prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — Kommittén framhåller att en omständighet, som också kundetänkas utgöra elt skäl för jämkning, är att skadan av olika skäl fått enoförutsebart slor omfattning. Kommillén anser emellertid all del inte finnstillräckliga skäl atl läla redan skadeståndets omfattning medföra jämkning,oavsett hur pass hårt skadeståndet belastar den ansvarige. Skadans omfattningbör endast vara en grund för att reducera skadeståndet, när detta framstår somoskäligt betungande för den ansvarige. Inte heller del förhållandet atl, närtvä eller flera är vällande till samma skada, någon av dem medverkat i endasiringa mån bör enligl kommitténs mening utgöra en jämkningsgrund för sig. Om deli elt sådant fall framslår som särskUt angelägel att skadeståndet nedsätts, kandelta i allmänhel ske inom ramen för den allmänna jämkningsregeln. Nägonsärskild jämkningsregel behövs inte heller för del fall atl skyldighet att utgeskadestånd framstår som oskäligl betungande för den som genom försummelse ivården av barn eller psykiskt sjuk person medverkat lill skada som barnet ellerden psykiskt sjuke gjorl. Det är nämligen uppenbart atl den allmännajämkningsregeln ocksä i dessa fall kan lillgodose det behov av jämkning somdärvid kan föreligga. Sammanfattningsvis föreslår kommillén en regel om attskadestånd kan jämkas, om skadeståndsskyldigheien finnes oskäligl betungandemed hänsyn lill parternas ekonomiska förhållanden och omständigheterna iövrigl. Denna regel bör enligt kommitténs åsikt ges en generell lillämpning. 1vissa fall bör den kunna lillämpas även vid ansvar pä grund avspeciallagstiftning eller enligl kontraktsrättsliga regler, dock inte så atlden kommer i strid med de syften som ligger bakom sädana särskildaskadeståndsregler. Regeln bör vidare i princip kunna tillämpas pä ansvar föralla lyper av skada - inle bara person- och sakskada ulan också skada somuppkommer i annat sammanhang, antingen den är ekonomisk (s. k. renförmögenhetsskada) eller av ideell nalur. Den förordade jämkningsregeln bör enligt kommittén tas insom en särskild paragraf i skadeståndslagen. Därvid blir beslämmelsen omjämkning av oskäligt betungande principalansvar i 3 kap. 6 § första Denna bestämmelse bör därför ulgä.Däremoi bör bestämmelsen i 3 kap. 6 § andra punklen om jämkning av ansvaret försakskada med hänsyn lill föreliggande försäkringar ellerförsäkringsmöj-ligheler stå kvar, åtminstone till dess alt en reform avreglerna om försäkringsgivares regressrätt har genomförts. Ocksä vissa andra särskildaregler om skälighetsbedömning av skadestånd bör bestå vid sidan av den allmännajämkningsregeln. Lanthruksstyrelsen framhåller liU en början allbestämmelsen i 22 kap. 4 § byggningabalken urspmngligen inle vände sig liU enspecieU yrkeskategori som var kompetent och utbildad för all behandla djur.Velerinärul-bildningen kom inte i gång i förrän i slutet av 1700-talel.Medicinsk behandling av djur var i äldre lid uppenbarligen förenad med storfara för djuret. En beslämmelse som ställde slora krav på den som behandladedjuret utgjorde en motvikt till de risker som operativa ingrepp på djurinnebar. Djurägare har således åtnjutit ell vissl ekonomiskt skydd ochgaranterats ersättning för skador på sina djur i samband med medicinskbehandling av dem. Trots atl förhällandena i nutidens samhälle belräffandedjursjukvården är hell annorlunda än förr, har bestämmelsen stått kvaroförändrad. Lantbrukssiyrelsen -påpekar att vanliga regler ombevisbördan gäller när patienter tillfogats skada under sjukhusbehandling. Föralt få skadestånd måste patienten bevisa att vållande föreligger hos läkareeller annan sjukvårdspersonal som har behandlat honom. Lantbruksstyrelsenerinrar om all flera motioner väckts vid lidigare riksdagar med förslag ominförande av etl ansvar oberoende av vållande för skador vid medicinskbehandling och skador i samband med misslyckad tandbehandling. Dessa motionerberördes i samband med tillkomsten av skadeståndslagen. Därvid framhölldepartementschefen att det inte är påkallat med en särreglering beträffandesådana skador, eftersom samma synpunkter kan anföras här som i fråga omolycksfall i arbelel. Departementschefen ansåg inte heller atlersättningsbehovet i dessa fall är siarkare än när del gäller skador av annatslag. Enligt lantbruksstyrelsens mening mäste samma synpunktergälla för skador som har uppstått när veterinär behandlal djur. Inget talar föralt en fortsatt särreglering bör upprällhällas belräffande djurmedicinskbehandling. Det kan ifrågasättas om skador pä djur såvitt gäller skadefrekvens,skadornas art eller de skadelidandes ersältningsbehov avviker från vad som kanförekomma i mänga andra sammanhang. Det finns enligt lantbruksstyrelsen inteskäl all sälla skadefall i samband med behandling av djur i en särställning iskadeslåndsrättsligt hänseende. Detsamma gäller även för det faU att annan änveterinär botar sjukt djur. Sammanfattningsvis ullalar lantbruksstyrelsen all delfinns skäl all se över bestämmelsen i 22 kap. 4 § byggningabalken. En sådanöversyn bör enligt lantbrukssiyrelsen närmast ha till syfte att upphävabestämmelsen. 6.1 Remissyttrandena över kommitténs förslag Kommittéförslagen har i sina huvuddrag tillstyrkis ellerlämnats ulan erinran av sä gott som alla remissinslanser. Den krilik som harframkommit mot förslagen avser till övervägande delen detaljspörsmäl av sakligeUer redaktionell karaklär. JK framhåller atl de av kommittén behandlade frågorna ärav iniresse inte bara ur juridiska ulan även ur sociala och mänskliga aspekter.Skadeståndet vid personskada måste ses i relation lill andra ersältningsanordningarav enskUd eller kollekliv nalur. Eftersom skadeståndet i regel reduceras medhänsyn tiU förekomsten av andra ersättningsformer har dess tidigare domineranderoll minskat. Skadeståndet skall numera främst fylla ut vad som inle läcks päannat sätt. Även om detta ibland inle kan ske i önskvärd utsträckning, är detdock uppenbart atl skadeståndet fortfarande har en viktig uppgift. hovrättanser all det är lillfredsslällande, om skadeslåndsrällen inompersonskadeområdet i huvudsak regleras i skriven lag. Enligt hovrättens meningär kommilléns förslag väl ägnat alt läggas liU grund för lagstiftning. framhåller att kommitténs förslag lill slor del innebär en kodifieringav sädana grundsatser som redan utbildats i rättstillämpningen men ättförslagen dessulom innehåller vissa tankegångar som ännu inle fullt omfattas avpraxis. Detla är enligl vägverkels mening värdefulll. De aviserade reformernaslår i god samklang med tidens krav. anser kommittéförslagen utgöra ettnytt väsentligt bidrag lill skadeslåndsrättens reformering och modernisering.Inspektionen delar kommitténs uppfattning alt personskadeslåndsrälten ännu intetorde vara mogen all hell konsumeras av socialförsäkringen och alt den inteheller kan vänlas bli del inom överblickbar tid. För del privataförsäkringsväsendet, som i praktiken bär den övervägande bördan avregeltillämpningen, mäsle del framstå som en stor fördel all på ell ställe fåsamlade någorlunda enhetliga bestämmelser om personskadestän-dels delmoment ochformer. Inspektionen är i slort selt positivi inställd liU de framlagda lagförslagen.Även Landstingsförbundet finner det riktigt att som utgångspunkt se olikaersättningsformer säsom socialförsäkringen, olycksfallsförsäkringen ochskadeständsrällen som delar i elt och samma syslem vilket syfiar lill attIrygga försörjningen vid inkomstbortfall på grund av sjukdom och skada. SACOfinner del vara en rimlig och önskvärd utveckling atl socialförsäkringen, i denmån den ekonomiska utvecklingen i samhäUet tillåter del, i ökad utsträckningsvarar för ersättning vid personskada, medan utrymmet för tillämpning avreglerna om skadeslåndsskyldighet för skadevållare i molsvarande mån minskar.Förslagen är sakligl motiverade och väl genomtänkta saml ulgör en lämpligavvägning av olika motstående intressen. utdömandet av skadestånd har möjligheler atl la mindrehänsyn till skadeståndets eventueUa preventiva effekter och mer hänsyn lUlmöjlighelerna all fä tiU stånd en ur alla synpunkter rättvis och praktisklösning. Enligl styrelsen bör alltså sädana synpunkler spela in somförsäkringar och försäkringsmöjligheter. Ytterst bör samhället dessulom genomsin sociallagstiflning garantera den enskUde medborgaren att slippa bli försatti en sädan ekonomiskl trängd situation att han betas sina möjligheter till eltsjälvständigt liv och en verklig återanpassning. 6.1.2 Skadestånd till den som har tillfogats personskada Kommitténs uppfattning atl ersättning för inkomstförlustbör delas upp i två poster, en avseende förfluten tid och en belräffandeframliden, biträds av de remissinslanser som berör denna fråga. Sverigesadvokatsamfund anser dock alt del är nödvändigl med en närmare precisering avkommitténs uttalande, att gränsen mellan dessa poster skall dras så näratidpunkten för den slutliga prövningen av skadeständsfrägan som det ärpraktiskt möjligt. Enligt samfundet framgår del t. ex. inte hur kommittén tänktsig samordningen meUan prövningen av skadeständsfrägan och prövningen avlivränta i yrkesskadefaUen resp. prövningen av sjukbidrag/förtidspension pägmndval av AFP och ATP. I della sammanhang bör vidare beakias alt det - särskUti det utomrätts-liga skaderegleringsarbetel inom nämndernas verksamhetsområde -har varil myckel vanligt att livränta tiU en början fastställts för en ellerflera kortare perioder med omprövning för senare period. Av kommitténsuttalande framgår inte hur denna skaderegleringsteknik, som fungeratlUlfredsställande, skaU påverkas. En annan praktisk synpunkl som bör beaktas ärenligl samfundet frågan hur skadeståndsyrkandena skall framställas vidanhängiggörandet av skadeståndstalan. I de faU rättegången förs i flerainstanser kan den komma att pägå under avsevärd lidrymd. Vad som vid liden förlagakraftvunnen dom kommer atl vara framtid resp. förfluten tid kan inleavgöras dä talan väcks eller ens när yrkandena preciseras vidförsia förhandUngen. Fiertalelremissinstanser ställer sig positiva till förslaget att ersättningen förinvaliditet skall, liksom i lagen om allmän försäkring, beräknas pä grundval avelt ekonomiskl invaliditetsbegrepp. JK framhäller att det ekonomiskainvaliditetsbegreppel har den stora fördelen alt det tillhandahåller enteoretiskt riklig modell för hur skaderegleringen bör ske. Uppenbart äremellertid att skadeständsuppskattning med utgångspunkt frän detta begreppställer stora krav pä skaderegleraren. Utrymmet för skönsmässig bedömning ökar,dä den faktiska bundenheten vid de gamla medicinska invalidiletslabellernaupphör. Betydelsen av den osäkerhetsfaktor som därvid förs in i bilden börinle underskattas. Utformningen av skadeståndet påverkar skadornas följder.Inte bara beloppets storlek utan även det sätt på vilket det utgår - snabbteller längl i efterhand, ulan diskussion eller efter långvarigaförhandUngar inverkar pä möjligheterna till rehabiUtering och anpassningefter ändrade levnadsförhållanden. En ekonomisk invaUditetsuppskaltning kommerenligt JK att kräva grundlig utredning i varje ärende, även om i vissutsträckning samma material kan användas som vid prövning av pensionsfrågaenligt lagen om allmän försäkring. Faktorerna i en framtidsbedömning är dock iregel ovissa. De avgöranden som slulligen fattas kommer därför atl avspegla delverkliga ersältningsbehovet bara under en begränsad tidrymd. framhäller att en konkretinvaliditelsuppskattning kräver grundlig ulredning i varje ärende. Det ärönskvärt att man i så stor utsträckning som möjligt använder sig av detutredningsmaterial som kan föreligga frän prövning enligl lagen om allmänförsäkring eller lagen om yrkesskadeförsäkring. Enligt hovrättens mening börvid lagstiftningens framtida tillämpning särskild uppmärksamhet ägnas sådanaskadefall där man inte kan utnyttja utredningsmaterial inom socialförsäkringen,dvs. fall där invaliditetsgraden understiger och skadan inte ersättsenligt lagen om yrkesskadeförsäkring. Om en dyrbar och omfattande utredningmäste göras, kan det tänkas avhälla parterna frän att underställaskadeständsfrågor domstolarnas bedömning. Även FCF betonar att tillämpningen avett ekonomiskt invalidiletsbegrepp kommer att medföra en ökad arbetsbelastningmed hänsyn till kravet på ingående utredning i del enskilda skadefallet. Deökade utredningskostnader som därigenom kan antas uppkomma finner FCF dock vägalätt i jämförelse med de fördelar som kommitténs sakligt välmotiverade förslagi övrigt innebär. Socialstyrelsenanser att det är en klar fördel med ett ekonomiskt invaliditetsbegrepp sominnebär alt den medicinska invaliditeten ingär endast som ett hjälpmedel blandmänga andra vid beräkning av den framtida inkomstförlusten. Bedömningen avdenna förlust kommer härigenom att grunda sig på ett bredare och merarättvisande underlag. Enligt mening kommer man som en följdhärav att lägga alll större vikt vid rehabiliterande åtgärder som kanunderlätta för en skadad att återanpassas i arbetslivet. Erfarenheten avskadeståndsbedömningar som gjorts i samband med rehabilileringsätgärder pekarmol länga och svårbedömbara utredningar, vilka omöjliggjort slutreglering päflera är. framhåller att del i allmänhet hgger i den skadadesintresse att få ersättningen reglerad sä snabbt som möjligl. Långa utredningaroch väntetider motverkar motiven för och ambitionen att återgå i arbete. Del ärrisk för atl en vidgad social och arbetsmässig bedömning kommer att kräva långlid innan en skadeersättning slutgiltigt kan bli fastställd. Detta ökar pressenpä den skadade. Del är därför angelägel atl en helhelsbedömning blir genomfördsä snabbt som möjligt. Enligt mening bör man därför övervägamöjligheten av att fastställa en tidsram inom vilken en skadeståndsersätlningmåste fastställas. I de fall en ulredning av olika skäl inte kan genomförasprogramen-ligl, bör man på grundval av föreUggande maierial ändå fastställaskadeständsersättningen även med risk för överkompensation. nämligen av största vikt vid alla former av rehabiliteringatt den skadade aktiveras så snabbt som möjligt. konstaterar att ell ekonomisktinvalidiletsbegrepp kan medföra alt den slutliga prövningen avskadeständsfrägan i osäkra fall får anstå . Från sin verksamhetinom yrkesskadeförsäkringen har den erfarenheten attsegdragna tvister om ersällning medför stora risker för s. k.ersättnings-neuroser. Detla talar enligt verkels mening för all avgörandet avskadeständsfrågor inte dröjer för . Om skadeständsfrägan inle kan avgörassnabbi, bör ersättning betalas ul å conto i avvaktan på slutligt avgörande. Överåklagaren i anser det uppenbart att möjlighetenatl bestämma elt ur den skadelidandes synpunkl skäligt skadestånd blir bäitreom man lägger den ekonomiska invaliditelsgraden till grund för bedömningen.Också SAF tillstyrker all etl ekonomiskt invalidiletsbegrepp införs ochpåpekar att Irygghelsförsäkringen utgär från detta begrepp. anser all lillämpningen av etl ekonomisklinvaliditetsbegrepp kan medföra risk för rättsförluster för vissaskadelidande. Svårigheter föreligger nämligen i många fall vid den slutgiltigabedömningen av skadeståndet alt bilda sig en säker uppfattning om hurframliden kommer att te sig för den skadelidande. förhällande medförrisker för underkompensation. Den rent medicinska bedömningen avinvaliditetsgraden kan i detta sammanhang fortfarande ha stor betydelse. Är denmedicinska invaliditetsgraden hög, kan det vara otnotiverat alt ersättningensätts lågt blott på den grund att vid prövningsliUfället kanske ringa elleringen inkomstförlust yppat sig. Risken för en framlida försämring bör enligtsamfundets mening beakias i sädana fall. Vidare framhåller allinkomstförlust åtminstone i senare skaderegleringspraxis har beaktats fullt utsom underlag för livränta även åt mycket svårt invalidiserade personer. Enliglsamfundet finns del inle anledning att frångå denna praxis. Man bör alltsåinle, som kommittén har föreslagit, ge ersättning i dessa fall endast förkosinader för värd och liUsyn. framhåller att svårigheterna att uppnå en rättavvägd ersättning för framtida förlust inte bör underskattas. För den prakliskatUlämpningen lorde del emellertid bli nödvändigt, när del gäller mångamedelålders och yngre personer med svära medicinska skador, att pä lämpligtsätt hälla ersättningsfrågan öppen under betydligt längre lid än som ärvanligt. Den föreslagna omprövningsrätten är sannolikt hell otiUräcklig för attmedge önskvärd anpassning. Också påpekar all enalltför stark anknytning till den ekonomiska invaliditeten förfastställande av ersällning för framliden kan innebära nackdelar för denskadelidande. Den snabba strukturomvandlingen i samhällel kan i vissasammanhang fä allvarliga konsekvenser för den skadelidandes möjligheler tillförsörjning. Del kan vara svårt vid prövningen att med tillfredsställande gradav säkerhet överblicka försörj- Nägra remissinstanser kritiserar kommitténs förslag atlvärdet av hushållsarbete i hemmet skall vid invaliditetsbedömningen i skäligomfattning likställas med inkomst av arbete. Enligt , ,och bör begränsningen "i skäligomfattning" inte stäUas upp. tillägger att det i detta sammanhang kanvara lämpligt att i lagtexten eller motiven erinra om den uppskatlningsregelsom finns i 35 kap. 5 § . Möjligheterna liU ersättning för ideell skadai samband medinvaliditet har enligt överåklagaren i inte fått en lUlfredsställande utformningi kommitténs förslag. Från klarhels- och rättvisesynpunkt skulle det ha varitfördelaktigare om man tagit steget fuUl ut och låtit elt personligtinvalidiletsbegrepp utgöra den principiella gmndvalen för ersällning. Även viden sädan grund för skadeslåndsbedömningen skulle den medicinska invaliditetenoch den ekonomiska situationen spela -»vsvärd roll. Den gottgörelse som denskadelidande på grund av sina rent personliga förhållanden skulle bliberälligad till skulle emellertid genom en så fastslagen grundprincip blibelydligl hårdare markerad. Många försakar medvelel mycket av ekonomisk välfärdför att kunna utöva vad de anser vara mera motiverat. Omöjlighet eller minskadförmåga att pä grund av en kanske i och för sig ringa invaliditet ulöva någon"fritidsaktivitet" kan för mänga innebära en katastrof som är likaersättningsmotiverad som en ekonomiskl starkt försämrad arbelssiluation. Inteminsl med hänsyn lill sädana personliga omständigheter bör en väsentligt mindreschablonartad värdering än nu bli följden, när del gäller ersättning för ideellskada. anser däremot alt ersättningen för ideell skada sä långtsom möjligt bör bestämmas schablonmässigt. Hovrätten betonar dock att eltsådani förfarande förutsätter att i ersättningen normalt inte ingår moment avekonomisk ersättning. Kommitléns förslag att ideellt skadestånd skall omfaitaersättning för vissa allmänna olägenheter synes hovrätten mindretillfredsställande frän systematisk synpunkt. Även av rent praktiska skäl ärdel rikligare atl i allmänhet lämna vissa kostnader utanför det ideellaskadeståndet. När koslnaderna kan beräknas bli obetydliga, bör de emellerlidkunna omfattas av ersättningen för lyte eller annat stadigvarande men. Ävenlänsstyrelsen i betonar att ersättning för ideell skada böravse just sådan skada och inte användas som ett medel att uppnå etttillfredsställande resultat när svårigheter föreligger att erhålla tillräckligulredning angående skadefallets förvärvsmässiga följder. FCF framhåller all den föreslagna utvidgningen aversättningen för ideell skada förefaller åtminstone delvis bygga på kommitténsuppfattning om vUka ersällningsposler som inte är skattepUktiga. EnUgl FCF:serfarenheter kan en skatterättslig bedömning av vissa ersättningsposter, somingår i det av kommittén använda uttrycket "allmänna olägenheter", gelill resultat att skatteplikt anses föreligga. De poster som avses är s. k.besvärslivränta och framförallt s. k. risklivränta. Beträffande sistnämnda typ av ersättning är del, med hänsyn till eventuell samordning med ersättning för beräknad förlorad arbetsinkomst exempelvisenligt bestämmelserna i lagen om yrkesskadeförsäkring, av väsentligt intresseatl det är klarl att ersättning, i form av livränta eller engångsbelopp, förrisk för förlorad arbetsinkomst inte är skattepliktig inkomst elleri övrigt jämförbar med ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Om det ansesklarl alt ifrågavarande poster inte är skattepliktiga och om risken förframtida inkomstförluster inle kommer alt ersättas genom någon form avinvaUdlivränta inom socialförsäkringen, har FCF inle någon erinran molförslaget atl ulvidga ideell skada all inkludera allmänna olägenheter. Beträffande skadeståndets form har kommitléns uppfattningatl engångsbelopp bör komma liU större användning än hittUls vunnit anslutningfrån elt stort anlal remissintanser, bl. a. , ,, försäkringsinspektionen, länsslyrelsen i Södermanlandslän. , , , , , . , och Motormännens riksförbund.Mer uttalade farhågor för användande av engångsbelopp anförs avkriminalvårdsstyrelsen, , och . , försäkringsinspektionen och påpekaralt den föreslagna lagtexten inte ger ett klart uttryck för önskemålet om enökad användning av engångsbelopp. Hovrätten ifrågasätter om inte en sägenomgripande ändring av nuvarande praxis bör komma till uttryck i lagtexten.Försäkringsinspeklionen anser för sin del alt lagtexten bör byggas ut med derekommendationer som kommittén i motiven lämnat rörande skadeståndets form.Lagregler som ger ledning i denna fråga har enligl försäkringsinspeklionen engiven plals i en lagtext som skall ha upplysningsvärde även för andra änskadeståndsrättsliga specialister. En sädan lagteknik skulle också göra valetmellan livränta och engångsbelopp principiellt oberoende av beskattningen,vilket enligt försäkringsinspeklionen är en fördel. anför atl en större användning avengångsbelopp Ugger i linje med de bedömningar som gjorts i samband medöverväganden beträffande såväl Irygghelsförsäkringen som patientförsäkringen.Enligt LO bör engångsbelopp inte i något fall utdömas, om den skadelidandemotsätter sig detta och nedsättningen av arbetsförmågan kan bedömas till 10 %eller mera. ställer sig tveksamt tUl kommitténsuppfattning all del även i allvarligare skadefall, när den ekonomiska förlustenär ganska betydande, kan vara rimligt att använda förhöjt engångsbelopp,antingen som etl substitut för hela den livränta som annars skulle ha beslämtseller i kombination med en reducerad livränta. Vid fall av svårare invaliditetbör man enligl samfundets mening lägga den alldeles avgörande vikten vidförsörjningssynpunkten. Del måste vidare beaktas atl de svårt skadadessituation är särskilt labil såvitt avser framtida försämringar i derassitualion. Har emellertid en svårt invalidiserad person fått en del av denlivränta, som annars skulle ha ulgåll, i form av engångsbelopp, inverkar den sälunda utgivna ersättningen reducerande på denförhöjda livränta som skulle kunna bli aktuell i enlighel med den föreslagnaregeln om omprövning vid väsentligt ändrade förhällanden. Samfundet anserdärför atl man endasi i undantagsfall bör använda förhöjd engångsersättning medreducering av livräntan som följd, när det är fräga om svårare invaliditet. Isammanhanget bör ytteriigare beakias alt även slora engångsersättningar kanförbrukas pä kort lid av skadelidande som inte är vana vid alt ha beiydandebelopp lill sitt förfogande. Speciella risker ur försörjningssynpunktföreligger härvidlag vid svåra skallskador med psykiska följdverkningar ellersänkning av försländsnivån, som dock inte leder till omyndighetsförklaring.Argumentet atl förmåner frän socialförsäkringen kan ge tillfredsställandelöpande försörjning fär, särskilt när det gäller mänga yngre skadelidande,begränsad bärkraft med hänsyn till att socialförsäkringsnivån är helt beroendeav den inkomsi som vederbörande hunnit uppnå före skadefallet. Även om mantillämpar s. k. antagandepoäng blir utsikten lill framtidainkomstförstärkningar helt obeaktad som underlag för bestämningen avATP-pension, medan utsikterna i inle obetydlig mån kan beaktas vid bestämmandetav skadeståndet. Det sist sagda gäller enligt samfundet i viss män ävenskadelidande i vuxen älder.