prop · FZ0390 · 1975-12-31 00:00:00 — och i har emellertidpåpekat att behov av insalser som syftar till att hjälpa den häktades anhörigakan finnas även om den häktade själv inte samtyckt till alt åtgärder vidtas. Jagdelar den uppfattning som kommil till uttryck i promemorieförslaget att dennya häkteslagen bör innehålla en beslämmelse som reglerar skyldigheten atlvidta åtgärder för atl tillgodose häktads behov av stöd och hjälp i personligaangelägenheter av skilda slag. Vad det därvid bl. a. gäller är att påkalla desociala organens uppmärksamhet på den häktades behov av hjälp i socialt,kurativt hänseende. I överensstämmelse med vad jag uttalade i samband medreformeringen av person-undersökningsverksamheten (prop. 1973: 173 s.21) bör, som också föreslagits i promemorian, den häktades samtycke vara en förutsättningför all de för hans behandling närmast ansvariga skall vidta åtgärder i angivetsyfte. Jag är medveten om att detta i vissa fall kan få tiU följd att denhäktades familjs behov av hjälp m. m. inte blir uppmärksammat av de socialaorganen. För att om möjligt förebygga ett sådant otillfredsställandeförhållande är det angelägel att den häktade, i faU då han inte lämnar sittsamtycke till att kontakt tas med dessa organ, uppmanas på lämpligt sätt atldå skäl därtiU kan tänkas föreligga informera sin familj eller andra berörda omförefintliga möjligheter för dem atl erhålla socialt stöd m. m. enligt deallmänt gällande bestämmelserna. promemorian föreslagna bestämmelsen avser inle bara bistånd i angelägenheterav social, kurativ karaktär. Det kan också gälla hjälp i rent praktiskaangelägenheter som den häktade inte kan ombesörja själv till följd avfrihetsberövandet. Sålunda kan bostaden behöva tillsyn, ett husdjur las om handeller arbetsgivare underrättas. Jag finner del betydelsefullt att bestämmelsenkommer att omfatta även åtgärder för alt lösa sådana praktiska problem.Självfallet bör även dessa åtgärder vidtas endast med den häktades samtycke. Fråganom och i vilken omfattning åtgärder skall vidtas för att bistå den häktade isådana angelägenheter som omfattas av bestämmelsen måste, som ocksåpromemorieförslaget innebär, bedömas från fall till fall. En faktor som börtillmätas stor betydelse, åtminstone när det gäl- 1975/76: 90 41 lerbehovel av sociala, kurativa insalser, är frihelsberövandels varaktighet.Härvidlag bör håUas i minnet att bestämmelsen kommer att gälla inte enbarthäktade ulan också skall tillämpas vid en rad andra slag av fribetsberövanden,ofla av kortvarig natur. Bestämmelsersom anger på vem eller vilka som det ankommer alt vidta åtgärder för atttillgodose de hjälpbehov som det är fråga om torde få meddelas i administrativordning. Därvid får beaktas de skillnader i tillvägagångssättet som föranledsav bl. a. grunden för frihetsberövandet och beskaffenheten av den angelägenhetsom biståndet avser. Jag ansluter mig härvidlag i det väsentiiga lill desynpunkler och förslag som lagts fram i promemorian. Principielltviktiga är också de bestämmelser i promemorieförslaget som innebär ökademöjligheter för häktad atl vistas i gemenskap med andra häktade. Nuvarandehäkteslag utgår från principen alt det i allmänhet ligger i den häktades egetintresse att håUas i enrum, skild från andra häktade. Från denna ulgångspunktföreskrivs i lagen (4 §) att i varje mm inte får förvaras mer än en person, omdet inle är nödvändigt av utrymmesskäl eller påkallas av annan särskildanledning. Också promemorieförslaget utgår från den principiella rätten förhäktad att få vistas i ensamcell. Emellertid har det synsättet alltmer växtfram att häktade ofta har ett naturligt behov av att åtminstone fåvistas tillsammans med andra häktade och atl en sådan gemenskap är ägnad attförebygga menliga följder av frihetsberövandet. Mot den bakgrunden föreslås ipromemorian att i den nya lagen tas in en föreskrift som uttryckligen anger atthäktad som vill vistas tillsammans med andra intagna, i skälig utsträckningskall tillåtas detta under förulsällning att lokalförhållandena medger det ochalt det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt och risk för kollusion. Förslagethar i allmänhet mottagits gynnsamt vid remissbehandlingen. Häkiningsutredningenhar dock ifrågasatt om inte en bättre lösning skulle vara att införa enmöjlighet att placera häktade på kriminalvårdsanstalt i gemenskap med därintagna. Jagvill för egen del till en början framhålla alt man på senare lid alltmer kommitlill insikt om att häktade personer ofta upplever isoleringen i häktet sommycket påfrestande. I särskUt hög grad gäller detla naturiigen i de fall dåhäktningsliden är lång. Det är därför angelägel alt införa bestämmelser somökar möjligheterna för häktad som så vill att i skälig ulslräckning vistastillsammans med andra intagna. Härigenom skapas också bätlre förutsättningarför atl bereda häktade arbete eller annan sysselsättning underfrihetsberövandet. Denav häkiningsutredningen ifrågasatta lösningen all placera häktade där vistas i gemenskap med intagna som undergårpåföljd för brott skulle visserligen ha den fördelen att behovet alt anordnagemensamhetsulrymmen i häktena i motsvarande 1975/76: 90 42 gäller emellertid den gmndsatsen att häktad i regelinte skall förvaras tillsammans med fängelseklienlel. Avsteg härifrån har visserligenskett dels beträffande häktade som behöver förvaras på kriminalvårdsanstaltssjukavdelning och dels i vissa fall i fråga om häktade som väntar pårätlspsykialrisk undersökning (7 a § lagen (1966: 301) om rättspsykiatriskundersökning i brottmål). Dessa avsteg är dock betingade av alldeles särskUdaförhållanden. Principen att häktade skall förvaras åtskilda från dem som dömtstill frihetsberövande påföljd har f.ö. kommit till uttryck i artikel 10: 2 a)i den av biträdda internationella konventionen om medborgerliga ochpolitiska rättigheter (prop. 1971: 125 sid. 32). Såväl principiella sompraktiska skäl kan sålunda anföras mol att i större utsträckning än f. n. medgeatl häktade får förvaras gemensamt med dömda personer, även om ett vUlkor fören sådan tiUämpning självfallet skulle vara att den häktade samtycker tillåtgärden. JagvUl därför i princip ansluta mig lill förslagen i promemorian om att ökamöjligheterna för häktade att frivUligt vistas tillsammans med varandra. Jagansluter mig också lill de bestämmelser i promemorieförslaget som anger atlförutsättningar för en frivUlig gemenskap mellan häktade naturligen måste varaatt lokalförhållandena medger det och att det kan ske ulan fara frånsäkerhetssynpunkt och utan risk för kollusion. Ikungörelsen (1958: 214) arig. tiUämpningen av den nuvarande häkteslagen finnsföreskrifter som anger dels att det såvitt möjligt skall förhindras atlförbindelse äger rum mellan intagna som kan antas påverka varandra i mål ellerärende som är anhängigt vid domstol eller hos annan myndighet och dels att detäven i övrigt skall eftersträvas att intagen, särskilt om han är ,inte utsätts för olämpligt inflytande av annan intagen. I promemorieförslagetfinns endast så till vida en motsvarighet till denna reglering alt det angesatt i fråga om häktad som inte fyllt särskilt skall beaktas att han inleutsätts för olämpligt inflytande av annan intagen. FöreningenSveriges åklagare har i sitt remissyttrande anfört att kol-lusionsrisk kanföreligga inte bara vid gemensamhetsvistelse i den bemärkelse som här avsesutan också vid en mera flyktig kontakt mellan häktade. Enligt föreningensmening behövs därför fortfarande en bestämmelse om förhindrande av förbindelsemellan häktade som kan antas påverka varandra i visst mål etc. Vidare harnågra remissinstanser anfört alt den i promemorieförslaget intagna bestämmelsenom skydd mot olämpligt inflytande på häktade som inte fyllt , bör omfattaalla häktade oavsett ålder. Jaganser alt de synpunkler som sålunda framförts vid remissbehandlingen börtUlgodoses på det sättet att de i nuvarande tillämpningskungörelse intagnabestämmelserna i ämnet tas in i den nya lagen med i sak oförändrat innehåU. 1975/76: 90 43 TillskUlnad från den som undergår krimuialvård i anstalt får häktad inte åläggasarbete. Denna principiellt viktiga gmndsals är inskriven i nuvarande häkteslag(6 §). Kan det ske utan olägenhet, får dock häktad utföra lämpligt arbete somhan själv anskaffar eller som annars kan beredas honom. Om häktad som ärintagen i kriminalvårdsanstalt vill arbeta, skall enligt föreskrift itillämpningskungörelsen (1958: 214) föreståndaren söka bereda honom lämpligtarbete. I övrigt finns inte någon förfallningsreglerad skyldighet alt beredahäktad, som så önskar, arbete eller annan sysselsättning. bar manalltmer kommit till insikt om behovet och värdet av att bereda häktade tUlfälletill sysselsättning. Medel har anslagils för tjänster som ledare av arbetetoch sysselsättningen vid häkten. Enligt promemorieförslaget bör den nya lagenge uttryck för det angelägna i att erbjuda den häktade sysselsättning. Deföreslagna, bestämmelserna i ämnet anger därför att häktad såvilt möjUgt skallerbjudas arbete eller annan därmed jämförlig sysselsättning och alt det vidare i likhet med vad som gäller enligt nuvarande lagbestämmelser skall beredashonom tillfälle att ulföra arbete som han själv skaffat sig, om det kan skeutan olägenhet. I likhet medremissinsianserna ansluter jag mig till promemorieförslaget i denna del. Envistelse i häkte, särskilt om den drar ut , innebär i sig själv ofta enpsykisk påfrestning som i många fall förvärras om den häktade är sysslolös. Kansysselsättning beredas honom, är detta ägnat att skingra hans tankar och därmeddämpa den oro för hans egen och familjens situation inför den kommanderättegången som annars lätt uppkommer. Av humanitära skäl är det därförangeläget att införa lagbestämmelser som ålägger de för behandlingen ansvarigaen skyldighet att såvitt möjligt erbjuda de häktade som så önskar arbete ellerannan därmed jämförlig sysselsättning under häktningsliden. I häkleslagen (7 §) finnsenbestämmelse som anger att häktad får anskaffa eller ta emot underhåll ochbekvämligheter utöver vad som annars bestås honom i den mån det är förenligtmed god ordning och i övrigt inte föranleder olägenhet. Enligt de närmarebestämmelser som tagits in i tillämpningskungörelsen (9 §) får häktad skaffasig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honomlämpUg förströelse, i den ulslräckning det kan ske utan olägenhet. Dock kanåklagaren föreskriva alt den som är häktad på grund av misstanke om brott intefår läsa tidskrifter eller tidningar eller inneha radioapparat. I promemorian föreslås altbestämmelsema i ämnet arbetas om i olika hänseenden varvid de så långt möjligtbör anpassas lill motsvarande regler i KraL (14 § första stycket och 24 §).Sålunda föreslås alt i den nya lagen las in en bestämmelse vari anges att i denutsträckning det lämpligen kan ske häktad bör ges möjligheter alt genomtidningar och, där så 1975/76: 90 44 ärmöjligt, genom radio och television följa vad som händer i omvärlden, om inteannat följer av en föreslagen särskild bestämmelse rörande kollusionsfara.Vidare föreslås en ny bestämmelse av det innehållet att häktads behov av annanförströelse bör tiUgodoses i skälig omfattning. Dessa bestämmelser ger tillskillnad från nuvarande regler uttryck för principen alt det skall åliggahäktet atl i rimlig utsträckning tiUhandahålla häktade tidningar och annanform av förströelse. Hämtöver föreslås den nya lagen innehålla en bestämmelsesom anger att häktad under anförda förutsättningar själv får skaffa sigeller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honomförströelse. Härigenom markeras i överensstämmelse med nuvarande reglering attden häktade själv skall ha vissa möjligheter att på egen bekostnad skaffa sigeller utifrån ta emot sådana informations- och förströelsemedel som häktet inleförser honom med. Den särskUda bestämmelsen rörande kollusionsfara somföreslås intagen i lagen anger att i fråga om den som är häktad på gmnd avmisstanke om brott inskränkningar helt eller delvis får göras i hans rätt altha tillgång till tidskrifter, tidningar, radio och television, om det ärpåkallat för att undvika att bevis undanröjs eller utredning om brott eljestförsvåras. Densålimda föreslagna lagregleringen har på något undantag när lämnals ulanerinran av remissinstanserna. Även jag fuiner del lämpligt att bestämmelser avföreslagen innebörd tas in i den nya lagen. För att underlätta de häktadessituation är det väsentligt alt de så långt möjligt bereds tUlfälle tUl olikaformer av förströelse samt möjlighet att följa vad som händer i omvärlden genomtidningar, radio m. m. Det förhållandet alt den föreslagna regleringen innebären principiell skyldighet för häktet att i mån av resurser tillhandahållahäktad informations- och förströelsemedel finner jag tUlfredsställande. Jag vUlockså understryka att inskränkning i den häktades rätt på grund avkollusionsfara bör ske med största återhållsamhet och i förekommande fall sålångt möjligt göras partiell. Fråganunder vUka förutsättningar häktad bör få inneha personliga lillhörigheter samtskaffa sig varor o. d. under häktningsliden avser jag alt la upp i det följandei samband med att jag behandlar reglerna om omhändertagande av föremål sompåträffas hos den häktade vid avvisi-tering. Bestämmelserom häktads rätt att avsända och ta emot brev är intagna såväl i häkteslagen (8§) som i tiUämpningskungörelsen. Regleringen innebär att varje brev medundanlag för brev från den häktade till hans offentliga försvarare och vissamyndigheter skall kvarhållas. Medger den häktade att brevet får öppnas ochläsas och visar sig därvid att brevet inte innehåller något som kan äventyraordning och säkerhet eller medföra kollusionsfara, får lillslånd att avsändaeller ta emot brevet inte vägras. Prop.1975/76: 90 45 Ipromemorian föreslås i huvudsaklig överensstämmelse med gällande ordning atlhäktad skall ha rätt att avsända och ta emot brev, om det kan ske utan farafrån säkerhetssynpunkt och, i fråga om den som är häktad på grund av misstankeom brott, utan kollusionsfara. Till skillnad från nuvarande reglering skalltillstånd kunna meddelas även utan att brevet har öppnats och granskals. Brevskall sålunda kvarhållas endast i sådana fall då tillstånd inte kan ges utanföregående granskning av brevet. Härigenom och genom en mindre restriktivavfattning av beslämmelserna ger promemorieförslaget uttryck för en merpositiv inställning till häktads möjligheter lUl brevväxling än vad som ärfallet med nuvarande regler. Förslaget har vid remissbehandlingen mottagits istort sett gynnsamt. Jagvill för egen del framhålla att de häktades berättigade intresse av alt fåkommunicera med omvärlden genom brevväxling bör tillgodoses i aU denutsträckning som är möjlig. Inskränkningar i de häktades rätt bör inte ske iandra fall och i slörre utsträckning än som är nödvändigt. Det är därförtillfredsslällande att promemorieförslaget innebär vissa lättnader när detgäUer möjligheterna för häktade alt brewäxla. n. bör en fömtsättning för atl häktad skall få avsända eller la emot brevvara att det kan ske ulan fara från säkerhetssynpunkt. Därvid måste beaktassåväl risken för atl vapen och narkotika m. m. smugglas in genom brev somrisken för alt den häktade genom brev förbereder rymning eller planerar ellerbedriver brottslig verksamhet. Däremot bör tillgodoseendet av renaordningshänsyn inte längre behöva utgöra ett ändamål för brevkontroll. Vadangår den som är häktad på grund av misstanke om brott måste en förutsättningför brevlillslånd vidare vara atl brevet inte innebär kollusionsfara. Ävenhärvidlag ansluter jag mig tUl promemorieförslaget. EnprincipieU skiUnad mellan reglerna för häktade om granskning av brev ochmotsvarande regler för dem som är intagna i kriminalvårdsanstalt är att brevtill och från häktad inle får öppnas och läsas utan dennes medgivande. Dennaregel, som kan sägas vara ell utflöde av de allmänna principerna förbehandlingen av häktade, bör upprätthållas också i fortsättningen. Därav följeralt det inte är möjUgt att som föreslagits av Föreningen styresmän ochassistenter m. fl. vid kriminalvårdsanstal-terna (SAK) för de häktades delövergå lill den ordning för brevgranskning som gäller enligl KraL. Samtidigtär det tydligt att regeln om förbud mot brevöppning utan den häktadesmedgivande inte i och för sig måste föranleda att som f. n. är faUet brevskall kvarhållas i samtiiga fall då den häktade vägrar sådant medgivande. Somuttalats i promemorian visar erfarenheten att det i många enskilda fall blandhäktesklientelel inte finns någon gmndad anledning anta att en rätt alt utanföregående granskning avsända eller la emot brev skulle kunna medföra någonfara från säkerhetssynpunkt. 1975/76: 90 46 hellervara aktuell beträffande flertalet häktade. Jag ansluter mig därför lillförslaget att brevtillstånd skall kunna ges även ulan alt brevet öppnats ochgranskats och atl brev följaktligen skall kvarhållas endast i fall då tillståndinle kan ges utan föregående gransknmg. Somjag tidigare anförde är enligt nuvarande regler häklads brev till vissa angivnamyndigheter helt undantagna från bestämmelserna om brevkontroU. Sålunda fårhäktad utan föregående prövning avsända skrift till justitiekanslern,justitieombudsman och samt, om han förvaras ikriminalvårdsanstalt, till . Detsamma gäller skrift tilloffentlig försvarare. Enligt promemorieförslaget bör i uppräkningen avmyndigheter som skall omfattas av bestämmelsen riksåklagaren ochåklagarmyndighet ingå. Detsamma föreslås gälla vilken ilikhet med har stäUning som tillsynsmyndighet över vissaförvaringslokaler. bör enligt förslagel länsstyrelsema ulgå uruppräkningen. Underremissbehandlingen har från olika håll hävdats att den i promemorianföreslagna kretsen av myndigheter som omfattas av bestämmelsen är alltförsnäv. Sålunda föreslås att länsstyrelse liksom f. n, skall ingå i uppräkningenmed hänsyn bl.a. till dess ställning som högsta polismyndighet i länet. Dämlöverbör enligt förslag av olika remissinstanser tiUäggas polisstyrelsen i detdistrikt där brottsutredningen äger rum, vidare domstol, statens invandrarverksåvilt gäller brev från utlänningar samt med hänsyn till atthäkteslagen omfattar även vissa kategorier personer som inte är häktade. Ettpar remissinstanser ifrågasätter om inte häktad bör ha rätt att utan granskningavsända brev till varje svensk myndighet, i överensstämmelse med bestämmelsernai KraL. Vadsom anförts vid remissbehandlingen ger vid handen att hinder inte ansesföreligga alt låta häktad utan föregående kontroll avsända brev tiU skildasvenska myndigheler. Med hänsyn till offentlighetsprincipens genereUa räckviddtorde det också vara svårt göra gällande att brev till vissa myndigheter skulleinnebära större risker för otillbörlig kommunikation med yttervärlden än brevtill andra myndigheter. Mot bakgrund härav förordar jag att den granskningsfriakretsen av brev från häktad skall i överensstämmelse med KraL omfatta brevtill varje svensk myndighet. Dessutom bör självfaUel liksom f. n. häktad fåutan föregående gransknmg avsända brev till sin offenllige försvarare. Somframgår av vad jag tidigare anförl är häkteslagen tillämplig på samtligakategorier häktade, således även på häktade som vistas på rättspsykiatriskklinik för att undergå rättspsykiatrisk undersökning. I en framställning tillregeringen framhåller JO (se avsnitt 4.2.2) att bland dessa finns personer somuppenbarligen är psykiskt sjuka och som senare skall överlämnas till sjukhusför vård enligt lagen (1966: 293) om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall (LSPV) därför att de är i 1975/76: 90 47 oundgängligtbehov av sådan vård. JO finer det oegentligt att sådana personer inte kan, när vårdskälövertygande talar för det, hindras från att avsända brev som kan vålla demsjälva betydande olägenheter och obehag. Enligt JO:s mening talar därförbeaktansvärda skäl för att genom lagändring införa en rätt atl i den sjukeseget intresse kvarhålla brev i nu angivna fall. Även jag anser attbestämmelser bör införas som öppnar möjlighet atl av vårdskäl i vissa fallvägra häktad som vistas på rättspsykiatrisk klinik att avsända brev eUer annanskriftlig handling. En sådan kvarhållningsrätl bör emeUertid, som JO ocksåframhållit, begränsas strikt tiU situationer då ett ingrepp i den häktadesmöjUghet att kommunicera med yttervärlden framstår som helt nödvändigt medhänsyn till dennes psykiska tillstånd. Bestämmelser i ämnet bör tas in i lagen(1966: 301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål. Som JO föreslagit börbestämmelserna ha tillämpning även på den som är tvångsvis intagen på rättspsykiatriskklinik med stöd av 9 § första stycket samma lag. Bestämmelserna bör utformasmed ledning av såväl 15 § LSPV som de av mig förordade reglerna ombrevkontroll i nya häkteslagen. Lämpligen torde böra föreskrivas alt om häktadeller annan här avsedd misstänkt som vistas på rättspsykiatrisk klinik villavsända brev, chefen för kliniken får kvarhålla brevet, om den misstänkte liderav psykisk sjukdom och anledning föreligger anta att brevet har ett sådant avsjukdomen påverkat innehåll att dess avsändande kan föranleda betydandeolägenhet för den misstänkte. Medger den misstänkte att brevet får öppnas ochgranskas, får brevet kvarhållas om brevet visar sig uppenbarUgen ha ett sådantinnehåll som har sagts. Undantag från dessa bestämmelser bör föreskrivas ifråga om brev som är ställt till svensk myndighet eller den misstänktesoffentlige försvarare. De i det föregåendeförordade reglema om granskning av brev bör avse förutom brev i egentligbemärkelse även annan skriftlig handling. 1 princip bör bestämmelserna görastillämpliga också på försändelse av annat slag än brev eller annan skriftiighandling, t. ex. paket. Dock finns anledning alt i vissa hänseenden övervägasärskilda regler för försändelser av nu angivet slag. Sålunda bör hinder förhäktad att ta emot sådan försändelse gälla även i fall då försändelsen kanäventyra ordningen eller eljest medföra olägenhet. Härutöver kan, som uttalatsi promemorian, finnas behov av en möjlighet att i administrativ ordningföreskriva generella inskränkningar i häktades rätt att ta emot vissa slag avförsändelser. Vad jag närmast syftar på är s. k. gåvopaket. Vid vissa häktenkan sålunda föreligga risk för all narkotika smugglas in genom att denförpackas i livsmedelspaket på sådant sätt att den inle upptäcks vid enmtinmässig granskning. Detta kan vara fallet också när det gäller insmugglingav t. ex. vapen och andra redskap för utbrylningsförsök som måste hindras avsäker- 1975/76: 90 48 helsskäl.I nya lagen bör därför införas en bestämmelse som anger att regeringen ellermyndighet som regeringen besiämmer får föreskriva alt häktade inte utan särskiltmedgivande får la emot försändelser av annat slag än brev eller annatmeddelande under förutsättning att det är påkallat för att hindra attotillåtna varor införs i förvaringslokal. En motsvarande beslämmelse finns i24 § andra stycket KraL. Bestämmelsernai den nuvarande häkleslagen om häktads rätt att ta emot besök (8 §) ärlagtekniskt och materiellt samordnade med reglerna om brevväxling. Häktad fårsålunda inte ta emot besök, om det inte bedöms kunna ske utan att äventyraordning och säkerhet eller medföra kollusionsfara. Tillämpningskungörelseninnehåller vissa ytterligare bestämmelser i ämnet, bl. a. om möjlighet altlåta besök ske under bevakning. I promemorian föreslås atl besöksrättenregleras mera utförligt i lag och att bestämmelsema utformas efler förebild avmotsvarande regler i KraL (29 §) med de avvikelser som är påkallade med hänsyntill de båda lagarnas olika tillämpningsområden. I den föreslagna lagtextenföreskrivs inledningsvis att häktad får ta emot besök i den utsträckning detlämpligen kan ske. Som hinder i besöksrälten anges därefter atl häktad intefår ta emot besök som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt samt alt den somär häktad på grund av misstanke om brott inte heller får ta emot besök som kanmedföra koUusionsfara.