prop · FZ0367 · 1975-12-31 00:00:00 — behövs bestämmelser som gör det möjligt att väcka allmänt åtal utansärskild åtalsprövning. Vidare är det enligt arbetsgruppen otillfredsställandeatt markens ägare skall kunna tillåta körning som kan skada allmänna skyddsintressen.Barmarksköming kan knappast ske någonstans i terrängen utan att komma ikonflikt med naturvårdsintressen eller andra,allmänna intressen. Olägenheternatill följd av barmarkstrafiken visar sig främst på mark och vegetation, menäven för friluftslivet och vissa andra allmänna intressen utgör denna trafik ivissa fall störningsmoment. Arbetsgruppen föreslår att ett generellt förbud förhela landet införs mot terrängkörning på barmark. Ett förbud enbart inomkänsliga områden är enligt arbetsgruppen inte tillräckligt. Regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer bör fä bemyndigande att i tillämpningsförordningtill lagen införa förbud mot barmarksköming. Förbudet bör enligt arbetsgmppensmening med hänsyn främst till de areella näringarna förses med omfattandeundantag. Sålunda bör alla traktorer, motorredskap eller andra motordrivnafordon som används framför allt inom jord- och skogsbruk för nyttoändamål iterräng bli undantagna. Generellt undantag bör också gälla för köming som ärnödvändig för utövande av renskötseln. I de fall det är angeläget att begränsaäven nämnda nyttotrafik bör lämpligen naturvårdslagens skyddsinstitut användas. Barmarksförbudet syftar främst till att skydda markoch vegetation från skador. I enlighet härmed har arbetsgruppen med körning påbarmark avsett aU körning där fordon får kontakt med marken. Förbudet ärsåledes avsett att omfatta även sådana faU där snötäcket är så tunt eller löstatt det inte förmår skilja fordonets drivanordningar från marken och därmedinte heller kan skydda marken för skaderisker. Förbudet avses emellertid integälla undantagslöst när marken är bar. Prop.1975/76: 67 12 enligtarbetsgmppen kimna anses tillåtet att färdas med snöskoter t. ex. över smärrekalblåsta barmarksfläckar i fjällen under i övrigt rådande vinterförhållandeneller att köra in vid sidan av vägen med bil för att parkera. Även i fråga om terrängkörning på snötäckt markbehövs enligt arbetsgruppen en skärpt lagstiftning. Skotertrafiken och i någon mån även annanmotortrafik på snö och is medför betydande olägenheter för olikasamhällsintressen. Det föreligger därför behov av åtgärder för att ytterligarereglera skotertrafiken. Arbetsgruppen diskuterar två olika alternativ för attlagstiftningsvägen komma tUl rätta med de olägenheter snöskotertrafiken medför,nämligen å ena sidan ett generellt förbud utom för vissa områden och leder(alternativ I) och å andra sidan selektiva åtgärder i form av lokala ochregionala förbud (alternativ II). Trots alternativens motsatta utgångspunkter anserarbetsgruppen att de med avseende på areal teoretiskt sett skulle kunna tänkasreglera trafiken med samma resultat. Enligt arbetsgruppen står det klart med en reglering enligt alternativ I skulle kunna komma fill rätta medmerparten av de olägenheter som snöskotrarna orsakar. framhållerarbetsgmppen att man emellertid i stort bör kunna nå samma resultat genom atttillämpa alternativ II. Vad som närmast skulle kunna tala för ett generelltförbud är de allmänna störningar som skotertrafiken vållar på djurlivet. Detkan dock enligt arbetsgmppens bedömande inte heller i detta fall anses hakommit fram några tungt vägande argument mot en reglering enligt alternativ II. En av förutsättningama för att denna form av reglering skall kunnaerbjuda djurlivet ett tillräckligt skydd är dock att förbudsområdena i vissafall ges en betydande areell omfattning. Man torde däremot inte med något av debåda alternativen kunna komma åt den olagliga användningen av skoter i sambandmed jakt. Härför behövs enligt arbetsgruppen åtgärder som kompletterar defärdselreglerande åtgärderna. Frågan om vilket regleringsaltemativ som bör väljasmåste enligt arbetsgmppen bedömas även med hänsyn till vissaförvaliningsmässiga aspekter. Arbetsgruppen anser att det inte är rimligt attha ett generellt förbud utan att sädana områden som är okänsliga förskotertrafik eller annan motoriserad terrängtrafik på snö och is undantas frånförbudet. Detta skulle sannolikt medföra att ikraftträdandet av en författningmed generellt förbud måste skjutas upp medan dessa områden väljs ut. Iannat fall skulle all fritidsbetonad trafik plötsligt bli förbjuden. TroU-genskulle detta förbud behöva gälla minst en vintersäsong. För att säkrare kunnaavgränsa sådana mindre känsliga områden skulle emellertid behövas eninventeringstid på kanske . Arbetsgmppen har vidare ställt sig tveksam till omnaturvärden på skulle tjäna på en reglering som utgår frångenerellt förbud. 1975/76: 67 13 Särskiltallvarligt bedömer arbetsgmppen det förhållandet att ett generellt förbudriskerar att inte bli respekterat. Mot ett generellt förbud talar slutUgenenligt arbetsgmppens uppfattning att det skulle bli administrativt betungandegenom att en rad dispenser skulle behöva lämnas för olika kategorier. Enförfattning som möjliggör lokala-regionala regleringar skulle kunna träda ikraft . Om man tillämpar lokala-regionala regleringar, kan dessaenligt arbetsgmppen anpassas till skyddsbehoven successivt och på så vismöjliggöra en fortlöpande planering. Även med en reglering av denna karaktärkommer det att dröja innan förbudsområdenas antal och areellaomfattning motsvarar skyddsbehoven. Det finns emellertid vissaförbudsområden, som meddelats med stöd av den nuvarande lagstiftningen.Ytterligare sådana områden planeras i vissa län. Dessutom torde vissa typer avförbudsområden kunna anges direkt genom en kommande lag på området. Enligtarbetsgruppens uppfattning kommer man alltså att ha ett relativt bra utgångslägevid den tidpunkt då en eventuell författning av lokal-regional karaktär träderi kraft. En författning av detta slag skulle enligtarbetsgruppen nära anknyta till flertalet skyddsinstrument i naturvårdslagen.Därigenom kan man ta tillvara tidigare erfarenheter från tillämpningen avnaturvårdslagen, t. ex. i fråga om administrativ praxis, inventeringsmetodik o.d. En reglering av lokal-regional karaktär gör det lättare att anpassaförbuden efter lokala förhållanden. Därigenom skulle man i hög grad kunnareducera det administrativt betungande arbetet med dispenser och undantag. Arbetsgmppen anför sammanfattningsvis att det intekan anses ha kommit fram tillräckliga motiv, varken genom forskningsmaterialeller övrigt underlag, för en reglering som utgår från ett i hela landet gällandegenerellt förbud. För vissa särskilt angivna typområden, nämligen förskogsföryngringar och vissa områden i fjälltrakterna bör emellertid generellaförbud tillgripas, anser arbetsgmppen. Arbetsgmppen föreslår sålunda att körning medmotordrivet fordon i skogsföryngring generellt blir förbjuden. Förutom attskadorna som nämnts är omfattande skulle det bli administrativt mycketbetungande om förbud skulle behöva meddelas för vart och ett av de områden medskogsföryngring som berörs. Sädana områden finns i stort antal och tillkommeroch försvinner kontinuerligt. Körning på skogsföryngring bör enligtarbetsgruppen alltid vara förbjuden när område med föryngring inte är helttäckt av snö. Den enda situation då körning bör vara tillåten är då snödjupetöverstiger plant- eller ungskogen och då snötäcket är av sådan beskaffenhet så hårt eller så mäktigt att fordonen inte får kontakt med plantorna. Närsnötäcket har denna egenskap föreligger inga eller i varje fall försumbararisker för vegetationsskador, varför det 1975/76: 67 14 frånskadesynpunkt inte är motiverat med förbud. Ett förbud i föryngringar helttäckta av snö skulle vidare föra med sig stora svårigheter när det gäller attskilja dessa från t. ex. kalhyggen utan föryngring, myrar, åkertegar eller överhuvud taget gläntor i skogen. Körning med motordrivet fordon i skogsföryngringbör således enligt arbetsgmppen vara förbjuden där det inte är uppenbart attkörningen kan ske utan risk för skada på föryngringen. Arbetsgmppen föreslår att trafiken med motordrivnafordon i fjällvärlden skall regleras genom ett generellt förbud för de delarav fjällområdet som regeringen bestämmer. Enligt arbetsgruppen har naturvårdsverketoch planverket utarbetat ett preliminärt förslag till närmare avgränsning avde s. k. obmtna fjällområdena och det föreslås att det generella förbudetskall bli gällande för vissa av eller delar av dessa områden. Ett sådantförbud är enligt arbetsgmppens mening också i överensstämmelse med deriktiinjer som har fastställts genom beslut om den fysiskariksplaneringen för de s. k. väglösa vildmarksområdena i fjällen (jfr prop.1972: 111, CU 1972: 35, rskr 1972: 348). En reglering av trafiken i dessaområden skulle främja flera betydelsefulla skyddsintressen. Härigenom skulleflera av de mest känsliga djurarternas behov av stora skoterfria ytortillgodoses. Särskilt rned hänsyn till den begränsade järvstammen, vilken harsin tyngdpunkt i anslutning till dessa områden, är derma reglering enligtarbetsgruppen angelägen. Vidare återfinns de för störningar känsligarenkalvningslanden i stor utsträckning inom dessa områden. Också frånfriluftslivssynpunkt är det av såväl nationell som internationell betydelse attdenna "vildmark" kan undanhållas de olägenheter som följer avskotertrafiken, framhålls det. Förbudetbör enligt arbetsgruppens mening närmare bestämt gälla inom de nio områden somefter samråd med länsstyrelserna avgränsats som obrutna fjällområden iVästerbottens, och . I kan däremotenligt arbetsgruppens mening de obmtna fjällområdena inte i sin helhet läggastill gmnd för ett förbud. Anledningen är att områdena i detta län är mycketstora och tillsammans täcker huvuddelen av fjällregionen inom vilket områdeockså den övervägande delen av skotertrafiken i länet äger rum. I Norrbottenslän bör enligt arbetsgruppen trafiken i stället förbjudas inom de delar av deobrutna fjällområdena som definierats som s. k. vildmarkskärnor enligtrapporten (SOU 1971: 75) Hushållning med mark och vatten och för vilka gällersärskilda bestämmelser enligt tidigare angivna beslut. Dessakärnområden, som är sju till antalet, är av ungefär samma storleksordning somde i förslaget avgränsade obrutna fjällområdena i övriga fjällan. Områdenaspreliminära avgränsning framgår av en bilaga till arbetsgmppens rapport. Avsiktenär att efter individuell prövning skall kunna Prop.1975/76: 67 15 medgeundantag från förbudet, framhåller arbetsgruppen. Vidare skall länsstyrelsenkuima undanta erforderliga skoterleder och isbelagda vattendrag. Däremot börlänsstyrelsen inte ha bemyndigande att meddela undantag som ändrar områdenasavgränsning. Närdet gäller körning på snötäckt mark i övrigt föreslår arbetsgruppen att iövriga områden eller utmed leder, där trafiken medför olägenheter frånnaturvårds-, frilufts- eller renskötselsynpunkt eller annan allmän synpunkt,det lokalt eller regionalt skall kunna meddelas förbud eller inskränkandeföreskrifter för trafiken. Eftersom det är angeläget att regleringen anpassasefter de lokala förhållandena, förordar arbetsgmppen att det uppdras åtlänsstyrelsen att meddela sådana förbud och föreskrifter. Deima regleringkommer i huvudsak att motsvara den reglering som kan ske med stöd av gällandelag (1972: 606) om körning i terräng med motordrivet fordon, framhållerarbetsgruppen. En sådan reglering kan aktualiseras, om det från allmän synpunktföreligger behov att begränsa trafiken på snötäckt mark och is inom visstområde. Några generella kriterier för hur omfattande de reglerade områdenaskall kunna vara areellt uppställs dock inte av arbetsgruppen. Detta måstebestämmas av regionala eller lokala förhållanden i varje enskilt fall, framhållsdet. En generell utgångspunkt bör dock vara att det reglerade området inteskall ges större omfattning än vad skyddsbehoven motiverar. Med hänsyn till att ölägenheterna till följd avterrängtrafiken varierar i omfattning från område till område, bör enligtarbetsgmppen en reglering av trafiken kunna göras mer eller mindre restriktiv.I vissa områden bör således terrängtrafiken kunna avlysas helt. I andra fallskall mer eller mindre restriktiva föreskrifter kunna meddelas förterrängtrafiken inom ett visst område. En sådan föreskrift kan t. ex. innebäraatt skoter-köming får ske endast efter bestämda leder, endast avdygnet eller med viss föreskriven maximihastighet. En reglering skall ocksåkunna inskränkas till av året. Enligt arbetsgruppen bör nu ifrågavarandereglering kunna användas för att komplettera de generella förbuden. Enligt arbetsgmppens mening bör körning i sambandmed jordbruks-och skogsbmksnäringen samt renskötseln vara generellt undantagenfrån förbuden och de inskränkande föreskrifterna. Klart är också att köming förnödvändig polis-, ambulans- och räddningstjänst samt därmed jämförlig körningalltid bör vara tillåten. Däremot har arbetsgruppen inte ansett att det börgälla något generellt undantag för krigsmakten. Annan trafik än den somgenerellt imdantagits i lagen eller i beslut med stöd av denna bör kurmaundantas efter individuell prövning. Sådant undantag bör kunna medges omifrågavarande körning kan ske utan olägenhet från naturvårdssynpunkt elleraiman allmän synpunkt eller om särskilda skäl föreligger. Vid medgivande avundantag bör särskilda villkor kunna föreskrivas för den trafik som tillåts. 1975/76: 67 16 pensålunda föreslår är enbart förestavade av allmänna intressen, framhålls det.Det är därför inte utan vidare tillåtet med skotertrafik i områden som inteberörs av något förbud. En förutsättning för skotertrafik i oreglerade områdenär att den sker på sådant sätt att marken inte skadas därav. Arbetsgmppen lägger också fram förslag som berörskoterlederna. Ett sätt att minska ölägenheterna av skotertrafiken är enligtarbetsgruppen att kanalisera den till bestämda stråk eller leder. Särskilt medtanke på djurlivet och friluftslivet är trafik utmed bestämda stråk att föredrajämfört med en okontrollerad och utspridd trafik. En sådan kanalisering skerofta spontant genom skoteråkarnas egna vägval i terrängen. För att tillgodoseskyddsintressen av olika slag behövs dock i vissa fall en ytterligare styrningav skotertrafiken till leder. En sådan styrning kan enligt arbetsgruppenåstadkommas genom att trafiken förbjuds inom ett område t. ex. med stöd av denföreslagna lagen om körning i terräng med motordrivet fordon eller genom lokalordningsstadga. Även utan förbud kan dock en viss kanalisering av trafikenåstadkommas genom att skoter-äkama rekommenderas leder, s. k. anvisade leder. Idetta senare fall är skoteråkaren oförhindrad att köra i ledens omgivandeterräng men torde av praktiska skäl ofta föredra den anvisade leden. Det existerande vinterlednätet har från börjanvarit avsett för skidåkare men har alltmer kommit att utnyttjas även avskoteråkare. är det inte alls ovanligt att vinterlederna nästanuteslutande används av skoteråkama. Mot bakgmnd av denna utveckling hararbetsgruppen diskuterat humvida det är ändamålsenligt att bygga upp ett heltnytt skoterlednät parallellt med det existerande vinterlednätet, vilket utgör ett icke oväsentligt styrmedel. Arbetsgruppen har därvid kommit framtill att de fördelar som vinns genom att generellt separera skid- ochskoterleder inte kan anses stå i rimlig proportion till vad det kostar attbygga upp ett särskilt skoterlednät. Det är inte heller från skyddssynpunktlämpligt med ytterligare ett lednät i fjällen. I stället bör nuvarandevinterlednät kompletteras med särskilda skoterleder endast då det behövs föratt undanröja särskilt påtagliga konflikter mellan skid- och skoteräkare ochdär det inte går att kanalisera skotertrafiken i önskvärd utsträckning utan attspeciella skoterleder anläggs. Huvudmannaskapet för skoterledema med därtillhörande anordningar bör enligt arbetsgmppen vila på staten genom statens naturvårdsverkoch länsstyrelserna och i vissa fall på kommunema. Det senare föreslås gällaleder från och i anslutning till tätorterna inom närzonen, vilka huvudsakligenutnyttjas av invånarna i ifrågavarande tätorter. Kommunema bör även ansvaraför leder inom områden där terrängtrafiken reglerats genom lokalordningsstadga. Till täckande av kostnaderna för skoterleder m. m.föreslär arbetsgruppen att 3,5.milj. Prop.1975/76: 67 17 Stödtill idrotten: Anläggningsstöd m. m. Avsikten är att , somadministrerar anslaget, skall fördela erforderiiga medel till länsstyrelsernaoch besluta om ståtsbidrag till kommunerna. Enligt arbetsgruppen kan man inte medfärdselreglerande åtgärder komma till rätta med olaglig användning av snöskoteri samband med jakt utan härför behövs ändring av jaktstadgan. Arbetsgruppenlägger därför fram förslag som berör rätten att medföra jaktvapen vid färd medterrängmotorfordori. Ett terrängmotorfordon skiljer sig; enligt arbetsgmppenså markant beträffande användningsområdet från motorfordon i övrigt att detmåste anses föreligga mycket starka skäl för att ha strängare bestämmelserbeträffande rätten att medföra vapen. JNågra tungt vägande skäl för att överhuvud taget medföra vapen på terräng-motorfordon kan enligt arbetsgruppensmening knappast anses föreligga. Mot bakgmnd härav och med hänsyn till denbetydande omfattningen av den olaga jakten med snöskoter föreslår arbetsgruppenatt 11 § 3 mom. jaktstadgan ändras, så att därav framgår att vapen över huvudtaget inte får medföras vid färd med terrängmotorfordon. bör dockäven i detta hänseende få medge undantag, om det behövs för renskötseln ellerför att tillgodose jaktvårds- eller naturvårdsintresse eller om särskilda skälföreligger. Enligt arbetsgruppen visar vidare erfarenheternaatt den förföljning av "nyfikenhet" av villebråd som är relativtvanlig kan orsaka betydande olägenheter för olika viltarter. Ett sådantförföljande som ofta sker i syfte att få ett tillfälle att fotografera ett djurkan bli mycket långvarigt. Djuret blir då utmattat och skräms bort från denmiljö det valt under en kanske svår näringssituation. Det finns därför enligtarbetsgruppen starka skäl som talar för att även förföljning av villebråd i annatsyfte än jakt förbjuds. För att någon oklarhet i detta hänseende inte skallråda föreslås därför en ändring av 11 § 1 mom. jaktstadgan så att därav klartframgår att ett förföljande av villebråd, vilket än syftet därmed må vara, ärförbjudet. För att de föreslagna åtgärderna skall ge åsyftatresultat behövs det enligt arbetsgruppens mening en ökad information ombestämmelserna för de aktuella frågorna. I särskilt yttrande till arbetsgruppens förslaganmäler ledamoten av arbetsgruppen avvikande mening och anförsammanfattningsvis följande: förordar att förbudet mot körning iskogsföryngringar skall omfatta alla föryngringsytor i produktiv skogsmark.Nöjeskörningen får därvid ske pä myrar, sjöar och i storskogen där risken förskador är mindre. För nödvändig genomfart genom en större föryngringsyta börskoterled kunna upplåtas. Det bör normalt vara lätt för allmänheten atturskilja föryngringsytor från andra ytor där körning är tillåten. De enda öppnaytor inom skogsområden där köming enligt detta alternativ blir t3 1975176.1 saml. 1975/76: 67 18 tillåtenär sjöar, åkrar samt berg-, myr- och höjdlägesimpediment. Genom iakttagelserpå marken kan en skoteråkare i de flesta fall med god säkerhet identifieradessa ytor. Även de allmänna kartorna ger relativt god ledning. Om tveksamhet inågot fall kan råda bör hänsyn härtill tas vid utdömande av straff för olovligköming. I annat särskilt yttrande anför projektledarenAnders Bjärvall i huvudsak följande: Om man inte vill riskera betydande olägenheter frånzoologisk synpunkt, fömtsätter altemativet med lokala-regionala förbud och iövrigt fri trafik tvä saker. Det behövs ett instmment med vilket erforderligainventeringar kan göras. Vidare måste dessa hinna slutföras årsutgång dä den nya skoterlagen skall träda i kraft. Ingen av dessaförutsättningar är eller kan komma att bli uppfylld. Från zoologisk synpunkt ärdet därför nödvändigt att grunden för den framtida regleringen avskotertrafiken utgörs av ett generellt förbud. Ett av de skäl som arbetsgruppenredovisar mot ett generellt förbud är enligt Bjär-valls mening inte alls ettsådant. Arbetsgruppen anser att man inte snabbt kan införa ett generelltförbud, eftersom man då inte hinner välja ut alla de områden som kanundantas från förbudet. Därav drar arbetsgmppen slutsatsen att ett generelltförbud skulle kunna träda i kraft först arbete. EnligtBjärvalls uppfattning skulle man inte alls behöva vänta så . Ett generelltförbud skulle kunna införas tämligen omgående efter en första diskussion mellanföreträdare för olika intressen. Från förbudet skulle då undantas områden kringvilka ingen diskussion behöver stå. I en andra omgång kan sedan ytterligareområden utväljas. Mot arbetsgruppens påstående att vissa områden då undernågra säsonger i onödan avstängs för skoteråkarna invänder Bjärvall attåtgärden i varje fall inte åstadkommit någon bestående skada. Från zoologisksynpunkt är däremot den motsatta situationen den som arbetsgmppen föreslår allvarlig. Om man underlåter att införa förbud mot skotertrafik i ett områdedär senare inventeringar visar att trafik med tanke på känslig fauna inte bordeha varit tillåten, begär man fel som kan fä bestående följder. Allt talar föratt sådana situationer kommer att inträffa om man inte väljer det generellaförbudet som grund för den framtida regleringen av skotertrafiken. A.rbetsgruppens förslag har i allmänhet fått ettpositivt mottagande vid remissbehandlingen. Huvudlinjerna i förslagettillstyrks eller lämnas utan erinran av de allra flesta remissinstansema. Enligt visar resultatenav de forskningsprojekt som initierats av att enfortsatt reglering av terrängtrafik med motordrivna fordon är nödvändig.Utredningsför- 1975/76: 67 19 slagetutgör enligt verket en lämplig avvägning mellan allmänna och enskildaintressen. Även statens planverk, kommunförbundet, i Jämtlandslän, Skogsindustriernas samarbetsutskott m. fl. remissinstanser framhåller attförslaget i stort sett innebär väl avvägda kompromisser mellan berördaintressen. i anser attförslaget ger en överskådlig och väl avvägd bUd av hur terrängkörning medmotordrivna fordon främst snöskoter har utvecklats i landet. Länsstyrelsendelar arbetsgruppens uppfattning att olägenheterna av terrängtrafiken i vissaavseenden blivit så besvärande att lagstiftningen behöver skärpas. påpekar att de studiersom arbetsgruppen grundar sina förslag pä endast har omfattat en del av de tvåvintrar som gått . En sammanhängande studie av en hel vinterhar således inte kommit till stånd. Det är därför tveksamt om de hittillsvarandestudierna är tillräckliga som underlag för ett slutgilfigt ställningstagande.Även i och Skid- och anseratt försöksperioden har varit väl kort. Direkt negativa till förslaget är endast och motorklubb som anför att ytterligarereglering av skotertrafiken är obehövlig. De allra flesta remissinstansema tillstyrker ellerlämnar utan erinran arbetsgruppens förslag att reglering av trafiken medmotordrivna fordon i terräng väsentligen skall ske genom selektiva åtgärder iform av lokala och regionala förbud. Ett fåtal remissinstanser uttalar sig tillförmän för en reglering som utgår frän ett generellt förbud för hela landet motterrängkörning. i tillstyrker attlänsstyrelserna även i fortsättningen ges möjligheter att meddela förbud ellerföreskrifter inom områden där trafiken medför olägenheter. harunder de år lagen om körning i terräng med motordrivet fordon varit i kraft meddelatföreskrifter om reglering av trafiken inom sammanlagt fem områden till skyddför renskötseln, djurlivet, friluftslivet och skogsnäringen. Dessutom harflertalet kommuner inom länet reglerat terrängtrafiken genom bestämmelser ilokal ordningsstadga. Erfarenhetema av regleringen har allmänt varit enbartgoda och, såvitt har sig bekant, har efterlevnaden avbestämmelsema även varit god. Även i uppger atterfarenhetema av den nuvarande lagstiftningen är goda.