prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — För en avtalspart som villangripa ett avtal på grund av alt de förutsättningar som han har utgått frånhar brustit och som med nuvarande bestämmelser inte har någon annan möjlighetän att åberopa förutsättningsläran lorde det i vissa fall framstå som ettbättre alternativ att i stället åberopa den nya generalklausulen. Liksom utredningen anser jag att generalklausulen iviss utsträckning bör kunna komma lill användning för all anpassa avtalsvillkorlill ny lagstiftning som har trätt i kraft efter avtalets ingående. Det gällernaturligtvis särskilt i fall när ett avtal har slutits för exceptionellt långtid. Jag vill emellertid i likhet med utredningen understryka vikten av att ensådan lill-lämpning av generalklausulen sker med försiktighet, framför allt medhänsyn till atl ny lagstiftnings inverkan på äldre rättsförhållandenregelmässigt regleras i särskilda övergångsbestämmelser. Större anledning atttillämpa generalklausulen föratt komma till rätta med föråldrade avtalsvillkorföreligger när äldre avtalsformulär kommer till användning efter det nylagstiftning har trätt i kraft eller när avtal föriängs utan att anpassas tillinnehållet i nya lagbestämmelser. Prop.1975/76:81 129 5.3.7Förhållandet mellan olika avtal 1 praktiken förekommer inte sällan atl elt avtal ärmer eller mindre starkt sammankopplat med ett eller flera andra avtal. Så t.ex.kan elt avtal om köp av mark vara kombinerat med ett avtal om atl säljarenskall uppföra elt hus på marken. 1 samband med lagstiftning på olika områdenhar uppmärksammats all sammankoppling av avtal kan medföra betungande effekterfören avtalspart eller vara elt försök alt kringgå lagbestämmelser. Särskildaregler har införts för atl komma lill rält med dessa förhållanden. IJordabalken finnssålunda reglerom arbetsavtal i samband med Jordbruksarrende,och i lagen om avbetalningsköp finns elt förbud mot s. k. kopplingsförbehåll.Även konsumentköplagen innehållerregler fördel fall att fleraavtalsförhållanden föreligger (se 4 S tredje stycket och 16 S). Utredningen understryker viklen av att man vidtillämpning av generalklausulen tar hänsyn till om del ifrågavarande avlaletär kopplat lill något annat avtal. Även jag anseratt man måste beaktasambandet mellan olika avtal. Del gäller i första hand när flera avtal haringåtis mellan samma parter. Elt exempel på detla är det tidigare angivnafallet atl den som köper mark träffar elt särskilt entreprenadavtal medsäljaren om uppförande av hus på marken. Det flnns i princip inte någonanledning att bedöma rättsverkningarna av flera sådana sammankopplade avtal påannal sätt än om parternas mellanhavanden i sin helhet har reglerats i ett endaavtal. Jag vill understryka atl del givetvis finnssärskilda skäl att tillämpa generalklausulen i fall då en starkare avtalsparthar drivit igenom att vissa villkor rörande förhållandel mellan parterna lasupp i ett separat avtal och avsikten härvid har varit all kringgå lagreglereller att tillskansa sig fördelar på motpartens bekostnad. Över huvud laget börinförandet av den nya generalklausulen medföra förbättrade möjligheter attkomma till rätta med s, k. sidolöpare. Sammankoppling av avtal kan ske också i den formenatt en avtalspart ingår avtal med två eller flera avtalsparter. Närdet gäller köp av mark är det exempelvis inte ovanligt alt köparen sarnlidigtträffar avtal med annan än säljaren om uppförande av hus på marken eller ominköp av ett monteringsfärdigt hus. Även i sådana fall kan man vidtillämpningen av generalklausulen behöva la hänsyn till samtliga avtal.Generalklausulen bör vidare kunna åberopas för atl en avtalspart skall kunnabli fri från ell villkor som ålägger honom att träffa avtal med tredje man, omett sådant villkor med hänsyn till omständigheterna framstår som oskäligt. Utredningen har också berört sådana fall då lieraavtal är beroende av varandra utan all direkt vara sammankopplade. ex. avtal som träffas av detaljhandlare och andra mellanhänder idistributionen. Deras överenskommelser med tillverkare och grossister utövar givelvisofla inflytande på avtalen i konsumeniledet. Liksom utredningen anser jag all 9 1975/76. 1975/76: 81 130 manvid tillämpningen av generalklausulen inte kan bortse från att ett avtal kan påverkasav avtalsförhållanden i ett annat led. Om exempelvis en konsument yrkarjämkning av ett avtal med en detaljhandlare, kan i vissa fall hänsyn böra laslill att detaljhandlaren är bunden av avtal med en tillverkare. Det bör dockinte komma i fråga att Jämka ett avtal till nackdel för en konsument, därföralt detaljhandlaren befinner sig i beroendeställning till en motpart i elttidigare led. Däremot kan sambandet mellan olika avtal ge anledning lill enmera vidsträckt tillämpning av generalklausulen än annars, när det är fråga omavtalsrelationer mellan näringsidkare. Har exempel vis en detaljhandlare pågrund av bestämmelser i konsumentköplagen måst finna sig i hävning. avdrag päköpeskillingen eller ersättningsanspråk från köparens sida på grund av tillverkningsfelsom tillverkaren inte har kunnat avhjälpa, bör detaljhandlaren kunna åberopadetta när det gäller tillämpning av avtalet med tillverkaren. En särskild fråga är i vad mån en avtalspart somgrund för jämkning av avtalsvillkor bör kunna åberopa atl villkoret medförolämpliga verkningar i förhållande till tredje man. Jag ansluter mig på dennapunkt till utredningens uppfattning att ett avtals verkningar för tredje maninte bör tillmätas betydelse i delta sammanhang. I den mån tredje mans intressenförtjänar beaktande bör det ske på annal sätt än genom tillämpning avgeneralklausulen. 5.3.8Hänsyn till internationella förhållanden Utredningen har i ett särskilt avsnitt behandlatförutsättningarna för till-lämpning av generalklausulen på internationellaavtal. Enligt utredningen präglas sådana avtal ofta av att en överiägsenavtalspart utnyttjar sin ställning till att införa villkor som är förmånligaför honom själv och missgynnar motparten. Som motvikt häremot har tillkommitett stort antal internationella konventioner som syftar lill att åstadkomma enviss jämvikt. Dessutom förekommer enligt utredningen på detla område i storulsiräckning s, k. dold kontroll från domstolarnas sida, så att avtalsvillkortolkas till nackdel för den part som har formulerat villkoren o. d. Bl, a, motbakgrund härav anser utredningen atl generalklausulen bör kunna tillämpas ävenpå avtal med internationell karaktär. För min del anser jag del självklart attgeneralklausulen bör kunna till-lämpas även på internationella avtal. Skall ettsådant avtal bedömas enligt svensk rätt, bör alltså i princip jämkning elleråsidosättande kunna ske med stöd av generalklausulen under sammaförutsättningar som när det gäller inhemska avtalsförhållanden. Som utredningen har påpekat är del självklart attgeneralklausulen inte fär tillämpas på ett sådant sätt alt den uppfattas somett medel att gynna svenska parter på bekostnad av utländska. Sammaobjektivitet måste givetvis upprätthållas oavsett om båda parter är svenskaeller ej. Å andra sidan bör Prop.1975/76: 81 131 generalklausuleninte tillämpas snävare när det gäller internationella avtal, så att enavtalspart kommer i en sämre ställning om motparten är utländsk än om han ärsvensk. Trots det sagda kan det givetvis i vissa fallinträffa atl särskilda bedömningsgrunder bör tillämpas när ett avtal harinternationell anknytning. Det gäller i första hand när elt avtal rör ettområde där det finns internationella konventioner. Självfalletfårgeneralklausulen inleanvändassåatt tillämpningen kommer i strid medtvingande regler i konventioner som har tillträt ts av Sve-rige. Vidare kandet, framför allt när del gäller avtal mellan näringsidkare, finnas skäl altta hänsyn till det affärsskick som har utvecklats vid en viss ty pav internationellaavtal, 5.4Processuella frägor m. m. Som jag har framhållit är ett viktigtsyfte med den föreslagna generalklausulen att skapa ett komplement tillavtalsvillkorslagen, så att villkor som har träffals av förbud enligt den lagenkan angripas i behövlig utsträckning på civilrältslig väg. För atl underiättamöjligheterna lill en likartad bedömning har jag förordat atl förutsättningarnaför ingripande anges på samma sätt i generalklausulen som i avlalsvillkorslagen,dvs. alt ifrågavarande avtalsvillkor är oskäligt. Även om införandet av den nya generalklausulensålunda medför en större parallellitet mellan den civilrältsliga och dennäringsrättsliga lagstiftningen, är del självklart atl det måste föreligga enviss skillnad mellan prövning enligt avlalsvillkorslagen ochden bedömning som de allmänna domstolarna skall göra vid tillämpningen av generalklausulen.Prövningen enligt avtalsvillkorslagen lar sikte på en typiserad bedömning av omelt vissl villkor är att anse som oskäligt mot konsumenterna som kollekliv.Den civilrätlsliga prövningen däremot gäller frågan om elt villkor är oskäligti ett vissl fall. prövning går ut på att bedöma om elt visstvillkor skall få användas i framliden, medan de allmänna domstolarna har altpröva rättsverkningarna av elt villkor som redan har kommit lill användning. De skillnader som sålunda föreligger mellan dencivilrältsliga och den näringsrättsliga lagstiftningen leder enligt utredningenlill att de allmänna domstolarna inte kan vara bundna av marknadsdomstolensavgöranden. Detla innebär emellertid inte alt de avgöranden som meddelas enligtavtalsvillkorslagen blir utan betydelse för den civilrättsliga bedömningen. kan man tvärtom vänta att de allmänna domstolarna kommer atttillmäta avgöranden den största vikt vid till-lämpningen avgeneralklausulen. Detsamma torde enligt utredningen i stor utsträckning gällaförbudsförelägganden som har utfärdats av KO och godkänts av vederbörandenäringsidkare. Mera tveksamt är vilken betydelse som bör tilläggas KO:söverenskommelser med näringsidkare eller branschorganisationer. Prop.1975/76:81 132 Under remissbehandlingen har viss kritik framförtsmot utredningens uttalanden rörande förhållandet mellan allmän domstolsbedömning enligt generalklausulen och och tillämpningav avtalsvillkorslagen. Några remissinstanser hävdar att utredningen intetillräckligt klart har markerat den avgörande skillnaden mellan marknadsdomstolensoch KO:s bedömning å ena sidan och de allmänna domstolarnas å andra sidan. Frånflera håll framhålls betydelsen av atl de allmänna domstolarna inte är bundnaav de avgöranden som meddelas enligt avlalsvillkorslagen. Del anses också altde allmänna domstolarna bör iaktta restriktivitet när del gäller att användamarknadsdomstolens och KO:s praxis som stöd för tillämpning av generalklausulenpå avtal som faller utanför avtals villkorslagens fillämpningsområde. Självklarlärde allmänna domstolarna intestriktbundnaav avgöranden, lika litet som ärbunden av de avgöranden som träffas av allmän domstol. Allmän domstol harnaturiigt vis sam ma frihet att göraen självständig bedömning vid tillämpningenav generalklausulen som vid.tillämpningen avavtalsvillkorslagen. Trots vad jag nu har sagt kan del förutses att deallmänna domstolarna och i stor utsträckning kommeratt tahänsyn till varandras avgöranden. Del är också önskvärt all marknadsdomstolensoch allmän domstols bedömning av när ett villkor skall anses oskäligt så långtsom möjligt stämmer överens. En situation dåen allmän domstol reellt om ocksåinte formellt lorde bli bunden av ett tidigare avgörande av marknadsdomstolenär då en näringsidkare som har förbjudits att använda ett visst villkorfortsätter att använda villkoret. Som utredningen har framhållit torde dock ensådan situation sällan inträffa i praktiken, bl, a, med tanke pade höga vitensom normalt förenas med förbud. Större praktisk betydelse har sådana fall då ettvillkor som har förbjudits av används av en näringsidkare sominte själv har träffats av förbudet. Även i den situationen är det naturiigtatt den allmänna domstolen vid sin bedömning fäster största avseende vidmarknadsdomstolens förbud och alltså normal t stämplar villkoret som oskäligt.Detta gäller oavsett om näringsidkaren har känt till förbudet eller inte. Atten näringsidkare har saknat kännedom om ett förbud av kandock få betydelse närdet gälleratt bestämma de närmare rättsverkningarna. Under remissbehandlingen har gjorts gällande attett förbud som har meddelats av inte bör få ges retroaktivverkan på del sättet att ett villkor av den art förbudet gäller jämkas ellerlämnas utan avseende när del förekommer i ett avtal som har träffats innanförbudet meddelades. Med anledning härav vill Jag framhålla alt allmän domstolgivetvis måste ha full frihel all bedöma ett villkor som oskäligt även om delförekommer i elt äldre avtal, lika väl som allmän domstol bör ha möjlighet atlstämpla Prop.1975/76: 81 133 ettvillkor som oskäligt trots att del inte har varit föremål för bedömning enligtavtalsvillkorslagen eller renlav trots att det har godtagits av marknadsdomstoleneller KO. Det kan också anses angeläget atl få bort avtalsvillkorsom har stämplats som oskäliga av men som har hunnit användasdessförinnan. Vad jag har sagt om betydelsen av attmarknadsdomstolen har meddelat förbud mot ett visst villkor torde, om ocksåinte i samma utsträckning, gälla även när KO har utfärdat förbudsföreläggandesom har godkänts av vederbörande näringsidkare eller när KO har träffatöverenskommelse med branschorganisation e. d. När det därefter gäller frågan i vad månmarknadsdomstolens och KO:s praxis bör kunna utöva infiytande på allmändomstols bedömning av avtal utanför avtalsvillkorslagens tillämpningsområdeanserjag liksom utredningen och en del remissinstanseratt det finns skäl attiaktta en viss försiktighet. Domstolarna måste givetvis i sådana fall göra enbetydligt friare bedömning av om villkoret är skäligt. Jag har emellertid redani ett tidigare avsnitt framhållit all de bestämmelser och principer som gällerkonsumentförhållanden i viss utsträckning bör kunna tillämpas analogt pånärliggande områden. Det kan dä också finnas skäl att hämta ledning imarknadsdomstolens och KO:s praxis. Under remissbehandlingen har från flera hållunderstrukits betydelsen av en enhetlig rättstillämpning påavtalsvillkorslagens och generalklausulens områden. För att främja en sådanenhetlighet har några remissinstanser föreslagit alt avgörandena i sistainstans skall ankomma på samma domstol och alt avgörandenskall kunna överklagas hos högsta domstolen. För min del har Jag redan tidigareframhållit att det är önskvärt att bedömningen av ett visst villkor enligtavlalsvillkorslagen och enligt den nya generalklausulen så långt möjligtstämmer överens. För den skull anserjag emellertid inte atl det finns skäl attlåta avgörandena i sista hand ankomma på en och samma domstol. Frågan ominstansordningen vid till-lämpningen av avtalsvillkorslagen behandladesingående i samband med lagens tillkomst och jag finner inte anledning att nuföreslå någon ändring på den punkten. 1 ell tidigare avsnitt har jag förklarat mig delautredningens uppfattning om del önskvärda i att domstolarna vid tillämpningenav generalklausulen så långt möjligt ger sina avgöranden en principiell prägel,så atl stadgan i praxis ökas och de enskilda får större möjligheter att förutsehur ett visst avtal kommeratt bedömas. Jag har också framhållit betydelsen.avalt domstolsavgörandena blir kända. Det kan finnas skäl att publicera intebara de högsta instansernas domar ulan ocksä underrättsavgöranden, trots att desom regel saknar egentligt prejudikatsvärde. Särskilt viktigt är givetvis attsådana avgöranden som har intresse för en större allmänhet, t. ex, avgörandensom rör transaktioner som regelmässigt förekommer i det dagliga livet,publiceras på ett sådant sätt att de får allmän spridning. 1975/76:81 134 Under remissbehandlingen har pekatpå möjligheten alt publicera rättsfall av betydelse för konsumenterna i enbulletin som verket avser att ge ul. Det har också förts fram förslag om attalla domar som rör tillämpningen av generalklausulen skall samlas på ellställe. För min del anser Jag inte att del finns anledning atl i dettasammanhang gå närmare in på publiceringsfrågorna. Självklart är emellertid attden publiceringsverksamhet som bedrivs av resp. KO erbjuderett naturligt utrymme för information om tillämpningen av generalklausulen. 1 utredningens betänkande framhålls vikten av attden som anser alt ett avtalsvillkor är oskäligt har tillräckliga möjligheteratl framställa invändningar och fö rättelse lill stånd. Även Jag anser alldelta är en betydelsefull fråga. Jag vill härvid liksom utredningen peka på atlinförandet av det förenklade rättegångsförfarandei i tvistemål om mindrevärden har medfört alt det har blivit lättare för konsumenter att gå tilldomstol. Betydelsefull i detta sammanhang är också möjligheten att fåkonsumenttvister prövade av . Utredningen har också tagit upp frågan om det börinföras en möjlighet för ett särskilt organ som företräder konsumentintressen,t. ex. eller KO, att ta upp enskildas talan inför allmändomstol. Under remissbehandlingen har från flera håll framhållits alt detskulle vara värdefullt om en sådan möjlighet infördes. Även jag anser att det finns anledning atl övervägamöjligheten atl ge någon myndighet befogenhet att föra talan i konsumenttvisierjnför allmän domstol. A ven om den enskildes möjligheter att själv ta till varasina intressen inför domstol har förbättrats , kan detfortfarande förekomma alt privatpersoner av ekonomiska eller andra skäl drarsig för att föra process. Det är emellertid inte bara behovet av att geenskilda personer bistånd med utförande av sin talan som påkallat atlinföra en befogenhet förett allmänt organ att föra talan i konsumenttvister.Sådant bistånd kan erhållas även inom ramen för rättshjälpssystemet. Minst likaviktigt är att skapa förutsättningar för att frågorsom ärav principielltintresse förs fram till ett auktoritativt avgörande. Frågan om befogenhet för ett allmänt organ alt föratalan vid allmän domstol i konsumenttvisier kan emellertid inte lösasslutgiltigt i detla sammanhang. a. uppstår vid införandet av en sådanordning vissa processrättsliga problem som måste utredas närmare. Frågan haremellertid sådan vikt att jag redan har låtit påbörja en utredning inomjustitiedepartementet. Min avsikt är att ta slutlig ställning närutredningsarbetet är slutfört och berörda instanser har beretts tillfälle attyttra sig. 1975/76:81 135 1 enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändringi lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättensområde, 2. lag om ändringi lagen (1915:219) om avbetalningsköp, 3. lag om ändringi lagen (1927:77) om försäkringsavtal. 4. lag om ändringi lagen (1927:78) angående införande av lagen om försäkringsavtal, 5. lag om ändringi lagen (1936:81) om skuldebrev, 6. lag om ändringi lagen (1936:82) angående införande av lagen om skuldebrev, 7. lag om ändringi lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar, 8. lag om ändringi lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, 9. lag om ändringi jordabalken, 10. lag om ändring i lagen (1970:995) om införande avnya Jordabalken. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2. 7.1 Förslaget till lag om ändring i avtalslagen Ändringarna i avtalslagen innebäratt de nuvarande bestämmelserna i 36 S och 37 S första och tredje styckenaupphävs och att den nya generalklausulen införs i 36 S- Dessutom föreslås vissaändringar i 37 S andra stycket, som ensamt kommer atl utgöra 37 S,ochi38 S, Den nya generalklausulen föreslåsvara tillämplig inom hela förmögenhetsrätten. Någon olikhet i detta avseendemellan den nya bestämmelsen och övriga bestämmelser i 3 kap. avtalslagen ärinte åsyftad. Som jag har framhållit i avsnittet 5.2,4 i den allmännamotiveringen kan det också komma i fråga att tillämpa generalklausulenanalogivis exempelvis inom familjerätten. Enligt förslaget skallgeneralklausulen kunna tillämpas på alla typer av förmögenhetsrättsliga avtal.Såväl skriftliga som muntliga avtal faller inom tillämpningsområdet. Detförhållandet att en avtalspart redan har fullgjort vad som åligger honom enligtett visst avtalsvillkor utgör inte något hinder mot att villkorets skälighetprövas enligt generalklausulen, låt vara atl en sådant förhållande kan vara avbetydelse för bedömningen av om Jämkning Prop.1975/76:81 136 elleråsidosättande bör ske. Av tredje stycket framgår atl generalklausulen skall kunnalillämpas även på andra rättshandlingar inom förmögenhetsrätten än avtal. Somexempel på sådana rättshandlingar kan nämnas betal-ningsutfästelser, fullmakteroch gåvor. Även villkori fakturor och följesedlar liksom bestämmelser!bolagsordningar och föreningsstadgar kan Jämkas eller åsidosättas med stöd avgeneralklausulen. Det ligger i sakens natur att den nyageneralklausulen är tvingande. Det är således inte möjligt atl utesluta desstillämpning genom särskilda avtalsvillkor. Prövningen enligt generalklausulen bör i förstahand inriktas på det villkor vars skälighet har ifrågasatts. Hänsyn skallemellertid tas också till avtalets innehåll i övrigt, omständigheterna vidavtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt.Jag hänvisar härvidlag till vad jag har anfört i avsnitten 5.3.2-5.3.6 i denallmänna motiveringen. Som jag har påpekat i avsnittet 5,3.7 bör hänsyn kunnatas också till andra avtal mellan samma parter och i vissa fall till avtal somendera parten har ingått med tredje man. Rättsverkningarna av att ett villkor bedöms somoskäligt är enligt första stycket första punkten att villkoretjämkas ellerlämnas utan avseende. Enligt andra punkten har domstol möjlighet atl jämka ettavtal även i annat hänseende eller att lämna avtalet utan avseende i desshelhet. Förutsättningen härför är att det villkor som anses oskäligt har sådanbetydelse för avtalet att del inte skaligen kan krävas att detta i övrigt skalI gälla med oförändrat innehåll. Med den föreslagna utformningen av generalklausulenfår domstolarna relativt stora handlingsmöjligheter när det gäller atl bestämmaen lämplig påföljd, I vissa fall kan det finnas skäl all jämka eller åsidosättasåväl det villkor som har angripits som något annat villkor. kan detinträffa atl två villkor som var för sig är fullt rimliga är alt betrakta somoskäliga när de förekommer tillsammans. Domstolen kan då välja mellan att jämkadet ena eller båda villkoren eller förklara avtalet ogiltigt i dess helhet. Domstolensvalmöjligheter är dock som jag har framhållit begränsade av vilkayrkanden som har framställts av parterna. Som jag har anfört i den allmänna motiveringen kanden i andra punkten angivna möjligheten att Jämka andra delar av ett avtal e.d. komma till användning såväl till förmån för den som har angripit ett villkorsom till förmån för motparten. Vid bifall till ett yrkande om jämkning ellerogiltigförklaring av ett visst villkor kan det ibland vara påkallat alt jämkaavtalet i annan del för all inie resullalel skall bli orimligt för motparten.Möjligheten till jämkning e.d, med stöd av andra punkten måste emellertid isådana fall utnyttjas med försiktighet, så att inte resultatet blir att denpart som primärt är berättigad till jämkning e. d. kommer i ett sämre läge änom avtalet hade förblivit gällande oförändrat. Om del undantagsvis är en överlägsenpart som är berättigad lill jämkning av ell visst villkor, kan fullständig Prop.1975/76:81 137 ogiltighetibland vara ett sätt att tillgodose också den underlägsna partens berättigadeintresse, 1 andra stycket föreskrivs att särskild hänsynskall tas till om part i egenskap av konsument eller eljest intar enunderlägsen ställning i förhållande till motparten. Bestämmelsen har behandlatsi avsnittet 5,2,1 i den allmänna motiveringen. Under begreppet konsumentfalleri första hand privatpersoner som förvärvar vara eller tjänst för enskiltbruk (Jfr I S avtalsvillkorslagen).