prop · FY03104 · 1975-12-31 00:00:00 — I den mån dalalagen är tillämpUg vilket aUtså delvis blirfaUet i fråga om ADB-redovisning ankommer det på datainspektionen att vidbehov meddela föreskrifter, råd och anvisningar. Emellertid torde inspektionendärvid kunna befatta sig med endast en ringa del av vad som ryms inom begreppetgod redovisningssed. I de hänseenden som behandlas i de föreslagna tilläggsbestämmelsernaom ADB kan det bli anledning för inspektionen att meddela föreskrifter somenligt datalagen blir tvingande och anvisningar. Redanpå det område som dalainspektionen överblickar, dvs. de som behandlas i nämndatilläggsbestämmelser, är många av de frågor som är förknippade med föreskrifteroch anvisningar gemensamma för och berör ett stort antal myndigheter ochorganisationer: , riksrevisionsverkel, statskontoret,industriverket, Föreningen auktoriserade revisorer. Svenska revisorsamfundet.Datainspektionens krav i fråga om exempelvis dokumentation och säkerhetbeträffande personregister torde sålunda i stor utsträckning stämma överens medde krav i dessa hänseenden som ställs på bokföringssystem i vid bemärkelse,viUca förs med ADB, Enligtdatainspektionens erfarenhet är det redan inom ADB-området nödvändigt alt genomsärskilda åtgärder undvika dubbelarbete och förhindra att skUda intressentervar för sig utarbetar olika regler m, m. Åtminstone på detta område behövs detdärför enligt inspektionen elt samordnande organ. Inspektionen tillstyrker såtill vida utredningsförslaget om inrättande av en bokföringsnänmd men är ilikhet med utrednmgen tveksam till möjligheterna att skapa ett organ som kanläcka det mera vidsträckta uppgiflsområdet. Inågra remissyttranden, bl, a, från , statskontoret,och utredningen om företagens uppgiftsplikt, framhålls alt dennya lagstiftningen aktualiserar behovet av informaiion och utbildning. Dettaär enligt instanserna uppgifter som naturligen bör åvila det föreslagnaexpertorganet. Enligt mening bör innan den nyabokföringslagen träder i kraft anvisningar utarbetas till ledning förframförallt de mindre företagamas tUlämpning av bokföringslagen. Anvisningarnabör vara av provisorisk art och närmast avsedda att klara övergången. Om detföreslagna expertorganet inte hunnit tillsättas före ikraftträdandet av lagenbör utarbetandet av anvisningama kunna uppdras åt den nu befintligaredovisningskommittén. 9 1975.1 saml. Dennu gällande bokföringslagen är . Ändamålet med lagen är i förstahand att bereda skydd åt den bokföringsskyldiges fordringsägare. Lagen vUl gedessa möjUghet att vid den bokföringsskyldiges obestånd få en överblick överdet sätt varpå denne har skött sin rörelse. Skyldigheten att föra handelsböckermedför vidare att den bokföringsskyldige själv fär bättre möjligheter tUlöverblick och kontroU över rörelsens gång och den ekonomiska stäUningen.Därigenom får också fordringsägarna indirekt en viss garanti för att enförlustbringande verksamhet inte fortsätts i onödan. Dessasynpunkter har bärkraft än och gör sig i själva verket gäUande med änstörre styrka . Inte minst den snabbhet med vilken näringslivet ivåra dagar förändras gör det angeläget för en rörelseidkare att ha godöverblick över det ekonomiska utfallet av sin verksamhet. En ekonomiskverksamhet kan inte drivas ulan att handlingar samlas och noteringarfortiöpande görs om alla transaktioner. Man måste vid behov i efterhand kunnata fram uppgifter om enskilda transaktioner. Den löpande bokföringen utgör ettnödvändigt underlag för att man skall kunna göra de sammanfattningar ochbokslut som krävs för att rörelseidkaren skall få överblick över rörelsensresultat och ställning. En rörelseidkare behöver ha en ordnad bokföring för attkunna ha grepp över sin rörelse och kunna driva och utveckla den. Föratt en rörelse skall kunna drivas med framgång fordras att rörelseidkaren harmöjUghet att lämna vederhäftiga uppgifter om rörelsen. Granskning och analys avkredittagarnas bokföring utgör ett viktigt led i de institutionellakreditgivamas verksamhet. Affärskontrahenter kan ha intresse av uppgifter omvissa mellanhavanden. Blir det aktuellt att överlåta rörelser eller samgå medannat företag kan det finnas behov av noggranna uppgifter om rörelsen. Alltdetta främjas om rörelseidkaren har en ordnad bokföring som kan tjäna somunderlag för lämnande av sådana uppgifter, som berörts. Utvecklingeninom näringslivet får allt större betydelse för samhäUet och dess planeringsverksamhet.Åtskilliga åtgärder har därför vidtagits för att säkrainformationsbyte och samarbete mellan näringsliv och samhälle. För att dettasamarbete skall kunna fungera fordras bl.a. att företagen håller en höginformationsberedskap och har tillförlitligt underlag för de informationer somfrån tid till annan kan krävas av samhället. Att företagen har en ordnad ochtUlförlitUg bokföring är alltså av största betydelse från samhäUets synpunkt.Företagsbeskattningen bygger på att rörelseidkarna avger deklarationer förrörelsen. Detta krav kan inte uppfyllas på elt tillfredsställande sätt, omrörel- seidkareni fråga inte har ett gott underlag för deklarationen i form av en ordnadbokföring. En effektiv taxeringskontroU förutsätter att affärs-trjmsaktionemaredovisas i bokföringen samt att verifikationema ordnas och arkiverastUlsammans med annat räkenskapsmaterial. Bokföringen är aUtså även frånskattesynpimkt av stor vikt för det aUmänna. Jag återkommer strax närmare tUlförhåUandet meUan skattelagstiftning och bokföringslag. Förde anställda är det av avgörande betydelse att företaget är ekonomisktbärkraftigt och baserar sin verksamhet på sunda ekonomiska beräkningar.Åtskilliga åtgärder har vidtagits i syfte att bereda deanställda insyn i företagens förhållanden och möjligheter att påverka företageni deras handlande. Hit hör verksamheten inom företagsnämndema ochlagstiftningen om styrelserepresenlation för de anstäUda. Den utveckling motökad företagsdemokrati och medbestämmanderätt i företagen som fortgår och somkommer att vidareutvecklas fömtsätter att löntagarna kan få vederhäftiginformation om företagen och deras verksamhet. En sådan information måste byggapå bl, a, ekonomiska faltta som kan hämtas ur en ordnad bokföring. Detär således från skilda synpunkter av största betydelse att vi har rättsreglerom bokföring som är väl anpassade till den moderna tidens krav. Det äruppenbart att utvecklingen inom olika områden av samhällslivet medfört attbokföringslagen i flera hänseenden kommit att bli mer eller mindre föråldrad.Jag kan nöja mig med att peka på några omständigheter. Under de som lagengäUt har näringsUvet undergått en genomgripande omdaning. Den modemakontorstekniken arbetar nu i vissa faU med tekniska hjälpmedel och metoder, t,ex, automatisk databehandling, som var helt okända vid bokföringslagenstillkomst. Redovisningsintresset har efter hand fått en annan inriktning än vadsom var fallet vid lagens tiUkomst, gällde det främst att få enredovisning av de olika affärshändelsema. a. skatteintressenamedfört en starkare inriktning på resultatredovisning. Frågor som gällerfinansiering, likviditet, konsolidering och resultatutjämning har fått en heltannan och större betydelse än vad som var fallet. Det synes miguppenbart att den nuvarande lagstiftningen måste moderniseras så att de olikaintressen som jag berörde kan på ett tillfredsställande sätt tas tiUvara. Iutredningens betänkande har lagts fram förslag till ny bokföringslag. Förslagethar fått ett i huvudsak positivt mottagande vid remissbehandlingen. Från flerahåll framhålls att förslaget ger ett auktoritativt uttryck för vad som kanbetecknas som god redovisningssed. Det anses alt lagförslaget har fått en sådanutformning att det på lång sikt torde få en positiv inverkan på redovisningensallmänna kvalitativa nivå, KF har emellertid hävdat att förslaget har sä mängapåtagliga brister att det inte kan läggas till grund för lagstiftning. Utredningsförslagetinnebär att grundläggande bestämmelser ges om löpande bokföring och omårsbokslut för aUa slag av rörelseidkare. I dessa hänseenden innehåller gäUandelag förhåUandevis knapphändiga bestämmelser. Förslaget däremot ger mot bakgrundav den utveckling som förekommit i redovisningspraxis ganska detaljerade regleri båda dessa hänseenden. Även på andra punkter innebär utredningsförslaget enmera ingående reglering än vad fallet är enligt lag, I dettasammanhang kan särskilt pekas på förslagets regler rörande bokföring som skermed hjälp av automatisk databehandUng. Föregen del menar jag att förslaget innebär betydande förbättringar i förhållandetill gällande lag. Det tUlgodoser i huvudsak de informationsbehov som kanresas av både rörelseidkaren själv och andra intressenter såsom kreditgivare,det allmänna och de anställda. Vissa jämkningar kan dock vara påkallade ochjag återkommer senare till den saken. Jag kan också ansluta mig till denallmänna uppläggningen av lagförslaget. Jag vill alltså inte, såsom KFförordat, låta lagstiftningen bestå av enbart ett mindre antal allmäntutformade gmndläggande regler som fylls ut genom anvisningar från enbokföringsnämnd, IenUghet med det anförda föreslär jag att en ny bokföringslagsliftning nugenomförs i huvudsak i enUghet med utredningens förslag. Som jag redan antytt ärdet av stor betydelse för de anställdas möjligheter att få insyn i företagenatt dessa har en ordnad bokföring. När det gäUer frågan hur omfattande ochuttömmande redovisningen skall vara bmkar framhållas att en långtgåendeöppenhet kan vara skadlig från konkurrenssynpunkt, kanske främst när det gällermindre företag. Det kan vara nödvändigt att ta viss hänsyn till sådanasynpunkter när det gäller den offentliga redovisningen. Beträffande den intemabokföringen är emellertid lägel ett annal, eftersom konkurrenter inte harnågon laglig rätt att få del av den interna bokföringen. De anställda däremothar redan nu genom bestämmelserna i företagsnämndsavtalet och systemet medstyrelserepresentation för de anställda vissa möjligheter att få del av deninterna bokföringen. Det av arbetsrättskommittén framlagda betänkandet (SOU1975: 1) Demokrati på arbetsplatsen innehåller förslag som innebär en betydandeförstärkning av löntagamas position i detta hänseende. Från de anställdassynpunkt är det därför särskilt viktigt att bokföringen, främst då årsbokslutet och i förekommande fall periodboksluten , är korrekt och ger enuttöriimande information i alla väsentiiga hänseenden, I större och medelstoraföretag är produktionen ofta differentierad på flera produktgrapper och/ellerarbetsställen, I sådana fall har löntagarna ofta ett stort intresse av attseparat redovisning görs beträffande de olika produktgmpperna resp,arbetsställena. Varken gällande lag eller utredningens förslag innehållererriellertid några särskilda bestämmelser som syftar till att få till stånd ensådan differentierad bokföring. Detär förenat med åtskilliga svårigheter att bygga upp en lajgstiftning sominnebär att företagen åläggs att differentiera bokföringen på det sätt som nuhar angetts. Det är möjligt att särskilda problem uppkommer när det är frågaom en differentiering mellan arbetsställen under det att en uppdelning påproduktgrapper måhända är något lättare alt åstadkomma. Inomjustitiedepartementet övervägs f. n. hithörande frågor. Det är emellertid intemöjligt alt redovisa resultatet av övervägandena i detta lagstiftningsärende.Inom departementet övervägs vidare en fråga som LO tagit upp i sittremissyttrande, nämligen frågan om särskild redovisning av koncernintema.leveranser. 5.1.2Förhållandet mellan skattelagstiftning och bokföringslag 1förarbetena tiU gäUande lag berördes lagregleringens uppgift alt i detallmännas intresse underlätta skattskyldighetens bestämmande. Dessa frågordiskuterades dock inte närmare. Det kan därför inte hävdas att det har varitett primärt syfte för gällande lag att tillgodose det allmänna skatteintresset. Bokföringslagenhar otvivelaktigt stor betydelse för taxeringen. Lagstiftningens krav pådaglig redovisning av affärstransaktionerna, förvaring av verifikationer m. m,har varit grundläggande för taxeringskontrollen. Taxeringen bygger påbokföringens data i fråga om lagervärde-ringen och avskrivningar och andraåtgärder, som påverkar den redovisade årsvinsten och därmed också denskattepliktiga inkomsten. Tillskattelagstiftningen hör ett mycket stort antal författningar. Många av dessahar bestämmelser av stor betydelse i bokföringshänseende. Ikommunalskaltelagen (1928: 370) och lagen (1947: 576) om statlig inkomstskattjämte anvisningarna tUl dessa lagar finns sålunda detaljerade regler om bl. a.värdeminskningsavdrag och om värdering av omsättningstillgångar. Taxeringslagen(1956: 623) och taxeringskungörelsen (1957: 513) har bestämmelser bl. a. omskyldighet att föra och bevara räkenskaper, anteckningar m. m., om särskildauppgifter omkostnader för representation och liknande ändamål, om särskUdauppgifler i självdeklaration beträffande bl. a. rörelsens omsättning,lagervärde-ring, värdeminskningsavdrag, egna uttag, reklamkostnader ochnedskrivningar på kontrakt, om kontrolluppgifter och andra uppgifter förannans taxering samt om taxeringsrevision. Särskildabestämmelser om räkenskaper har utfärdats i olika författningar förjordbrukare (SFS 1951: 793) och för tandläkare, pälsdjursuppfödare,kreaturshandlare m. fl. samt taxirörelser (SFS 1966: 138140). Inventeringslagen(1955:257) innehåller föreskrifter om bl.a. värdering och inventering avvarulager. Vidare, finns författningar om bl.a. ackumulerad inkomst ochförlustuljämning, om avdrag för avgifter av olika slag och om extraavskrivningar och investeringsfonder. Enbokföringslag skall stäUa krav på och genom sitt regelsystem främja enfuUständig, korrekt och överskådlig ekonomisk redovisning. Att redovisningenfyller sådana krav är ett gemensamt intresse för borgenärerna, för det allmännaoch för andra som är beroende av redovisningen. Jag delar utredningensuppfattning att det knappast finns några motsättningar mellan det allmännasmtresse att få tillfredsställande underlag för debitering av skatter ochavgifter och de andra intressen som man också måste ta hänsyn tiU i enbokföringslagstiftning. Jag anser aUtså inte att det allmännas skatteintresseär av annan art eller kräver andra grundprinciper än övriga borgenärsintressen,I likhet med utredningen och det stora flertalet remissinstanser menar jagdärför att bokföringslagen bör inriktas på att skapa ett gemensamtgrundläggande regelsystem för all redovisning. Detanförda innebär att man vid utformningen av bestämmelserna ombokföringsskyldighet också har att beakta skatteintressena. Utredningsförslagetvisar att man på detta sätt i mycket betydande utsträckning kan tUlvarataspeciella skatterättsliga intressen. Det finns dock vissa gränser för i vilkenutsträckning rent fiskala intressen kan beaktas i en bokföringslagstiftning.Det omfattande regelsystem som finns i skatterätten och som har betydelse bl,a, för redovisningen kan knappast i sin helhet överföras till en civilrättsligbokföringslagstiftning, I likhet med utredningen och åtskilliga remissinstansermenar jag att renodlat skatterättsligt betingade regler bör lämnas utanförbokföringslagen. Vid sidan om det gemensamma regelsystemet i bokföringslagenfår man inom skatterätten lita till och falla tillbaka på de detalj- ochspecialregler som de fiskala intressena kan kräva. Omskatlerättsliga synpunkter i enlighet med det anförda beaktas i den nyabokföringslagstiftningen, kommer behovet av speciella redovisningsbestämmelserinom skatterätten att minska. På åtskilliga punkter torde man kunna förenkladet skatterättsliga regelsystemet. Det är sålunda möjligt att de tidigarenämnda särskilda lagama om tandläkares, pälsdjursuppfödares och andra särskUdanäringsidkares bokföringsplikt skulle kunna ulgå eller i varje fall ändras ibetydande utsträckning, om bokföringslagen skall vara tillämplig för dessanäringsidkare. Det är också möjligt att en del skatterättsliga avskrivnings-och värderingsregler skulle kunna förenklas, om en ny och mer fullständigbokföringslag genomförs. Utredningenhar inte föreslagit några ändringar i de speciella skatterättsligaförfattningama. Detta har kritiserats på ett par håll under remissbehandlingen.Att vissa skatterättsliga författningar kan behöva anpassas tUl den nyabokföringslagen synes mig också uppenbart. Jag är emellertid inte beredd att idetta lagstiftningsärende ta ställning till vilka ändringar som kan behövas.Efter samråd med chefen för fmans-departementet har jag kommit tUl denuppfattningen att de skatterätts- ligabestämmelsema bör ses över inom i annat sammanhang. Ensådan översyn kan göras så att erforderUga följdändringar kan träda i kraftsamtidigt med den nu föreslagna bokföringslagen. Idetta sammanhang vill jag nänrna att några remissinstanser har påpekat attfrågor som hänger samman med revision och årsredovisnings offentlighet intehar berörts närmare i utredningens betänkande. Med anledning härav vUl jagerinra om att jag tillkallat sakkunniga med uppgift att se överlagstiftningen om handelsbolag m. m, (Ju 1974: 21). De sakkunniga har enligtsina direktiv att överväga bestämmelser om offentiig årsredovisning ochrevision även för andra företagsformer än aktiebolag och ekonomiska föreningarunder förutsättning att företaget i fråga är bokföringspUktigt, Nya regler omoffentlig årsredovisning och om revision i aktiebolag lades fram idet till lagrådet remitterade förslaget till ny aktiebolagslag. Motsvarandebestämmelser i lagstiftningen om ekonomiska föreningar håller f, n, på att sesöver inom . Mot denna bakgrund avser jag inte att ta uppfrågan om offentUg årsredovisning och revision i det nu aktuellalagstiftningsärendet, 5.2.1Kretsen av bokföringsskyldiga m. m. Enligt1929 års bokföringslag är dels vissa juridiska personer dels vissa rörelseidkarebokföringsskyldiga. Bokföringsskyldighetens omfattning bestäms genom enuppräkning. Jagdelar utredningens uppfattning att bokföringsskyldighet bör föreligga föraktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar. Utredningens förslag, sompå denna punkt i sak motsvarar gällande lag, har inte heller mött någon erinranunder remissbehandlingen. De nu angivna rättssubjekten bör alltså varabokföringsskyldiga oberoende av om de driver någon rörelse. Bokföringsskyldighetbör åvila inte bara sådana aktiebolag som omfattas av lagen (1944: 705) omaktiebolag utan också för sådana speciella typer av aktiebolag som omfattas avannan lagstiftning, exempelvis bankaktiebolag och försäkringsaktiebolag.Uttrycket ekonomisk förening bör likaledes ges en vidsträckt innebörd. Härmedbör sålunda avses inte bara ekonomiska föreningar vilkas verksamhet regleras ilagen (1951: 308) om ekonomiska föreningar utan också sådana speciella typer avekonomiska föreningar som understödsföreningar, hypoteksföreningar,trafikförsäkringsföreningen, bostadsrättsföreningar och sambmksföreningar, Humvidahandelsbolag föreligger eller inte får avgöras enligt bestämmelsema därom ilagstiftningen om handelsbolag och enkla bolag. Ärdet inte fråga om aktiebolag, handelsbolag eller ekonomisk förening enligt gällande lag genom en uppräkning, Itjugo punkter har angetts de verksamhetsgrenar där bokföringsskyldighetansetts böra föreligga, om verksamheten i fråga utövas yrkesmässigt. Hit hörinte jordbruksrörelse. Genom undantagsbestämmelser fritas vidare mindrerörelser bland de uppräknade slagen från bokföringsskyldigheten. För vissaverksamheter gäller nämligen att bokföringsskyldighet inle föreligger, omrörelsen vanligen drivs utan biträde av flera än make och barn under sexton årsamt två andra personer. Utredningenhar föreslagit att bokföringsskyldighet skall föreligga beträffande var och ensom yrkesmässigt driver självständig rörelse, däribland jordbruksrörelse. Dennu gällande uppräkningsmetoden jämte föreskrivna undantag för mindre rörelserhar övergetts av utredningen. Förslagetinnebär alltså en utvidgning av kretsen bokföringsskyldiga i förhållande tillgällande lag. Den föreslagna utvidgningen har lämnats utan erinran elleruttryckligen tillstyrkts av det övervägande antalet remissinstanser. Från eltpar håll har emellertid kritiska synpunkter framförts. Till de mest kritiskaremissinstanserna hör och . Dessa remissinstanserframhåller bl. a. att den föreslagna lagen inte passar för och inle hellerkommer att följas av småföretagare utan anställda såsom snickare, målare, trädgårdsanläggare,skomakare, skräddare samt bil- och cykelreparatörer, LRF föreslår att enmansförelagutesluts från kretsen av bokföringsskyldiga. Vidbedömningen av frågan om bokföringsskyldighetens omfattning är innehållet ivissa skatlerättsliga beslämmelser av betydande intresse. Jag vill därföröversiktligt redovisa innehållet i dessa bestämmelser. Enligt27 § kommunalskaltelagen utgör varje yrkesmässigt bedriven förvärvsverksamhetrörelse såvida inte intäkten är att hänföra till intäkt av jordbmksfastighet,annan fastighet eller tjänst. Till rörelse räknas sålunda varjeförvärvsverksamhet som utan att vara hänförlig till förvärvskällomajordbruksfastighet, annan fastighet eller tjänst bedrivs yrkesmässigt, dvs;utmärks av självständighet, viss regelbundenhet och varaktighet samt i regelav vinstsyfte. Inkomst av rörelse skall vid taxeringen beräknas enligt bokföringsmässigagrunder. Detta innebär bl. a, att inkomster och utgifter skaU som intäkter ochkostnader hänföras till det beskattningsår, på vilket de belöper, oavsett närbetalning sker. Vid inkomstberäkningen skall hänsyn tas till värdet på in- ochutgående lager samt fordringar och skulder. Vid taxeringen skall bokföringsmässigagmnder tillämpas för alla rörelseidkare, oavsett om de är bokföringsskyldigaeller ej. Den som är bokföringsskyldig har därvid att följa bestämmelsema igällande bokföringslag. För den som inte är bokföringsskyldig gällerföreskrifter i 20 § taxeringslagen att var och en är skyldig att genomräkenskaper, anteckningar eller på annatlämpligt sätt sörja för att det finns underlag för fullgörandet avdeklarationsskyldigheten. För vissa kategorier rörelseidkare finns dessutom,som förat nämnts, särskilda föreskrifter om skyldighet att föra räkenskaper. DeskatterättsUga bestämmelsema medför att alla rörelseidkare i praktiken måsteföra räkenskaper. För taxering av den enskilde näringsidkaren finns ingetannat praktiskt användbart underlag än det som hans bokföring kan ge. Det äromöjligt att kontrollera rörelsens resultat, om inte resultatet kan någorlundatillfredsställande verifieras av en bokföring av viss standard. Åtskilliga rörelseidkarehar praktiskt taget inga möjligheter alt lämna föreskrivnadeklarationsuppgifter om de inte har tillfredsställande bokföring. Jagdelar utredningens uppfattning att skatteintresset medför bestämda krav attalla rörelseidkare måste vara bokföringsskyldiga. Det skulle i själva verketvara meningslöst att undanta en mindre rörelseidkare frånbokföringsskyldigheten, eftersom skatterättsUga bestämmelser ändå uppställerbestämda krav på noteringar och redovisning av resultat och ställning. Förjordbrukare är emellertid läget speciellt. Jag återkommer strax till den saken. Ocksåandra skäl än de skattemässiga kan ibland åberopas som stod för uppfattningenatt aUa rörelseidkare bör vara bokföringsskyldiga. Vid varje självständigyrkesverksamhet får affärshändelserna en sådan omfattning, att rörelseidkareninte kan hålla reda på dem utan fortlöpande noteringar. Saknas sådananoteringar, har rörelseidkaren inte några möjligheter att bevaka sina intresseneller i efterhand reda ut transaktioner om vilka det har uppstått tveksamheteller tvist. Han måste också göra fortlöpande noteringar för att kunna räkna utslällning och resultat för ett räkenskapsår eller för andra perioder. Det ärinte möjligt att på ett tillfredsställande sätt bedöma lönsamhetsfrågor, likvidi-telsfrågor,investeringsfrågor m, m, utan att ha tillgång till ett ordentligt förträkenskapsmaterial, Rörelseidkaren själv måste alltså ha en ordnad bokföring såsnart verksamheten fått en sådan omfattning att den kan betecknas som enyrkesmässigt driven självständig rörelse.