prop · FZ0379 · 1975-12-31 00:00:00 — Med hänsyn bl. a, tillbilkostnadernas i allmänhet stora andel av de totala levnadsutgifterna är detenligt beredningen utomordentligt stötande att vissa skattskyldiga skall hamöjlighet att låta ett företag stå för utgifterna. Beredningen anser det därförnödvändigt att tillskapa regler som gör del möjligt atl på rikligt sätt avgränsade privata bilutgifterna från de kostnader som belöper på bolagets verksamhet. Enligt en företagen enkät blandstatstjänstemän, lill vilken beredningen hänvisar, är den årliga privatakörsträckan i genomsnitt 1 oavsett total körning med bilen (Ds Fi1968:7). Beredningen har mot bakgrund härav och utvecklingen på privatbilismensområde funnit det rimligt att anta att den genomsnittliga privata körsträckani dag överstiger 1 . Härtill kommer med beredningens synsätt att inte barafaktisk körsträcka skall beaktas vid värderingen av bilförmån utan också detegenvärde som ligger i själva dispositionsrätten till bilen. Beredningenföreslår att som huvudregel skall gälla att det lägsta förmånsvärdet beräknasmed utgångspunkt i en antagen årlig privatkörning av I . Den uppgivnakörsträckan föreslås därför vara utan betydelse i den mån den understiger . Om bilen står till aktieägarens förfogande i endast ringa omfattningbör förmånen, som då till största delen består av själva dispositionsrätten,kunna värderas lägre. Större reducering än till 1 000 mils körsträcka enligtriksskatteverkets schablon bör dock enligt beredningen inte komma i fråga, 1vissa undantagsfall bör ytteriigare jämkning kunna komma till stånd. Beredningen föreslår alt de nya principerna förvärdering av bilförmån anges i en särskild regel i 42 S KL, Enligt beredningenbör dessa principer gälla även förändra förmånshavare än aktieägare ilämansbolag. Beredningen förutsätter att i anslutning härtillomarbetarsina anvisningar på området. Vad gäller fåmansbolagens taxering anserberedningen alt den del av bilanskaffningskostnaden som överstigerinköpspriset för en normal och för flertalet verksamheter behövlig bruksbil,bör betraktas såsom inte nödvändig för intäkternas förvärvande ochbibehållande. Gränsen bör enligt beredningen sällas vid nuvarande prisklass IV enligtriksskatteverkets anvisningar, vilket innebär atl anskaffningskostnad upp till40 , godtas i sin helhet. För en dyrare bil föresläs attöverskjutande belopp tas upp som tillkommande post vid bolagels taxering föranskaffningsåret. Om del med hänsyn till verksamhetens art och omfattning,t.ex, beträffande mycket slora företag med vidsträckta affärskontakter iutlandet, är uppenbart att företaget har behov av en dyrare bil, bör dock helaanskaffningskostnaden kunna godtas ulan tillägg för överskjutandeanskaffningskostnad. 1 de fall då bil med hänsyn till verksamhetens arteller begränsade omfattning inte rimligen erfordras, utan ett bilköp irealiteten framstår som en privat angelägenhet för bolagsägaren, föreslårberedningen en regel som syftar till all förhindra alt anskaffningen ifortsättningen sker i bolaget. Prop.1975/76: 79 47 Regelninnebär att ett belopp motsvarande bilens anskaffningskostnad las upp somskattepliktig intäkt hos lörmånshavaren. En avgränsning mot nödvändigainventarier anses i regel inte vålla nämnvärda svårigheter. Det är enligtberedningen t. ex. uppenbart att bilen inte kan anses nödvändig i bolag föradministration av extrainkomster samt i en rad verksamheter hänförliga lillfria yrken. Något ingripande mot själva förvärvet kan enligtberedningen inte ske såvitt gäller de bilar som fämansbolagen redan innehar närde föreslagna bestämmelserna träder i kraft. Är bilen inte nödvändig förbolagels verksamhet bör dock samtliga driftkostnader inklusivevärdeminskningsavdrag redovisas som intäkt i förmånshavarens deklaration. Åandra sidan skall ett schablonavdrag - normalt . -motsvarande inbesparade rese- och transportkostnader medges. En avdragsrättefter dessa linjer ansluter sig enligt beredningen nära till vad som nutillämpas i praxis. Om aktieägaren själv innehar en bil som inte ärnödvändig för bolagets verksamhet bör enligt beredningens mening utgångspunktenvara atl denne skall svara för hela bilkostnaden. Aktieägaren bör dock ha rätttill ersättning av bolaget med . för inbesparade rese- och transportkostnader.Har bilen använts förhållandevis mycket i rörelsen, anser beredningen attkostnaderna bör proportioneras allt efter bilens användning enligt de reglersom f n, tillämpas vid beräkning av inkomst av tjänst. Avskrivningsunderiagetskall därvid i förekommande fall anpassas nedåt lill prisklass IV enligtriksskatteverkets anvisningar. Vid bedömningen av hur stor del av den totalakörsträckan som avser privat körning måste enligt beredningen stora kravställas på ett korrekt underiag i form av kontinuerligt förda antecknigar ikörjournal e, d. RSV avstyrker att det i 42 S KL införs uttryckligregel om att inte bara omfattningen av den privata körningen utan ocksådispositionsrätten skall beaktas vid beräkningen av värde av bilförmån. Ensädan regel kan enligt RSV ge upphov till den felaktiga föreställningen attdispositionsrätt skall beaktas endast såvitt gäller bilar. RSV framhållerocksåatt de förmånsvärden, som angivits i de av RSV utfärdade tabellerna, beräknatsunder hänsynstagande till förmånen av atl ha en bil lill disposition. Flera länsstyrelser tillstyrker förslaget altförmånen av alt privat få utnyttja arbetsgivarens bil normalt bör värderas medutgångspunkt i en antagen privat körsträcka av minst I . Flertaletremissinstanser på den privata sektorn är emellertid negativt inställda tillförslaget och anför atl behov över huvud taget inte föreligger av nya regler pådetta område. Den skaltemässiga behandlingen av lyxbil, somanskaffas av lämansbolag, bör enligt RSV och Föreningen inte regleras i lagtexten utan i RSV:s anvisningar.Länsstyrelsen i Prop.1975/76:79 48 länframhåller atl beredningen inte tagit upp vad som skall gälla då lämansbolagförsäljer lyxbil eller inköper begagnad lyxbil. i hävdar att del ipraktiken kan bli myckel svårt att skilja mellan bilar som behövs ifåmansbolagels verksamhet och sådana som uteslutande är avsedda för aktieägaresprivata bruk. Även andra remissinstanser pekar på svårigheten atltillföriitligt fastställa hur slor del av bilens totala användning som belöperpå bolagels verksamhet resp, privatkörning, 3.4Fördyrade levnadskostnader, resekostnader Generellt gäller enligt 20 S KL att avdrag intemedges för den skattskyldiges levnadskostnader. Däremot föreligger under vissaförutsättningar avdragsrätt för ökning i levnadskostnaden. Såvitt gäller resori tjänsten krävs för att avdrag skall kunna komma i fråga atl resornaföretagits utom den vanliga verksamhelsorlen. Den vanliga verksamhetsortenomfattar enligt anvisningar normalt ell område vars yttregräns är belägen på ett vägavslånd av från den skattskyldigestjänsteställe (i vissa fall bostad). Ligger tjänstestället (bostaden) i entätort omfattar dock den vanliga verksamhetsorten hela tätorten. I fråga om avdrag i samband med tjänsteresor har enschablon skapats för skattskyldiga som uppburit traktamente. Schablonregeln(punkt 3 andra Slyckel av anvisningarna till 33 S KL) innebär i stort sett attden avdragsgilla ökningen av en i enskild tjänst gjord resa skall anses hauppgått till belopp motsvarande uppburen traktamentsersättning förutsatt attersättningen inte överstiger vissa av fastställdanormalbelopp. har normalbelopp för t.ex, en korttidsförrättningfastställts till . och för en endagsförrätlning, som varat merän , till . 1 fråga om avdrag för ökade levnadskostnader finnsinte några särskilda regler för delägare i fåmansbolag. Schablonregeln har docki rättspraxis inte utan vidare tillämpats då traktamente utgått till delägare ifåmansbolag (RÅ 1974 ref 24 1 och 11). har i sittbetänkande (SOU 1974:45) Samordnad trakiamentsbeskattning gjort en fullständigöversyn av irak-tamentsbeskattningen och därmed sammanhängadeuppgiftsskyldighel. Utredningens förslag har ännu inte föranlett lagstiftning. Företagsskatteberedningen anför atl elt vanligtsätt för skatteundandragande i fåmansbolag är att ge ersättningar, som isjälva verket är rena löneförmåner, oriktiga beteckningar. En variant på dettaär atl beteckna lön Prop.1975/76:79 49 somresekostnad e. d. Det är enligt beredningens uppfattning mycket svårt att i detpraktiska taxeringsarbetet utröna i vad mån tjänsteresor i uppgiven omfattningerfordrats i bolagets verksamhei. 1 avvaktan på att frågan om traktamentsbeskattningskall tas upp till en samlad prövning i anslutning till iraklamentsulredningensbetänkande anser sig företagsskatteberedningen inte böra lägga fram något egetförslag av materiell natur. Den allmänna målsättningen atl genom ökad uppgiftsskyldighetförbättra möjligheterna lill kontroll av fämansbolagen föranleder emellertidberedningen atl föreslå alt alla uttag som ges beteckningen traktamente ellerersäitning för kostnader under resa skall bruttoredovisas på den särskildabilaga, som varje aktieägare i lämansbolag enligt beredningens förslag skallfoga lill sin självdeklaration (30 S 2 mom. TL). Detsamma gäller när sådanakostnader direkt beslrilts av bolaget, t. ex. om kreditkort tillhandahållits. Enligt 37 S 2 mom. fjärde slyckel TL kanskattechefen under vissa förutsättningar medge dispens från skyldigheten attpå kontrolluppgift ange utbetald traklamenis- och resekostnadsersätining. Beredningenföreslår atl aktieägare i fåmansbolag inte skall omfattas av detta undantag. Flertalet av de remissinstanser som uttalat sig omberedningens förslag beträffande fördyrade levnadskostnader och resekostnadertillstyrker förslaget eller lämnar detta ulan erinran. Utgifter för representation och liknande ändamål ärenligt punkt 1 av anvisningarna till 20 S KL att hänföra till kostnader iförvärvskällan endast om det har samband med verksamheten. Avdragfår i det enskilda fallet inte åtnjutas med större belopp än vad som kan ansesskäligt. Den som yrkar avdrag för representation skall enligt 25 a S TLspeciflcera kostnaderna för olika typer av representation på deklarationsbilagaenligt fastställt formulär. För att närmare ange ramarna, såväl beloppsmässigtsom i fråga om vad som skall hänföras till avdragsgill representation, har riksskatteverketutfärdat anvisningar. Beredningen erinrar om alt den i enlighet medbeslut av riksdag har fått i uppdrag atl göra en allmän översyn avprinciperna för avdrag för representationskostnader. Med hänsyn härtill harberedningen ansett det mindre lämpligt atl lägga fram särbestämmelser enbartför fåmansbo- 4 1975/76. Prop.1975/76:79 50 Beredningen anser dock att de särskilda förhållandena i fämansbolagen,främst frånvaron av intern kontroll, måste beaktas genom att riksskatteverketsanvisningar kompletteras och förtydligas. Enligt beredningen torde också vissamodifieringar i deklaralionsformulärel vara möjliga för att få en klarareredovisning av representationen i lämansbolag. Vad beredningen anfört rörande kostnader förrepresentation har inte föranlett några invändningar från remissinstansernassida. Några länsstyrelser anserdock att avdragsreglerna förrepresentationskosinader inte är tillräckligt restriktiva och att högre kravbör ställas på den skallskyldiges utredningsskyldighet. Vid beräkning av ett bolags avdrag förlokalkostnader är det nödvändigt atl skilja mellan det fallet all bolagetsjälvt äger lokalen och det fallet att bolaget hyr lokalen av en utomstående.Äger bolaget en fastighet, som används i rörelsen, fär avdrag vidinkomsttaxeringen enligt 29 S KL göras för räntor, som hänför sig tillfastigheten, kostnader för reparation och underhåll, värdeminskning m. m.Såsom i rörelsen använda räknas, förutom produktions-, kontors- ochlagerlokaler o.d,. fastigheter som upplåtits till bostad för den i rörelsenanställda arbetspersonalen i denna dess egenskap. Används fastigheten delvis irörelsen och delvis för annat ändamål, skall den del av fastigheten som kananses belöpa på rörelsen beskattas enligt rörelsereglerna och övrig del sominkomst av annan fastighet (24 S 2 mom. KL). Om en fastighet visseriigentillhören rörelseidkare men inie lill någon del kan anses använd i rörelsen,skall endast de för annan fastighet föreskrivna reglerna lillämpas (frånjordbruksfastighet bortses i detta sammanhang). Inkomst av annan fastighet beräknas enligt antingenkonventionell metod (24 S 1 mom. samt 25 S I och 2 mom. KL) eller s. k.schablonmetod (24 S 2 och 3 mom. samt 25 S 3 mom. KL). Vid tillämpning av denkonventionella metoden sker inkomstberäkningen pä ungefär samma sätt som vidberäkning av inkomsl av rörelse. Som inläkt skall redovisas influtna hyror m.m. medan avdrag får göras för kostnader för räntor, reparation och underhåll,värdeminskning m. m. Vid tillämpning av schablonmetoden redovisas som intäktviss andel av taxeringsvärdet och som enda avdragsposter räntor,tomlrältsavgäld eller annan liknande avgäld. Schablonmetoden tillämpasbeträffande fastigheter som är inrättade till bostad åt högst två familjer (villor).Om en villa "i icke allenast ringa omfattning" utnyttjas på annatsätt Prop.1975/76:79 51 änför uthyrning till stadigvarande bostad eller bostad för ägaren, får schablonmetodendock inte tillämpas. Enligt punkt 6 av anvisningarna till 24 S KL bör en villaanses i allenast ringa omfattning utnyttjad för otillåtet ändamål om dendärigenom förvärvade årliga bruttointäkten uppgår till högst . elleröverstiger detta belopp men inte av fastighetens taxeringsvärde. Beredningen uttalar att det i fåmansbolag blir alltvanligare alt verksamheten belastas med lokal- och hyreskostnader avseendeutrymmen i eller i anslutning till aktieägares bostad. Förfarandet betecknassom ett genomgående inslag bland de åtgärder som vidtas för atl kunna la utvinstmedel från bolaget i annan form än lön. Såvitt gäller aktieägare sominnehar villa bestäms enligt beredningen ersättningen för lokalkostnad ifasligheten ofta till knappa 2 96 av taxeringsvärdet, varigenom ersättningenenligt aktieägarens uppfattning inte inverkar på schablonbeskattningen.Eftersom ersättningen inte tas upp på kontrolluppgift och inte heller direktframgår av bolagets deklaration blir den, om den inte deklareras avaktieägaren, normall inte uppmärksammad på laxeringsnämndsstadiel. Därigenomundgår aktieägaren att beskattas för den uppburna ersättningen eller den deldärav som rätteligen utgör löneförmån. Beredningen anser att det förhållandet attaktiebolag använts inte får leda till att avdragsrätten bedöms gynnsammare änom verksamheten bedrivits utan förmedling av juridisk person. Mot bakgrund avden restriktiva praxis i fråga om avdrag för lokalkostnader vid beräkning avinkomst av tjänst föreslås därför att ett fåmansbolag, som har fast driftställepå annan plats än aktieägarens bostad, inte skall få avdrag för ersättningavseende lokal i bostaden endast av den anledningen att visst arbete av olikaskäl utförts där. Samma princip föreslås gälla även om faktiskt driftställesaknas, vilket enligt beredningen är typiskt för bolag som tillkommit avskatteskal. Om verksamheten haft inte obetydlig omfattning och medfört attarbeie kontinueriigt utförts i bostaden, föreslås dock ett mindreschablonavdrag kunna medges, vilket i allmänhet bör kunna beräknas kronor. Bedriver bolaget sin verksamhet i anslutning tillaktieägarens bostad men i lokaler som är avskilda från denna, bör enligtberedningen avdrag medges för den del av bostadskostnaden som belöper på de iverksamheten använda lokalerna. Som typisk verksamhei där en proportioneringbör komma i fråga nämns detaljhandel från butik i bosladsfastighet ochtandlä-karpraktik med lokaler i omedelbar anslutning till bostadslägenhet. Om bolagets fasta driftställe är beläget i envilla, som ägs eller på därmed jämförligt sätt innehas av aktieägare, föreslåsalt de i punkt 3 av anvisningarna lill 25 S KL intagna bestämmelserna angåendefastighet som används helt eller delvis i ägarens rörelse skall i tillämpligadelar gälla vid Prop.1975/76: 79 52 ägarensbeskattning på grund av fastighetsinnehavet. Detta innebär bl.a. altaktieägaren vid beräkning av inkomst av tjänst får åtnjuta värdeminskningsavdragoch procentavdrag avseende den egna villan. Förslaget innebär vidare att enövergång till konventionell beskattning enligt punkt 6 av anvisningarna till24 S KL i nu avsedda fall aldrig kan komma i fråga. Har lokalerna upplåtits ien aktieägaren tillhörig konventionellt taxerad fastighet (hyresfastighet)kommer dock ersättningen liksom atl utgöra inkomst av annan fastighet.Vid upplåtelse av lägenhet tillhörig bostadsförening eller bostadsaktiebolaginnebär beredningens förslag att hyresinkomsien skall redovisas som intäkt avtjänst såvida inte bestämmelserna i punkt 2 tredje stycket av anvisningarnalill 38 S KL äger tillämpning. Allaersättningar vilka aktieägaren betingat sig eller låtit tillföra närslåendepersoner avseende lokaler i eller i anslutning lill sin bostad skall - oavsettom bostaden är belägen i bolagsägarens egen fastighet eller är förhyrd -enligtberedningen tas upp som intäkt av tjänst i bolagsägarens deklaration. Detsammaskall gälla samtliga utgifter för lokaler och bostadsfasligheter som direktbestritts av bolaget. Bolagsägarens avdragsrätt skall sedan bedömas medutgångspunkt i de nämnda principerna. Har bolaget upplåtit bostad tillbolagsägaren eller honom närstående person skall värdet av förmånen beräknasmed ledning av bolagets kostnader för bostaden och inte - som är fallet -med ledning av hyresnivån på orlen. Förmånen bör enligt beredningen sältas i relationtill en viss av fastställd del av fastighetens taxeringsvärde.Beredningen anför att förslaget därigenom kommer alt innebära att avdrag förlokalkostnader likabehandlas i taxeringshänseende oavsett företagsform ochinkomstslag. RSV och åtskilliga länsstyrelser tillstyrker på dethela tagel beredningens förslag i fråga om beskattning av fåmansbolagsägare pågrund av uthyrning av egen bostad till bolaget. Enligt RSV:s uppfattning bördock gränsen mellan de olika fall då bolagsägaren uppbär ersättning förupplåtna lokaler preciseras. i anför atl detaren mindre tilltalande teknisk lösning att aktieägare, som upplåtitvillafastighet till fåmansbolag, vid beräkning av inkomst av tjänst skallkunna erhålla avdrag för värdeminskning och s. k. proceniavdrag. Förslaget atl värdet av förmån av fri bostad ifåmansbolagei tillhörig fastighet bör värderas med utgångspunkt i bolagetskostnader och inte efter ortens pris har mottagits ganska negativt. Någraremissinstanser framhåller i detla sammanhang att en eventuell regel avinnebörd att värdet av bostadsförmånen skall sältas i relation lillfastighetens taxeringsvärde av tydlighetsskäl bör införas i lagtexten. Prop.1975/76:79 53 börlagstiftning rörande fåmansbolagens och deras ägares lokalkostnader anstå tilldess kommitténs betänkande rörande bostadsbeskattningen föreligger. 3.7.1 Förmåner av mindre värde 3.7.1.1 Nuvarande regler Vidberäkningavinkomstavtjänstskallenligt32 S3 mom.KLsåsomintäkt inte upptas förmån av mindre värde som utgått i annat än pengar,om förmånen kan antas inte vara avsedd att utgöra direkt vederiag för arbeie. 1punkt 3 av anvisningarna lill samma paragraf anges atl, vid bedömande omförmånen skall tas upp som intäkt, hänsyn skall tas till det sammanlagda värdetav de förmåner av ifrågavarande slag som den skattskyldige åtnjutit från sammaarbetsgivare. Hänsyn skall också tas till den besparing i normalalevnadskostnader som förmånen kan ha inneburit. För att en förmån skall varaskattefri krävs vidare att den inte framstår som ett med lön eller pensionjämförbart vederiag utan som en åtgärd för alt bereda trivsel i arbetet ellerliknande eller också utgår på grund av sedvänja inom yrket eller verksamheten ifråga. Slutligen anges all en förmån i regel bör betraktas som skattepliktig omskattskyldig, som avstår från förmånen, i stället erhåller ersättning i pengar. Någon beloppsgräns för dessa naturaförmåner harinte angetts i kommunalskattelagen. Däremot har en bestämmelse intagits i TLsom direkt anknyter till det praktiska tillvägagångssättet man har tänkt sig. 137 S TL stadgas atl kontrolluppgift som lämnas av arbetsgivare inte behöverinnehålla uppgift om förmåner i annat än pengar, om förmånernas sammanlagdavärde, efter avdrag för eventuellt vederiag, inte överstigit . för heltår räknat. har lämnat anvisningar för tillämpningav de nu redovisade bestämmelserna. Därvid har naturaförmånerna indelats i tregrupper. 1 den första gruppen ingår förmåner som över huvud taget inte böranses som skattepliktiga. Hit hänförs förmåner av obetydligt ekonomiskt värdeför mottagaren, s. k. Irivselförmåner samt förmåner, vilkas värde visseriigenkan vara större men som före bestämmelsernas tillkomst inte ansetts somskattepliktiga och därför undantagils av praktiska skäl. Som exempel nämns bl.a. fria överdrags- och skyddskläder samt fri tvätt av dessa, förfriskningarunder arbetet - kaffe och liknande - av beskaffenhet att inte kunna anses sommåltid, sedvanliga rabatter åt anställda vid inköp av varor som säljs ellerproduceras av arbetsgivaren saml sedvanliga gåvor från arbetsgivare - annat änpenninggåvor - med karaktär av personalomkostnader. Förmåner av det här slagetbehöver således inte redovisas på kontrolluppgift och inte heller av denskaltskyldige medräknas vid tillämpning av beloppsgränsen. Prop.1975/76:79 54 Till den andra gruppen räknas förmåner med någotstörre värde och som är skattefria endast om deras sammanlagda värde inteöverstiger . Denna typ av förmåner exemplifieras bl.a. med subventionerad kost, såsom lunch lill nedsatt pris, subventioneradbostad, såsom hyresbillig tjänsteboslad, tillhandahållande till nedsatt pris avkläder (andra än överdrags- och skyddskläder) i och för tjänsten saml fri ellersubventionerad telefon i bostaden. Dentredje gruppens förmåner avser sådana som inte kan hänföras till åtgärder frånarbetsgivarens sida för att bereda trivsel i arbetet utan som regelmässigtmåste betraktas som direkt ersättning för utfört arbete. Dessa förmåner ärdärför skattepliktiga oavsett del värde vartill de uppskattas. Som exempelnämns i anvisningarna hyresfri bostad, fri kost, fritt bränsle, fri el, rättatt för privat bruk använda arbetsgivaren tillhörig bil, rabatt åt anställdaöverstigande vad som ärsedvanligt och fria kläder i tjänsten. Med fri förmånskall också jämställas sådana fall, där den anställde visserligen betalarersättning till arbetsgivaren för att få åtnjuta förmånen, men där ersättningenmotsvarar en sä obetydlig del av förmånens värde att förfarandet får anses ha tinkommit för atl kringgå bestämmelsen om ovillkorlig skatteplikt för den helafria förmånen. Den begränsning i arbetsgivarens uppgiftsskyldighel, som gällerför naturaförmåner med ell värde uppenbarligen inte överstigande . förhelt år räknat, omfattar i princip även de till denna tredje grupp hörandeförmånerna. Den omständigheten att arbetsgivaren underiåter all redovisa sådanförmån i kontrolluppgiften, medför emellertid inte - lika litet som i fråga omandra skattepliktiga förmåner - befrielse för den skattskyldige att isjälvdeklaration la upp förmånen. Bestämmelserna om skattefrihet för smärretrivselförmåner m. m. har enligt beredningen i allt större ulsiräckning kommitatl utnyttjas av aktieägare i fåmansbolag pä sätt som inte avsetts vidlagstiftningens tillkomst. 1 stället för att öka kontanta löneuttag får bolagetstå för kostnader som reellt sett inte utgör annal än aktieägarens privatalevnadskostnader. Föreskriften om alt redovisningsskyldighet föreligger om delsammanlagda förmånsbeloppel, med undanlag för s. k. trivselförmåner avobetydligt värde, överstiger . iakttas enligt beredningen i ett flertalfall inte. Även om utgående förmåner var för sig representerar förhållandevisbegränsade belopp innebär dessa inte oväsentliga besparingar ilevnadskostnaden. Jämfört med den som själv har att med beskattade medel betalamotsvarande utgifter leder förfarandet lill skattevinslersom vida överstigervärdet av den aktuella förmånen. Enligt beredningens mening måste dessaskatteorättvisor så långt möjligt förhindras.