prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — 145 a § Om betalning har utfallit på kapitalbeloppet avfordran, tUl säkerhet för vilken företagsinteckning har meddelats, skallrättens ombudsman enligt denna paragraf anmäla detta till inskrivningsdomarenoch därvid sända in föreliggande utdelningsförslag eller annan handling somvisar fördelningen. Åtgärderna skall vidtas sedan tiden för motutdelningsförslaget har gått till ända eller väckt har avgjorts genombeslut som vunnit laga kraft. Kan det antas att ytterligare betalning kommeratt tilläggas inteckningshavaren, skall dock med anmälan anstå tills det harblivit avgjort, om sådan betalning skall utgå. Slutligen föreskrivs att, närinteckningshavaren lyfter betalning, anteckning härom skall göras påinteckningshandlingen. Paragrafen infördes med lagen (1966:454) omföretagsinteckning och bör jämföras med 14 § denna lag. Enligt detta lagrumblir, om f öretagsintecknad egendom säljs på grund av utmätning eller i konkursoch betalning utfaller på kapitalbeloppet av intecknad fordran, inteckningenutan verkan till motsvarande belopp. Jfr även 29 § andra stycket lagen omföretagsinteckning och 10 § 8 kungörelsen (1%6:455) med tillämpningsföreskriftertill samma lag. Den situation som 145 a § behandlar kan uppstå även i demindre konkurser som skall handläggas enligt den enklare ordningen i 9 kap. ochdär någon rättens ombudsman inte skall förekonuna. Paragrafen kan därför intekvarstå oförändrad. Kommittén nänmer att i skrivelse tillutredningen (Ju 1972:12) angående företagsinteckning har riktat kritik motanmälningsskyldighetens utfomming i paragrafen. Enligt kommitténs mening börfrågan regleras i administrativ ordning. Paragrafen föreslås därför avkommittén upphävd. Enligt min åsikt är det inte möjligt att i nu förevarandesammanhang ta ställning till hur anmälningsskyldigheten i sakligt hänseende börvara utformad i fortsättningen. För den skull bör nu endast en nödvändiganpassning av bestämmelsen till den nya handläggningsformen för mindre konkursergöras. Lättast kan en sådan anpassning ske, om underrättelseskyldighetenflyttas över från rättens ombudsman till förvaltaren. Med en sådan lösningbör bestämmelsen tills vidare kunna stå kvar i KL. Prop.1975/76:210 197 Departementsförslaget har utformats i enlighet härmed.Härutöver har i lagtexten ordet inskrivningsdomaren bytts ut mot ordet inskrivningsmyndigheten. 183 § Paragrafen innehåller regler om talan mot vissaborgenärsbeslut, bl.a. angående val av förvaltare. En redaktionell justeringhar gjorts av hänsyn till de nya reglema i 45 § om utseende av förvaltare. 185 § Paragrafen innehåller de grundläggandebestämmelserna om handläggningen av mindre konkurser. Bestämmelserna haringående behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1). I kommittéförslagetfinns bestämmelser motsvarande paragrafens första och fjärde stycken i 185 §respektive 185 a § första punkten. Innan jaggår in på de olika reglerna om mindre konkurser skall jag i korthet beröra hurdet nya systemet är uppbyggt. Enligt 185 § kan konkursdomaren i fråga om mindrekonkurser välja mellan två altemativ. Antingen beslutar han direkt attkonkursen skall handläggas i den enklare ordning som anges i 9 kap. (förstastycket). Detta gäller väsentligen samma fall som handläggs somfattigkonkurs. EUer beslutar konkursdomaren om att viss utredning snabbt skallföretas före det slutliga valet av handläggningsform (andra stycket). Dettagäller fall då konkursen handläggs som ordinär konkurs men där det anseskuima vara lämpligt att tiUämpa den enklare handläggningsformen. Väljerkonkursdomaren det första alternativet, handläggs korUcursen därefter enligt185 a-g §§. Väljer han det senare alternativet, sker utredningen enligt 186 och186 a §§. I utredningsfallet skall konkursdomaren sedan bestänuna om konkursenskall handläggas vidare enligt 185 a-g §§ eller som ordinär konkurs. Reglerna i185 a-d §§ gäller alla mindre konkurser, medan 185 e-g §§ blir tillämpliga baraom utdelning till borgenärema kommer i fråga. Bestämmelser om konkurskostnaderges i 188 och 188 a §§. Första stycket i 185 § anger i vilka fall konkursdomarendirekt skall förordna att konkurs skall handläggas enligt den enklare ordningvars huvuddrag jag har beskrivit tidigare. 1 derma del överensstämmer regeln ihuvudsak med inledningen till nuvarande 185 §. Regeln avser sådana fall dåkonkursen enligt gällande lag skall handläggas som ursprunglig fattigkonkurs,dvs. fall där det finns anledning anta att gäldenärens bo inte förslår tillbetalning av konkurskostnaderna. Härmed avses kostnaderna för ordinär korUcurs.Att det är dessa kostnader som avses har särskilt markerats i förslaget. Vadsom räknas till konkurskostnader har berörts i den allmärma motiveringen(avsnitt 5.2.6 och 5.2.7). I likhet med vad som gäller i fråga om fattigkonkursuppställs i första stycket inte något krav på att boet skall antas vara avenkel beskaffenhet. Beträffande frågoma hur värdet av tillgångarna ochstorleken av konkurskostnadema skall uppskattas skall i princip gälla detsammasom 1975/76:210 198 f.n. vid tiUämpningen av 185 §. Omgäldenären är fysisk person, skall hans beneficium dvs. vad som behövs förhans och hans familjs försörjning (jfr 27 och 97 §§) från-räknas. Vidaremåste reglerna i 81 § om fördelning av ansvaret för konkurskostnadema mellanolika slags egendom beaktas. Dessa regler innebär att vissa tillgångar får tasi anspråk bara för speciella konkurskostnader. Detta kan medföra att enkorUcurs skall handläggas i den enklare ordningen trots att värdet avtiUgångama i boet överstiger de beräknade sammanlagda konkurskostnaderna. Huruvida tvistiga tiUgångar skall medräknas får avgörasfrån fall till fall. Vid beräkning av värdet av sådana tUlgångar bör storförsiktighet iakttas. Under förarbetena till KL anmärktes att hänsyn inte kundetas till värdet av ett tvistigt anspråk, om det inte var så gott som uppenbartatt detta tiUkom gäldenären. Vad angår kostnadssidan får konkursdomaren bilda sig enungefärlig uppfattning om hur stora kostnader som skulle följa med en ordinärkonkurs i det aktuella fallet. Härvid kommer främst arvodena till förvaltarenoch rättens ombudsman i blickpunkten. Några massaskulder firms inte närkonkursen beslutas. Konkursdomaren kan på detta stadium normalt inte fömtse storlekenav de massaskulder som eventuellt kan uppkomma. Med hänsyn härtill börmassaskulder inte beaktas i detta sammanhang (jfr 185 d § andra stycket). Paragrafens andra stycke tar upp en av huvudpunkterna ikommittéförslaget, nämligen att vissa konkurser som handläggs enligt deordinära reglerna skall följa i princip samma handläggningssystem som denuvarande fattigkonkursema. Beträffande de konkurser varom nu är fråga skallkonkursdomaren dock enligt departementsförslaget inte genast ta definitiv ställningtill vilken handläggningsform som skall väljas. I stället skall, som harangetts i den allmärma motiveringen (avsnitt 5.2.1), först göras viss utredningom gäldenärens ekonomiska förhållanden. Bestämmelser om denna utredningsfasfinns i 186 §. Konkursdomarens slutliga prövning av handläggningsformen skerdärefter enligt 186 a §. Som framgår av denna paragraf skall prövningenregelmässigt ske inom från konkursbeslutet. Förutsättningarna för att utredning enligt 186 § skallkomma till stånd är att det finns anledning anta att konkursbo med hänsyn tilldess omfattning och övriga förhållanden är av enkel beskaffenhet och att detkan avvecklas snabbare och till lägre kostnad, om bevakningsförfarande enligt 5kap. Givetvis skall det inte vara fråga om ett sådant fall därkonkursdomaren enligt första stycket direkt förordnar att konkursen skallhandläggas enligt de särskilda bestänunelserna för mindre konkurser. I denaUmänna motiveringen har jag närmare utvecklat under vilka förhållanden denenklare handläggningsformen bör väljas och jag får i denna fråga i första handhänvisa till vad jag har anfört där. Jag vill tillägga att under- 1975/76:210 199 sökning enligt 186 § bör komma till stånd redan när enganska låg grad av sannolikhet talar för att konkursen bör handläggas i denenklare ordningen. Genom att utredning kommer till stånd i de tveksamma fallenkan ett alltför invecklat konkursförfarande i många fall undvikas. 1 de fall utredning skall ske skall konkursdomaren, om defbehövs, även sätta ut ett sammanträde att hållas inför konkursdomaren förslutlig prövning av frågan på vilket sätt konkursen skall handläggas. Givetvismåste konkursdomaren se till att tidpunkten passar den kronofogdemyndighet somenligt 186 § skall ha hand om utredningen. Det får också ankomma påkonkursdomaren att kalla gäldenären till sammanträdet. Bestämmelse härom kanmeddelas i administrativ ordning. I sådan ordning bör även föreskrivas attborgenär som har ansökt om konkursen bör kallas till sammanträdet. Övrigaborgenärer bör däremot normalt inte få särskUd kallelse till sammanträdet.Några särskilda regler om påföljd för utevaro anser jag inte behövliga. Konkursdomarens beslut enligt paragrafens första ellerandra stycke skall fattas i samband med att beslutet om konkurs meddelas. Jagvill påpeka att det enligt förslaget alltid är konkursdomaren som skall beslutaom handläggningsform. Detta gäller oavsett om själva konkursbeslutet harmeddelats av honom eller av rätten eller av högre instans. Konkursdomarensbeslut i fråga om handläggningsformen kan dock överklagas (se 210 § och 21 8promulgationslagen till RB). Det torde ligga i sakens natur att beslut somgäller handläggningen skall tillämpas tills vidare utan hinder av att besväranförs. Hovrätten över och har vidremissbehandlingen framhållit att det vore lämpligt att lagtexten utformas såatt redan därav framgår att beslut i fråga om handläggningsform skall sättasupp särskilt. menar däremot att det bör vara tillräckligt attbeslut om handläggningsform och tillämpat lagrum tecknas på handling i akten. Enligt min mening är ett beslut om val avhandläggningsform inte av den beskaffenhet att det behöver sättas upp särskilt.Om beslutet fattas enligt första stycket bör det räcka med anteckning i aktenoch på dagboksbladet. Härutöver kommer beslutet till uttryck genom denkungörelse som skall ske. Om beslutet fattas efter prövning enligt 186 a §kommer det i många fall att tas in i konkursdomarens protokoll från sammanträdet.Även detta får anses tillräckligt. Liksom de nuvarande reglerna om fattigkonkurs avserbestämmelserna om mindre konkurser endast själva förfarandet, sedan konkurs harbeslutats. I motsats tUl kommittén anser jag att det av tydlighetsskäl behövs enbestämmelse härom. 1 paragrafens tredje stycke anges i enlighet härmed hurbestämmelsema i 9 kap. om handläggning av mindre konkurser förhåller sig tillövriga regler i KL. Handläggs konkursen enligt 185 a-g §§ eller pågår utredningenligt 186 §, skall föreskrifterna om handläggning av konkurs i 19 § samt 3 och5-8 kap. äga tiUämpning endast om detta särskilt 1975/76:210 200 anges i 9 kap. Motsättningsvis kan av bestämmelsen utläsasatt de materiella bestämmelserna skall vara tillämpliga, när konkursenhandläggs i den enklare ordningen. Regleringen i paragrafens tredje stycke leder till att(bortsett från 19 §) hela 1, 2 och 4 kap. KL blir i princip tiUämpliga närkonkurs handläggs i den enklare ordningen. I den mån det i dessa kapitel firmsbestämmelser som förutsätter medverkan av rättens ombudsman (se t.ex. 98 §) fårdessa gälla i tiUämpliga delar. Jag vill påpeka att de bestämmelser i deangivna kapitlen enligt vilka rättens ombudsman har en beslutsfunktion nuföreslås ändrade. Också vissa bestämmelser i 5 och 6 kap. blir direkttillämpliga. Detta gäUer bl.a. reglerna i 100 och 100 a §§ om vilka fordringarsom får göras gällande i konkursen, 121 och 121 a §§ om kvittning underkonkurs, 133-135 §§ om solidariska skuldförhållanden, 136 § om viUkorliga fordringar,138 § om ränta och 139 § om värdering av vissa fordringar. Även 10 och 11 kap.blir tUlämpliga. I paragrafens fjärde stycke ges en regel om kungörande avkonkursdomarens beslut enligt första eller andra stycket. Regeln leder tillatt kungörelse skall ske i Post- och och i högst två ortstidningar(se 19 § andra stycket KL jämfört med 7 § tredje stycket konkursförordningen).Kungörelsen skall dessutom finnas tUlgänglig på rättens kansli. Har beslutfattats med stöd av paragrafens första stycke, måste av kungörelsen framgå attanledning finns till sådant antagande som sägs där. Har beslut fattats med stödav paragrafens andra stycke, är det i stället främst det förhållandet attutredning enligt 186 § skall ske, tid och plats för eventuellt sammanträdeinför konkursdomaren samt anledningen till sammanträdet som är av intresse.Närmare föreskrifter om kungörelsens innehåll torde få meddelas av regeringen.I fråga om konkursdomarens skyldigheter att underrätta annan myndighet omkonkursen finns redan bestämmelser i konkursförordningen. I dessa reglerbehöver endast vissa mindre betydande ändringar företas. 185 a § Paragrafen innehåller regler om förordnande ochentledigande av förvaltare. Paragrafen har utförligt behandlats i den aUmännamotiveringen (avsnitt 5.2.2 och 5.2.3). I kommittéförslaget upptas motsvarandebestämmelser i 185 a § andra punkten första och sista styckena. Enligt paragrafens första stycke skall konkursdomaren, närförordnande har meddelats att konkurs skall handläggas enligt 185 a-g §§,genast utse kronofogdemyndigheten i gäldenärens hemortskommun att förvaltagäldenärens bo. Begreppet gäldenärens hemortskommun används i 7 §lönegarantilagen (se prop. 1975/76:19 s. 73) och bör kunna användas även i nu förevarandesammanhang. I de undantagsfaU där en egentlig "hemort" kan ansessaknas (jfr 6 § KL samt 10 kap. 1, 3 och 4 §§ RB), får konkursdomaren förordnaden kronofogdemyndighet som har den närmaste anknytningen till gäldenären. 1975/76:210 201 För kronofogdemyndighet som förvaltare gäller i allmänhetsanuna regler som för annan förvaltare. Vissa undantag har dock uppställts (sebl.a. paragrafens tredje och fjärde stycken). Förvaltningslagen (1971:290) blirinte lillämplig på förfarandet hos kronofogdemyndigheten (se 2 § tredje punktenden lagen). Däremot kan de särskilda reglerna i skadeståndslagen (1972:207) omskadeståndsansvar i samband med fel eller försummelse vid myndighetsutövning fåaktualitet. Om det av särskild anledning är olämpligt attkronofogdemyndighet svarar för förvaltningen, får konkursdomaren enligt andrameningen i paragrafens första stycke utse annan till förvaltare. Denna regelhar undantagskaraktär. I fråga om förulsättningama för dess tUlämpning får jaghänvisa till vad jag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.3). Ifråga om utseende av förvaltaren i nu förevarande fall gäller enligt stycketstredje mening 42 §. Mer än en förvaltare får inte utses när konkurs handläggsenligt 185 a-g §§. Något praktiskt behov av att kunna förordna ersättare förförvaltaren (jfr 50 § andra stycket) har inte heller ansetts föreligga. Omförvaltaren är förhindrad att utföra viss förvaltningsåtgärd, får han i ställetutnyttja de möjligheter konkursförvaltare i allmänhet har att sätta ombud isitt ställe. Enligt kommitténs mening bör konkursförvaltaren vid behovpå eget ansvar kunna befullmäktiga annan person att utföra vissa åligganden,t.ex. sluta avtal eller föra talan i rättegång på boets vägnar. Som en allmänregel menar kommittén dock böra gälla att förvaltaren alltid själv skall taställning till mera betydelsefuUa frågor. Kommitténs uppfattning när det gällerförvaltarens möjligheter att sätta annan i sitt ställe godtas av samtligaremissinstanser. Även jag kan ansluta nug tUl vad kommittén har anfört. Paragrafensandra stycke anger att när gäldenären är dödsbo förvaltare behöver utses endastom bouppteckning enligt 20 kap. ÄB inte har upprättats eller särskilda skäleljest föreligger. Även denna bestämmelse har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.2.2). Det är viktigt att bedömningen av om förvaltareskall utses inte sker schablonartat. En viss undersökning bör såvitt möjligtalltid komma till stånd, särskilt beträffande eventuellaåtervinningsmöjligheter. Paragrafens regler om utseende av förvaltare blirtillämpliga också om konkursdomare efter sådan utredning som avses i 186 §finner att konkursen bör handläggas enligt 185 a-g §§. I de fall konkursen handläggs enligt 185 a-g §§ företräderförvaltaren boet på samma sätt som vid ordinär konkurs. Förvaltaren skall ocksåi motsats till den gode mannen vid de nuvarande fattigkorUcurserna "omhänderha"gäldenärens bo. I avsnitt 5.2.2 har angetts de huvudsakliga befogenheter somförvaltaren har och som följer med att han företräder konkursboet. Desammanfaller i princip med de befogenheter som tillkommer förvaltaren i övrigakonkurser. När konkurs handläggs enligt 185 Prop.1975/76:210 202 a-g§§ gäller dock inte de inskränkningar som vid övriga konkurser ligger i att förvaltareni vissa fall måste inhämta samtycke av rättens ombudsman eller liknandebegränsningar. Av 185 b § första stycket framgår dock att förvaltaren iviktigare frågor skall sanuåda med de borgenärer som särskilt berörs avförvaltningen eller företrädare för borgenärema, t.ex. innehavare avföretagsinteckning eller arbetstagarorganisation. Det ligger i sakens natur attförvaltaren ibland också bör rådgöra med gäldenären om olikaförvaltningsåtgärder. Tredjestycket i paragrafen upptar en jävsbestämmelse för det fall attkronofogdemyndighet är förvaltare i korUcursen. Bestänunelsen anknyter till vadsom gäller enligt 6 § UL och till 1 kap. 4 § lagberedningens förslag tillutsökningsbalk. Som huvudregel skall samma jäv som i 4 kap. RB föreskrivas ifråga om domare gälla även mot kronofogde eller annan tjänsteman som hoskronofogdemyndighet har att vidta förvaltningsåtgärd i konkursen. Dejävsbestämmelser till vilka förslaget hänvisar finns upptagna i 4 kap. 13 § RB.Härutöver upptar förslaget den regeln att jäv inte skall anses föreligga därföratt tjänstemannen på tjänstens vägnar (dvs som exekutiv förtättningsman) harvidtagit exekutiv åtgärd eller tagit befattning med indrivning hos gäldenäreneller därför att gäming har förövats mot honom i eller för hans tjänst. Detförhållandet att vederbörande tjänsteman är anställd i statens tjänst görhonom givetvis inte i och för sig jävig i konkurs vari staten harborgenärsintresse eller som har tillkommit på ansökan av staten. Inte hellerdet förhållandet att han på tjänstens vägnar företräder staten i allmänna målgör honom jävig. Enligtkommittéförslaget skall förvaltaren entledigas, om han finnes inte vara lämpligeller av annan särskild orsak bör skiljas från uppdraget. Om förvaltarenentledigas, skall han möjligt avge redovisning för förvaltningen tillkonkursdomaren. Remissinstansernagodtar allmänt kommittéförslaget i fråga om entledigande av förvaltare.Domareförbundet anser dock att förutsättningarna för entledigande bör kommatill uttryck på ett sådant sätt att bestämmelsen blir lätt att tillämpa. kommer konkursdomarna i det längsta att dra sig för att stämpla enförvaltare som olämplig, vilket i kommittTörslaget anges som enda exempel påanledning till entledigande. Som jag har nämnt i denallmänna motiveringen (avsnitt 5.2.4) skall kronofogdemyndighet som förordnatstill förvaltare inte kunna entledigas av konkursdomaren. Med de kvalifikations-och behörighetskrav jag i huvudsaklig överensstämmelse med komnuttéförslagethar föreslagit i fråga om övriga förvaltare (se avsnitt 5.3.1) kommer detenligt min uppfattning att bli utomordentligt sällsynt att förvaltare behöverentledigas av den anledningen att han missköter sitt uppdrag. En bestämmelse omatt förvaltaren i sådant fall skall entledigas anser jag likväl inte kunnaundvaras. Som en förutsättning för att entledigande skall kunna ske mot 1975/76:210 203 förvaltarens egen vilja anser jag böra gälla att han ärolämplig. Att i lagtexten ange mer konkreta exempel på när förvaltaren eljestskall kunna entledigas anser jag knappast behövligt. Departementsförslagetupptar därför i fjärde stycket såvitt gäller annan förvaltare än kronofogdemyndighetsamma regler om entledigande som kommittéförslaget. Om förvaltaren entledigas, skall ny förvaltare förordnas.Liksom beslut om förordnande av förvaltare går beslut om entledigande avförvaltare enligt 210 § i verkställighet utan hinder av att ändring söks, ominte annat bestäms. 185 b § Paragrafen irmehåller bestämmelser om förvaltarensåligganden. 1 kommittéförslaget upptas motsvarande bestämmelser i 185 a § andrapunkten andra fjärde styckena. Paragrafen har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.2.2). Paragrafensförsta stycke ålägger förvaltaren att iaktta vissa föreskrifter som gäller förförvaltare i övriga konkurser. Hänvisningen avser 53 §, 54 § första stycket, 57§, 58 § första och andra styckena samt 59 § fjärde stycket. Vad som därföreskrivs om krav på medverkan av rättens ombudsman skall dock inte gälla. Hänvisningen till 53 § innebär att förvaltaren skall tatill vara borgenäremas gemensamma rätt och bästa samt vidta alla åtgärder somfrämjar en förmånlig och snabb utredning av boet. I 54 § första stycket sägsatt förvaltaren så snart ske kan skall omhänderta gäldenärens bo. Där sägsdessutom att förvaltaren skall ta hand om de böcker och andra handlingar somrör boet samt, när gäldenären är eller förekonkursansökningen har varit bokföringsskyldig, på lämpligt ställe i hanshandelsböcker anteckna dagen för omhändertagandet. Det material som skallomhändertas består inte bara av de egentliga räkenskapsböckerna (kassabok,inventariebok etc.) utan också av följesedlar, verifikationer,affärskorrespondens m.m. Bestämmelserna bör tUlämpas på det sätt som föranledsav omständigheterna i det särskilda fallet. Förvaltaren skall vidare möjligt upprätta sådanbouppteckning som sägs i 54 § första stycket. Bouppteckningen skall upptatillgångar och skulder i boet med uppgift om varje borgenärs namn, boningsortoch postadress samt om berörda böcker och handlingar. Bouppteckningenskall dessutom innehålla uppgift om och i vad mån skuld avser lön eUer pension(jfr prop. 1975/76:19 s. 55). Finns det inte någon löne- eller pensionsskuldskall detta enligt tredje stycket i förevarande paragraf anmärkas ibouppteckningen. Bestämmelserna i 54 § första stycket om upprättande avbouppteckning har även i övrigt motsvarande tillämpning. Detta innebär attförvaltaren kan anlita sakkunnigt biträde för bouppteckningsförtättningen, omdet är nödvändigt. Tillgångarna skall i bouppteckningen tas upp till de värdensom de prövas äga efter noggrann uppskattning. 1975/76:210 204 gäldenären vara tUlstädes och uppge boet under edsförpliktelse.Om av gäldenären under edsförpliktelse underskriven bouppteckning redan hargetts in till konkursdomaren och förvaltaren finner den tillförlitlig, behöverny bouppteckning inte upprättas. Bouppteckningen måste givetvis även i dettafall uppfylla de föreskrivna grundkraven. När konkurs handläggs enligt 185 a-g §§ kan bouppteckninginte ersättas av sådan borgenärsförtecknirig som avses i 54 § andra stycket. Bestämmelser om tvångsmedel mot gäldenär som underlåteratt vara tillstädes vid bouppteckningsförrättningen och att uppge boet under edfirms i 94 §. Hämtning eller häktning kan komma i fråga. Desssa bestämmelserblir tiUämpliga även i mindre korUcurs (se 185 § tredje stycket). I förekommande fall är förvaltaren skyldig att föra boköver boets inkomster och utgifter, vilket dock inte medför någon inskränkning iden bokföringsskyldighet som är särskilt föreskriven (57 §). Vidare skallpengar, som inflyter under förvaltningen, av förvaltaren inom sättasin mot ränta i barUc på konkursboets räkning, i den mån de inte behövs förbetalning av löpande utgifter (58 § första stycket första meningen), och andrastycket). Bestämmelsema om medelsförvaltning anses tillämpliga även på medelsom finns hos gäldenären vid konkursutbrottet.