prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — Tyngdpunkten i utbildningen har förskjutits från faktakunskapav typ regel- och vägmärkeskännedom tUl en betoning av den vikt som förarensattityder till trafiken och dess roll i samhäUet har. 1975/76:155 84 ettmålmedvetet program med hög ambitionsnivå som genomförs i fråga om UtbUdningoch prövning av motorfordonsförare. I utvecklingsarbetet tas tiU vara de nyarön som har gjorts på området såväl intemationellt som inom landet. Det måstebetonas att föramtbUdning och förarprov hör till de frågor som är föremål förinternationellt samarbete inom olika organ. spelar en aktiv roll idetta arbete. Kommitténmenar för sin del att det inte finns utarbetad någon metod för en meraingående trafiksäkerhetsbedömning av förare och diskuterar i det sammanhangetnågra metoder som används på en del håll utomlands. I de prov som det här ärfråga om ingår bl. a. psykologiska test av olika slag, men kommittén menar attdenna typ av prov inte bör läggas till gmnd för beslut i körkortsfrågor.Däremot anser kommittén att ett utvidgat praktiskt förarprov även det enligtutländskt mönster skulle kunna vara till hjälp. Detta s. k. kvalificeradeförarprov skulle avse personer som på ett eller annat sätt har problem medkörkortsfrågan, t. ex. personer som vill ha nytt körkort efter återkaUelse,personer som har gjort sig skyldiga tUl sådan upprepad brottslighet som kananses utgöra tecken på varaktig asociaUtet och personer som trots upprepadeförsök mte har klarat det vanliga förarprovet. Även om det rent praktiskaprovet skulle utgöra det centrala momentet i den utvidgade förarutredningenskulle det dock även kunna tänkas vissa andra undersökningsmetoder, såsombegåvningstest och psykomotoriska test. Utredningen bör enligt kommitténsmening främst ses som en inledning tUl rehabiliterande verksamhet, alltså enhjälp att erhålla eUer behåUa körkort. Kommittén framhåller att ettutvecklingsarbete behövs innan de föreslagna metoderna kan omsättas ipraktiken. Ettrelativt litet antal remissinstanser har yttrat sig över kommitténs förslag idenna del. Av dessa är det bara ett par som tillstyrker det, medan de övrigainstanser som har yttrat sig tvekar. menar exempelvisatt kommittén har gått aUtför långt i sin målsättning. En annan synpunkt somframförs av går ut på att ett prov som detföreslagna väl kan öka möjligheterna att bedöma den rent tekniskakörskickUgheten, men att det är osäkert om man med dess hjälp kan få enuppfattning om förarens benägenhet att följa trafikreglerna. Innan ytterligareutredning har gjorts, kan verket inte ta stäUning till förslaget.Socialstyrelsen dömer helt ut kommitténs tankegångar i fråga om begåvningstestoch psykomotoriska test såsom föråldrade. ärinne på liknande tankegångar. Vidremissbehandhngen har förslaget inte vunnit gehör hos de sakkunnigainstanserna. Jag delar den uppfattning som sålunda har kommit tiU uttryck ochkan inte tillstyrka att ett förarprov inrättas enligt de riktlinjer somkommittén har dragit upp. I detta sammanhang vill jag emeUertid peka på attkörkortsmyndigheterna redan har möjlighet 1975/76:155 85 atti tveksamma fall låta föraren gå igenom nytt förarprov. Föreläggande om sådantprov förekommer dock relativt sällan. För min del vUl jag förorda att man istörre utsträckning utayttjar denna möjUghet att kontrollera förarnas beteendei trafiken. Dessutom bör det vara möjligt att bygga vidare på de nu gäUandebestämmelserna och undersöka hur ett för just detta ändamål lämpUgt förarprovbör vara utformat. Jag avser att uppdra åt utredningen av vissa körkortsfrågoratt behandla frågan och lägga fram förslag i ämnet. Kommitténframhåller att det i inte finns något särskUt sakkunnigorgan som hartUl uppgift att utreda körkortsfrågor och föreslår därför att 39befattningshavare trafikkonsulenter skaU knytas tUl trafiksäkerhetsverket.Huvuddelen av konsulenterna skuUe ingå i verkets lokala och regionalaorganisation. Konsulenterna skuUe ha tUl uppgift att medverka i sådanakörkortsfrågor där vederbörande har problem. Som exempel nämns kontroU ochåteranpassning av dem som vUl ba körkort efter ett tidigare körkortsingripande,avgivande av sakkunnigutlåtanden om förarlämpligheten och medverkan i det avkommittén föreslagna s. k. pricksystemet och i uppföljningen av vUlkorligtmeddelade körkortsåterkallelser. Som ett konkret exempel på trafikkonsulentensuppgifter nämner kommittén att konsulenten skuUe medverka i det utvidgadeförarprov som jag har behandlat i det föregående. Konsulenten bör hakvalificerade kunskaper på de olika områden som berör hans verksamhet, helstgmndUg psykologutbUdning, men även personer med praktisk erfarenhet avföramtbUdning och förarprov bör knytas tUl organisationen. Förslagetom trafikkonsulenter har behandlats av ett flertal remissinstanser, ochåtskUliga av dem tiUstyrker i princip att det genomförs. Ett betydande antal äremellertid tvekande inför förslaget. Även bland de remissinstanser somtUlstyrker fiims det de som anser att tveksamheter föreUgger, och det betonasatt de organisatoriska frågoma måste prövas närmare. Det råder bland detillstyrkande instanserna delade meningar i dessa frågor, t. ex. om varkonsulentema skaU placeras. Bland de instanser som tvekar inför förslaget idess helhet framhåUs bl. a. risken för kompetenskonflikter i förhållande tiU deorgan inom kriminalvården och socialvården som har rehabUiteringsuppgifter.Likaså framhålls risken för att en alltför byråkratisk organisation byggs upp.Behovet av försöksverksamhet innan slutlig ställning tas betonas också. Trafikkonsulenternasverksamhet skuUe enligt kommittéförslaget omfatta ett stort område med såvälutredande som rehabiliterande inslag. De skulle ha uppgifter såväl i sambandmed körkortsgivning som körkortsingripande. Jag återkommer i det följande tiUflera av de verksam- 1975/76:155 86 hetsfältsom aktualiseras såsom pricksystemet och viUkorlig körkortsåterkallelse men jag vill redan nu i relativt nära anslutning till vad jag har anfört omförarurval, lämplighets- och föramtredning m. m. behandla äventrafikkonsulentfrågan. Detär naturligt att kommittén med ett så vittförgrenat verksamhetsområde förtrafikkonsulenterna inte i detalj har kunnat utveckla hur organisationen skaUläggas upp. Denna brist på konkretisering har emellertid lett tUl attåtskiUiga remissinstanser även bland dem som i princip tiUstyrker förslaget har haft svårt för att ingå på den detaljbedömning som behövs för ett slutUgtställningstagande. De inte fåtaliga önskemålen om försöksverksamhet är ettbelägg härför. Föregen del har jag vid bedömningen av förslagets för- och nackdelar medbeaktande av remissinstansernas skiftande meningar fäst mig bl. a. vid en av deuppgifter som skulle tUlkomma trafikkonsulentema. Jag syftar på deras medverkani det utvidgade förarprov med begåvningstest och psykomotoriskt test som jaghar behandlat i det föregående och som jag i likhet med flertaletremissinstanser har avstyrkt. Härmed bortfaller ett viktigt arbetsområde förtrafikkonsulentema vid såväl körkortsgivning som körkortsingripande. Ser manytterligare på rehabiliteringen och remissinstansemas inställning härtiU jagåterkommer senare tUl detta finner man åtskiUiga tveksamheter även i detavseendet. Det gäller såväl möjUghetema att påverka vissa gmpper av förare somsjälva uppläggningen av rehabUiteringsåtgärderna. Därmed krymper ytterligareden ram inom vilken trafikkonsulenterna skulle arbeta. Detär inte möjligt för mig att på detta sätt i detalj gå igenom hela detföreslagna verksamhetsområdet för trafikkonsulentema, men redan det anfördavisar enligt min mening att behovet av en sådan organisation som kommittén harförordat måste ifrågasättas. Det synes nödvändigt att före ettställningstagande göra en detaljanalys med avseende på vUkatrafiksäkerhetsbehov som skuUe kunna tUlgodoses genom tillskapandet av en konsulentorganisation.Inte minst mot bakgmnden av vikten att göra prioriteringar meUan olika tänkbaratrafiksäkerhetsåtgärder är en sådan analys nödvändig. Uppgifter av detta slaghar tUldelats trafiksäkerhetsutredningen (K 1973: 07), och det skulle vara olyckligtatt i ett väsentligt avseende föregripa utredningens arbete. Somjag nämnde har en del remissuistanser särskUt uppehållit sig vid de rentorganisatoriska konsekvenserna av förslaget och betonat angelägenheten avytterUgare utredning härvidlag. Förslaget berör i hög grad organisatoriskafrågor inom såväl trafiksäkerhetssektom i dess helhet som inom statenstrafiksäkerhetsverk och vidare dess förhållande till andra myndigheter ochorgan. Även i fråga om organisationen av trafiksäkerhetsarbetet har trafiksäkerhetsutredningenfått i uppgift att undersöka vilka förändringar som behövs. Inte heUer pådessa områden är det 1975/76:155 87 lämpligt att föregripa trafiksäkerhetsutredningens arbete som bör grunda sigpå en helhetsbedömning av olika möjUga åtgärder. Sammanfattningsvisfinner jag att det saknas tillräckligt material för att ta ställnmg tiU förmånför införandet av ett system med trafikkonsulenter. Kommitténhar behandlat frågan om körkortsingripande mot bakgrund av sina förslag omföramrvalet. Detta innebär att de mera omfattande ändrmgarna i förhåUande tiUgällande rätt framför allt rör betydelsen av aUmän brottslighet ochonykterhet. Därutöver har kommittén emellertid lagt fram förslag i åtskiUigaandra hänseenden, t. ex. ang. körkortsingripande vid enstaka trafiköverträdelseoch vid upprepad trafikbrottslighet. Kommitténstermer körkortsindragning som syftar på ingripanden av annan anledning äntrafikbrottslighet och körkortsåterkaUelse som tar sikte på ingripanden ianledning av trafikbrottslighet använder jag i viss utsträckning för attunderlätta en jämförelse med kommittéförslaget. Kommitténhar behandlat körkortsmdragning i 2 kap. förslaget tiU lag om körkort.Nuvarande bestämmelser finns i 51 § KKK. Utöver de tidigare redovisadesynpunktema rörande kommitténs förslag om betydelsen av allmän brottslighetoch onykterhet vid förarurvalet har remissinstansema inte haft några invändningarannat än beträffande vissa mera detalj artade frågor. Kommitténsförslag i fråga om ingripande vid sjukdom, skada eller liknande förhåUandenöverensstämmer i sak med vad som gäller f. n. Remissinstanserna har inte haftnågra principiella erinringar, och jag förordar att de nuvarande bestämmelsemai 51 § första stycket 7 KKK behålls. Det innebär att körkort skall återkallas,om körkortshavarens fömtsättningar för rätt att föra körkortspliktigt fordonhar minskat så väsentligt genom sjukdom, skada eller dylikt att han fråntrafiksäkerhetssynpunkt inte vidare bör ha körkort. Närdet gäUer det aUmänna lämplighetskravet föreslår kommittén en genereUt håUenregel med innebörd att körkortet skall dras in, om innehavaren inte uppfyllerde krav som gäller för att få körkort. Härunder aktualiseras bl. a. frågorna omden allmänna brottslighetens och nykterhetens betydelse. Jagdelar utredningens uppfattning att samma förhållanden som utgör hinder moterhåUande av körkort bör föranleda att körkortet dras in. 1975/76:155 88 Somjag har anfört i det föregående vid övervägande av de frågor som hör ihop medföramrvalet har jag kommit fram tUl att man även i fortsättningen i vissutsträckning bör ta hänsyn tiU allmän brottslighet. Jag får i detta sammanhanghänvisa till de överväganden som jag har gjort tidigare i frågan. Även i fråganom nykterhetens betydelse för körkortet har jag som framgått av detföregående kommit fram till en annan ståndpunkt än den som kommittén harintagit, nämUgen att opålitlighet i nykterhetsavseende och inte blottalkoholmissbmk skall beaktas. Samma uppfattning har jag kommit tUl när detgäller bruk av andra stimulerande eller bedövande ämnen än alkohol, t. ex. närfråga är om narkotika. Jag kan också i detta avseende hänvisa tUl mina tidigareöverväganden. Somtredje punkt när det gäUer körkortsindragning har kommittén tagit upp detfallet att körkortshavaren underlåter att i enlighet med föreläggande som harmeddelats honom komma in med läkarintyg, kompetensbevis eUer vad gällerlämpUghetsfrågan underlåter att genomgå undersökning hos trafikkonsulent. Dennapunkt har sin principiella motsvarighet i 51 § första stycket 8 KKK. EnUgtdenna bestämmelse skall körkort återkaUas om körkortshavare vars lämplighetsom förare ifrågasatts har fått föreläggande av länsstyrelse eller länsrättatt komma in med läkarintyg, lämplighets-intyg eller bevis om godkänt förarprovmen han har underlåtit att följa föreläggandet. Somframgått av vad jag har anfört anser jag inte att någontrafikkonsulentorganisation bör tiUskapas. Nyss berörda bestämmelse i KKK somtar sikte på läkarintyg och bevis om godkänt förarprov bör stå kvar.Lämplighetsutredning bör skaffas genom körkortsmyndighetens försorg. Enligtden fjärde punkten i kommittéförslaget skall körkort dras in om innehavareninte följer föreläggande att byta ut körkort. I 49§ KKK finns bestämmelser om att länsstyrelse i samband med beslut om nya ellerändrade villkor för körkort skall förelägga innehavaren att byta ut det motnytt körkort, om texten i det gamla kortet behöver ändras. Jag förordar attdenna bestämmelse skall finnas kvar med den justeringen att de befogenheter somenligt vad nu har sagts har dvs. att meddela beslut angåendeviUkor och förelägga körkortshavaren att byta ut körkort skaU tiUkomma ävenlänsrätt. Kommitténhar tagit upp körkortsåterkallelse i 3 kap. förslaget tiU lag om körkort.Nuvarande bestämmelser finns i 51 § KKK. behandlat frågor om körkortsingripande i anledning avtrafUtbrott. De föreslagna återkaUelsegmnderna överensstämmer i sak i ganskastor utsträckning med gällande rätt. 1975/76:155 89 kerhetsaspekternabetonas starkt och en skärpning av praxis föreslås i fråga om vissa allvarligatrafikbrott och vid upprepad trafikbrottslighet. Jagkommer i det följande att redovisa mina ställningstaganden till de olika fallav körkortsingripanden som bör kunna komma i fråga. Det bör observeras att vaminggivetvis i åtskiUiga av de återkaUelsegmndan-de fallen kan bli aktuell som ettaltemativ tUl återkallelse i enlighet med de regler som jag föreslår i 5.9. Punkt1 i kommittéförslaget behandlar grov vårdslöshet i trafik ochtrafiknykterhetsbrott. ÅterkaUelse skall kunna ske liksom är fallet. Enspecialregel om visst undantag från återkallelse föreslås när det gällertrafiknykterhetsbrott, om körningen har avsett kort flyttning av fordonet pågård eller parkeringsplats eller liknande område och risken för trafikolyckahar varit obetydlig. Körkortsingripandemed anledning av grov vårdslöshet i trafik och trafiknykterhetsbrott har inteifrågasatts av remissinstanserna. har föreslagit ger mig inte anledning att föreslå ändring av dagensregler i KKK. Grov vårdslöshet i trafik, rattfyUeri och rattonykterhet böralltså vara återkallelsegrundande. Befogenheten att underlåta återkallelse ivisst faU av trafiknykterhetsbrott under mUdrande omständigheter återkommerjag tiU senare i samband med att jag behandlar frågan om behovet av en allmänregel om bortfaU av körkortsreaktion, motsvarande de bestämmelser som finnsinom straffrätten om påföljdseftergift. (5.12.) Jaghar också noterat kommitténs förslag att villkorlig återkallelse skall kunnaske i viss utsträckning vid bl. a. trafiknykterhetsbrott. Även härtiUåterkommer jag, nämligen i samband med att jag behandlar frågan om villkorligåterkallelse resp. vaming. (5.9.) Ipunkt 2 tar kommittén upp sitt förslag om återkallelse av körkort efterobehörigt avvikande (smitning) från trafikolycksplats. Straffbestämmelseni fråga om smitning finns i 5 § lagen (1951: 649) om straff för vissatrafikbrott (trafikbrottslagen TBL). EnUgt denna bestämmelse kan den dömasför smitning som med eller utan skuld har haft del i uppkomsten avtrafikolycka, om han genom att avlägsna sig från olycksplatsen har undandragitsig att i mån av förmåga medverka tiU de åtgärder som olyckan skäligen bortföranleda eller om han har undandragit sig att uppge namn och hemvist ellerlämna upplysningar om händelsen. Vägtrafikants åUgganden vid trafikolyckaframgår av 14 § vägtrafikkungörelsen (1972: 603) (VTK). Enligt51 § första stycket 2 KKK skaU körkort återkallas om körkortshavaren har våUattrafikolycka med personskada som följd och därefter genom att avlägsna sig frånolycksplatsen har undandragit sig att i mån av förmåga medverka tUl åtgärdersom olyckan skäligen bort föranleda. Varning får inte meddelas näråterkaUelsegmnd enligt 51 § första stycket 2 KKK föreligger. 1975/76:155 90 Vidjämförelse mellan 5 § TBL och 51 § första stycket 2 KKK finner man att TBL haren vidare omfattning än KKK. Enligt TBL kan smitning bestraffas både när detär fråga om personskada och sakskada. Körkortsåterkallelse enligt 51 § förstastycket 2 KKK kan däremot ske bara då det rör sig om personskada.Bestämmelserna skUjer sig åt också med avseende på vem som kan bli föremål föråtgärd. Enligt 5 § TBL kan den som har haft del i trafikolyckan dömas försmitning, medan enligt 51 § första stycket 2 KKK körkortet kan återkallasendast om körkortshavaren har våUat trafikolyckan. Detta innebär att domstoleninte behöver ta ställning i vållandefrågan, men att körkortsmyndigheten måstegöra det. Praxishar utvecklat sig så att körkort återkallas även i vissa fall då 51 § förstastycket 2 KKK inte är tillämplig. I stället tillämpas då 51 § första stycket 4KKK som innebär att körkortet skaU återkaUas, om körkortshavaren vid färd medmotordrivet fordon har grovt åsidosatt sådan förpliktelse i något förtrafiksäkerheten väsentligt hänseende som åligger honom såsom förare. Även 51 §första stycket 6 KKK tillämpas. Denna bestämmelse innebär att körkortet kanåterkallas, om körkortshavaren genom brottslig gärning har visat påtagligbrist på hänsyn till andra. Enligt denna bestämmelse kan körkortet återkallast. ex. när föraren vid backning ut från parkeringsplats har våUat skador på ettbredvidstående fordon. Kommitténkritiserar dagens bestämmelser och den praxis som har utvecklats i smitningsfallen.Kritiken inriktas framför allt på att kör-kortsmyndigheten ibland tvingas göraen prövning av vållandefrågan och på att nuvarande körkortspraxis är alltförsträng. Enligt kommitténs mening leder så gott som varje form av smitning tiUkörkortsåterkallelse. Vaming meddelas endast undantagsvis. Kommittén menar attsmitningsbrottet inte sällan saknar omedelbar anknytnmg tiU trafiksäkerhetenoch understryker att körkortsingripande bör ske enbart utifråntrafiksäkerhetssynpunkter. Kommittén föreslår mot bakgrund härav att körkortskall återkallas, om körkortshavaren har gjort sig skyldig tUl brott mot 5 §TBL och brottet från trafiksäkerhetssynpunkt är av allvarligare beskaffenhet. Kommitténsförslag om smitning har rönt obetydlig uppmärksamhet vid remissbehandlingen. Inågra fall har dock påtalats att den föreslagna bestämmelsen är aUtför oklaroch att den också uppställer alltför rigorösa krav för att återkaUelse skallkunna ske. Sålunda uttalar att de merabagatellartade fallen av smitning inte bör leda tUl körkortsåterkallelse, menatt det föreslagna rekvisitet "allvarligare beskaffenhet" synes varaaUtför snävt. Enligtmin mening är dagens praxis i fråga om smitning med en uppsplittring avåterkallelsefrågan på olika bestämmelser i inte tillfredsställande.Bedömningen bör i princip ske enligt en enda bestäm- 1975/76:155 91 melse.Denna bör avse såväl person- som sakskador. Vidare bör den vara avfattad så attkörkortsmyndigheten inte behöver göra en självständig prövning avvållandefrågan. Varning bör kunna meddelas vid vissa fall av smitning. Närdet gäller att mera i detalj ta stäUning till vid vUka smitningsfallkörkortsLngripande bör ske, anser jag att man som utgångspunkt bör ha attsmitning i många fall oberoende av trafikfaran kan vara uttryck för enbetydande brist på sådant omdöme och ansvar som man bör fordra i trafiken.Detta kan gälla även vid lindrigare skador. Å andra sidan bör inte bagatellfallvid enbart sakskador leda till en så hård reaktion som körkortsåterkaUelse. Medutgångspunkt i det anförda förordar jag en bestämmelse av innebörd att körkorti allmänhet bör återkallas om körkortshavaren vid färd med motordrivet fordonhar brutit mot 5 § TBL och personskada eller sådan sakskada som inte är avobetydUg art har uppkommit. ÅterkaUelsefråganvid smitning bör alltså bedömas enligt den förordade regeln. Ingår ettsmitningsbrott, som i och för sig ensamt inte är av så kvalificerat slag attdet bör föranleda återkallelse, som ett led i en serie trafikbrott, får detgivetvis bedömas enligt reglema om återkallelse vid upprepade trafikbrott. Somjag nämnde finns i 14 § VTK bestämmelser om vägtrafikants åligganden vidtrafikolycka. En del av dessa är sanktionerade i VTK med bötesstraff. a. underlåtenhet att underrätta skadelidande eller polis om uppkommenskada. Dessa faU rapporteras till körkortsmyndigheten, om brottet har begåttsvid färd med motordrivet fordon. Körkortsingripande i dessa faU bör integrundas på reglerna för smitning utan bli aktuellt främst när körkortsfråganifrågasätts på gmnd av upprepad trafikbrottslighet. Iptmkterna 3 och 4 har kommittén föreslagit regler som går ut på att körkortskall kunna återkallas om körkortshavaren vid förande av motordrivet fordonhar gjort sig skyldig tiU brott varigenom han i inte ringa mån har åsidosatt enför trafiksäkerheten gmndläggande regel resp. funnits skyldig till brottvarigenom han vid färd med motordrivet fordon eljest i väsentlig mån haräventyrat trafiksäkerheten. Dessa bestämmelser avses ersätta nu gäUande regleri 51 § första stycket 4 KKK, som innebär att körkortet kan återkallas omföraren vid färd med motordrivet fordon grovt har åsidosatt sådan förpliktelsei något för trafiksäkerheten väsentligt hänseende som åligger honom somförare. Närdet gäUer den hittiUsvarande tiUämpningen av punkt 4 i dagens bestämmelseranmärker kommittén, att vissa typfall för körkortsingripande har utbildats.Kommittén vill med den nya punkt 3 kodifiera och skärpa denna praxis. Man börinte såsom i dagens praxis utgå från trafikfarligheten i det enskilda falletutan från själva typfarligheten i det slag av överträdelse som det är fråga om.Kommittén tänker här på så- 1975/76:155 92 danafall som förande i uttröttat tUlstånd av fordon, underlåtenhet att stanna förefärd ut på huvudled, påköming av fotgängare på övergångsställe, trafikfarligaomkörningar, förande av bristfälUgt fordon, körning mot rött ljus ochaUvarligare hastighetsöverträdelser. Dennya punkt 4 avses komplettera punkt 3 men är mera inriktad på trafikfarUgheteni det enskilda fallet. Kommittéförslaget under denna punkt innebär också attkörkort skaU kunna återkallas även om förseelsen inte har ägt mm vid förandeav fordon men väl vid färd med sådant, t. ex. för passagerare. Detta betyderen utvidgning i förhållande tUl dagens regel, som tar sikte endast på föraren. Förslagetom skärpt praxis när det gäller ingripanden mot vissa allvarligaretrafiköverträdelser har tUlstyrkts eUer lämnats utan erinran av remissinstanserna.Kritik har emeUertid riktats bl.a. mot att kommittéförslaget i denna del äraUtför vagt och att det är svårt att skUja de båda återkallelsegrunderna frånvarandra. Förslaget att även passagerares körkort skall kunna återkallas vidallvarligare trafiköverträdelser har inte kommenterats nännare vidremissbehandlingen. Fråganom körkortsingripande vid vissa allvarligare trafiköverträdelser behandlades i1970 års tiUäggsdirektiv till kommittén. Chefen för justitiedepartementetframhöU däri att överträdelser av den typ som körning mot rött ljus, omkörnmgstrax före eUer på övergångsställe, färd ut på huvudled utan att iakttastopplikt och väsentUgt hastighetsöverskridande m. m. oavsett trafikfaran idet enskUda faUet visar en påtagUg brist i förarens msikter om och förståelseför vad trafiksäkerheten kräver. Föregen del vUl jag framhåUa det som väsentligt att trafikförseelser av det slagsom det här är fråga om bekämpas med kraft.