prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — För egendel kan jag i huvudsak ansluta mig tiU kommitténs uttalanden i fräga ombetydelsen av den ansvariges skuld. När del gäller frägan om jämkning vid skadapå grund av brottslig gärning villjag dessulom erinra om att kungörelsen(1971:505) om ersättning av allmänna medel för personskada på grund av brottinnebär alt den skadelidande i ett sådani fall kan få ersättning av staten försin skada. Dessa bestämmelser är f. n. föremål för översyn avbrottsskadeutredningen (Ju 1974:18) i syfte att vidga möjligheterna förbrottsoffer all fä ersättning av allmänna medel. Givetvis påverkas inte rätlentiU ersättning av aUmänna medel av alt del enligt vad har sagls kan finnasskäl atl jämka den ansvariges skadestånd med hänsyn till hans ekonomiskaförhällanden och iniresset av social återanpassning. Sammanfattningsvis innebär mitt förslag att fråganhuruvida jämkning skall ske avgörs efter en prövning i två olika led. Först fårundersökas om fullt skadeståndsansvar skulle vara oskäligt betungande för denskadesländsskyldiges ekonomi. Är della fallet, blir nästa spörsmål om jämkningtrots detta bör underlåtas med hänsyn till den skadelidandes behov avskadeståndet eller andra föreliggande omständigheter, t. ex. graden av denansvariges skuld. Leder prövningen fram till alt jämkning bör ske, färskadeståndet nedsättas till ett belopp som med hänsyn till samlligaomständigheter ter sig skäligt. Att jämkningsfrågan skall avgöras på det sättsom jag nu har nämnl bör tydligt framgå av lagtexten. Vidprövningen om och i vad mån jämkning skall ske blir det ofta nödvändigt altgöra en prognos hur den ansvariges och i viss utsträckning också denskadelidandes ekonomiska förhällanden kommer atl gestalta sig i framliden.Med hänsyn härtill har nägra remissinslanser framhållit alt en möjlighet börfinnas att få jämkningsfrågan omprövad för det fall att denna prognos iframtiden slår fel. Jag har viss förståelse för denna synpunkt. Molsvarandeproblem uppkommer emellertid redan vid tillämpningen av de andra bestämmelseri skadeståndslagen som också går ut på atl skadeståndet skall bestämmas efteren skälighetsbedömning med hänsyn till bl. a. parternas ekonomiska förhållanden.En omprövningsregel av det slag som remissinstanserna efterlyser bör med hänsynhärtill knappast gälla bara för den nu behandlade allmänna jämkningsregelnsdel. Jag är emellertid inte beredd att föreslå en så vittgåendeomprövningsregel som det i så fall skulle bli fråga om. anser jag atl den jämkningsregel som jagnu har behandlal bör ges en generell tUlämpning. Den bör kunna lillämpas såvälvid person- och sakskada som vid ren förmögenhetsskada. Vidare bör det iprincip vara möjligt atl åberopa jämkningsregeln vid ansvar pä grund av speciallagstiftningeller enligt konlraktsrättsliga regler. Givetvis fär regeln dock inte lillämpasi strid med uttryckliga bestämmelser om skadeståndsansvarets omfattning ellerpå sådant sätt att man kommer i konflikt med grunderna förspeciallagstiftningen eller kontraktsrättsliga principer. En särskild fråga är i vad män jämkningsregeln kantillämpas i fall där det har föreskrivits rent objektivt ansvar eller, som påtrafikskadeområdet, skärpt ansvar. 1 praktiken torde del normalt inte finnasulrymme för en tillämpning av jämkningsregeln i hithörande fall. En jämkning avbillighetsskäl torde ofta vara svår att förena med de tankegångar som liggerbakom speciallagstiftning om etl skärpt ansvar. Fall kan dock förekomma då detär rimligt att även här i viss utsträckning jämka skadestånd av hänsyn liU denskadeslåndsskyldige. Den allmänna jämkningsregeln i skadeståndslagen bör dåkunna tUlämpas. Vid framtida översyn av hithörande lagar kan det bliaktuellt atl undersöka, om behov föreligger att närmare precisera i vilka falljämkningsregeln skall kunna tillämpas på rättsområdet i fråga. Tills vidare fårfrågan om jämkningsregelns tillämplighet överlämnas lill rättspraxis. Redan nu bör emellerlid tas upp den särskUdajämkningsbeslämmelse som f. n. finns i 39 § vägtransportiagen. I likhet med förordade allmänna jämkningsregeln i skadeståndslagen innebärvägtransporllagens jämkningsbeslämmelse att jämkning skall ske närskadeståndsskyldigheien är oskäligt betungande. Bestämmelsen tar sikte påvissa undantagssituationer. Den är sålunda inte lillämplig på delIransporlansvar som en yrkesmässig fraktförare ådrar sig inom ramen för sinvanliga verksamhet. Enligl min mening bör man i 39 § vägtransportlagen ta inen hänvisning till den allmänna jämkningsregeln i skadeståndslagen. LiksomhittUls bör jämkning komma i fråga endast beträffande det transportansvar somen fraktförare ådrar sig vid befordran av tillfällig art. När del i övrigt gäller skadestånd i konlraklsförhållandenkan en jämkningsmöjlighet ofta stämma dåligt med de regler som gäller förrättsförhållanden mellan parterna. FaU kan dock tänkas där ell betungandeskadestånd bör kunna jämkas även i ell kontraktsförhållande. Etl exempel somnämnts av kommittén är när en hyresgäst genom oförsiklighel råkat åstadkomma enförödande brandskada i hyresvärdens oförsäkrade fastighet. Andra fall kan ocksåförekomma. Jag återkommer tiU dessa frågor i specialmotiveringen. Som jag har nämnl i inledningen lill detta avsnittinnehåller skadeståndslagen ålskilliga regler som föreskriver att skadeståndetkan bestämmas eller nedsättas efter en skälighelsprövning. En sådanbestämmelse finns i 3 kap. 6 § försia punkten, som beträffande oskäligtbetungande principalansvar medger jämkning efter samma grunder som jag förut har förordat för den allmänna jämkningsrégelns del. Dennabestämmelse blir nu överflödig och kan därför utgå. Som jag har nämnlbör den allmänna jämkningsregeln även ersätta den nuvarande beslämmelsen i 5kap. 3 § om att skadestånd för förlust av underhåll besläms efter vad som ärskäligt med hänsyn lill den skadesländsskyldiges ekonomiska förhällanden ochomständigheterna i övrigl. I likhel med kommittén anserjag atl övrigaskälighetsregler i skadeståndslagen bör bestä vid sidan av den aUmännajämkningsregeln. Jag har inle heller funnil skäl atl göra någon ändring i deskälighetsregler som finns i viss lagstiftning inom arbetsrätten,associationsrätten och immaterialrätlen. 7.7 Skadestånd vid behandling av djur För alt skadeståndsansvar skaU föreligga krävs normalt attskadan uppsåtligen eller av vårdslöshet har vållats av den mol vilkenskadeståndskravet riktar sig. Därvid är det den skadelidande som harbevisbördan för atl uppsåt eUer vårdslöshet föreligger. I vissa faU gäUer dockundantag härifrån. Ett sådant undantag finns i 22 kap. 4 § byggningabalken somhar följande lydelse: "Tager någon lön före, atl läka eUer åderlåta fä,och får det död eller skada genom hans vållande; gälde fä åter och behålle del.Gitter han fulltyga, all han ej varil därtill vållande; vare saklös." Omell djur skadas i samband med behandling av 1. ex. en veterinär, mäsle aUtsådenne för att undgå skadeståndsskyldighet visa att han inte har förfaritoaktsamt. Beslämmelsen skiljer sig därigenom från vad som gäller för t. ex.läkare och annan sjukvårdspersonal vid skador på patienter. 1 dessa falllillämpas nämligen vanliga bevisbörderegler. Enligl lantbruksslyrelsens mening finns del inle skäl attbehälla den ifrågavarande särregleringen beträffande djurmedicinsk behandling.Lantbrukssiyrelsen förordar därför att bestämmelsen i 22 kap. 4 § byggningabalkenses över, närmast i syfte atl upphäva bestämmelsen. Atl bestämmelsen upphävstillstyrks av de remissinslanser som har hörts över förslagel. Även jag finner att det kan ifrågasättas om man börbehålla den särskilda skadeståndsbestämmelsen i 22 kap. 4 § byggningabalken. Beslämmelsentorde få ses mot bakgrund av de särskUda förhållanden som rådde vid dessliUkomsl . fanns inte någon speciell yrkeskategori som varkompetent och utbildad för alt behandla djur. Sädan behandling var därför oftaförenad med stor fara för djuret. Med hänsyn härtill fanns behov av ett strängtskadeståndsansvar för dem som behandlade djur. utövas djursjukvården ibetydande utsträckning av distriktsveterinärer. Det ligger nära tiU hands altför deras del jämföra med de ansvarsregler som gäller för t. ex. läkare ellerlandläkare. Frågan om införande av ett ansvar oberoende av våUande för skadorvid medicinsk behandling eller vid landbehandling berördes vid tillkomsten avskadeståndslagen. Därvid ansågs del emellertid inte påkallat med ensärreglering beträffande sådana skador. Enligl min mening finns del inte heller anledning alt ha särskilda regler om ansvar förskador som uppslår i samband med behandling av djur. Frågan omskadeslåndsskyldighet i dessa faU bör i stället bedömas enligl allmännaprinciper om skadestånd i kontraktsförhållanden. Jag vUl tillägga attdjurägaren i många fall skyddas redan genom möjligheten att med stöd av 3 kap.1 § skadeståndslagen göra veterinärens arbetsgivare ansvarig för skada somveterinären har vållat genom fel eller försummelse i tjänsten. Med hänsyn till det sagda förordar jag atl 22 kap. 4 §byggningabalken upphävs. De nya skadeståndsregler somjag har förordal i deltalagstiftningsärende bör lämpligen träda i kraft . Bl.a. fårhärige.nom försäkringsbolagen erforderiig tid att anpassa försäkringsvillkorentill dessa regler. Vidare blir det möjligt att uppnå en samordning med de nyaIrafikskaderegler som kan bli ett resultat av trafikskadeutredningensbelänkande. Jag räknar nämligen med alt proposiiion på grundval av utredningensförslag skall kunna föreläggas i så god tid atl ocksä nyaIrafikskaderegler kan träda i kraft . De nya bestämmelserna bör tillämpas i fråga om skadeståndsom utgår med anledning av skadefall som inträffar efter lagstiftningensikraftträdande. Någon särskild övergångsbestämmelse behövs inle (jfr. prop.1972:5 s. 593). 1 enlighet med del anförda har inom justitiedepartementetupprättats förslag till 1. lag om ändring i skadeståndslagen (1972 :207), 2. lag om ändringi sjölagen (1891:35 s. 1), 3. lag om ändringi lagen (1902:71 s. 1) innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar, 4. lag om ändringi lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd av luftfart, 5. lag om ändringi luftfartslagen (1957:297), 6. lag om ändringi lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss, 7. lag om ändringi lagen (1974:610) om inrikes vägtransport, 8. lag om ändringi byggningabalken. Beträffande lagförslaget under 3 har samråd ägt rum medchefen för industridepartementet. Förslagen torde få fogas lill statsrådsprotokollet i detlaärende som bilaga 2. 9.1 Förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen 1 5 kap. skadeståndslagen finns f. n. vissa bestämmelsersom är gemensamma för de olika lyper av skadeståndsansvar som regleras avskadeståndslagen. Till dessa bestämmelser hör bl. a. de som handlar omskadeståndets besiämmande vid personskada. Som kommittén har föreslagil bör denya beslämmelser härom som jag har behandlat i den allmänna motiveringen (avsnitten7.2-7.4) samlas i elt nylt femte kapitel med rubriken . 1 detta kapitel bör även tas in bestämmelsen i nuvarande 5 kap. 9§ om ändring av skadeståndslivränta till följd av värdesäkringslagstiftningensamt regeln i nuvarande 5 kap. 4 § om bestämmande av skadestånd vid sakskada.Av övriga paragrafer i nuvarande 5 kap. ersätts 2 och 3 §§ av de nyabeslämmelserna, medan återstående paragrafer bör föras över liU etl nytt sjättekapital med . Där bör även tas in de i denallmänna motiveringen (avsnittet 7.5) förordade bestämmelserna om jämkning avskadestånd på grund av den skadelidandes medvållande, liksom den allmänna regelom jämkning av skadestånd som har behandlats i avsnittet 7.6. Som följd av denallmänna jämkningsregeln bör den nuvarande särskUda jämkningsbestämmelsen i 3kap. 6 § första punklen upphävas. 1 enlighetmed vad jag har sagt innehåller del nya 5 kap. beslämmelser om skadestånd tillden som har tillfogats personskada (1 §), skadestånd med anledning av alt nägonhar dödals (2 §), samordning mellan skadestånd och andra förmåner som utgär vidpersonskada (3 §), skadeståndels form vid framtida inkomstförlust ellerförlust av underhåU (4 §), omprövning av livränta och engångsbelopp (5 §) samtskadestånd med anledning av sakskada (6 §). 1 del nya 6 kap. återfinns de nuvarande bestämmelserna omskadestånd m. m. vid vissa brolt mot den personliga integriteten (1 §),skadeståndsansvar vid underlätenhet att avslöja brott (2 §) och solidarisktansvar mellan flera skadeståndsskyldiga (3 §). Därefter följer de nyamedvållandereglerna (4 §) och den allmänna jämkningsregeln (5 §). Kapitletavslutas med en motsvarighel tUl den nuvarande bestämmelsen om de kategoriersom vid tillämpningen av lagen skall likställas med arbetstagare (6 §). Denna paragraf innehåller f. n. regler om jämkning avarbetsgivares principalansvar och av det allmännas ansvar för skada genomoriklig myndighelsutövning. Bestämmelsen i försia punklen om jämkning av oskäligtbetungande skadestånd ersätts genom den allmänna jämknings- regeln i 6 kap. 5 § och har därför upphävts. Däremoibehålls regeln i andra punklen, som ger möjlighet atl jämka ersällning vidsakskada med hänsyn till föreliggande försäkringar och försäkringsmöjligheter. Denna paragraf innehåller de nya bestämmelserna omskadestånd lill den som har liUfogats personskada. Den ersätter nuvarande 5kap. Paragrafen har i den allmänna motiveringen behandlats i avsnittet7.2.1. Någon definition av begreppet personskada har lika liletsom tidigare getts i lagen. Frånvaron av en sådan definition synes hittillsinte ha gett upphov tUl nägra olägenheter. Jag anser det därför inte möta nägothinder alt uttrycket personskada används även i fortsättningen utan att dessinnehåll närmare preciseras. Jag vill emellertid erinra om atl det i prop.1972:5 (s. 576) har gjorts vissa uttalanden om vad som är atl hänföra tillpersonskada. Första stycket innehåller en uppräkning av de olika postersom ersätts när någon har tillfogats personskada. Liksom enligt gällande rällkan både ekonomisk och ideell ersättning utgå. Som ekonomisk skada ersättssjukvårdskostnad och andra utgifter tiU följd av skadan samt inkomstförlust iförfluten lid eller . Ideell skada gottgörs under posterna sveda ochvärk saml lyte eller annat stadigvarande men. Till ideell skada hänförs ävenallmänna ölägenheter i övrigl lill följd av skadan. Detta är en nyhet iförhållande tiU gällande rält. Som jag har sagt i den allmänna motiveringen är det fränolika synpunkter angeläget att ekonomiska och ideella skadeföljder sä långtmöjligl ersätts under skUda poster. Om ett gemensamt kapitalbelopp fastställssom ersättning för ideeU skada och inkomstförlust, bör anges hur stor del,uppskattningsvis, som belöper pä de olika skadeföljderna. är oftaangelägel bl. a. frän processueU synpunkt och av skatlemässiga skäl. Närinkomstförlusten är helt obetydlig, synes en sådan uppdelning dock inte behövagöras. Ersättningen bör då i sin helhet kunna betraktas som ideeU ersättning. Det ärvidare ofta av praktisk betydelse alt man vid skadeståndsprövningen skiljermellan skadeföljder som har uppstått i förfluten tid och skadeföljder som avserframtiden. Kostnader som hänför sig lill förfluten tid kan mestadels exaktverifieras, medan framtida kostnader som regel får ersättas efter uppskattning.Skiljelinjen mellan förfluten lid och framtiden har särskild betydelse när delgäller ersättning för inkomstförlust. Olikheterna i bedömningsunderlagelföranleder i viss mån skilda principer för skadesländsprövningen, beroende påom inkomstförlusten avser förfluten lid eUer framliden. Också beträffandeideell skada bör en uppdelning göras som i huvudsak följer förfluten tid ochframliden. Sveda och värk avser ideell skada under den akuta sjukdomstiden,medan lyte eller annat stadigvarande men saml aUmänna olägenheter i övrigtomfattar framtida ideella skadeföljder. 1 saml Nr 12 Vad jag nu har sagt innebär inle att ersättningen i allasituationer måste fördelas och . kan delframstå som naturligt att ersättningen utgår i en enda post, framför aUt närden skall bestämmas som etl engångsbelopp. Som kommittén har framhållit bör gränsen mellan förflutenlid och framliden dras sä nära tidpunkten för den slutliga prövningen sommöjligl. Härigenom fär man som regel del säkraste underlaget för bedömningen avskadans storlek. Givetvis kommer det dock i försia hand an på parternasdispositioner i skadeståndsärendel hur gränsen skall dras. Som påpekats underremissbehandlingen kan det, när talan väcks vid domstol, ibland förflyla länglid innan målel slutligt avgörs. Parterna kan då enligt 13 kap. 3 §rättegångsbalken justera sina yrkanden med hänsyn till de nya omständighetersom inträffar under processens gäng. Som jag har sagt omfattar skadestånd vid personskadaför del första ersättning för sjukvårdskostnader och andra utgifter tiU följdav skadan. Del kan härvid vara fräga om kostnader säväl i förfluten tid som iframtiden. Hit hör kostnader som syftar till atl i största möjliga utsträckningneutralisera verkningarna av skadan i den skadelidandes dagliga livsföring. Somexempel kan nämnas kostnader för sjukvård (sjukhusvärd, läkare, sjukgymnastik,eftervård, läkemedel m. och kosinader för egna eller anhörigas resor isamband med sjukvården saml uigifter för särskild hjälp eller särskildaanordningar i hemmet, protes, rullstol, specialsydda kläder etc. Under dennapost ersälls vidare kostnader som kan sägas syfta till all neutralisera skadansinverkan på den skadelidandes förmåga alt utföra förvärvsarbete, säsomkostnader för fördyrade resor lill och frän arbetet, ökade matkostnader iarbetet samt utgifter för särskilda anordningar på arbetsplatsen och förrehabiliteringsåtgärder av olika slag. Dekostnader som jag nu har berört läcks till största delen av andraersältningsanordningar, framför allt inom socialförsäkringen. gäller t.ex. kostnader för sjukhusvård eller annan sjukvård. Till den del sådanakostnader inte ersälls av del allmänna gottgörs de ofta genom olycksfalls-ellersjukförsäkring. Alt de angivna ersättningarna i stor utsträckning skallavräknas, när skadeståndet till den skadelidande besläms, återkommer jag lilli specialmotiveringen lill 5 kap. 3 §. Liksom hUtills bör för rätt till skadestånd krävas atlutgiften kan bedömas som nödvändig. Kostnader som ligger uiöver normal standardbör inle ersättas skadesländsvägen, om inle särskilda omständigheter föranlederdet såsom att annan värd än den dyrare inte har slätt den skadelidande lillbuds eller att den dyrare vården har varit påkallad av medicinska eller andraliknande skäl. Kosinader som avser förfluten tid kan i allmänhet styrkasmed kvitto eller annan verifikation, och de bör som normall ersättas ien post för sig. Även framlida kostnader bör om möjligt beräknas särskilt. Somregel måste de därvid uppskattas mera skönsmässigt. Någon särskild beslämmelsehar inle meddelats beträffande formen för kostnadsersätt- Normalt lorde koslnaderna i enlighel med gällandepraxis kunna ersättas med ell engångsbelopp. När det gäller mer omfattandeframtida kosinader vid siörre skador kan det dock ofta vara lämpligt att ersättningenutgår som livränta, eventuellt vid sidan av förekommande livränta förinkomstförlust. Utöverkosinader utgår ersättning för förlust av inkomsi i förfluten tid och iframliden. TUl skiUnad från vad som hittUls har gällt skall skadeståndet idenna del inriktas på att gottgöra enbart bortfall av inkomst. Även om vissakostnader har samband med den skadelidandes förvärvsverksamhet skall de, somjag har sagt, ersättas för sig och inte längre kunna komma till uttrycksom en förhöjning av ersättningen för inkomstförlust. Inte heUer skadeföljderav ideell natur skaU i fortsättningen gottgöras inom ramen för ersättningen förinkomstförlust. Detta är en följd av det ekonomiska invaliditetsbegrepp som jaghar förordal i den aUmänna motiveringen och som behandlas närmare ispecialmotiveringen tiU andra stycket. Enligtkommillén finns det i en del fall, när den framtida arbetsförmågan har blivithell eller nästan helt nedsatt, det alternativet att skadeståndet inle bedömsmot bakgrund av den beräknade inkomstförlusten ulan med hänsyn tUl kosinaderför värd och tUlsyn. Detta uttalande har mött viss kritik underremissbehandlingen. Jag har förståelse för denna kritik. Enligt min mening börinkomstförlust så långt möjUgl beaktas fullt ut, även när det gäller svårtinvaUdiserade personer. Med inkomsi bör förslås, förutom lön, ocksä tiUägg avolika slag som ingår i arbetsgivarens ersättning för arbetsprestationer(överlidstUlägg, risklillägg e. När det gäller ersättningar som närmaslhar karaktären av traktamente och liknande förmåner får prövas om ersättningenuteslulande har tiU syfte att täcka kostnader eller om den som inte säUan ärfallet - helt eUer delvis kan betraktas som lönetillskott. 1 överensstämmelsemed hittillsvarande praxis bör man ibland ocksä ta hänsyn lill förluster sominte avser inkomster i egentlig mening, t. ex. förlust av semester eUer avkvalifikationstid för semester. Sådan förlust bör kunna beakias genom attskadeståndet för själva inkomstförlusten ökas. I övrigtbör emeUertid förlust av frilid gottgöras inom ramen för ersättningen förideell skada. Man skall alltså i normala fall inte beakta de ekonomiskakonsekvenser som skadan för med sig därför att den skadelidande inte kanutnyttja sin arbetskraft för uppgifier som ligger utanför egentligtförvärvsarbete. Om han på grund av skadan kan ägna sig åtfritidsverksamhet som i och för sig kan ha ekonomisk betydelse för honom, t.ex. arbete pä fritidshus, bör detta i första hand beaktas vid bestämmande aversättning för allmänna olägenheter. Det kan emellertid tänkas gränsfall,särskUt om de preslalioner som den skadeUdande inle längre kan ulföra har haftdirekl betydelse för hans försörjning. Sä kan vara faUet t. ex. om denskadelidande har kombinerat löneansläUning med lantbruk eller skogsbmk i mindreomfattning. Det är dä naturligt låla de ekonomiska förmåner som rörelsen hargett (natura- förmåner, inkomster av försålda produkter e. Som inkomstförlust bör även ersättas vissa slags förlustersom inte i egentlig mening är att anse som inkomstbortfaU men som ändå måsteges etl ekonomiskl värde i skadeslåndssammanhang. Ett vanligt exempel är attskada drabbar den man eller kvinna som till väsenllig del har skött hushållet isin familj. Skadeståndet får i dessa fall uppskattas skönsmässigt. Detsammagäller beträffande dem som är egna företagare. Hithörande frågor behandlasnärmare i specialmotiveringen till tredje styckel. Som jag har nämnt skaU ersättningen för inkomstförlusti normala fall delas upp i tvä oUka poster, en som avser förfluten tid och ensom avser framtiden. Så sker lill stor del . Del förekommeremellerlid ibland i nuvarande praxis alt en uppdelning i stället sker mellanskadeföljder som hänför sig tUl den akuta sjukdomstiden och skadeföljder somuppkommit sedan etl stadigvarande invalidiletstiUslånd har inträtt. 1 den måndella förfarande innebär att den del av ersättningen som hänför sig lill tidenföre prövningen bestäms efter de mera abstrakta normer som mäste tillämpasbelräffande framtida inkomstförlust, bör förfarandet inte tiUämpas ifortsättningen. Som jag har framhållit i den aUmänna motiveringen bör mannämUgen så långt det är möjligt låta ersättningen för redan uppkommen skada avseden fakliska förlust som har visat sig vid prövningen. Etl ylterligare skäl molen uppdelning av inkomstförlusten efter tidpunkten för inträdel av ellstadigvarande invalidiletstillstånd är att denna tidpunkl ofta kan vara svåratt fixera. I enlighel med vad jag nu har sagt kan posleninkomstförlust i förfluten tid avse säväl den akuta sjukdomstiden som en iblandbetydande del av invaliditetstiden. Under poslen framtida inkomstförlust kan äandra sidan ersättas inte bara inkomstförlust då invaliditetenär bestående ulan ocksä den inkomstförlust som kan uppkomma . Detsenare torde emellerlid bli mindre vanligt. 1 regel synes det vara lämpligastatt man avvaktar med att bestämma den slutliga ersättningen till dess alt delhar kunnai konstateras om invaliditelstUl-slåndet är av stadigvarande natur.