prop · FY038 · 1975-12-31 00:00:00 — 1 fråga om gymnasieskolan gäller bemyndigandet exempelvis ävenföreskrifterna i 2 kap. 20 § och 25 § första styckel samt i 7 kap. 6-11 §§skolstadgan om anordnande av skolenhet med gymnasieskola, om lokalbehovsprövningför gymnasieskola samt om inrättande av gymnasieskola eller del därav.Bemyndigandena bör kunna tas in i 55 § skollagen. Nuvarande föreskrifter i 55§ behövs inte längre med hänsyn till stadgandet i 8 kap. 13 § första stycket IRF. I 55 § skollagen bör vidare införas bestäm inelse om att regeringen fårmeddela föreskrifter för försöksverksamhet inom de skolor som avses iskollagen. Den ändring av 55 § skollagen som jag förordar kräver i sin tur alt2 och 2 b §§ skollagen ändras. Hänvisningen i dessa paragrafer till skollagenoch särskilda föreskrifter bör nämligen utgå. som regeringen meddelar med stöd av bemyndigandena i55 § skollagen kan behöva fyllas ut med bestämmelser av förvaltningsmyndighet,främsi . Till största delen torde sådana be-stäminelser fåkaraktär av verksiällighetsföreskrifter, och i motsvarande mån saknas behov avlagstöd för regeringens uppdrag till myndigheten. Det kan emellertid länkas attbestämmelser som förvaltningsmyndighet lämpligen bör beslula inte alltid rymsinom begreppet verkställighetsföreskrifter. En möjlighet till subdelegering bördärför öppnas i 55 § skollagen. Den bör dock begränsas till att avse"närmare föreskrifter" i de ämnen som enligt paragrafen kan bliföremål för delegation till regeringen. Detbör betonas atl de föreskrifter som enligt vad jag har anfört i det föregåendenu bör föras över lill lag eller meddelas med stöd av bemyndigande i laggenomgående har tillkommit med medverkan. 1 sak är det därför intefråga om nya föreskrifter eller nya bemyndiganden utan endast om att i lag förain föreskrifter, som motsvarar vad redan har godtagit eller lämnatulan erinran eller att i lag ge regeringen bemyndigande att meddelaföreskrifter i frågor, där redan har godtagit alt regeringen utövarnormgivning. Självfallet bör regeringen i samma utsträckning som hörariksdagen i uppkommande frågor av större betydelse. Jaghar i det föregående föreslagit att en rad föreskrifter som har meddelats avKungl. Maj:t förs över till lag. I anslulning härtill bör de paragrafer som fn. innehåller dessa föreskrifter upphävas. Då bemyndigande som svarar motföreskrifterna i allmänhet saknas, föreslår jag alt upphävandet sker genom lag.Det bör av förfaltningslekniska skäl avse alla berörda paragrafer i derashelhet. De delar av paragraferna som inte förs in i lag, lär i annat sammanhangånyo utfärdas av regeringen. 6.14Förslaget till lag med bemyndigande att besluta föreskrifter om kommuns ochlandstingskommuns medverkan i utbildningen 1föregående avsnitt har jag uppehållit mig vid den utbildning som meddelas igrundskolan, specialskolan, nomadskolan och gymnasieskolan. Övrig utbildning isamhällets regi - vilken har frivillig karaklär - har som regel slaten somhuvudman. För vis:>a utbildningsformer är emellertid kommun ellerlandstingskommun huvudman. Till denna kategori hör t. ex. kommunalvuxenutbildning enligt kungörelsen om och statlig vuxenutbildning ochsjuksköterskeutbildning. Någon i lag föreskriven skyldighet för kommun ellerlandstingskommun atl anordna sådan ulbildning finns inte. Om kommun ellerlandstingskommun anordnar sådan utbildning, utgår regelmässigt slatsbidrag. Maj:l har meddelat angående kommuns ellerlandstingskommuns ställning som huvudman fär anses i försia hand utgöra sådanastalsbidragsvillkor som omfattas av regeringens restkompetens enligt 8 kap. 13§ RF. Förvissa ulbildningsformer inom del område som jag nu behandlar flnns dock avKungl. Maj:l meddelade föreskrifter som enligt den nya RF faller inomlagområdet på grund av föreskrifterna i 8 kap. 5 § om normgivning som rörkoinmunerna. Jag avser här föreskrifterna om elevområden och interkommunalersättning i kungörelsen oin och statlig vux-enutbildning(27och114-116 §§). Föreskrifterom interkommunal ersättning finns även i fråga omkorrespondensundervisning på gymnasial nivå (ämb.skr. ) och ibestämmelserna om försök med särskild gymnasial utbildning i glesbygd(ämb.skr. Jag åsyftar vidare de föreskrifter i kungörelsen omkommunal och statlig vuxenutbildning som ålägger kommuns skolstyrelse och ivissa fall annan nämnd att vara styrelse för statlig vuxenutbildning ikommunen, att handlägga frågor om ledighet m. m. för viss statligt anställdpersonal och alt handha den ekonomiska förvaltningen av den statligavuxenutbildningen (4, 109 och 11 I-I 13 §§) Föreskrifter av motsvarandeslag samt föreskrifter om interkommunal ersättning finns också i stadgan(1959:425) för sjöbefälsskolorna i riket (omtryckt 1972:403). Maj:t meddelat föreskrifter som ålägger kommuner att ställa sill skolväsendelill förfogande för lärarutbildning. Sådana föreskrifter finns bl. a. i 6 §stadgan (1968:318) för lärarhögskolorna (omtryckt 1971:463, ändrad senast1974:431). Jaganser det mest ändamålsenligt att den formella beslutanderätten i fråga om deforeskrifter som jag har nämnt nu alltjämt fär tillkomma regeringen. För attså skall kunna ske behövs ell bemyndigande för regeringen att dels meddelaföreskrifter om samverkan mellan kommuner och landstingskommuner i fråga omvuxenutbildning och annan ulbildning som molsvarar utbildning enligtläroplanerna för högsiadium, gymnasieskolan eller därmedjämförlig ulbildning, dels meddela föreskrifter om skyldighet för kommun ellerlandstingskommun atl medverka vid statlig eller statsunderstödd utbildning. Detär dock inte lämpligt alt i lagens form utforma beinyndiganden så snävt att deläcker endasi redan meddelade föreskrifter. En sådan utformning skulle kunnaleda till formella hinder för den fortlöpande reformverksamhet som bör varamöjlig inom utbildningsområdet. Den skulle också kunna uppfanas såsom enbegränsning av kommunernas och landstingskommunernas befogenhet all medverkavid utbildning. Mot denna bakgrund föreslår jag alt bemyndigandena utformas såatt regeringen får meddela föreskrifterom kommuns eller landstingskommunsmedverkan i utbildning. Bemyndigandet bör avse all utbildning för vilken interedan finns erforderlig reglering i lag. Del bör alliså inte gälla ,specialskolan, särskolan eller gymnasieskolan och inle heller sådan skola somavses i 33 eller 34 § skollagen, däribland nomadskolan. Regeringen bör medgesrätt att subdelegera. Jag vill i detta sammanhang understryka att bemyndigandetavser endast rätt att i annan form än lag ineddela föreskrifter. I fråga om innehålleli dessa föreskrifter bör självfallet gällaatt kominuner och landstingskommuner inte skall åläggas nya förpliktelser utanriksdagens medverkan, exempelvis genom beslut om slatsbidrag. De bemyndigandensomjag nu har föreslagit bör tas in i en särskild lag med bemyndigande altmeddela föreskrifter om kommuns och lands-tingskomiTiuns medverkan iutbildning. 6.15 Förslagettlll lag om ändring i studiestödslagen (1973:349) Föreskrifterom statligt studiestöd finns i studiestödslagen (1973:349, omtryckt 1974:483)och sludiestödskungörelsen (1973:418, ändrad 1974:484). Det åligger enligtdessa förfallningar kommunala och landslingskommunala organ samt även enskildaläroanstalter att medverka i handläggningen av frågorom studiestöd. En allmänföreskrift om denna skyldighet atl medverka bör med hänsyn till föreskrifternai 8 kap. 3 och 5 §§ RF tas in i studiestödslagen. De närmare reglerna om dennamedverkan kan däremot regeringen meddela med slöd av föreskrifterna i 8 kap.13 § RF. Den nämnda allmänna föreskriften bör föras in i 1 kap. 4 §siudiesiödslagen. Frågor om studiestödankommer i kommun på skolstyrelsen och i landstingskommun pålandstingskommunens utbildningsnämnd. Enligt föreskrifter iSludiestödskungörelsen kan emellertid såväl kommun som landstingskommunbesluta att annan resp. landstingskommunal nämnd skall handläggafrågorna om studiestöd. Alt så kan ske bör uttryckligen anges i 1 kap. 4 §siudiesiödslagen. I den mån fråga om studiestöd ankommer på statligt organ kanregeringen besluta vilket detla organ skall vara. Nuvarande 1 kap. 4 § andrastycket studiestödslagen, vari anges atl viss uppgift ankommer pä centralastudieslödsnämnden, kan därför ulgå och ersättas med föreskrifter istudiestödskungörelsen. Föreskrifterom återbetalning av studiemedel bör liksom utfärdas i lags form. Vissaav de beslämmelser som rör ålerbetalningsskyldighelen finns f n. isludiestödskungörelsen (5 kap. 12 och 13 §§ samt punkt 4övergångsbestämmelserna lill kungörelsen (1974:484) om ändring i studiestödskungörelsen).De bör nu föras över till siudiesiödslagen. Det bör ske genom en ändring i 5kap. 60 § samt genom införande av en övergångsbestämmelse. Regeringenhar rält alt meddela verksiällighetsföreskrifter lill studiestödslagen ulanatt detta särskilt anges i lagen. Med hänsyn härtill kan bestämmelserna i 5kap. 87 § tredje stycket saml 6 kap. 4 § siudiesiödslagen upphävas. omändring i radiolagen (1966:755) Ikungörelsen (1967:448) om innehav och användning inom svenskt territorium avradiosändare och mottagare på utländskt fartyg, luftfartyg eller motorfordonfinns en strafföeslämmelse med fängelse i straffskalan (I0§). Denna lorde kunnaöverföras till 10 § radiolagen (1966:755). 6.17Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:61) om behörighet att utövaveterinäryrket m. m. 1allmänna veterinärinslruklionen (1971:810) meddelas bestämmelser för allayrkesverksamma veterinärer, även sådana som inle är anställda i allmän tjänsl.Bl. a. gäller alt veterinär som står under lantbruksiyrelsens inseende ärskyldig att följa de föreskrifter som lantbruksstyrelsen meddelar och atl låtasin verksamhet inspekteras av styrelsen. Enligt 6 § får veterinär inleobehörigen yppa något som har meddelats honom i förtroende i hans egenskap avveterinär eller vad han själv funnil angående djursjukdom eller dess uppkoinsi.Veterinär får ej heller obehörigen röja eller nyttja yrkeshemlighet som hanhar fått kännedom om i tjänsten. Uppsåtlig eller oaktsam överträdelse avtystnadsplikten kan föranleda böter eller fängelse i högst (29 §).Allmänt åtal får väckas endasi efter angivelse av målsägande. För överträdelseav vissa andra föreskrifter, däribland den om skyldighet att underkasta siginspektion, stadgas böter. Lantbrukssiyrelsen kan enligt instruktionen tilldelaveterinär som utövar enskild verksamhet varning och förelägga honom vite föratt framtvinga någol som åligger honom i yrket. Bestämmelserom åligganden för veterinär som inte är offentligt anställd faller underbeskrivningen i 8 kap. 3 § RF av lagområdel men är delegeringsbara enligl 7 §samma kapitel, eftersom de avser näringsverksamhet. a. önskemålet om allhålla samman föreskrifter för veterinär i offentlig och enskild verksamhettalar för all delegalionsmöjligheten utnyttjas. Jag föreslår atl ettbemyndigande förs in i lagen (1965:61) om behörighel att utöva veterinäryrketm. Del bör innehålla medgivande till subdelegation. Bestämmelserna bör tasin i 14 § och där ersätta nuvarande beslämmelse, som är obehövlig. Itvå avseenden tillåter emellerlid RF inle delegation. Jag syftar dels påbestäminelsen om veterinärs skyldighet att låta sin verksamhei inspekteras (se2 kap. 3 § och 8 kap. 7 § tredje stycket RF), dels på föreskrift om tystnadspliktför veterinär som inle är i allmän ijänst. Av denna anledning börvelerinärinstruktionens beslämmelser om inspektion och om tystnadsplikt förasöver till lagen om behörighet all utöva veterinäryrket m. m. och där tas in itvå nya paragrafer, 15 och 16 §§. Bestämmelserna bör utformas så, att de sånära som möjligt ansluler till molsvarande föreskrifter i den lag med vissabeslämmelser för personal inom hälso- och sjukvård m. fl. som jag harföreslagit i det föregående. Det får ankomma på regeringen alt upphävamotsvarande föreskrifter i veterinärinslruklionen. 6.18 Förslagettill lag med Ibemyndigande att meddela vissa fore skrifter för trädgårdsnäringen Medstöd av beslut - prop. 1966:1 (bil. C 9); JoU 1 (p. 17); rskr9 - har regeringen meddelat bestämmelser om kvalitetsfrämjande åtgärder ochsundhelskonlroll i fråga om vissa trädgårdsprodukter, nämligen dels kungörelsen(1966:339) om obligatorisk sundhelskonlroll av vissa planl-skolealster, delskungörelsen (1966:340) om kvalitetsbenämning på planl-skolealster, delskungörelsen (1967:134) om kvalitetsbenämning på äpplen och päron. Kungörelsernahänvisar lill närmare föreskrifter, beslulade av myndighet och, beträffande1967 års kungörelse, av Svenska Fruktfrämjandet. Den som saluhåller ellerförsäljer vara i strid med kungörelserna döms till böter. Kungörelserna upptarockså bestämmelser om förverkande. Det kan vidare nämnas att kungörelsen(1966:339) om obligatorisk sund-hetskontroll av vissa plantskolealster åläggerplantskolehavare skyldighet alt utge årlig avgift för sundhelskonlroll. Bestämmelserav del slag som jag har angett nu hör till lagområdet. Det bör emellertidalltjämt kunna beslutas av regeringen. Behövligt bemyndigande kan beslutas medstöd av den delegationsföreskrift i 8 kap. 7 § första styckel RF som gällerbestämmelser om näringsverksamhet (punkt 3) och, såvitt avseravgiftsskyldigheten, med stöd av 8 kap. 9 § RF. Då bemyndigandet inte harnågon naturiig plats i existerande lag, föreslår jag alt del tas upp i ensärskild delegationslag. Jag vill tillägga, att det givetvis är lämpligt altregeringen inhämtar yttrande angående de allmänna riktlinjerna fören reglering av nu aktuellt slag. Regeringen kan, ulan alt del uttryckligenbehöver sägas i delegationslagen, besluta föreskrifter om bötesstraff Däremotkan regeringen inte på bemyndigandet grunda rält att besluta regler omförverkande. På grund härav bör, med tillämpning av 8 kap. 7 § Iredje styckelsista meningen RF, i delegationslagen upptas en bestämmelse om förverkande medanledning av överträdelse av föreskrift, som har meddelats med slöd avbemyndigandet. - Lagen bör vidare innehålla ett medgivande lill subdelegationtill förvaltningsmyndighet. Regeringentorde fä förordna om upphävande av förverkandebestämmelserna i de berördakungörelserna. Upphävandet föranleder en särskild övergångsbestämmelse lillden föreslagna lagen. 6.19 Förslagettlll lag om ändring i lagen (1933:231) om utrotande av berberis å viss mark 17 § förevarande lag finns f n. elt bemyndigande för regeringen atl meddelaföreskrifter om förbud mol försäljning och plantering av berberis. Med stöd avbemyndigandet har regeringen utfärdat kungörelsen (1959:233) om förbud molförsäljning och plantering av berberisbuskar. 1 3 § kungörelsen föreskrivsböter och förverkande med anledning av överträdelse av föreskrift ikungörelsen. Bemyndigandeti 7 § i lagen står i överensstämmelse med nya RF (8 kap. 7 § försia stycketpunkl 4). om förverkande kräver emellertid enligl RF alltid lagform.Jag föreslår därför att förverkanderegeln flyttas från kungörelsen till lagen.Också föreskriften om böter bör lämpligen fä sin plats i lagen. 6,20Förslaget till lag med bemyndigande att meddela foreskrifter om In- ochutförsel av varor Föreskrifterom in- och utförsel kan delas in i två kategorier. Till den ena kategorin hörbestämmelser som föreskriver skyldighet alt eriägga en ekonomisk prestationlill staten i form av lull, annan skalt eller avgift. Den andra kategorinutgörs av regler som förbjuder in- eller utförsel i visst hänseende. Ett sådantförbud kan vara absolut men ärofta modifierat genom föreskrift om licens ellervillkor av annat slag. Till denna kategori kan också hänföras särskildaordningsföreskrifter för in- eller utförsel. Vad jag nu avser att behandla ärfrågan om behovet av delegation frän till regeringen atl beslutaföreskrifter som hör till den senare kategorin. Nugällande föreskrifter om import- och exportförbud är lalrika och mångskiftande.Åtskilliga förbud framgår av lag. Men oftare är förbudsreglerna upptagna ikungörelser eller andra författningar som har beslutals av regeringen.Regeringens beslutanderätt är i allmänhet alt se som etl utflöde av denekonomiska normgivningsmakt som enligt RF tillkom konungen. Enligt1974 års RF faller otvivelaktigt regler som begränsar rätten lill in- ellerutförsel inom det primära lagområdet. Reglerna i fråga är emellertiddelegeringsbara. 1 8 kap. 7 § försia styckel punkl 3 RF anges att regeringenefter bemyndigande i lag kan besluta föreskrifter som avser in- eller utförselav varor, av pengar eller av andra tillgångar. Gällanderätt uppvisar flera exempel på författningar om import- eller exportrestriktionersom har beslutals av regeringen med stöd av bemyndigande i lag. 1 ett ganskastort anlal fall har emellertid regeringens beslul tillkommit utan sådantsärskilt slöd. Enligtkungörelsen (1947:82) angående allmänt importförbud gäller sålunda atlinförsel av andra varor än sådana som är upptagna i en särskild frilista lillsvidare inte lär äga rum, om inte importlicens har meddelats. I vissa fall färdock gods införas utan hinder av förbudet. Efter bemyndigande av Kungl. Maj:loch enligl grunder som Kungl. Maj:t bestämmer får vidare myndighet som meddelarimportlicens medge undanlag från kravet på licens belräffande vissa varuslagsom inle omfattas av frilislan. Importlicens meddelas av slatensjordbruksnämnd eller kommerskollegium. (1950:324)angående allmänl exportförbud uppställer på molsvarande sätt som den nyssnämnda författningen förbud mot utförsel av varor ulan tillstånd av myndighet.Import- och exportförbudskungörelserna hör lill ansvarsområde. Deallmänna imporl- och exportförbudskungörelserna är instrument som används förall irygga samhällsekonomin och folkförsörjningen eller av särskildahandelspolitiska skäl. De situationer då import-och exportrestriktioner ärpåkallade av särskilda handelspolitiska hänsyn är av så skilda slag, atl dethär inte är möjligt atl ge en uttömmande redovisning för dem. Några exempelvill jag dock ge. Enligt många internationella avtal (t. ex. GATT-, EFTA- ochEG-avtalen) är det möjligt all lillgripa motåtgärder när en part inte tillämparavtalet. Den förfördelade parten kan i sådana situationer återkalla gjordamedgivanden och exempelvis tillgripa restriktioner mot handeln med motparten.Vidare förekommer del all parterna i elt handelsavtal ålar sig att begränsaimporten från länder som står ulanför avtalet och alt tillämpa vissakontrollåtgärder även beträffande import från medlemsländerna. Handelspolitiskaskäl kan under vissa omständigheter motivera särskilda ingrepp i utrikeshandelnäven när del inle föranleds av avtalsbestämmelser. Liknandesyften som de nu aingivna fullföljer också vissa mera speciella föreskrifter omimport- och exportförbud. Dessa kan emellertid vara förestavade också av andraskäl, t. ex. av hänsynen lill hälsovården, växtskyddet, skyddet motdjursjukdomar och önskemålet atl försäkra sig om god kvalitet på vissaprodukter. Här kan nämnas följande, till jordbruksdepartemenlel hörandeförfattningar, nämligen kungörelsen (1949:446) med vissa beslämmelser angåendeinförsel av skogsfrö och skogsplantor, kungörelsen (1950:84) med vissabeslämmelser angående införsel av fruktträd och bärbuskar, kungörelsen(1950:506) med vissa bestämmelser angående utförsel av fisk, fiskrom ochfiskkonserver, kungörelsen (1951:637) angående införsel av djursperma,kungörelsen (1956:333) med vissa bestämmelser angående utförsel avvallväxtfröer m. m., kungörelsen (1958:528) med vissa bestämmelser angåendeutförsel av smör, ost och ägg, veterinära införselkungörelsen (1958:551),veterinära ulförselkungörelsen (1958:552), kungörelsen (1959:211) angåendeinförsel till rikelav vissa slag av frön, kungörelsen (1959:229) angåendeinförsel av växter m.m., kungörelsen (1962:62) angående införsel av levandebin och kungörelsen (1968:215) med vissa bestämmelser om utförsel av potatis. Vidsidan av de nu nämnda grupperna av författningar faller kungörelsen (1949:614)angående förbud mol utförsel från rikel av krigsmateriel. Genom kungörelsen,som handläggs inom , regleras utförsel från riket av sådanavaror som enligt bilaga till kungörelsen är alt anse som krigsmateriel. 1brådskande fall fär chefen för förordna att kungörelsenunder viss kortare lid skall tillämpas även i fråga om vara som inte ärupplagen i bilagan men som kan lä militär användning. Dennu gjorda uppräkningen av regeringsförfatlningar om import- eller exportförbud,vilka inte kan stödjas på elt uttryckligt bemyndigande, är långtifrånullömmande. Vissa har tillkommit föratt lillgodose andra ändamål än de hiltillsangivna, t. ex. för alt irygga allmän säkerhet eller föratt göra det möjligtall bevara äldre kulturföremål inom landel. Inte sällan tar de av regeringenmeddelade beslämmelserna sikle inle bara på import ellerexport ulan också påannan hantering,såsom tillverkning eller försäljning. Jag kan t. ex. hänvisatill regleringen i läkemedelsförordningen (1962:701) och narkolikaförordningen(1962:704). Enliglmin mening slår del klart alt regeringen för framliden måste ha i del väsentligasamma befogenheter atl besluta föreskrifter om in- och utförsel som den anseskunna utöva . Etl vikligl skäl härför är att behov föreligger av attsnabbi kunna gripa in med föreskrifter för atl förebygga störningar inomsamhällsekonomin eller folk försörj ni ngen eller med bestämmelser som behövsav handelspolitiska skäl. Härtill kommeralt del ofta rör sig om detaljeradebestämmelser som kan behöva ändras med korta mellanrum. Jagvill förorda att en särskild lag tillskapas med bemyndigande alt i vissacentrala hänseenden besluta föreskrifter om in- eller utförsel. Genombestämmelserna i lagen bör den normgivningsrätt som tillkommer regeringenpå området preciseras och, i viss mån, begränsas. Jag skall i det följandeberöra hur bemyndigandet närmare bör utformas. Somjag redan har framhållil bör regeringen inte i detta sammanhang tilläggasbefogenhet atl bestämma föreskrifter om lull eller avgifi för in-ellerutförsel. Det kan nämnas all frågan om regeringens befogenheter atl meddelaföreskrifter om tull regleras i tullförordningen (1973:979). Bemyndigandet iden nu aktuella lagen bör gälla i princip endast förbud mot eller villkor förin- och utförsel saml föreskrifter om skyldighet att vid import eller exportunderkasta sig viss procedur, t. ex. kontroll eller inspektion. I fråga omavgifter bör lagen dock medföra viss befogenhet. Regeringen bör sålunda fäföreskriva om sådana avgifter som är avsedda att läcka slatens kostnader förhandläggningen av tillståndsärende, för omhänderlagande av gods eller förkontroll, inspektion e. d. i samband med viss in- eller utförsel. F. n.innehåller exempelvis veterinära införsel- och utförselkungörelserna (1958:551och 552) saml kungörelsen (1958:528) med vissa beslämmelser angående utförselav smör, ost och ägg föreskrifter om avgifter av detla slag. Nämnas kan ocksåde föreskrifter om växtskyddsavgift som finns i kungörelsen (1959:229) angåendeinförsel av växter m. m. och i kungörelsen (1960:235) om avgift förväxtskyddskontroll vid införsel av växter. Enannan viktig inskränkning i bemyndigandelagens tillämpningsområde ernås, omregeringens rätt all beslula om in- eller utförsel anges gälla endast"vara". Härigenom utesluts i detta sammanhang regler om in- ellerutförsel av pengar och andra betalningsmedel, fordringar och värdepapper. ringensnormgivningsbefogenhet på detta område bör liksom regleras inom ramenför valutalagstiftningen. Denu föreslagna avgränsningarna av det aktuella bemyndigandet kan emellertid inteanses tillfyllest. De bör kompletteras med angivande av de ändamål för vilkaregeringen fär besluta om import- och exportrestriktioner. Vid övervägande avvilka ändamål som bör komma i fråga har jag till en början ansett mig kunnabortse från nu gällande eller för framliden förutsebar reglering som lar sikleinte endast pä import eller export ulan också på annan befattning med varor,såsom innehav, tillverkning eller försäljning. Behovet av delegation som boravse mer än in- och utförsel fär tillgodoses i annan ordning.