prop · FY03104 · 1975-12-31 00:00:00 — nasamt 11 § andra stycket (årsbok och bilagor) kan räkenskapsmaterialet sålundautgöras av film eller annat material med registreringar i mikroskrift som kanläsas med förstoringshjälpmedel, eller också av hålkort, hålremsa, magnetbandeller annat material med registreringar som genom omedelbar utskrift kan tasfram i någon av de tidigare nämnda formerna. Föreliggervisst räkenskapsmaterial bara på maskinläsbart medium, måste det alltså vara möjUgtatt omgående få fram en läsbar utskrift av materialet. Vid revision ellerskattekontroll måste företaget på anvisningar av den som utför revisionenresp. kontrollen kunna ta fram önskat räkenskapsmaterial i läsbar form. Iandra stycket föreskrivs att hålkort, hålremsa, magnetband etc, inte färanvändas för sammanfattningar av huvudbokföringen eller för bådeverifikationer och grundbokföring. Företagmed omfattande inbördes affärer kan tänkas utveckla rationella metoder fördatakommunikation, om uppgifter inte behöver tas fram i visuell form. I stäUetför genom fakturor o, d, kan betalningsanspråk tillkännages genom uppgifter påmagnetband eller via terminaler. Verifikationerna kommer dä att föreligga iendast maskinläsbar form, varvid översända magnetband eller magnetband medregistreringar av uppgifter från terminal kan användas vid mottagarensdatorbearbetning. Som framgår av stycket måste grandbokföringen då beslå avdatorlistor i vanlig läsbar form eller mikrofUm e, d. I andra faU kan konventioneUadokument läggas till grund för stansning, magnetbands-registrering o, d, hosden ena kontrahenten, varefter kopia av detta medium kan användas somverifikationer hos den andra. Grunddokumenten kan också utgöras avstandardiserade inbetalningskort, betal-ningsavier o, d. med uppgifter ivisuell form som pä optisk väg eUer annat sätt kan läsas av dator. Rör det sigdärvid exempelvis om ett mycket stort antal transaktioner på mindre belopp, kanman anse sig sakna behov av att obligatoriskt ta fram dalalislor med enegentlig grundbokföring i visuell form. De standardiserade verifikationerna kandä ge ett tUlfredsställande register post för post. Datorbearbetningen kanexempelvis inriktas på att ta fram sammanfattningar av huvud-bokföringen och Ustoröver olika personkonton eller över deras saldon, varvid fullständigakontoutdrag kan framstäUas vid behov. Vid revision och annan kontroll får man, tUlsammansmed en genomgång av systemet och dokumentationen, ta ut stickprov i vanligläsbar form från det endast maskinläsbara materialet. Vid den fortlöpandedatorbearbetningen kan datorn programmeras att successivt ta fram erforderUgtkontrollmaterial. Enligttredje stycket får de i första stycket punkterna 2 och 3 angivna datamediernaanvändas bara under vissa förutsättningar. Enligt mina överväganden i denallmänna motiveringen krävs att Det måste därvid i förhåUande tiU varje system, med devariationsmöjligheter som finns, prövas om systemet tiUgodoser de till-förUtUghets-och kontrollintressen som bär upp bokföringslagstiftningen. Det måste sålundavara säkerställt att registreringarna är varaktiga, att registrerade uppgifterär lätt åtkomliga samt att materialet bevaras på betryggande sätt. Jag harnärmare motiverat dessa bestämmelser i avsnitt 5,5. Jag vill tiUägga attlänsstyrelsen vid sin tillståndsgivning har möjlighet att uppställa särskildavillkor för tillståndet. Bestämmelsernai paragrafen har sin motsvarighet i 12 och 13 §§ utredningens förslag. Iförsta stycket föreskrivs att den löpande bokföringen skall för varjeräkenskapsår avslutas genom alt årsbokslut upprättas. Detla skall bestå av båderesuUaträkning och balansräkning, I stycket intas en erinran om alt ocksåbilagor kan förekomma till dessa, I andra stycket, sommotiverats i avsnitt 5,4, föreskrivs att årsbokslutet så snart det kan ske ochsenast efler räkenskapsårets utgång skall föras in i årsbok. skall vara bunden. Stycket innehåller en erinran om alt bUagor lillårsbokslutet inte behöver föras in i den bundna boken. Vidare anges attårsbokslutet och därtill hörande bUagor skall upprättas i vanlig läsbar formoch avfattas på svenska. Stycket upptar slutUgenbestämmelser om underskrift av årsbokslutet, Bestämmelsema om vem som skallskriva under årsbokslutet överensstämmer helt med gäUande lag. För rörelse,som drivs av juridisk person, blir det sålunda reglerna om behörig stäUföreträdareför den juridiska personen som bestämmer vem som skall skriva under. För andrabokföringsskyldiga är det naturUgtvis den som bokföringsskyldigheten åvUar, rörelseidkaren,som skall underteckna bokslutet. Självfallet skall underskriften liksom enligtgällande rält ske i årsboken, I praxis är det vanligtatt anstäUd eller annan, som mera självständigt handhar bokföringen ochupprättar bokslutet, kontrasignerar delta. Det är givetvis önskvärt att sådanperson bestyrker uppgifterna med underskrift. Jag har inte ansett det behövUgtatt föreslå någon uttrycklig bestämmelse om detta. Det torde vara enorganisationsfråga, som får avgöras av rörelsens ledning, om kontrasignalionskall förekomma. Enligt bestämmelsen iandra stycket är det inte balansdagens datum utan dagen för underskriften somskall anges. Den som skriver under årsbokslutet skall därför bedömaverksamheten med visst hänsynstagande också tUl den kännedom han har om detgångna årets rörelse vid denna senare tidpunkt. Förhållandet efterräkenskapsårets utgång kan exempelvis ge anledning tiU en ytterligareförsiktighet i någon värde- ringsfråga.Om det är möjligt att fortfarande justera värdet i balansräkningen, bör dettaske. Annars får, om förhållandel har väsentlig betydelse, särskild anteckninggöras till bokslutet enligt vad som föreskrivs därom i 20 § första stycket 4. Enligltredje stycket skall balansräkning också utan dröjsmål göras upp och föras in iårsbok när bokföringsskyldighet inträder eller när grunden för sådan skyldighetändras. Förrörelse, som inte drivs av juridisk person, torde bokföringsskyldigheten ochskyldigheten att upprätta öppningsbalans inträda när rörelseidkaren faktisktbörjar sina förbindelser med omvärlden, träffar avtal etc, i och för rörelsen.För en juridisk person blir dess konstituerande som juridisk person denavgörande tidpunkten. Här kan sålunda balansräkningen komma att avse entidpunkt då den egentiiga rörelsen utåt ännu inte kommit i gång. Genom att enjuridisk person uppkommit har emellertid sådana ekonomiska relationeretablerats mellan rörelsen och delägarna att en balansräkning bör redovisa detekonomiska utgångsläget för den planerade verksamheten. Enligt stycket föreliggerskyldighet att upprätta inledande balansräkning också då rörelse, som intedrivs av juridisk person, byter ägare. Och sådan skyldighet inträder också dåbokföringsskyldig rörelse byter identitet och fortsätter exempelvis ibolagsform. Enligtde av utredningen föreslagna övergångsbestämmelserna till lagen behöver densom inte varit bokföringsskyldig enligt tidigare gäUande lag inte göra uppnågon balansräkning när bokföringsskyldighet nu inträder. En motsvarande regelhar intagits i deparlementsförslaget (se vidare vid övergångsbestämmelserna). Ifjärde stycket upptas bestämmelse om att undantagsvis de specifikationer somutgör bUagor till årsbokslutet kan finnas i mikroformat, direkt läsbart medförstoringshjälpmedel. Det krävs emellertid alt ger tUlstånd,Bestämmelsen har motiverats i avsnitt 5.5. Undantagetfrån kravet på vanlig läsbar form lorde bli aktuellt endast i fråga om specificeringav sammansatta poster i balansräkningen. Tillstånd torde kunna medges för bankeroch storföretag, där praktiska skäl talar för att utskrift i vanlig läsbar formav namn och belopp i fråga om t, ex, hundratusentals konloinnehavare inte börgöras, Iparagrafen, som har sin motsvarighet i 3 § utredningens förslag, regleras frågorom räkenskapsårets omfattning. Bestämmelserna har utförligt kommenterats i denallmänna motiveringen, avsnitt 5,2,3, Jag hänvisar till vad jag anfört i detsammanhanget, Iparagrafen, som har sin motsvarighet i 14 § och 20 § första stycket utredningensförslag, sammanförs vissa för årsbokslutsreglerna gemensamma definitioner. Iförsta stycket definieras begreppen anläggningstillgång och omsättningstillgång.I enlighet med mina överväganden i den aUmänna motiveringen, avsnitt 5.4.1, skaUmed anläggningstillgång förstås tillgång, som är avsedd att sladigvarandebrukas eller innehas i rörelsen. Med omsättningstUlgång förstås annan tillgäng. Gränsdragningen mellananläggnings- och omsättningstillgångar har betydelse i tvä hänseenden. Delsgäller för dessa grupper olika värderingsregler, dels skall de ibalansräkningen tas in under oUka rubriker. Avdefinitionen framgår att del inte är tUlgångens natur i och för sig utanavsikten med innehavet som är avgörande för tillgångens klassificering. Medant, ex, fastigheter för de flesta företag är anläggningstillgångar, är av ett tomtexploalerings-eller byggnadsföretag ägda tomter och byggnader, som inte är avsedda förstadigvarande bruk i rörelsen, att klassificera och värdera somomsättningstillgångar, I praktiken uppkommer inte sällanrubriceringssvårigheter beträffande fordringar och värdepapper. Avsikten medinnehav av en sädan tillgång kan ibland vara rätt obestämd. Tillanläggningstillgångar bör normalt hänföras inte bara fordringar grundade pålångfristig utlåning utan även långfristiga kundfordringar, medan kortfristigafordringar utgör omsättningstillgångar. När det gäller att skilja mellanlångfristiga och kortfristiga fordringar torde det vara lämpUgt att utgå frånen tidsgräns av ett är, varvid hänsyn bör tas inte bara till den rent formellaförfallotiden utan till den beräknade faktiska löptiden. En strikt till-lämpningav indelningen i kort- och långfristig fordran innebär att den del av enlångfristig fordran, som förfaller till betalning under räkenskapsåret, skallredovisas som omsättningstillgång. Inventarierär i princip anläggningstillgångar. Som utredningen framhållit bör dockinventarier, som underkastas hastig förbrukning, jfr punkt 3 a i anvisningarnatill 29 § kommunalskattelagen, kunna lämnas utanför balansräkningen ochbokföras som kostnad under inköpsåret. Ävenom sålunda bl. a, fordringar och värdepapper för kortfristiga innehav är omsättningstUlgångar,får begreppet omsättningstillgäng och de därtill knutna värderingsreglerna sinstörsta betydelse för varulagret. Varulagret är vad som finns kvar över etträkenskapsårsskifte av de produkter som rörelsen tillverkar, försäljer, tillhandahåUereller gör av med i sin verksamhet. Hit hör sålunda bl, a, handelsvaror, råvaror,halvfabrikat och färdigtillverkade produkter men också sådant som bränsle,smörjmedel, rengöringsmedel, förpackningsmaterial och annat som förbrukas i denfortlöpande verksamheten. Andrastycket innehåller definitioner på begreppen anskaffningsvärde och återanskaffningsvärde. Medtillgångens anskaffningsvärde förstås utgiften för dess förvärv eller tiUverkning,Frågan om vad som skall hänföras till utgiften för en tillgångs anskaffningeller tUlverkning får bli beroende av vad god redovisningssed bjuder. Enfast praxis, uttryckt bl, a, i motiven tiU gällande aktiebolagslag (SOU 1941:9 s.379), torde medge att i anskaffningsvärdet, tUlverkningsvärdet, för egnaprodukter räknas in direkta tillverkningskostnader, tillägg för allmänna tiUverkningskostnaderoch skälig andel i allmänna förvaltningskostnader. Enligt inventeringslagen(1955: 257) skall vid lagervärderingen tiUägg för skälig andel av indirektakostnader göras. Detta beräkningssätt synes aUtjämt böra tillämpas. Det bör aUtsåockså i fortsättningen vara tillåtet att i värdet inbegripa skäUg andel avallmänna omkostnader i den mån sådan andel kan beräknas med någon grad avtillförlitlighet. Såsom hittUls bör värderingen inte få innefatta någraförsäljningsutgifter eller ränta pä eget kapital. I fräga omanskaffningsvärdet för fordringar bör observeras, att om en fordran uppstår förrörelsen på grund av t. ex. en leverans, fordringens anskaffningsvärde normaltär dess nomineUa värde vid tillkomsten, inte de utgifter rörelsen haft förleveransen. Anskaffas å andra sidan en fordran, t, ex, en obUgation, genom köpbestäms dess anskaffningsvärde av köpeskUlingen och andra utgifter i sambandmed förvärvet. För varor som anskaffasvid olika tidpunkter och där de olika varupartierna i redovisningen och detfysiska handhavandet inte hålls åtskilda utgår skatterätten från attanskaffningsvärdet beräknas enligt den s, k, först in- först ut- metoden (seanvisningarna tUl 1 § inventeringslagen). Anskaffningsvärdet avser då detfaktiska lagret, dvs, i regel de senast inköpta eller producerade partierna. Om lagret i praktiken omsätts sä att äldre partier säljs först, ärdet naturUgt att värderingen bygger på priserna för de senaste inköpen. Menockså för det fall att tidigare inköpta partier faktiskt finns kvar upprätthåUerskatterätten ett först in- först ut- antagande. Med hänsyn härtill anser jagatt först in- först ut- principen bör tUlämpas. Någon särskild bestämmelse omdetta har jag, i likhet med utredningen, inte ansett nödvändig. Med återanskaffningsvärdetavses dagspriset på balansdagen (jfr 1 § inventeringslagen), Iandra stycket slås också fast att balansdagen är den dag då räkenskapsåretutgår. Iparagrafen, som har motsvarighet i 20 § utredningens förslag, ges bestämmelserom värdering av omsättningstiUgångar. I första och andrastyckena föreskrivs för alla omsättningstillgångar en värdering till högst detvärde, som svarar mot lägsta värdets princip. I enlighet med de övervägandenjag redovisat i den aUmänna motiveringen, avsnitt 5.4.5, föreskrivs sålundaatt omsättningstUlgång får tas upp till högst anskaffningsvärdet. Är verkUgavärdet av tiUgången lägre än anskaffningsvärdet så får det inte tas upp överdetta verkliga värde. SomverkUgt värde anses enligt andra stycket i första hand nettoförsäljningsvärdet(försäljningspris minskat med försäljningskostnader). Men också återanskaffningsvärdet,i förekommande fall med avdrag för inkurans, eller annat värde som är förenligtmed god redovisningssed kan få användas som verkligt värde. Iformuleringen " försäljningsvärdet efter avdrag för försäljningskostnaderna"åsyftas med försäljningsvärdet det pris som rörelsen uppnår vid normalförsäljning i den löpande verksamheten. I försäljningskostnaderna bör inräknasskälig andel av rörelsens administrationskostnader. Skälatt avvika från huvudregeln om nettoförsäljningsvärdet kan ha sin grund itillgångens beskaffenhet men också i förhållanden som rör företaget eUer denbransch det tillhör. Är det klart enklare att använda återanskaffningsvärdet,bör man kunna avvika från huvudregeln om netto-försäljningsvärdet. Företagetkan exempelvis av olika andra skäl ha ett lagerredovisningssystem som gör envärdering efter återanskaffningsvärdet enklast. Också andra skäl, hänförUgaexempelvis tUl särskilda förhåUanden beträffande prisrörelserna inomvederbörande bransch, kan medföra att återanskaffningsvärdet framstår som ettlämpligare värde än ett av mera tiUfälliga faktorer beroende nettoförsäljningsvärde. Enligtstycket får även annat värde än nettoförsäljningsvärde eller återanskaffningsvärdeanvändas, om det är förenligt med god redovisningssed. Med anledning härav kanpåpekas att anvisningama tiU 1 § inventeringslagen anger att värdering tillfasta styckepriser kan vara en lämplig värderingsmetod. Ävenom olika värderingsmetoder enligt det anförda kan komma att användas är detviktigt att vederbörande företag kontinuerligt försöker tiUämpa en och sammavärderingsprincip. Enligt 20 § första stycket 1 skall särskilda upplysningarlämnas om de grunder som används för värderingen och om betydelsefullaändringar av gmndema. Deföreskrivna värderingsreglerna har naturligtvis sin största betydelse förvarulagret. Reglerna stäUer sig ocksä jämförelsevis enkla att till-lämpa vidvärdering av handelsvaror eller av färdiga produkter hos tillverkande företag. Emellertidbör reglerna också tillämpas i fråga om pågående arbeten. Detta är enbranschspecifik post, som kännetecknas av att man bedriver konlraktsregleradearbeten på annans egendom med successiv fakturering och med en värdering sombaseras på nedlagda kostnader och ett av kontraktet beroende verkligt värde.Också inom konsultbranschen har en post pågående arbeten brukat tas upp ibalansräkningen. Den värderingssitualion, som föreligger vid pågående arbeten,förekommer också vid produkter i arbete, särskilt då produkter som tillverkaspå bestäUning. Envinstavräkning bör i princip inte få äga rum förrän arbetet slut- förtsoch beställaren normalt skilt sig från uppdraget. Att tillverkaren efterbesiktning e. d. kan ha att fullgöra vissa normala justerings- eller kompletteringsarbetenbör inte hindra en vinslavräkning, om betalnings-rätten i övrigt är klar. Detillkommande arbetena förutsätts då kunna säkert värderas och tillräckligareserveringar göras. Motsvarande bör gälla i fråga om garantiansvar. En vinstavräkningbör sålunda inte hindras av att ett normalt garantiansvar till klart bedömbartbelopp står kvar. Kan tillkommande arbeten föranleda stora kostnader eller ärgarantiansvaret stort och svårbedömbart, bör däremot vinstavräkningen dröja.Försiktighetsprincipen bör leda till att vinsten dä inte betraktas somrealiserad. Ärdel fråga om stora pågående arbeten på annans fasta egendom, bör det dock kunnagodtas att en successiv balansering sker. Tekniskt sett torde värderingen isådant faU få göras efter i huvudsak följande linjer. kan arbetsobjektetinte värderas efter några försäljningsvärdeberäkningar. Från bokföringen fårdå tas fram uppgifter om de kostnader, direkta och indirekta, som intillbalansdagen lagts ned pä objektet. Därefter måste en bedömning göras av färdigställandegradenoch jämförelser anställas med entreprenadsumman för den färdiga produkten.Ibland kan detta ske genom att de återstående kostnaderna beräknas efteruppgjord kalkyl eller på annat sätt. Andragånger kan en mera direkt jämförelse göras mellan faktiska kostnader ochkalkylerade kostnader för hittillsvarande åtgärder. kan en direktproportionell beräkning ske genom en uppdelning av den slutligaentreprenadsumman efter färdigställandegraden. Nedlagda kostnader blir sedan balansgUlaendast i den mån de har täckning i det verkliga värde som enlreprenadsumman gerför den aktuella färdigställandegraden. Värderingsreglernaskall tiUämpas också för sädana omsättningstillgångar som fordringar, aktier,obligationer och andra värdepapper samt innehav av utländsk valuta. Man haralltså också här att göra en bedömning av lägsta värdet. För fordringar iannan valuta medför detta bl, a, att kursvinster inte bör påverka värderingen.Vinsterna är reaUserade först dä betalning skett. Kursförluster däremot börföranleda en värdenedskrivning. Vidare gäller att ett värdepapper, som står ilägre kurs än den för vilket det köpts, måste tas upp till det lägre värdet. Avbestämmelserna följer vidare att en aktie inte får tas upp över det faktiska inköpspriset, Itredje stycket upptas den i allmänna motiveringen, avsnitt 5,4,5, förordadedefinitionen av lagerreserv. Om lagret faktiskt bokförs till lägre värde än vadförsta och andra styckena medger, skall denna skillnad enligt stycket tas uppsom lagerreserv. Enligt 19 § skall lagerreserven i princip tas upp påpassivsidan i balansräkningen. Detta redovisningssätt förutsätter att lagretpå aktivsidan tas upp tUl det högsta tillåtna värdei. Fjärdestycket innehåller undantagsbestämmelser av innehåll alt en omsättningstillgångkan tas upp över anskaffningsvärdet, däremot inte över verkliga värdet, när detpå grund av särskilda omständigheter kan anses tillåtet enligt godredovisningssed. Som exempel på sådant undantagsfall brukar anges att enfärdig virkesleverans av något särskilt skäl, t, ex, ishinder, inte kanfullgöras före räkenskapsårets slut såsom avsikten varit. Ett mera typisktfall där undantagsregeln kan komma till användning avser företag som tiUverkarett fåtal stora objekt, vilkas tillverkning kräver . Ett mindreföretag i byggnadsbranschen kanske arbetar med ett eller ett par objekt avvilka under ett visst räkenskapsår inget blir färdigt. Mot bakgrund av devärderingsregler för pågående arbeten jag angett under första och andrastyckena denna paragraf, bör enligt god redovisningssed ett sådant företag vidvärderingen kunna ta upp en efter försiktig bedömning beräknad andel av påräkneligvinst. Givetvis får man aldrig då ta upp mer än som svarar mot objektets färdigställandegrad.Jag vill understryka att arbetet måste vara i det närmaste färdigställt och attkostnader och intäkter därför av sådant skäl eUer av annan anledning med i detnärmaste fuU säkerhet kan fastställas. förslag skulle synnerliga skäl föreligga för att undantagsregelnskulle få äberopas. Enligt min mening bör som rekvisit, som framgår avlagtexten, i stället anges att särskUda omständigheter av antydd natur- föreUgger, Jag vill emellertid understryka att jag i likhet med utredningenanser att mycket stor restriktivitet måste iakttas då det gäller härifrågavarande avsteg från lägsta värdels princip. Jag vill i fråga om dennaparagraf tillägga att lagtexten ger uttryck för grundprincipen att varjeenskild tillgäng skall värderas för sig. Därav följer emellertid inte att enkollektiv värdering inte är tillåten när det gäller en homogen varugrupp somframstår som en enhet. Här måste en värdering efter genomsnittspriser ellerandra koUektiva principer ofta förekomma av praktiska skäl. Olika varugrupperbör däremot inte få föras ihop i värderingen. Ett sänkt värde på ett varuslagfår således inte kvittas mot ett höjt värde på en annan varugrupp. Detta skullestrida mot den försiktighetsprincip som skall vara vägledande för värderingen, Iparagrafen, som har motsvarighet i 21 § utredningens förslag, ges bestämmelserom värderingen av anläggningstillgångar, I enlighet med mina överväganden iavsnitt 5,4,5 överensstämmer utformningen av bestämmelsema nära med de avaktiebolagsutredningen förordade, Iförsta stycket ges den grandläggande värderingsregeln för alla anläggningstillgångaratt de får tas upp tiU högst anskaffningsvärdet och atti detta värde får inräknas utgifter för förbättring av tUlgången, Vidare gesett generellt förbud mot uppskrivning med vissa undantag (fjärde stycket samt16 § andra stycket). Andrastycket innehåller regler om avskrivning enligt avskrivningsplan beträffandede anläggningstillgångar, t, ex, maskiner och byggnader, för vilka enligtgrunderna för värderingen i en resultatutredningsbalans en periodisering avanskaffningsutgiften måste ske genom belastning av årsresultaten undertillgångens ekonomiska livslängd. Jag har i det nämnda avsnittet 5,4,5utförligt uppehållit mig vid avskrivningsproblematiken. Jag hänvisar till vadjag i det sammanhanget har anfört. Tredjestycket behandlar dels extraordinära nedskrivningsbehov avseende sådana anläggningstiUgångarsom omfattas av andra stycket, dels erforderliga nedskrivningar av andra slagav anläggningstiUgångar, t, ex, aktier och långfristiga fordringar.Nedskrivning skall enligt slyckel ske då det är fråga om en varaktigvärdeminskning. Somnämnts omfattas också tillgångar som avskrivs av bestämmelsen istycket. Också en sådan tillgång kan drabbas av en värdenedgång som är störreän som förutsattes då man bestämde avskrivningsplanen. Jag viU framhålla i sådant fall i första hand bör försöka korrigera förhåUandena genom attjämka avskrivningsplanen och göra hårdare avskrivningar i fortsättningen.Ibland är detta dock inte tillräckligt. En oförutsedd kraftig värdeminskningbör då kompenseras genom en nedskrivning. Fjärdestycket innehåller den i den aUmänna motiveringen kommenterade bestämmelsen omuppskrivning av värdet på anläggningstillgäng. Som förutsättning för attuppskrivning skaU kunna få ske gäUer enUgt stycket att tillgången har ettbestående väsentligt övervärde i förhällande till tidigare bokfört värde. Somgenerellt tak för uppskrivningen gäller att tUlgången får tas upp till högstdet nya bestående värdet. Fast egendom får inte skrivas upp över gällandetaxeringsvärde.