prop · FZ0319 · 1975-12-31 00:00:00 — I författningshänseende behöver de diskuterade ändringarna iutredningsarbetet få endast ett begränsat uttryck. Vad som sägs om attkronofogdemyndighet skall underrättas om gäldenärens edgång föreslås få ståkvar (7 § första stycket LGL och 7 § första stycket LGK). Den särskildabestämmelsen i LGK om skyldighet för kronofogdemyndighet att närvara videdgången bör dock modifieras (11 § LGK). Vidare bör viss jämkning göras avbestämmelserna om myndighetens utredningsarbete i 10 § LGK. Betydligt viktigareän förfaltningsjusleringar är enligt promemorian att ändringama i utredningsarbetetfår slå igenom i den av RSV fastställda arbetsbeskrivningen förkronofogdemyndighet vid handläggning av lönegarantiärenden och i de formulärsom kommer lill användning hos kronofogdemyndigheten. De redovisadeföreslagen torde enligt promemorian medföra att kronofogdemyndigheten i deallra flesta fall får kännedom om arbetslagarnas anspråk på annat sätt ängenom konkursbouppteckningen. Utredningsarbetet bör sedan ärendet väckts iallmänhet kunna genomföras och avslutas ulan hinder av hur långt arbetet medbouppteckningen framskridit, I promemorian påpekas att eftersom det ärarbetslagarens eget anspråk som skall tillgodoses kan man kräva att abetstagarenefter förmåga själv tar till vara sina intressen. Det är därför i princip tilltalandealt främja arbetstagarnas aktivitet. I promemorian diskuteras olika vägar attinformera arbetstagama om lönegarantisystemet. Utredningsarbetet kan,framhålls det i promemorian, främjas om arbetstagaren kompletterar sin anmälanom löne- och pensionsanspråk med alt på heder och samvete bekräfta riktighetenav vissa relevanta uppgifter, sådana som om han varit anställd hos gäldenärenunder den aktuella tiden, om han varit sjukskriven , om haneller närstående äger företaget i fråga helt eller delvis etc. Däremot bör intekrävas att arbetstagarens försäkran omfattar också att ett visst preciseratlöneanspråk föreligger. Han har nämligen som regel inga precisa uppgifter omsitt krav. I promemorian föreslås att formuläret för ar-belstagaranmälanutformas i enlighet med del anförda. Närdet gäller möjlighetema att nå snabbare utredningar i ordinära konkurserpåpekas i promemorian, alt utredningsarbetet hos konkursförvaltare är mera formbundetän hos kronofogdemyndigheten eftersom det knyter an till det s. k. bevaknings-och anmärkningsförfarandet. Förvaltaren kan nämligen påkaUa betalning enligtgarantin hos först sedan bevakad fordran har blivit uldelningsgUl,dvs. enligt lagen tidigast omkring och i praktiken som regelomkring efter konkursutbrotlet. Till saken hör vidare attförvaltarna helst 1975/76:19 23 undvikeralt påkalla betalning enligt garantin och i stället försöker tUlgodosearbetslagarna genom förskottsbetalningar med konkursboels medel. Enligtpromemorian är därför möjUgheterna att inom ramen för nuvarande systemåstadkomma snabbare betalningar lill arbetstagarna begränsade. En utväg är attvidta åtgärder i syfle att förmå förvaltama alt bättre iaktta skyldigheten altutan dröjsmål underrätta när fordringar som omfattas av garantinblivit utdelningsgilla. I promemorian nämns att viss information om dennaskyldighet har skett genom cirkulärskrivelse till advokaterna den 18 december1972 från generalsekreteraren i . Det synes dock önskvärt altadvokatsamfundet på nytt informerar sina medlemmar om deras åligganden medanledning av systemet med statlig lönegaranti vid konkurs. Uppenbarligen äremellertid en information av detta slag mte tUlräcklig för att arbetstagarna igemen skall få betalt snabbare. En tanke som har framkastats är att det skulleåligga rättens ombudsman alt kontrollera alt underrättelseskyldigheten tUllänsstyrelsen fullgörs utan dröjsmål. Etl sådant åliggande för rätlens ombudsmanlär dock knappast få någon särskilt stor effekt. Dessutom är det ovisst om ombudsmannainstilutetskall få bestå av direktiven för konkurslagskommiltén (Ju 1971: 06) att döma. Enannan tanke som har förts fram är alt omgången via kronofogdemyndigheten förkomplettering med införsel- och löneutmälningsbeslut beiräffande arbetstagareskulle avskaffas. Inle heller denna tanke bör enligt promemorian förverkligas.För del första är det ganska betydande belopp som innehålls på grund avinförsel och löneulmälning och för det andra åstadkommer omgången viakronofogdemyndigheten inte någon nämnvärd tidsuldräkt. Delanförda ulvisar enligt promemorian att om arbetstagarnas fordringar skallkunna infrias snabbare vid ordinära konkurser än f. n. måste systemet förbetalningar enligt garantin i dessa fall ändras. ret för snabbarebetalningar utgörs av anknytningen tUl bevaknings- och anmärkningsförfarandel.En tänkbar förändring kunde möjligen vara att låta anknytningen beslå menålägga förvaltaren att skilja ut arbetstagarnas bevakningar frän de övriga ochseparatgranska dem så snart de har kommit in. Om och i den män som förvaltarensedan godkänner bevakningarna har han att utan dröjsmål underrättalänsstyrelsen för betalning enligt garantin. Delta sätt att agera äremellertid inte särskUl rationellt. Del är därför inle säkert att förvallarnaskulle komma att iaktta det. Förslaget har vidare den svagheten atlanmärkningar mot arbetstagarnas bevakningar kan göras även av annan än förvaltarenäven om det skall medges att risken härför mest är av teoretiskt intresse.Förslaget förkastas därför i promemorian, I stället framhålls att en meningsfulländring av systemet för betalning av garantimedel i ordinär konkurs måsteinnebära en frikoppling från bevaknings- och anmärkningsförfarandel, Ipromemorian diskuteras härefter om en frikoppling från bevak- 1975/76:19 24 nings-och anmärkningsförfarandet bör vara total eller blott parflell. Det kan synasfrestande att söka åstadkomma en total frikoppling. Den skulle kunna förenasmed att prövniiigen av arbetslagarnas anspråk flyttades frånkonkursförvaltaren lill kronofogdemyndigheten. Därigenom skulle man kunna vinnabl, a, en enhetlig behandling av alla lönegarantiärenden, oavsett den form i vUkenkonkursen handläggs. Emellertid skulle en total frikoppling från bevaknings-och anmärkningsförfarandet föra med sig vissa tekniska problem. Dessa rör exempelvisbehandlingen i konkursen av den del av en lönefordran som överstigermaximibeloppet enligt garantin eller av sådan fordran som kronofogdemyndighetoch efler besvär överexekutor eller hovrätt genom lagakraftvunnet beslutfunnit vara mte betalningsgmndande enligt garantin. Har lönefordran däremotansetts betalningsgrundande torde det vara av underordnad betydelse omfordringen sedan inte skulle godkännas i konkursen. De åberopade problemen är,medges det i promemorian, naturligtvis inte svårare än att de kan lösas, Isammanhanget bör emeUertid beaktas, att konkurslagskommiltén har till uppgiftbl, a, alt ompröva såväl det nuvarande bevaknings- och anmärkningsförfarandetsom också kontrollen över förvaltningen, 1 direktiven för kommUtén nämns justkronofogdemyndighet som ett tänkbart kontrollorgan. På grund härav och eflersomsyftet att påskynda utbetalningar till arbetstagarna i betydande utsträckningkan tillgodoses redan genom en partiell frikoppling från bevaknings- ochanmärkningsförfarandet bör man enligt promemorian nöja sig med det. En partiell frikopplingfrån bevaknings- och anmärkningsförfarandet föreslås i promemorian utformasenligt följande. Arbetslagarnas fordringar i konkurs beslår till övervägandedel av ersättning för uppsägningstid. Denna ersättning kan uppgå flll högstbetydande belopp med hänsyn flU de långa uppsägningstider som stipulerats ilagen (1974: 12) om anställningsskydd (LAS). Vid sidan av ersättning föruppsägningslid utgörs den vanlige arbetslagarens krav främst av semester-,ackordsersättningar och liknande, Betalningsgmndande enligl garanfln är vidarearbetstagares pensionsfordringar och fordringar på ersättning för konkursansöknings-och konkurskostnader. Förarbetstagarna är enhgl promemorian ersättning för uppsägningstid det utantvivel viktigaste anspråket. Det är också det anspråk som enklast kanfastställas flll sin slorlek. Del bör under sådana förhållanden inle möta någothinder alt låta konkursförvaltaren redan vid konkursutbrottet underrättalänsstyrelsen om att ersättning för uppsägningstid skall betalas tillarbetstagaren med visst belopp vid särskUt angivna förfallodagar.Underrättelsen bör på gängse sätt gå via kronofogdemyndigheten förkomplettering med beslut om införsel och löneulmälning beträffandearbetslagaren. Genom utbetalningen till arbetstagaren övertar staten dennesfordran hos konkursgäldenären. 1 motsats till vad som gäller f. n, ärfordringen härvid emellertid inte formellt bevakad i konkur- 1975/76:19 25 senoch än mindre utdelningsgill. Denna fär anses bevakad och uldelningsgUl i ochmed förvaltarens underrättelse till . Staten skall inte hellerbehöva bevaka fordringen. Förvaltaren skall därför i den mån konkursboets medelförslår tillerkänna staten utdelning för fordringen i utdelningsförslaget.Övriga sakägares intressen tUlgodoses genom att de kan få fordringens rätt tillutdelning prövad efter av detta. Härigenom kompenseras de för denförlorade möjligheten att anmäla jäv mot fordringen i anmärkningsskrifl. Ipromemorian påpekas att detta syslem påminner om det som f, n. praktiserassåvitt avser skattefordringar i konkurs. Den omständigheten att arbetstagarfordringari förmånsrättsordningen föreslås bli nedklassade och placerade närmast före skattefordringarkan därför möjligen tala för att behandlingen i konkurs av dessa fordringar,som båda tUlkommer staten, blir så likartad som möjligl. Ipromemorian framhålls vidare att en fördel med den tänkta ordningen är attarbetstagares fordran på ersättning för uppsägningstid kan bli rätlidigtinfriad, oavsett om konkursboet har medel att själv betala eller inte.Samtidigt kan den nya ordningen tUlgodose ell från advokat-häll framförtönskemål att förvaltaren skall kunna driva konkursföretaget underuppsägningstiden även om konkursboet saknar medel till de anställdas löner.Inget hindrar att arbetstagama befullmäktigar förvaltaren att lyfta garanlimedlenfrån . Huruvida några fördelar är förenade med ett sådantförfarande anses i promemorian tveksamt. I sammanhanget bör beaktas att detunder alla förhållanden ankommer på att verkställa skatteavdragoch avdrag med belopp som skall innehållas på grund av införsel- och löneutmälningsbeslut.Om förvaltaren anser sig genom förskottsbetalning av konkursboets medel kunnainfria arbetstagarens fordran på dennas förfallodag skall han inte underrättalänsstyrelsen. I promemorian påpekas alt förskottsbetalningar föreanmärkningstidens utgång kan göras redan enligt gällande lag. Det fömtsattsdock atl fordringen är bevakad. Övrigaarbetstagaranspråk är enligt promemorian som regel inte så lätta alt fastställaatt de utan vidare kan behandlas på samma sätt. Beträffande exempelvissemester- och ackordsanspråk torde sålunda i allmänhet gälla, alt uträkningenav dem är ganska komplicerad. Det är inte heller lika angeläget attarbetslagarna får fordringar av delta slag snabbt infriade. Det synes därförvara lämpligt att man, åtminstone t. v., i lönegarantihänseende behåUeranknytningen lill bevaknings- och anmärkningsförfarandet beträffande dem.Undanlagsvis lär emellertid också dessa slags löneposter vara enkla altfastställa. Förvaltaren bör därför vara berättigad men inte skyldig att genastefter konkursutbrotlet eller därefter underrättalänsstyrelsen om fordringen för utbetalning av garantimedel. Om arbetstagarenhar ackordslön som varierar från tid till annan bör enligt promemorian underrättelsei vart fall kunna lämnas om det lägsta belopp som förekommit Prop.1975/76:19 26 Uppenbart är alt förvaltaren även kan infria fordringengenom förskottsbetalning innan den blivit uldelningsgUl. Också arbetstagaresfordran på innestående lön för före konkursutbrotlet kanenligt promemorian ofta anmälas till på ett tidigt skede. Omunderrättelse inte lämnas och arbetstagaren inte får sin retroaktiva lön kanhan kanske utebli från arbetet trots att han får sin uppsägningslön. Ipromemorian påpekas dock att fordran på lön för förfluten tid ofta är oklar.Däremot torde enligt promemorian gälla att arbetstagares pensionsfordran medförmånsrätt enligt 11 § FRL ofta är klar och därför omgående kan anmälas tilllänsstyrelsen. Arbetstagare som vill alt det snabbare förfarandet förutbetalning av garantimedel skall komma lill användning fär vid behov begäradetta hos förvaltaren men måste låta sig nöja med förvaltarens besluthärvidlag. Detta skall enligt promemorieförslaget aUtså inte kunna överklagas. Pågrund av det anförda föreslås i promemorian att förvaltaren efter konkursbeslutetskall underrätta om fordran på lön för uppsägningslid i den månfordringen enligt förvaltarens bedömande är klar. Vidare föreslås atlförvaltaren efter konkursbeslutet under nyssnämnda förutsättning fårlämna underrättelse även om annan fordran som omfattas av garantin. Harunderrättelse lämnats är därmed den fordran som underrättelsen avser att ansesom bevakad i konkursen och utdelningsgill, I den mån utdelning belöper påfordringen i framlagt uldelningsförslag får dock fordringens rätt tillutdelning prövas efter av förslaget. Förslag lill bestämmelser ienlighet med det anförda har tagits upp i 6 § LGL och tih dessa harhänvisningar gjorts i 101 och 125 §§ KL, Ipromemorian anförs att kronofogdemyndighetens beslut att inte godkännaarbetstagares anspråk kan enligl gällande ordning överprövas antingen genom atlarbetstagaren efler hänvisning därom av kronofogdemyndigheten stämmerarbetsgivaren till domstol eller genom att arbetstagaren överklagaravslagsbeslut genom besvär. bestämmer vUket alternativsom skall användas i det särskilda fallet. Myndigbetens avgörande beror pävilken anledningen varit tUl det negativa beslutet. I stort sett kan man enligtpromemorian skilja på tre typer av fall som kommer i fräga. En typ utmärks avatt vissa faktiska förhållanden är oklara, t. ex. om arbete utförts i denomfattning som arbetstagaren påstår. I allmänhet framställer arbetsgivarenhärvid invändningar mol arbetstagarens anspråk. FaU av denna lyp har fömtsattsi regel föranleda hänvisningsbeslut. En annan lyp av fall utmärks av tveksamheti fråga om den juridiska bedömningen, t. ex, om anspråket är förenat medförmånsrätt i konkursen. En tredje lyp utgörs av missbruksfall, dvs, fallbeträffande vUka kronofogdemyndigheten anser alt 1975/76:19 27 arbetstagaren eventuellt i samråd med arbetsgivaren försökt att obehörigen utnyttja garantisystemel.De båda sistnämnda typerna har förutsatts föranleda avslagsbeslut, I fråga ommissbruksfallen kan oklarhet råda om såväl de faktiska förhållandena som denjuridiska bedömningen. Antalet lönegarantiärendenhos kronofogdemyndighet som inte har föranlett utbetalning av garantimedel harenligt promemorian av lönegarantisyslemets gUlighetstidberäknats tUl . Därav har föranlett hänvisningar och avslagsbeslut.I vilken omfattning utbetalningar skett efter hänvisningsprocesser och besvärhar inte undersökts. Även med förbättringar av utredningsförfarandet i systemelsnuvarande form för alt nedbringa antalet ärenden, där kronofogdemyndigheteninte anser sig kunna bifalla anspråk, kommer enligt promemorian det alltjämtatt föreligga behov av en ordning för överprövning av kronofogdemyndighetensnegativa beslut. Enligtpromemorian synes systemet med överklagande genom besvär i exekutiv ordning hafungerat väl vid den praktiska tillämpningen av LGL, Däremot harhänvisningssystemet kriflserats från olika synpunkter. Det har bl. a. visatsig alt hänvisningssystemet inte för ett lönegarantiärende framåt, omarbetsgivaren förhåller sig passiv eller om han uteblir från förhandling hosdomstolen. SärskUda svårigheter har förorsakals av att arbetstagaren tidigarehar processat mot arbetsgivaren om fordringen eller av att arbetsgivaren ärjuridisk person. Vidare gäller att hänvisningssystemet medför en avsevärdfördröjning av eventuell betalning flll arbetslagaren. Dessutom riskerararbetstagaren med detta system, även om han slutligen vinner målet, att självfå svara för rättegångskostnaderna, eftersom arbetsgivaren är på obestånd ochsådana kostnader inte omfattas av garantin. Ipromemorian framhålls att de påtalade ölägenheterna med hänvisningssystemet ärsådana att de inte kan lämnas ulan avseende. Frågan om den lämpligasteordningen för överprövning av kronofogdemyndighets beslut att inte godkännaarbetstagares anspråk bör därför övervägas på nytt. I promemorian konstateras,att genom den nya lagen om rättegången i arbetstvister läget nu är någotannorlunda än vid tUlkomsten av LGL. Sålunda gällde före tillkomsten avifrågavarande lag en enhetlig ordning för domstolsprövning av tvister omarbetstagares fordran i konkurs. Kollektivavtalstvister skulle exempelvisalltid prövas av AD, oavsett om det var fråga om jävsprocess i ordinär konkurseller hänvisningsprocess i faltigkonkurs. Denna enheflighet är genom den nyalagen bm-ten. Medan kollektivavlalstvist och övriga arbetstvister efterhänvisning skall prövas av AD i än större omfattning än tidigare, skall numeraalla arbetstvister, inklusive kollektivavtalstvister, om de aktualiseras i jävsprocessprövas av allmän domstol. Detta kan enligt promemorian synas innebära atthänvisningstvister bedömts vara mer intrikata och i större behov av fullständigprövning än jävstvister. Så torde likväl inte vara 1975/76:19 28 fallet,I själva verket finns det all anledning att också för hänvisnings-tvisternasdel godta den bedömning som gjordes om jävstvister vid tillkomsten av lagen omrättegången i arbetstvister. Bedömningen kan sägas innebära att det för arbetstvister,aktualiserade i jävsprocess, som regel är tillräckligt med den från arbetsrättsligsynpunkt mindre kvalificerade bedömning som allmän domstol erbjuder. Iöverensstämmelse med detta betraktelsesätt torde det vara riktigt att befria ADfrån dess nuvarande åligganden att pröva hänvisningslvister. Pågrund av det anförda förordas i promemorian att hänvisning till AD inle längrebör äga mm. Men inte heller hänvisning tiU allmän domstol anses i promemorianutgöra någon godtagbar lösning pä problemet. Samma olägenheter medhänvisningssystemet framträder sålunda oavsett om hänvisning avser AD eller aUmändomstol. Det framhålls vidare att hänvisning till domstol ligger f, ö. mycketnära ett system med underställning hos domstol som diskuterades och avvisadesvid tillkomsten av LGL, Någon anledning att nu inta en annan ståndpunkt äntidigare flll tanken på elt understäUningssystem finns enhgt promemorian inle,I stället kan det finnas anledning överväga om man inte skall föreskriva altalla kronofogdemyndighetens negativa beslut skall ha formen av avslagsbeslut,som kan överklagas genom besvär till överexekutor. Det var f, ö. en lösning somtill en början föreslogs i samband med alt LGL konstruerades. Anledningen tiUatt förslaget härom inle godtogs var enligt promemorian att det med en sådan ordningföljer vissa begränsningar i arbetstagarnas möjligheter att förebringa muntligbevisning om sin rätt till betalning. Det exekutiva besvärsförfarandet ärnämligen i huvudsak skriftligt. Fråga är, framhåUs det i promemorian, om inlearbetstagarnas behov av alt förebringa munflig bevisning i sammanhangetöverskattades. undervärderades nog möjligheten alt förebringautredning inom den exekuflva besvärsordningens ram. Vidare påpekas i promemorianatt, om arbetstagaren efter besvär tiU överexekutor lämnar nya uppgifier, hörssom regel kronofogdemyndigheten över dessa. Därvid kontrollerar myndigheten påolika sätt riktigheten av uppgifterna och inför ofla i sitt uflåtande till överexekutorytterligare material i målet. Vid hovrättsprocessen agerar RSV, som för statenstalan i dessa mål, på ett härmed jämförbart sätt, Ipromemorian hänvisas vidare till uttalandet i förarbetena tiU lagen omrättegången i arbetstvister, nämligen att parterna, om de i en jävsprocessvill få en fullständigare prövning i den ordning som föreskrivs i den nyalagen, kan inleda särskild rättegång om fordringen enligt denna lag. De tvistersom man därvid haft i åtanke torde främst ha varit sådana som inrymde arbetsrättsligafrågor av principiellt intresse (jfr prop. 1974: 77 s. 102). På liknande sättskulle man enligt promemorian nu kunna resonera i förevarande sammanhang. Enarbetstagare är sålunda alllid oförhindrad alt, vid sidan av klagan överkronofogdemyndighets avslagsbeslut, stämma arbetsgivaren till domstol medyrkande alt dom- 1975/76:19 29 stolenskall fastställa hans anspråk. Något hinder för arbetslagaren att stämmaarbetsgivaren kan inte föranledas av det förhåUandet att arbetstagarens rätt tUlersättning enligt garantui är föremål för prövning hos överexekutor,Lämphgen bör arbetstagaren emellertid begära att hans besvärstalan får vila iavvaktan på att målet hos domstolen avgörs. Pågrund av det anförda föreslås i promemorian att hänvisningssystemetutmönstras. som inte finner att en arbetstagares anspråkär betalningsgmndande enligt garantin skall således alltid meddelaavslagsbeslut samt hänvisa arbetstagaren att i händelse av missnöje besvärasig i exekutiv ordning. Bestämmelserna i 9 § LGL föreslås i promemorian ändrasi överensstämmelse med detta förslag. 3.4Frågor kring den ersättningsgrundande lönefordringen 1promemorian anförs att det under utredningsarbetet har framförts önskemål frånLO om att fordran på s. k. mätningsarvode och fordran på facklig medlemsavgiftskall få omfattas av den statliga lönegarantin. Beträffande mätnmgsarbetegäller enligt promemorian den ordningen att arbetsgivama i vissa branscher haråtagit sig att innehålla och till fackföreningen betala viss del avarbetstagarens ackordsöverskolt som ersättning för utfört mätningsarvode. Äveni fråga om facklig medlemsavgift finns i vissa branscher överenskommelser avmotsvarande innehåll, dvs. alt arbetsgivaren skall innehålla medlemsavgift vidlöneutbetalningen och vidarebefordra beloppet till fackföreningen. Finnsfordran på mätningsarvode eller facklig medlemsavgift innestående hos arbetsgivarennär denne går i konkurs har fordringen visserligen karaktär av lönefordran menden tillkommer inte arbetstagaren utan hans fackliga organisation. Fordringenutgår med förmånsrätt i konkursen men den omfattas ändå inte av garantin.Detta beror på att den fackliga organisationen har förvärvat fordringen förekonkursbeslutet. Gällande lag fäster sålunda i fråga om arbetstagarfordringarsom innehas av facklig organisation avgörande vikt vid om organisationen harförvärvat fordringen före eller efter konkursbeslutet (11 § LGL). Endastfordringar som förvärvats efter konkursbeslutet omfattas av garantin. Enarbetstagare kan framhålls det i promemorian riskera att få betalamätningsarvode och facklig medlemsavgift två gånger om arbetsgivaren går ikonkurs. Detta blir fallet om beloppen är innestående hos arbetsgivaren vidkonkursutbrottet och konkursboets tillgångar efter bevakning inle förslår tillutdelning för fordringarna, önskemålet om en utvidgning av garantin tiU attomfatta dessa slags fordringar synes därför väl underbyggt. Det ligger i linjemed lönegarantins sociala karaktär all även fordringar på mätningsarvode ochfacklig medlemsavgift blir infriade enhgt systemet. Prop.1975/76:19 30 Delfrån teknisk synpunkt mest rationella sättet alt tillmötesgå önskemålet omutvidgning av garantin är enligt promemorian atl ändra systemet så, atltidpunkten för en facklig organisations förvärv av en arbets-tagarfordran intelängre har betydelse. Fråga är då om en sådan ändring är lämplig. Anledningen tiUalt garantin inte gäller vid överlåtelse av lönefordran som skett förekonkursbeslutet är att en sådan ordning ansetts kunna stimulera till osund kreditgivning.Det framhålls i förarbetena att om garantin följer med vid överlåtelse avlönefordran före konkursbeslulel förvärvaren inle skulle ta någon risk.Resultatet skulle kunna bli att lönegarantin bidrar till alt hålla i gångdödsdömda förelag onödigt . Detta resonemang har uppenbarligen gälltöverlåtelser av lönefordran i allmänhet oavsett till vem överlåtelsen harskett.