackligaorganisationer skall vinna rättskapacitet. KFO sätter vidare i fråga omförhandlingsrätten bör vara obegränsad för föreningar med ett fåtal medlemmarpå en arbetsplats. KFO efterlyser slutligen också regler för lösande avgränslinjetvister mellan arbetstagarorganisationer. Kommitténsförslag att arbetslagareförening skall ha förhandlingsrätt även i förhåUandetill arbetsgivare hos vilken medlem i föreningen har varit ansläUdlämnas ulan erinran av så gott som samtliga remissinstanser. LO påpekar altkommitténs förslag på denna punkt innebär att de frågor som behandlas ibetänkandet (SOU 1972:33) Förhandlingsrätt för pensionärer delvis fått sinlösning. LO framhåller emellertid vikten av att också övriga frågor i dettasammanhang lagregleras i enlighet med vad som föreslagits ibetänkandet. TCO anser det glädjande att kommittén föreslår attarbetstagarorganisationerna skall ha förhandlingsrätt och rätt att slutakollektivavtal om förmåner som hänför sig till förutvarande anstäUning. TCOpekar dock pä att förhandlingsrätten enligt förslaget tillkommer endast denarbetstagarorganisation till vilken medlemmarna vid förhandlingstillfället äranslutna och att det ofta händer att en arbetstagare övergår från ettavtalsområde till ett annat. Om arbetstagaren då byter organisation skallenligt förslaget förhandling med den tidigare arbetsgivaren föras avarbetstagarens nya organisation. Detta innebär att en organisation riskerar atttvingas förhandla inom ett avtalsområde som är helt främmande för den. TCOanser att ett sådant system inte är ändamålsenligt utan föreslår, attförhandlingsrätt också skall tillkomma förening av arbetstagare variifrågavarande arbetstagare har varit medlem. TCO framhåller dessutom attparterna måste vara berättigade att vidta stridsåtgärder för att förhandlingsrättenskall vara meningsfull. Förhandlingsrättenenligt 11 § i kommitténs förslag gäller endast för det fall att den fackligaorganisationen har medlemmar anstäUda hos arbetsgivaren. finner denna begränsning föga motiverad och anser attdel är synnerligen otillfredsställande att lagen inte ger skyldighet förarbetsgivare alt träda i förhandling för slutande av kollektivavtal även närhan inte har anställda medlemmar i föreningen. Förbundet understryker att ensådan skyldighet att träda i förhandling skuUe innebära en fördel föroorganiserade arbetsgivare. Genom förhandlingen skulle de ges information omarbetets villkor och om försäkringsvillkor Prop.1975/76:105 Bilaga 1 49 m.m. Förbundet förordar därför att även fackförening utan medlemmar vid ettföretag skall ges rätt till förhandling med företaget. Förbundet anför vidareatt det vid företag utan anstäUda är väsentligt att kollektivavtal finns somgenast träder i tillämpning när en person anställs. Särskilt inom åkeribranschenfinns ett stort antal sådana företag, som förbundet inte har någon möjlighetatt kontinuerligt bevaka. LO, som instämmer i vad anför i denna fråga, förklarar all rätten att tecknaavtal med en arbetsgivare inte får göras beroende av om arbetsgivaren harpersonal anställd i sin verksamhet. Arbetsgruppen inom juridiska fakidteten vidStockholms universitet framför liknande synpunkter och framhåUer dessutom attom arbetssökande ges föreningsrätt bör de också ha förhandlingsrätt. Enligt Hotell- och restauranganställdas förbund börden fackliga organisationen ha rätt till koUektivavtal på arbetsplatser därden har eller normalt brukar ha medlemmar. Arbetsgivaren bör enligt förbundetautomatiskt bli bunden av kollektivavtal efter att sådant avtalbegärts, om han inte förhandlat med arbetstagarsidan. är mot bakgmnden av erfarenheter från sitt verksamhetsområdeinne på liknande tankegångar och menar att arbetsgivare bör vara av lagenförhindrade att söka undgå koUektivavtal med primär arbetstagarorganisationgenom att sluta avtal med annan organisation på arbetstagarsidan. 4.3.2.Förhandlingsrätt enligt 12 och 13 §§ FKL Bland remissinstanserna råder i huvudsak enighet omatt lagen bör innehåUa regler om förhandlingsrätt i de fall som åsyftas med 12och 13 §§ FKL. Meningarna om reglernas närmare innehåll och utformning är däremotolika. Flertalet av de remissinstanser som företräder arbetsgivarin-tressensäger sig i stort sett kunna acceptera kommitténs förslag, medanarbetstagarorganisationerna i allmänhet ansluter sig till de lösningar somföreslås av LO;s och TCO:s representanter i kommittén. Mest omstridda ärfrågorna om skyldighet för arbetsgivaren att avvakta med beslut och åtgärdertill dess han förhandlat med motpart på arbetstagarsidan, omfattningen av dens. k. primära förhandlingsskyldigheten och kommitténs förslag attarbetsgivarens förhandlingsskyldighet enligt 12 och 13 §§ FKL skall gällaenbart i förhåUande till lokal sammanslutning av arbetstagare. Flera remissinstanser noterar att kommitténsförslag om primär förhandlingsskyldighet i huvudsak ansluter till gäUandebestämmelser i företagsnämndsavtalen. påpekar sålundaatt den förhandlingsskyldighet som föreskrivs i 13 § FKL i stortsett iakttas, eftersom i aUmänhet samråd sker och hänsyn tas till de anstäUdassynpunkter innan någon väsentlig förändring sker av derasanstäUningsförhål-landen. finner det för egen del självklartatt de anstäUdas synpunkter bör utgöra del av beslutsunderlaget vid viktigareförändringar rörande deras arbetsförhållanden. -1975/76. 1975/76:105 Bilagal 50 SAF betonar att arbetsgivarensskyldigheter förändras enligt kommitténs förslag till att avse förhandlingmedan det enligt företagsnämndsavtalen enbart rör sig om skyldighet attinformera och samråda. En utvidgning ligger också däri att lagförslaget ärtillämpligt på alla företag medan företagsnämndsavtalen enbart gäUer de större.Vid många företag har man numera, framhåller SAF, lyckats bygga upp ett gottoch harmoniskt samarbete. Från företagens sida befarar man att detta samarbetekommer att påverkas ofördelaktigt av den förskjutning av inflytandet till defackliga organisationerna som den föreslagna reformen innebär. SAF säger sigför sin del inte kunna acceptera en längre gående innebörd av den utvidgade förhandlingsrättenän den som kommitténs majoritet stäUt sig bakom. anser att detallmänt sett framstår som i hög grad berättigat att de anstäUda genom sina organisationerberedes tillfäUe till överläggning med arbetsgivaren innan denne vidtartilltänkta åtgärder som innebär genomgripande förändringar. Detta gällerenligt hovrätten oberoende av förekomsten av kollektivavtal. Ätt generelltföreskriva förandlingsskyldighet med principiell uppskovsskyldighet närarbetsgivaren enligt avtal har rätt att slutligt bestämma ter sig däremotenligt hovrättens uppfattning mindre följdriktigt. En sådan reglering kan vidett flitigt utnyttjande från arbetstagarorganisationens sida innebärabetydande risk för praktiska olägenheter, exempelvis en ineffektivitet vidverksamhetens bedrivande som normalt inte anses försvarbar, och ökademotsättningar mellan partema, allt till ömsesidig nackdel, som deninte hindrar arbetsgivaren från att i sina beslut underiåta att la önskvärdhänsyn till arbetstagaresidan. LO säger sig konstatera med djup besvikelse att stadgandetom primär förhandlingsskyldighet har fått en så snäv avfattning alt det integår längre än samrådsskyldigheten i gäUande företagsnämndsavtal. Dessa reglerär prövade under många års förelagsnämndsarbete och framstår enligt LO:s meningsom klart otillräckliga. LO anser det vara utomordentligt viktigt att ävensådana förändringar som kan vara mycket betydelsefuUa för enskilda arbetstagareomfattas av arbetsgivarens primära förhandlingsskyldighet. LO framhåller attden fortgående tekniska utvecklingen medför problem för arbetstagarna, både somkoUektiv och som enskilda individer. LO erinrar också om att flera av de nyalagarna på arbetsrättens område ger rätt till förhandlingar före beslut ävenvid rent individuella förändringar. LO kräver en regel, som innebär alt detskall åvila arbetsgivaren att initiera förhandlingar i alla frågor där hanönskar vidta förändringar, utom då annan lag eller avtal föreskriver annat. TCOframför liknande synpunkter och begär också att arbetsgivarna skall åläggasprimär förhandlingsskyldighet inför alla förändringar som de önskar företa. Även /SR anser alt den primäraförhandlingsskyldigheten bör utvidgas till att gäUa också vid ingripandeändring i arbetsvillkoren för enskild arbetstagare, t. ex. långvarigförflyttning eller väsentligt och ändrade arbetsuppgifter. Idessa fall bör enligt /SR under- Prop.1975/76:105 Bilagal 51 rättelsenlämnas både till den kollektivavtalsslutande organisationen och till denberörde individen, så att denne får tillfäUe att begära biträde av sin egenorganisation, om denna inte har slutit koUektivavtal med arbetsgivaren.Påkallar en sådan koUeklivavtalslös organisation överiäggningar i den aktuellafrågan, vilket är möjligt enligt förslagets 11 §, bör arbetsgivaren liksomenligt 12 § vara skyldig att avvakta med verkställighet av beslutet, om sådantuppskov skäligen kan krävas av honom. anför att materialsom verket samlat in tyder på att betydelsefulla beslut i företagen ofta fattasutan att företagsnämnden i förväg har behandlat frågorna. Detta belyser enligtindustriverket nämndinstitutionens begränsningar och behovet av att en primärförhandlingsskyldighet för arbetsgivaren i centrala frågor tillskapas. anser att den utvidgade förhandlingsrätten skall vara enuttalad förhandlingsrätt och inte en samråds- eller överläggningsrätt samt attden skall omfatta även individuella fall. föreslår att ickekoUektivavtalsbunden arbetsgivare skall åläggas förhandlingsskyldighet av sammainnebörd och omfattning som den som gäller för koUektivavtalsbundenarbetsgivare. Samma åsikt framförs av . i påpekar att den nyaförhandlingsrätten i praktiken inte torde tillföra arbetstagarsidan något merän en vagt utformad rätt till samråd, eftersom den inte innebär skyldighet förarbetsgivaren all medverka till något direkt resultat av förhandlingarna. Ettliknande synsätt kommer till uttryck i åtskilliga andra yttranden.Arbetsmiljöutredningen framhåUer att de lokala förhandlingsmöjlighelerna harsjälvständig betydelse i förhållande till den möjlighet alt framtvingamedinflytande i arbetsmiljöfrågor som 26 § i den föreslagna lagen erbjuder,bl. a. därigenom att förhandlingsskyldigheten också omfattar frågor som fallerutanför arbetets ledning och fördelning. Så kan exempelvis vara fallet dåbeslut om själva produktionsinriktningen medför konsekvenser för arbetsmiljön.Arbetsmiljöutredningen framhåller vidare att starka skäl talar för att förhandlingarenligt reglerna om den utvidgade förhandlingsrätten bör samordnas medverksamheten inom skyddskommittéerna. FFO framhåller att praktiskt taget varje förändringav drifts-, arbets- eller anställningsförhållandena kan sägas beröra helaarbetsstyrkan på få-mansarbetsplatserna. FFO ifrågasätter därför om inte denprimära förhandlingsskyldigheten bör förbehållas frågor och situationer, somberör en större krets av arbetstagare. Möjlighet att avtala bort åtminstonedelar av den primära förhandlingsskyldigheten är nödvändig för de småarbetsplatserna. SPF ifrågasätter nödvändigheten av alt inrymma individuellaomplaceringsfrågor under den primära förhandlingsskyldigheten, eftersom dessafrågor kommer att falla under 26 § i förslaget och dessas handläggning alltsåomfattas av en reell förhandlingsskyldighet. Om de nya reglema om bl. a. informationsplikt ochprimär förhandlingsskyldighet inte alltför lätt skall kunna kringgås är detenligt TCO.s uppfäll- 1975/76:105 Bilaga 1 52 ning nödvändigt att arbetsgivare som bryter mot dessaregler ådöms kraftigt tUltagna skadestånd. Arbetsgivarnasskadeståndsskyldighet måste vara så kännbar att de inte frestas att kalkyleramed utgifter för skadestånd i sitt budgetarbete. En möjlighet vore enligt TCOatt tillämpa ett system motsvarande det som finns i lagen om vissaanstäUningsfrämJande åtgärder. Liknande synpunkter framförs av LO. En fråga som har tilldragit sigsärskilt stor uppmärksamhet vid remissbehandlingen är huruvidaförhandlingsrätten enligt 12 och 13 §§ FKL skall begränsas till lokalaförhandlingar eller om förhandlingarna skall kunna föras upp på central nivå.Kommitténs förslag på denna punkt har utsatts för stark kritik frånarbetstagarsidan. LO anför att den normalaförhandlingsordningen inom LO-området innefattar både lokala och centralaförhandlingar. Samma förhandlingsordning bör gälla i detta sammanhang. Sammauppfattning framförs i de flesta yttrandena från . TCO framhåUeratt det medbestämmande, som den nya lagstiftningen har till uppgift att skapaförutsättningar för, i största utsträckning skall utövas av de lokalaarbetstagarorganisationerna. Enligt TCO:s mening finns det emellertid ingenanledning att anta att de koUektivavtalsslutande parterna skulle vilja frångådet väl inarbetade förhandlingsmönster som gäller enligt flertaletkoUektivavtal. Det finns, förklarar TCO, inget rimligt skäl för lagstiftaren attnu försöka påverka ett system som har fungerat utan aUvarligastörningar. Enligt TCO:s mening bör lagen endast tillförsäkra partema påarbetsmarknaden rätt alt förhandla men överlåta på respektive organisation attsjälvständigt eller genom koUektivavtal avgöra hur och av vemförhandlingsrätten skall utövas. Arbetsgruppen inom juridiska fakulteten vidStockholms universitet anser det vara en naturlig målsättning atthandläggningen av inflytandefrågor skall följa det ordinära förhandlingssystemetmed lokala och centrala förhandlingar. Förhandlingsrätt enligt lag bör såledestillkomma avtalsslutande förbund. Det bör dock tillses att förhandlingar pådet centrala planet inte får föranleda uppskov med åtgärder som är brådskande.Svenska hamnarbetarförbundet kräver att förhandlingarna skall vara verkliga förhandlingardirekt med den lokala fackliga organisationen och anser att de skall få förastill central nivå endast om den lokala fackliga organisationen begär det.Svenska kommunförbundet anser att frågan när lokala resp. centralaförhandlingar bör föras med fördel kan överlämnas till arbetsmarknadens parteratt avgöra. Förbundet föreslår därför att förhandlingsrätten inte i lagbegränsas till lokala förhandlingar. Motsatt ståndpunkt hävdas främst avremissinstanser som företräder arbetsgivarsidan. SAF hävdar att den lösningsom förespråkats av löntagarrepresentanterna i kommittén innebär en ordningsom i normalfallen leder till skada för företaget och de anställda och attförbundspartema i normalfallet saknar kompetens att bedöma förevarande frågor.Förstaget är enligt SAF:s åsikt dessutom oförenligt med ekonomiska realiteter. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 53 SPF anser att frågor som omfattar företagsledningoch myndighetsutövning inte bör föras in i den traditionellaförhandlingsordningen med de risker för byråkratisering och beslutsföriamningdetta skuUe medföra. Framförallt motsätter sig SPF kravet på att dessa frågorskall kunna föras vidare till centrala förhandlingar. En sådan ordning skulleinnebära att företagsledningsfrågor kunde lyftas ur det enskilda företagel ochlösas i centrala förhandlingar. SPF anser det mest angeläget attarbetstagarparten får ett lagstiflningsstöd på den lokala nivån, där denenskilde individen har störst möjlighet att göra sitt inflytande gäUande.Kommitténs förslag i detta avseende anser SPF innebära en önskvärd skärpningav arbetsgivarens samrådsskyldighet i företagsledningsfrågor.Uppskovsskyldigheten med beslut och åtgärder kommer enligt SPF att tvinga framen reell underhandssamverkan, vilket bör ge en bättre förankring av beslutenoch skärpa kraven på företagens planering. /SR anser att syftet med denföreslagna reformen bör vara att skapa medinflytande för de anställda genomalt stärka de lokala fackliga organisationernas förhandlingsrättsliga stäUning.Utifrån den utgångspunkten är det enligt /SR:s mening naturligt attbegränsa förhandlingsrätten, sådan den garanteras genom lagstiftning, till detlokala planet. KFO erinrar om att förhandlingarna torde avse frågor som hängerintimt samman med förhåUandena på arbetsplatsen och att det därför inte kananses föreligga skäl att utvidga förhandlingsverksamheten. KFO pekar också påatt övergripande planeringsfrågor i förelag av koncerntyp regelmässigthandläggs centralt. Det är därför av värde att sådana frågor kan upptagas avsamrådsorgan, som befinner sig på koncernnivå. SFO anser att kravet på attförhandlingar skall kunna föras till central nivå är helt oacceptabelt.Särskilt när det gäUer förhandlingsfrågor av företagsledningskaraktär, som kanvara av helt avgörande betydelse för förelagets verksamhet, framstår detenligt SFO som orimligt att de skall hänskjutas till avgörande genomförhandlingar mellan centrala organisationer utan naturlig förankring iföretaget. Instanser utanför företaget skuUe därigenom få rätt och möjlighetatt disponera över företagets resurser. Risk skulle föreligga för sådan fördröjningav beslutsförloppet att allvarliga effektivitetsförluster kunde bli följden.Man skuUe kunna komma att fatta beslut på central förhandlingsnivå avseendeföretags interna driftförhållanden som mynnar ut i för alla parterotillfredsställande kompromisslösningar. Enligt SFO är det nödvändigt attkonstraera en annan lösning på problemet att ge den lokala förhandlingsrättenett starkare värde. En utväg kan vara att förstärka arbetstagarinflytandet iföretagens styrelser och låta styrelsen vara slutligt avgörande instans i defrågor som inte kan lösas genom förhandlingar mellan de lokala parterna iföretaget. Enligt SFO:s åsikt bör det vara av största vikt såväl för företagetsom för de anställda att konfliktslösningen i berörda frågor sker inom företagetsegen beslutsapparat. , som säger sig inte kunnaacceptera en utvidgning av förhandlingsskyldigheten till att omfatta ävencentrala förhandlingar, pekar på de Prop.1975/76:105 Bilaga 1 54 speciella förhållanden som råder inom rederinäringen.Rederierna har sina arbetsplatser spridda över hela världen och möjlighet tillkontakt under de stundom långa sjöresorna är begränsad. Det är enligtföreningen nödvändigt att lokal förhandling inte anses avslutad förränrederiet konstaterat så vara fallet. Del kan inte heller vara riktigt att deanstäUda på varje failyg bildar en lokal sammanslutning av arbetstagare.Samrådsfunklionen måste centraliseras och utövas i land. Föreningen anserangeläget att en särbestämmelse för sjöfarten införs i lagtexten. Meningarna bryter sig även i frågan om arbetsgivarensskyldighet att avvakta med beslut eller åtgärder till dess förhandlingar enligt12 eller 13 § FKL slutförts. Löntagarorganisationerna bland remissinstansernakräver i allmänhet en mera långtgående uppskovsskyldighet än den av kommitténföreslagna. Flera remissinstanser stöder löntagarreservanterna på denna punkt. LO anser att arbetsgivaren bör åläggas att skjuta uppbeslut intill dess förhandlingarna mellan parterna har slutförts. Det innebäratt även centrala förhandlingar skall omfattas av anståndsskyldigheten.Skyldigheten bör enligt LO:s mening dessutom gälla förhandlingar såväl enligt12 och 13 §§ som enligt 11 § i kommitténs förslag. Vid förhandlingar enligt 11§ bör dock anståndsskyldigheten begränsas till sädan arbetsgivare, som är ellerbrukar vara bunden av koUektivavtal med den arbetstagarparl som förhandlar.Svenska skogsarbetareförbundet framhåller alt det bör skapas regler som förmårarbetsgivaren att skyndsamt ta upp frågor till lokala förhandlingar. Förbundetpåpekar också att det fordras alt såväl den lokala som den centralaorganisationen har resurser att snabbt kunna gå in i förhandlingar. Förbundetpekar på att problem härvidlag kan uppstå för organisationer som har många småföretag eller spridda arbetsplatser inom sitt verksamhetsområde. anser att den nya lagstiftningen bör utformas på ettsätt som ger en verklig förhandlingsrätt. Därför bör vissa sanktioner ges åtarbetstagarsidan. Sådana kan enligt förbundet utformas på många sätt. En möjliglösning är att ge arbetstagarsidan rätt att kräva att arbetsgivaren låteranslå med genomförandet av sin åtgärd efter förhandlingarnasavslutande, varefter åtgärden får genomföras först efter ännu ettförhandlingssammanträde på den nivå där den tidigare förhandlingen avslutades.SkuUe emellertid lagstiftaren finna att förhandlingsrätten bör få karaktären avsamrådsrätt, anser förbundet alt lagstiftningen bör genom angivande avtidsfrister garantera att tillräcklig lid avsätts för samrådsförfarandet. anser att det måste klargöras att arbetsgivarenhar att visa saklig grund för avsteg från anståndsskyldigheten. Förbundetanser dessutom att anståndsskyldigheten skall vara tilllämplig på alla frågor,som inte uttryckligen reglerats i kollektivavtal eller som arbetsgivaren isådant avtal har tillförsäkrats beslutanderätten i. Förbundet framhåUer vidareatt det bör åvila arbetsgivaren att visa att saklig Prop.1975/76:105 Bilaga 1 55 grandhar förelegat för åsidosättande av den primära förhandlingsskyldigheten. /SR ansluter sig till bedömningen, attarbetsgivaren på eget ansvar skall avgöra humvida det finns grand för uppskovmed beslut eller åtgärd tills förhandling är avslutad. Organisationen betonardock, att obefogad vägran att avvakta med beslut skall medföra kännbartskadestånd. Regler som leder till att beslut eller åtgärderuppskjuts måste enligt SAF:s mening utformas med största försiktighet för attbehovet av effektivitet inom företaget skall kunna tillgodoses. SAF anser atten uppskovsskyldighet som omfattar även centrala förhandlingar innebär storarisker för kompromissartade och föga rationella lösningar i exempelvis produktionsledningsfrågor.Löntagarreservanternas förslag om en kraftigt utvidgad förhandlingsrätt meduppskovs- och vetoregler som sträcker sig till det centrala planetvisar enligt SAF:s mening att de inte förstått förhandlingssystemets egentligainnebörd. Synsättet underkänner omdömet och viljan att nå fram till riktigalösningar hos dem som är verksamma på arbetsplatserna. Den kompetens och dekunskaper som kan förbättra beslutsprocessen finns inom förelagen och inte ide centrala organisationerna. En ursprunglig avsikt att reformera arbetsrättenför alt skapa ökad lik-stäUighet mellan parterna har enligt SÄF:s uppfattningav reservanterna omformats till något som skuUe kunna liknas vid fackligtenvälde på det arbetsrättsliga området. Även domänverket uttalar oro för altnödvändiga beslut fördröjs genom förhandlingar. Verket anser vidare attansvarsfrågan på arbetstagarsidan bör utredas. Om lokal förhandling inte ledertill en uppgörelse, bör frågan kunna föras till central förhandling endast omden kan anses ha betydelse utanför den lokala arbetsplatsen. Uppskovsskyldighetenbör dock avse endast lokala förhandlingar.