prop · FZ03153 · 1975-12-31 00:00:00 — Kommun som inte ingår ilandstingskommun bör vid sidan av delta i val av nämndemän inomlänet. Mandatperioden bör vara densamma som för övriga nämndemannakategorier,dvs. Bestämmelserna om valbarhet och behörighetsvillkor för nänmdemäni hovrätt och kammarrätt bör enligt utredningen utformas på motsvarande sättsom för nämndemän i tingsrätt resp. länsdomstol. Utredningen diskuterar också om särskildakvalifikationskrav bör uppställas för nämndemän i överrätt. Eftersominförandet av lekmän i hovrätt och kammarrätt inte syftar till att tillföradomstolarna ökad sakkunskap blir det i så fall närmast fråga om sådana meritersom tidigare domstolstjänstgöring eller erfarenhet från social eller liknandeverksamhet. Införande av särskilda kompetenskrav skulle emellertid vållasvårigheter vid tUlämpningen. Några formella kompetensföreskrifter bör därförinte införas. Det får förutsättas att valmyndigheterna till nämndemän i hovrättoch kammarrätt utser personer som genom sin tidigare verksamhet eller eljest ärlämpliga för uppdraget. Utredningen anför vidare att nämndemännens lokalaanknytning till den ort till vilken målet hänför sig, om man bortser frånfastighets- och vattenmålen, numera inte tillmäts samma betydelse som tidigare.Stora praktiska och organisatoriska svårigheter skulle bli följden av ett kravpå lokal anknytning hos nänmdemäimen i hovrätt och kammarrätt. Något krav härpåbör därför inte ställas upp. En annan sak är att till hovrätts- ochkammarrättsförhandling utom kansliorten företrädesvis bör kallas sådananämndemän som bor nära sammanträdesorten. Därigenom åstadkoms i realiteten oftaatt nämnden får lokal anknytning. 1 övrigt får lekmännens tjänstgöring inordnasi en turordning som täcker hela hovrätts- och kammarrättsområdet. Hovrätt ochkammarrätt bör dock ha möjlighet att i bl.a. brådskande fall avvika från dennaoch i stället kalla nämndemän som är bosatta på den ort där domstolen ärbelägen eller håller förhandlingen. Avslutmngsvis berörs i betänkandet en bestämmelse i 12kap. 3 § RB enligt vilken nämndeman inte får föra armans talan vid den domstolhan tillhör. Utredningen anser inte att det finns anledning att sträcka utdetta förbud så att nämndeman vid hovrätt inte skulle få föra annans talan vidtingsrätt som hör under hovrätten. Utredningen beräknar antalet mål i hovrätt ochkammarrätt, i vilka nänmdemän enligt förslaget medverkar, till mellan 1.500 och2.000 . Av dessa belöper något mindre än 500 på kammarrätterna. Iåtskilliga fall kan dock sådana mål komma att handläggas . Mot bakgmndhärav uppskattar utredningen arvodeskostnaderna för nänmdemännens medverkantill ca . samt rese- och traktamentskostnaderna likså till ca 300.000kr. Utredningen anmärker att det inte kan uteslutas att det 3 1975/76. 1975/76:153 34 särskilti kammarrätt blir en något längre handläggningstid än f.n. genom att nämndemänskall medverka. Den kostnad som eventuellt kan uppstå härigenom bedömer manemellertid vara så liten att man kan bortse från den. Domarutredningensförevarande betänkande har varit föremål för en omfattande remissbehandling.Att remissinstanserna i sina yttranden koncentrerat intresset till betänkandetshuvudfrågor, domarutbildningen och domarkarriären, är tämligen naturligt. Mångaav dem har avstått från att beröra frågan om lekmän i överrätt. Utredningens förslag om införande av lekmän i hovrätt ochkammarrätt har i princip godtagits av de flesta remissinstanserna. Att etttillskott av lekmän i överinstanserna skulle utgöra någon förstärkning av dessai den dömande verksamheten bestrids visserligen av de allra flesta. Däremotgodtar man som regel argumentet att ett lekmarmainslag är av värde förallmänhetens insyn i och kontroll av överrätternas verksamhet. I mångayttranden betonas dock att lekmannamedverkan medför åtskilliga praktiska ochadministrativa problem, som måste vägas mot de fördelar som den ifrågasattareformen kan anses innefatta. Endast ett mindre antal remissinstanser ställersig direkt avvisande till tanken på lekmän i hovrätt och kammarrätt. Blanddem som accepterar tanken på lekmän kan nänmas HD, JK, RÅ, , Götahovrätt, hovrätten för , hovrätten för Nedre , de trekammarrätterna, JO, domareförbundet, LO, landstingsförbundet, /SR ochStockholms tingsrätt. Bland de negativa remissinstansema märks hovrätten överSkåne och , hovrätten för , och . HDerinrar i sitt yttrande om att lekmaimamedverkan i underrätt har långvarigtradition i svenskt rättsväsende. Att inte motsvarande medverkan kommit attinföras i hovrätt har samband med den historiska bakgrunden till hovrätternastillkomst och till deras uppgift i rättskipningen. Visserligen tordenämndmedverkan i hovrätt inte vara påkallad för att förbättra rättskipningensom sådan. Enligt HD kan dock den tanken inte avvisas, att förtroendet förhovrätterna skulle ytterligare stärkas om nämnd införs i vissa mål. HDtillstyrker därför reformen under förutsättning att därmed förenade praktiskasvårigheter kan bemästras. 1 ett flertal andra yttranden återfinns liknandeuttalanden. Även /lovrötf understryker betydelsen av att allmänhetensförtroende för rättskipningen befästs. Hovrätten ger emellertid också uttryckför en mer positiv syn på lekmännens betydelse för själva dömandet genom att detillför domstolarna erfarenheter från det praktiska livet och aUmänt rådandevärderingar. Hovrätten framhåller vidare att utvecklingen i samhället går i denriktningen att lekmaimainfly- Prop.1975/76; 153 35 lande ges utrymme inom allt fler områden. Med hänsynhärtill och då kostnadsfrågor och organisatoriska svårigheter måste anses varaav underordnad betydelse tillstyrker hovrätten i princip förslaget om lekmannamedverkani hovrätt och kammarrätt. Också kammarrätten i SundsvaU betonar attsamhällsutvecklingen går mot ett vidgat lekmannainflytande på allt flerområden. Kammarrätten anser det sannolikt att ett sådant inflytande även pårättskipningen i överrätt skulle ytterligare stärka allmänhetens förtroende fördömandet. Särskilt när det gäller förvaltningsdomstol där den offentlighet somde muntliga förhandlingarna vid allmän domstol medför i stor utsträckningsaknas till följd av det huvudsakligen skriftliga förfarandet kan kravet påinsyn i och kontroll över domstolarnas verksamhet ha särskild styrka. Att låtalekmän medverka i dömandet är också ett sätt att tillföra domstolarna ökade samhällserfarenheter.Länsstyrelsen i är likaså (jositiv till förslaget om lekmannamedverkani överrätt. Enligt uppfattning behövs lekmän mindre för attförebygga misstankar om bristande objektivitet i dömandet än för att tillföraöverrätterna allmänna fackkunskaper och yrkeserfarenheter, t.ex. genom personersom är engagerade inom socialvården. Enligt hovrätten över och är tankenegendomlig att en dom, som är beslutad under medverkan av lekmän, skallöverprövas av andra lekmän. Det skulle i så fall, menar hovrätten, krävas attde lekmän som ingår i hovrätt har en större kapacitet än nämndemän i allmänhet,att de är mera betrodda män och kvinnor än dessa. Och eftersom lekmännen inteskall ingå i domstolen som en grupp, som en nänrmd, utan som individuelladomare i samverkan med ett juristkollegium måste vidare förutsättas att de ärmer kända och omfattas av ett starkare förtroende än juristdomarna. Åtskilligttyder dock enligt hovrätten på att nänmdemän bland dem som närmast berörs avbrottmålen ingalunda är mer höjda över misstankar för bristande objektivitetoch klasstänkande i dömandet än juristdomarna. Snarare förhåller det sigtvärtom. 1 varje fall är det, säger hovrätten, en illusion att tro att ett parnämndemän skapar ett medinflytande för allmänheten eller ökar insynen idomstolarnas arbete. Hovrätten för uttalar att många skäl somförr har åberopats för lekmannamedverkan i domstolarna såsom att menighetensatte värde på att i domstolarna se män från sin egen bygd och sin egen krets numera har förlorat i aktualitet när det gäller tingsrätterna och i än högregrad skulle sakna verklighetsunderlag beträffande hovrätterna vilkas verksamhetsträcker sig över stora geografiska områden. Hovrätts-nämndemännen skullesäkerligen komma att för part, vittnen och allmänheten i övrigt framstå somminst lika anonyma och främmande som yrkesdomarna. Redan på grund av detta kanifrågasättas om utredningens uttalande att rättskipningen genom nämndemännenskulle ytterligare förankras i det allmänna rättsmedvetandet har någon täckningi de verkliga Prop.1975/76; 153 36 erhåller f .ö. allmänheten genommassmedia en bred information om domstolarnas verksamhet. Nämndemännensbetydelse i detta hänseende är därför mycket ringa. Hovrätten kan inte finnaannat än att det nu finns mindre anledning än för några decennier sedan att avpolitiska och sociala skäl införa nämnd i hovrätt. Hovrätten understrykervidare att målen torde vara genomsnittligt mer invecklade i hovrätt än iunderrätt. Med hänsyn till att hovrätterna i praktiken blir slutinstans i detalldeles övervägande antalet mål är det av utomordentligt stor betydelse att dei sin rättskipning företräder stadga, kontinuitet och enhetlighet. Det krävskunskaper och daglig träning för att kunna se det enskilda fallet i ett störresammanhang och rätt avväga alla olika intressen som inte minst i brottmålenstår mot varandra. Det är inte att begära att en lekmannadomare, som skolatsför andra funktioner i samhället, skaU kunna fuUgöra dessa uppgifter, slutarhovrätten. 1 flera tingsrätters yttranden anförs att lekmannainflytandetmed hänsyn till att rättegångens tyngdpunkt skall ligga i underrätt blirtillgodosett i tillräckligt hög grad genom underrättens nänmd. Man säger sig hasvårt att inse vad lekmän i hovrätt skall kurma tillföra målet ytterligare.Även hovrätten för Nedre för fram denna uppfattning. anmärker att utredningen inte har beaktatatt tilltalade i brottmål och parter i familjemål erfarenhetsmässigt inteupplever lekmannadeltagande i domstol som något positivt. Samfundet anser attutredningens egna skäl mot lekmannamedverkan väger tyngre än skälen för ensådan. Som förut har antytts har de olika organisatoriska ochpraktiska frågor som följer med ett lekmannadeltagande i överrätt gettsbetydande utrymme i remissvaren. Detta gäller då särskilt domstolar och andraremissinstanser med nära anknytning till rättsväsendet. Många remissinstanser även sådana som principiellt intar en välvillig hållning till lekmannadeltagande menar att utredningen har underskattat de olika praktiska problem somuppställer sig. Hovrätten över och tror att det kommer att bliutomordentligt svårt att rekrytera lekmän som både motsvarar kraven och kanuppfylla vad tjänstgöring i hovrätt fordrar av dem. Med hänsyn till målenssvårighetsgrad kan en hovrättsavdelning oftast inte ta slutlig ställningomedelbart efter en huvudförhandling. Den mening som ledamöterna uttalar vidden överläggning som sker då är preliminär och beroende av ytterligare studieroch eftertanke. 1 hovrätten hålls senare återställning där referenten redovisaren ytterligare genomgång av omständigheterna i målet, tiUämplig litteratur ochrättsfall. 1 allmänhet läggs mycket arbete och stor omsorg ned på den språkligautformningen av hovrättens dom. Om nu lekmän skall medverka i hovrätt har manatt motse att därtill utses män och kvinnor som åtnjuter högt förtroende menockså är strängt upptagna av sin övriga verksamhet. Hovrätten menar att storasvårigheter kommer att uppstå när det gäller att inpassa deras medverkan i Prop.1975/76:153 37 hovrättens vanliga arbetsformer. Detta kommer att ledatill förseningar och förhalningar och en sänkt målavverkning. En ännu störrerisk från rättsvårdssynpunkt är att det kan komma att försvaga hovrättensinsats i rättskipningen. Avdelningarna kan komma att finna sådana svårigheteratt genomföra sitt arbete att de resignerar, godtar det resultat man kom tillvid det sammanträde då lekmännen var tillstädes, avstår från att påkallajämkningar och förbättringar i domsförslaget, därför att det skulle kräva attlekmännen tillkallades ytterligare en eller . Det kan, slutarhovrätten, handla om ovägbara ting men på kan det innebära atthovrätten inte på samma sätt som fyller sin uppgift som kontrollinstans.Även om tanken på att lekmän skall delta i avgörandet av hovrättsmål kan te sigsympatisk medför dess förverkligande sådana svårigheter i domstolsarbetet atthovrätten avstyrker förslaget. Hovrätten för betonar särskilt de praktiskaproblem som uppkommer för hovrätten med hänsyn till dess stora antal mål medhuvudförhandling utanför kansliorten. av hovrättenshuvudförhandlingar hålls sålunda på arman ort. För att minska omak och kostnadertUl följd härav är det nödvändigt att tingen "packas" och arbetet påtingsorten koncentreras medan en del kontroll- och efterarbete skjuts upp tilldess man återvänder till kansliorten. Ett stort problem blir då huröverläggningarna inom rätten skall ordnas vid lekmannamedverkan. Mycket oftamåste nänmdemännen kallas till fortsatt överläggning i med dryga reskostnaderoch tidsspillan som följd. Hovrätten anser att det är svårförståeligt att närsamtidigt frågan om besparingar inom statsförvaltningen är lika aktuellsom tidigare genomföra en reform som utan tvivel skulle bli tämligen kostsam.Utredningens beräkningar härutinnan anser man missvisande. Allvarligare änsjälva kostnadsökningen i sig är den tungroddhet i arbetet, de organisatoriskaproblem och de praktiska olägenheter i övrigt som skulle bli en följd av lekmaimamedverkan.Även kammarrätten i understryker att betydande praktiska svårigheterofrånkomligen uppstår om nämnd införs även i överrätt. Liksom hovrätten förÖvre betonar man särskilt de olägenheter i form av långa resor ochrestider som följer av kammarrättens vidsträckta domkrets. Med hänsyn till detbegränsade urvalet av mål med lekmaimamedverkan anser man dock inte depraktiska problemen bli sådana att den föreslagna ordningen av den anledningenbör avstyrkas. JO påpekar att nänmdemännen med den föreslagna ordningenlär ha samma ansvar för domen som de lagfarna domarna. Detta bör betyda att deäven får medverka aktivt vid utformningen av denna eller åtminstone får granskaavfattningen innan domen meddelas. Rätten och skyldigheten att låta antecknaeventuell reservation understryker detta. Ansvarsförhållandet i fråga harvisserligen funnits i ägodelningsrätt/fas-tighetsdomstol ochvattendomstol men arbetsformerna i hovrätt och kammarrätt avviker dock rättmycket från vad som är naturligt i första Prop.1975/76:153 38 Det kan därför bli komplikationer när detgälleratt rent praktiskt artangera nämndemärmens deltagande i det arbete sommåste göras än i omedelbar anslutning till förhandling ellermotsvarande handläggning av målet. Eftersom det är angeläget att handläggningenav målen inte fördröjs genom tröghet i kontakterna mellan yrkesdomare ochlekmän får man nog utgå från att det kommer att resas anspråk på attnämndemännen kan ställa sig till förfogande i förhållandevis stor utsträckningoch ofta med kort varsel. Tjänstgöringen som nämndeman kan under sådanaomständigheter bli ganska betungande. Även om JO inte anser att dessa praktiskaolägenheter har större betydelse för själva frågan om lekmannadeltagande ellerinte anser han att tjänstgöringsvillkoren i fråga om arvodering o.d. bör görassådana att de motsvarar de stora krav som ställs på nänmdemän i hovrätt ochkammarrätt. Detta är nödvändigt både för att arbetet skall löpa på rätt sätt idessa domstolar och för att det skall bli möjligt att välja verkligt lämpligapersoner till nämndemaimauppdragen. Lekmän i hovrätt. När det gäller omfattningen av lekmannamedverkani brottmål i hovrätt godtar flertalet av de remissinstanser som har yttrat sighärom utan närmare diskussion utredningens förslag att nämndemän skall delta imål om brott för vilket är stadgat fängelse . Till dem hör HD,, hovrätten för Nedre , hovrätten för samtdomareförbundet. I många remissyttranden förordas dock en mera vidsträckt lekmannabehörighet.RÅ påpekar att en del lindrigare brottmål innehåller frågor där det skullekunna vara av värde att få lekmannasynpunkter, t.ex. mål där allmänpreventivaintressen måste vägas mot individualpreventiva hänsyn såsom fallet är medrattfylleri och misshandel . Deltagande av nämndemän skulle också kunna varavärdefullt i mål där allmänpreventiva hänsyn inte är så uttalade menpåföljdsvalet likväl står mellan frihetsberövande och kriminalvård i frihet. RÅanser att om nämnd skall förekomma i överrätt detta bör ske i störreutsträckning än vad utredningen har föreslagit och ifrågasätter om inteutgångspunkten bör vara att huvudförhandlingsmål som i underrätt har handlagtsmed nänmd också i hovrätt skall avgöras med lekmarmainslag. Även hovrättanser att den av utredningen föreslagna begränsningen har blivit alltför snävoch att i princip samtliga brottmål som i tingsrätt har handlagts med nämnd börhandläggas med nänmd vid huvudförhandling i hovrätt. Hovrätten för understryker att det ärsärskilt i mål där valet står mellan ett kortare fängelsestraff ochkriminalvård i frihet som aUmänheten synes vara intresserad av hur domstolarnaresonerar. Det är också i dessa mål som yrkesdomaren å sin sida är intresseradav de allmänna värderingarna bland medborgarna i samhället. Dessutom är det lagteknisktsett mindre lämpligt att knyta lekmäns medverkan till de straff latituder somtid efter arman kan komma att firmas i lagstiftningen. Om en nänmd-institutioninförs för hovrätt bör den vara i funktion och framstå som meningsfull föröverskådlig tid framöver, fortsätter hovrätten. Prop.1975/76:153 39 utredningen valda modellen för lekmannamedverkan ärdessutom förenad med särskilda ölägenheter. Förslaget innebär att vid prövningav exempelvis grova förmögenhetsbrott nämnd skall medverka men inte när detgäller normalbrotten stöld, skattebedrägeri, förskingring etc. Genommöjligheten till åtalsjustering under pågående förhandling kan emellertiddomstolen komma att mista sin behörighet att döma i saken. Man bör därför tasikte på en annan h»egränsning av nänmdmedverkan än den utredningen valt. När det gäller medverkan av lekmän i hovrätt i tvistemålifrågasätts inte från något håll annat än att denna medverkan bör begränsastill familjerättsmålen. Flera remissinstanser som är positiva tillnämndmedverkan i brottmål avstyrker förslaget om nänmdmedverkan i tvistemål.Man understryker därvid att parterna i familjemål så gott som alltid föredraratt slippa redogöra för intima detaljer och ekonomiska bekymmer inför nämndemänsom man kan komma i kontakt med i det dagliga livet. Till dessa remissinstanserhör hovrätten för , hovrätten för ochadvokatsamfundet. Hovrätten för påpekar att 70 kanske av defamiljemål som i hovrätt avgörs efter huvudförhandling rör enbartunderhållsfrågor, alltså frågor som partema själva helt förfogar över. 1 kanskede flesta av dessa huvudförhandlingsmål har nämnd inte medverkat i underrättensavgörande. Familjemål i hovrätt där allmänna intressen står mot enskildatenderar att minska. Hovrätten anser att lekmannamedverkan i hovrätt ifamiljemål inte kommer att fylla någon nämnvärd funktion. Utredningens förslag att lekmän skall delta i samtligahuvudförhandlingar i familjemål i hovrätt har mött invändningar från mångaremissinstanser. Bland dessa märks som uttalar att nänmd underinga förhållanden bör medverka i mål där tingsrätten har dömt utan lekmannamedverkan.Liknande synpunkter återfinns i yttrandena från HD och hovrätten for ÖvreNorrland. Utredningens förslag att hovrätten skönsmässigt skallkunna besluta om medverkan av nämndemän i mål där detta enligt huvudregeln inteär obligatoriskt avvisas av de remissinstanser som berör denna fråga.Domareförbundet uttalar att bestämmelsen om nämnds medverkan bör varaundantagslös. Det kan lätt bli föremål för undran hos parter eller allmänhetenom ett bestämt mål kan anses uppseendeväckande eller innehålla omfattande bevisningeller svårbedömbara påföljdsfrågor. Domförhets-bestämmelser bör inte ge utrymmeför diskretionära avgöranden av denna art, framhålls det. Liknande synsättanläggs av bl.a. fem hovrätter och åtskilliga tingsrätter. Lekmän i kammarrätt. Beträffande omfattningen av lekmannamedverkani kammarrätt har utredningens förslag tillstyrkts eller länmats utan erinran avde allra flesta remissinstanser som har uttalat sig. Ingen remissinstansförordar att skattemålen skall handläggas med nämndemän. Prop.1975/76:153 40 Kammarrätten i ifrågasätter om mål om s.k.specialistbehörighet är lämpliga att handläggas med lekmän. 1 några yttranden diskuteras om inte den föreslagna ganskasnäva kretsen av "lekmaimamål" borde kunna utvidgas något.Kammarrätten i SundsvaU framhåller sålunda att det i kammarrätt utöver deföreslagna måltyperna även finns andra i vilka avgöranden av för den enskildestarkt ingripande natur måste fattas. Som exempel nänms mål om skattetilläggoch körkort. Kammarrätten menar att det kan finnas anledning att överväga enviss utökning av kretsen av mål där lekmän bör delta när erfarenheter harvunnits av den nu föreslagna reformen. Liknande synpunkter framförs av länsstyrelsernai och . 1 lagtekniskt hänseende föreslår kammarrätten i Göteborgatt alla bestämmelser om kammarrätts domförhet tas in i lagen om allmännaförvaltningsdomstolar. Kammarrätten i SundsvaU har en motsatt uppfattning ochanser att samtliga bestämmelser om lekmannadeltagande bör samlas i en särskildlag. Beträffande den närmare utfornmingen av lekmaimabehörigheten inom deföreslagna kategorierna görs en del påpekanden. Dessa anmärkningar behandlas ispecialmotiveringen. Val av nämndemän m.m. Frågan om hur nämndemän i hovrättoch kammarrätt skall utses berörs bara i ett fåtal yttranden. LandstingsförbundettiUstyrker att landstingen blir valkorporation vid val av nämndemän i hovrättoch kammarrätt. ifrågasätter dock om inte tingsrätternasnämndemän utan särskilt val bör kunna vara nänmdemän i hovrätt ochlänsrätternas nämndemän i kammarrätt. Hovrätten för anser å andrasidan att instanserna bör hållas isär och att det är olämpligt att någonsamtidigt är nämndeman i tingsrätt och hovrätt. Utredningens förslag att särskilda formellakvalifikationskrav för över-rättemas nämndemän inte ställs upp biträds aUmäntav remissinstanserna. Från flera håll uttrycks dock önskemål om att de somkommer i fråga skall ha erfarenhet från tjänstgöring som nänmdemän i tingsrätt.Särskilt när det gäller nämndemän i kammarrätt betonas vidare värdet av att desom utses har erfarenhet av sociala frågor. Utredningens uttalande i anslutning till 12 kap. 3 § RBatt hinder inte bör ställas upp för hovrättsnämndeman att föra annans talan vidtingsrätt under hovrätten har mött invändning från HD. HD anser att hovrättsnänmdemaninte bör få föra annans talan vare sig vid hovrätten eller vid denna underställdadomstolar. Bl.a. anser man det inte vara lämpligt att nämndemannen ställs införmöjligheten att delta i avgörandet av mål vari motpart till någon hans tidigarehuvudman eller sådan motparts ombud uppträder. 1975/76:153 41 6 promemoria rörande förslagets praktiskakonsekvenser Mot bakgrund av bl.a. de erinringar som har gjorts underremissbehandlingen har på uppdragav gjortvissa undersökningar rörande de praktiska konsekvenserna av lekmannamedverkani hovrätt och kammarrätt. Resultatet av undersökningen har redovisats i en den27 dagtecknad promemoria. 1 det följande återges vissa uppgifterur promemorian. avgjordes i hovrätt 4.525 brottmål. Härav utgjordeenligt promemorian antalet domar med annan påföljd än böter 2.572. Antalet målav olika kategorier framgår av följande uppstäUning i vilken även antalethuvudförhandlingar utom kansliorten anges. Beträffande kategoriindelningen (A-E)hänvisas till redogörelsen för domarutredningens förslag i avsnitt 4. Fängelse mer än 2 år B. Fängelsemer än 6 år C. Fängelseminst 1 år E. Fängelsemer än 6 mån. F. Anledningdöma till annan påföljd än böter avgjordes 763 familjemål genom dom. Verkethar med ledning av underhandsuppgifter från hovrätterna beräknat att 350 avdessa mål har avgjorts efter huvudförhandling. 1 81 fall har huvudförhandlingenägt rum på annan ort än kansliorten.