prop · FZ03202 · 1975-12-31 00:00:00 — Likaså ansluter jag mig tillutredningens förslag om att det nuvarande villkoret på skälig misstankebehålls. Tillståndtill telefonavlyssning skall enligt förslaget få meddelas endast om åtgärdenkan antas ge upplysning som är av synnerlig vikt för utredningen och hindermöter mot att på annat sätt erhålla motsvarande upplysning. Det sist angivnavillkoret är en nyhet i förhållande till tidigare lagstiftning och får ansesinnebära en viss skärpning. De synpunkter, som ligger bakom den nu föreslagnaregeln, har som utredningen påpe- 1975/76:202 195 kat i praktiken beaktats även tidigare, då som allmänregel gäller att under en förundersökning inte skall användas mer ingripandetvångsmedel än vad som är nödvändigt. Jag har dock inget att erinra mot denprecisering som här gjorts i den föreslagna lagtexten. En annan skärpning är att särskilda fömtsättningar skallgälla för avlyssning av telefoner som inte innehas eller huvudsakligen brukasav den misstänkte. I sak har jag inget att erinra mot utredningsförslaget idenna del. Den föreslagna lagtexten ger dock utrymme för viss tvekan om vad sommenas med "huvudsakligen brukas av den misstänkte". Avses därmed attden misstänkte utväxlar huvuddelen av de samtal, som totalt förekommer påapparaten ifråga, eller avses därmed att den misstänkte själv användertelefonapparaten för huvuddelen av sina egna samtal. Ett klarläggande uttalandepå denna punkt skulle vara av värde. i : I förhållande tillnuvarande lagstiftning föreslås den ändringen att tillstånd till telefonavlyssningfår meddelas endast om åtgärden kan antagas giva upplysning som är av synnerligvikt för utredningen och hinder möter mot att på annat sätt erhålla motsvarandeupplysning. Sistnämnda lokution ställer i det närmaste omöjliga krav på vadåklagaren skall kunna visa eller åtminstone göra sannolikt. Hur kan bedömas omen upplysning kan erhållas på annat sätt än genom telefonupplysning då lägetofta är sådant att man icke vet vilken upplysning man kan få genom avlyssningen?Telefonavlyssning som spaningsmedel kännetecknas i allmänhet av att det användssamtidigt och i växelverkan med andra spaningsmetoder. Den utredning som vinnesblir ett resultat av det samlade spaningsarbetet utan att ens i efterhand kansäkert bedömas vilken enskild upplysning som är tyngst vägande. För domstolenblir det ofta omöjligt att verkställa en meningsfull prövning om "hindermöter att pä annat sätt erhålla motsvarande upplysning". Risken är då attdenna prövning efterhand kommer att bli mer formell än materiell. Enligt minmening är förslaget har grundat på ett alltför teoretiskt synsätt. Jagavstyrker alltså den föreslagna ändringen. Såsom nu bör gälla att för tillståndkrävs att upplysning av synnerlig vikt för utredningen kan väntas. i : Att anledningförekommer att brott förövats är ett krav som vanligtvis inte bereder någrasvårigheter då det skall fattas beslut om inledande av förundersökning. Iregel finns utgångspunkten i ett till tid och rum någorlunda bestämt konkrethandlingsförlopp. Såsom ovan anförts saknas ett sådant skeende ofta i säkerhelsfallen.Bäst belyses situationen genom att såsom exempel återge vad som i betänkandetanförts beträffande överste . (sid. 56) "Man fann bland annatatt Wennersiröm flitigt umgicks med utländska militärattachéer, som misstänktessyssla med illegal underrättelseverksamhet, vilka kontakter dock kunde ha ennaturlig förklaring". Det vill med andra ord synas som omsäkerhetspolisen i detta fall spanat efter en mer eller mindre obestämtplanerad, pågående eller avslutad brottslighet, som med all sannolikhet varriktad mot rikets säkerhet men om vars konkreta innebörd man svävade iovisshet. Telefonkontrollen gav bidrag till den "person- och miljökännedomsom man eftersträvade". Den tveksamhet som från olika håll bland annat avdåvarande utrikesministern framförts om bevisfrågan Prop.1975/76:202 196 somgrund för telefonkontrollen i detta fall är betecknande. Å andra sidan kanhävdas såsom också gjorts av den ansvarige domaren, rådmannen att om lagstiftningen om telefonkontroll skall fylla sitt ändamål måste manmed den nu gällande lydelsen vara ganska frikostig i tillämpningen och ejuppställa alltför stora fordringar för att bevilja telefonkontroll i misstänktaspionfall. Detovan anförda ger stöd för den uppfattningen att telefonkontroll ibland påkallasoch i någon mån medges antingen utan att misstanken har någon konkretinriktning eller i varje fall en svagare sådan än vad som vanligtvis är fallet.Ofta rör det sig om ett "konspiratoriskt" uppträdande, som verkarhöggradigt misstänkt. Det kan ifrågasättas om inte situationen i vissa fall äranalog med den som motiverar en undersökning av om förundersökning skall inledas.I dessa fall blir det vanligtvis fråga om rent polisiära åtgärder såsomspaning (vid försvin-nanden), platsundersökningar (vid bränder och olycksfall iarbete) etc. Härtill kommer att en del av de brott, som ifrågasätts i sambandmed telefonkontroll är tämligen allmänt beskrivna. Såsom exempel må nämnasuppror och högförräderi, som är beskrivna såsom handUngar, vilka irmefattarförsök att åstadkomma en viss av förövaren önskad effekt och som innebär faraför detta uppsåts förverkligande. Misstänkta försök och förberedelser tilldessa brott måste te sig ganska diffusa. Utredningenhar föreslagit att brottet olovlig kårverksamhet, som kan straffas med bötereller fängelse , inte skall få föranleda telefonavlyssning. Som skälhärför har anförts att brottet inte ensamt är av sådan farlighet att det bör fåföranleda telefonavlyssning och att det är sällan förekommande och när detförekommer begås i förening med andra brott, som kan berättiga tilltelefonavlyssning. Jag har svårt att inse bärkraften i dessa skäl. Såsomanförts i brottsbalkskommentaren krävs icke att avsikten med kårverksamhetenbehöver gå ut på någon aktuell användning av sammanslutningen såsom maktmedel;det är tillräckligt att avsikten hänför sig till möjligen uppkommande situationerav visst slag. I kommentaren anförs vidare: "Detta är av vikt, enär en sådansammanslutning kan utgöra ett farligt politiskt maktmedel genom sin blottaexistens". 1 likhet med vad sålunda anförts och under åberopande av kändai tiden närliggande erfarenheter kan jag inte dela utredningens uppfattning idenna del. Att brottet är sällan förekommande är inte särskilt utmärkande fördetta brott bland de brott, som kan föranleda telefonkontroll.Det viktigaste är emellertid att ett bibehållande av brottet såsom grund förtelefonkontroll gör det möjligt att komma åt den grövre brottsUghet, somverksamheten kan förmodas utgöra ett led i, trots att måhända skälen för densenare brottsligheten för ögonblicket är obefintliga eller vaga. Utredningenhar bland annat anfört att begreppet skälig misstanke har en viss spännvidd ochatt de omständigheter som tillmäts vikt skiftar mellan olika typer av brott. Omdet förra påståendet har någon mening beror det förmodligen mindre på någon ipraxis generellt medveten rela-tering till brottets svårhet än på omöjlighetenatt kvantifiera misstankens styrka. Vidare har utredmngen anfört att i de fallsom täcks av lag misstanken ofta torde ligga i den lägre delen avskalan och att utnyttjandet av bedömningsskalan röner viss inverkan avgrovheten av det brott varom är fråga. I detta sanunanhang laborerarutredningen med en lägre grad av misstanke "beträffande personer direktknutna till institu- 1975/76:202 197 tioner, om vilka det är notoriskt att de yrkesmässigtbedriver illegal verksamhet". Vad som här sägs är enkelt uttryckt attmisstanken icke behöver vara så stark beträffande personer som är notorisktmisstänkta, något som enligt viss mening gör dem mer misstänkta. Detta synesmig emellertid vara av mindre intresse i jämförelse med det faktum att detenligt utredningen tydligen finns en grupp människor, som enligt vad som ärkänt, sysslar med allvarUg illegal verksamhet, en grupp liknande dem sombeskrivs i 20 § utlänningslagen och som kan bli utsatt för telefonkontrollenligt lagen om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall. Det ovan anförda ger anledning att hävda att, om praxisanpassat misstankens styrka i samband med beviljandet av telefonkontroll tillbrottets svårhet i enlighet med någon sorts "omvänd proportionalitet",saknar denna praxis stöd i lag. Härigenom tillskapas en icke godtagbardiskrepens mellan praxis och den restriktivitet som förutsätts i fråga omtelefonkontroll. Om lagstiftningen genom en strikt tillämpning av kravet påskälig misstanke blir ineffektiv bör kravet lättas. Utredningen har föreslagit att till kravet på atttelefonkontrollen skall vara av synnerlig vikt för utredningen skall fogas ettkrav på att "hinder möter mot att på annat sätt erhålla motsvarandeupplysning". Ehum någon erinran i och för sig icke kan resas mot dettakrav, torde uttrycket synnerlig vikt för utredningen i och för sig innebäraatt telefonavlyssningen är ett extraordinärt tvångsmedel, som får tillgripasendast om utredning icke kan vinnas på annat sätt. Tillägget framstår därförsåsom något pleonastiskt. (): Viduppräkningen av brotten i förslaget till 27 kap. 16 § st. 1 rättegångsbalkenhar de s. k. majestätsförbrytelserna ej medtagits. Utredningen har anfört att"särregler av detta slag" ej är motiverade vid en samordning avregelsystemet. är fortfarande en monarki och Konungen är riketsstatschef. En särregel synes mig motiverad, även om brottet mot Konungen skulleinskränka sig till olaga frihetsberövande, försättande i nödläge eller olagatvång (4 kap. 2-4 §§ ). Jag anser därför att tiUstånd till telefonavlyssningskall kunna meddelas liksom lag om brottet är att hänföra till s.k. majestätsförbrytelse. Hovrätten för : Av de s. k. majestätsförbrytelsemai lag kommer mord, dråp och människorov genom gällande straff minimumatt omfattas av de föreslagna avlyssningsreglerna. Övriga majestätsförbrytelser misshandel, grov misshandel, olaga frihetsberövande, försättande i nödlägeoch olaga tvång mot konungen eller annan medlem av konungahuset eller motriksföreståndare kan enligt utredningen komma att föranleda telefonavlyssningeftersom sådana handlingar "i beaktansvärda fall" torde kunnainordnas under de brott i 18 och 19 kap. BrB som enligt huvudregeln kanföranleda avlyssning. Ett klarläggande på denna punkt torde vara nödvändigt.Det synes nämUgen hovrätten som förslaget särskilt i fråga om brott som sägs i4 kap. 2-4 §§ BrB medför en icke motiverad inskränkning i förhållande till nugällande ordning. RPS: Utredningen förordar i likhet med vad som förnärvarande gäller att telefonavlyssning skall kunna tillåtas vid misstanke ombrott som har ett minimistraff om fängelse . Denna regel skall därjämteäven i Prop.1975/76:202 198 fortsättm'ngen kompletteras med bestämmelser som möjliggörtelefonavlyssning vid vissa andra brott, för vilka straffet kan fängelse. RPS delar denna uppfattning. Utredningen föreslår den inskränkningen att brottettagande av utländskt understöd ett brott som i betänkandet Spioneribrottet m.m. föreslagits bli utmönstrat ur samt de s. k. majestätsbrotteninte längre skall berättiga till telefonavlyssning. RPS har inte något atterinra häremot. Utredningen har därutöver den uppfattningen att brottetolovlig kårverksamhet inte bör få föranleda telefonavlyssning. Till stöd fördenna åsikt anför utredningen att brottet är sällan förekommande, att brottetinte är tillräckligt farligt samt att telefonavlyssning i och för sig kanavvaras eftersom brottet ofta torde begås i förening med andra, allvarligarebrott, som kan berättiga till telefonavlyssning. RPS kan inte godtagautredningens förslag i denna del. Den omständigheten att brottet är sällanförekommande kan enligt RPS:s uppfattning inte anses utgöra skäl för attavskaffa bestämmelsen. RPS delar inte heller utredningens uppfattning attbrottet inte är tillräckUgt farligt för att telefonavlyssning skall fåtillåtas. Man bör betänka att brottet hänför sig till en olovUg sammanslutning,som är avsed att utgöra ett sådant maktmedel som militär trupp ellerpolisstyrka eller organisation som lätt kan utvecklas till sådant maktmedel.Ett brott med denna innebörd måste anses vara så farligt att samhället inte kanfrånhända sig möjligheten att använda telefonavlyssning som motmedel.Utredningens tredje skäl mot telefonavlyssning begränsar sig till ett antagandesom inte närmare motiveras. Utredningen noterar mera i förbigående att brottsformernaförsök, förberedelse och stämpling inte är särskilt anmärkta i texten till 1%9års lag, varför de inte torde få föranleda telefonavlyssning. Trots att slutsatsenförefaller präglad av viss tveksamhet återkommer inte utredningen till dettaspörsmål utan föreslår att telefonavlyssning skall få användas vid vissaförberedande stadier endast när det gäller allmänfarliga brott, högmålsbrottoch brott mot rikets säkerhet. Enligt RPS:s uppfattning är det emellertid angeläget medsamma möjligheter till telefonavlyssning vid utredning av grovnarkotikabrottslighet som vid utredning av annan brottsUghet. Detta behovbelyses måhända bäst med ett par exempel. Det internationella polissamarbetet i kampen motnarkotikabrottslighet är omfattande. Det kan till exempel komma ett meddelandefrån annat land att en person haft kontakter med narkotikadistributörer och atttransport av narkotika förbereds till denne person, som befinner sig iSverige. I ett sådant fall är telefonavlyssning ett värdefullt spaningsmedel.I ett annat fall kan en narkotikakurir avslöjas vid gränsen. Om kuriren namngeren person i som mottagare av narkotikan bör telefonavlyssning kunnatillgripas. RPS anser sålunda att den av utredningen föreslagnalydelsen i 27 kap. 16 § bör ändras på så sätt atttelefonavlyssning skall kunna tillåtas även om misstanken gäller försök,förberedelse eller stämpling till grovt narkotikabrott eller grov vamsmuggUng,om smugglingen gällt narkotika som avses i 1 § narkotikaförordningen. Som förutsättning för telefonavlyssning föreslårutredningen vidare att upplysning som kan vinnas genom åtgärden skall vara avsynnerlig vikt för utredningen och att hinder skall möta att erhållamotsvarande upp- 1975/76:202 199 lysning på annat sätt. RPS har inte någon invändning motdetta förslag, som överensstämmer med nuvarande praxis. ÖB: I ÖB:s yttrande Säk 9010-2 överspioneribrottet har Överbefälhavaren motsatt sig avkriminaUsering av tagandeav utländskt understöd (19:13). Därest avkriminaUsering ej kommer att ske börbrottet medtagas i uppräkningen i [27] kap. 16 § RB. Utredningen föreslår att olovlig kårverksamhet (18:4) ejskall kunna föranleda telefonavlyssning. Under nuvarande samhällsförhållandenär utredningens motivering bestickande. av ökad oro i samhälletvore det angeläget att olovlig kårverksamhet kunde föranleda telefonavlyssning.Överbefälhavaren får därför föreslå att brottet olovlig kårverksamhet medtagesi uppräkningen i 19 kap. 16 § RB. : godtar den föreslagna avgränsningenav brott, vid vilka telefonavlyssning skall kunna tillåtas. : Tingsrätten finner-- att dettillämpningsom råde för telefonavlyssning som utredningen förordat är väl avvägt. Som påvisats i betänkandet behöver bl.a. möjUgheterna vidgas i fråga om telefonavlyssning vid försök, förberedelse eller stämpling till allmänfar ligt brott, högmålsbrott och brott mot rikets säkerhet när sådan gäming är belagd med straff. Rättsäkerhetsintresset gör också skärpningen enligt 27kap. 16 § tredje stycket RB i förslaget av villkoren för telefonavlyssningmotiverad. : De föreslagna begränsningarna ianvändningen av tvångsmedlet till brott vara ej kan följa lägre straff änfängelse samt till vissa särskilt angivna brott vilka i huvudsaköverensstämmer med nu gällande bestämmelser bör godtas. Utredningen har i 16 § tredje stycket föreslagit bl.a. atttillstånd må meddelas endast om åtgärden kan antas giva upplysning som är avsynnerlig vikt för utredningen och hinder möter mot att på annat sätt erhållamotsvarande upplysning. Tingsrätten anser, att förtydligandet och preciseringenav kravet på åtgärdens betydelse för utredningen är lämpUg. I överensstämmelse med vad som anförts i motiven (sid 98)finner tingsrätten, att telefonavlyssning bör tillåtas även om information kanerhållas på annat sätt under förutsättning dock, att det inte skäUgen kanbegäras, att man skall avstå från telefonavlyssning. om sålunda utvidgad rätt till telefonavlyssningsynes böra lämnas i lagtexten. : Vad gäller förutsättningarna förtelefonavlyssning instämmer tingsrätten i huvudsak i vad utredningen anfört iavsnitten 9.4-9.4.6. Det måste dock uppmärksammas, att det föreslagna rekvisitet"att hinder möter mot att erhålla motsvarande upplysning på annatsätt" innebär, att alltför stora krav ställes på förundersökningen. Enligtden föreslagna avfattningen måste man, innan telefonavlyssning tillgripes, hakonstaterat att det icke är möjUgt att få fram erforderlig utredning på annatsätt. Detta torde i de flesta fall innebära att möjUghetema att få framutredning genom telefonavlyssning spolieras. Det av utredningen uppställdakravet torde därjämte kunna leda till att t. ex. en Prop.1975/76:202 200 för försäljning av narkotika misstänkt ständigt måsteskuggas, när han på olika ställen skaffar narkotika. En sådan spaningsåtgärd ärså pass personalkrävande att stor risk föreligger för att annan allvarligbrottslighet icke kan utredas. Det är därför enligt tingsrättens erfarenhetav dessa ärenden nödvändigt att förutsättningen för avlyssning i dettaavseende angives till att det sannolikt möter hinder mot att på annat sätterhålla motsvarande utredning. I avsnitt 9.4.7 diskuterar utredningen i anslutning tillden föreslagna lydelsen av 27 kap. 16 § telefonapparatensanknytning till den misstänkte. Telefonapparaten skall bl.a. kunna antagasbegagnas av den misstänkte. Beträffande apparater, som inte innehas av denmisstänkte, föreslås en begränsning i möjUgheterna till avlyssning, om dessaapparater har en mera löslig anknytning till denne. Det skall sålunda enligtförslaget Uksom enligt gällande rätt ej vara möjligt att avlyssna detelefoner som den misstänkte ringer till. Man kan emellertid inte bortse frånatt en sådan avlyssning, som kan avse en telefonapparat som innehas ellerbegagnas av någon som pä något sätt står den misstänkte nära, kan, även om denförre är helt fri frän misstanke om brott, ge viktiga upplysningar om t. ex.den misstänktes resplaner. En sådan ordning skulle dock, främst ur integritetsskyddssynpunki,föra för långt och avstyrkes därför. Beträffande apparater med en mera lösliganknytning till den misstänkte har utredningen efter förebild av 28 kap. 1 §2 st. föreslagit en särskild begränsning i möjUgheterna tillavlyssning. Utredningen har icke närmare motiverat valet av förebild och densålunda föreslagna begränsningen för enligt tingsrättens mening för långt. Detär enligt tingsrättens mening uppenbart att, om den misstänkte har tillgångtill tvä telefoner, varav en med löslig anknytning, även sistnämnda apparatmåste avlyssnas om avsedd utredning skall kunna vinnas. Den av utredningenföreslagna begränsningen synes emellertid innebära att avlyssning endast fåräga rum om det kan föras i bevis att den misstänkte i sin huvudapparat ickeyppar något av betydelse för utredningen. Tingsrätten vill mot bakgrund av detnyss anförda förorda att bestämmelsen utformas så att avlyssning avtelefonapparat som ej innehaves eller huvudsakligen brukas av den misstänktefår ske om det föreUgger särskild anledning antaga att avsedd utredning kanvinnas genom avlyssningen. En sädan avfattning synes i själva verket stå i godsamklang med utredningens motivering till begränsningsregeln. i : Utredningen har föreslagitatt telefonavlyssning skall kunna tillgripas även vid försök, förberedelseeller stämpling till vissa allmänfarliga brott, högmålsbrott eller brott mot riketssäkerhet. har inte i sak nägot att erinra mot förslaget som ihuvudsak överensstämmer med vad redan gäller. Däremot vill länsstyrelsenframhålla att den föreslagna lagtexten är i hög grad svårtillgänglig förläsaren genom att bland annat förutsätta insikter i systematik ifräga om kapitelindelning m. m. Eftersom fråga är om sådan lag som inskränker grundlagsskyddadefri- och rättigheter bör enligt mening kravet på enkelhet ochtydlighet ställas högt. Utredningen har ej funnit skäl att föreslå skärpning av nugällande krav på "skälig misstanke" som en förutsättning förutnyttjande av 1975/76:202 201 Det ytterligare rekvisitet"synnerlig vikt för utredningen" har däremot förstärkts med att"hinder möter mot att på annat sätt erhålla motsvarande upplysning".Beträffande telefonapparat som ej innehas eller huvudsakligen bmkas av denmisstänkte har kraven ytterligare förstärkts så att tillstånd endast fårmeddelas "om synneriig anledning förekommer att avsedd utredning vinnesgenom avlyssningen". De föreslagnainskränkningarna fär anses vara befogade med hänsyn till tvångsmedlets art ochtorde kunna genomföras utan åsidosättande av effektivitetskravet. Länsstyrelsenanser emellertid att det skulle vara av värde om vid ärendets fortsattabehandling vissa riktiinjer meddelades om möjUgheten till telefonavlyssning påsamtal över telefonkiosker och telefonväxlar på t. ex. arbetsplatser och hotelli vilka fall möjlighetema, enligt mening, måste vara starktbegränsade och handhas med största varsamhet. Vidare har vid länsstyrelsensgranskning viss tveksamhet föranletts av utredningens uttalande (sid 93 och 97)att telefonavlyssning förutsätter att skälig misstanke koncentrerats mot"viss person". Vid brottslighet av typ ockupation med tagande avgisslan kan det erfarenhetsmässigt uppstå situationer, där polisen under ettganska långt skede svävar i ovisshet om gärningsmännens antal, nationaUtet ochi än högre grad identitet. förutsätter att avlyssningsmöjlighetskall kunna förekomma även i sådana fall. Polisstyrelsen i : Förutompåföljdsminimitid för aktuell brottsUghet föreslår utredningen, atttillstånd för telefonavlyssning endast må meddelas, om åtgärden kan antas geupplysningar, som är av synnerUg vikt för utredningen, och hinder möter mot attpå annat sätt erhålla motsvarande upplysning om brottsligheten ifråga. Dennabegränsning finner polisstyrelsen välmotiverad och synnerligen betydelsefull urrättssäkerhetssynpunkt. Polisstyrelsen i polisdistrikt:Polisstyrelsen delar utredningens uppfattning att telefonavlyssning alltfortskall kunna medges vid brottsformema försök, förberedelse och stämpling då detgäller allmänfarliga brott, högmålsbrott och brott mot rikets säkerhet. Frågaär emellertid om icke brottskretsen bör utvidgas, icke minst av brottsförebyggandeskäl. Om t.ex. skälig misstanke uppkommer om stämpling till ett politiskt mordeller förberedelse till grov vamsmuggUng synes det svårförståeligt varföravlyssning icke skulle få ske, om övriga förutsättningar härför föreUgger. Vadgäller den grova narkotikabrottsligheten har utredningen (s. 92) framhållit,hur uppklarningsfrekvensen i avlyssningsärendena är mycket hög och huravlyssningen synes spela en avgörande roll för en fortsatt framgångsrikbrottsbekämpning. JO: Vad gäller fömtsättningarna för telefonavlyssning skerenligt utredningens förslag inte nägra större ändringar i förhällande till nugällande rätt. Jag vill dock sätta ett frågetecken inför förslaget att låtabrottet olovlig kårverksamhet utgå bland de brott som kan föranleda telefonavlyssning.Det är väl riktigt att brottet är sällan förekommande men lägetkan snabbt ändras. Med hänsyn till medborgarnas säkerhet och samhällslugnet istort synes det mig angeläget att sådan verksamhet övervakas och om möjUgtstävjas på ett tidigt stadium. Prop.1975/76:202 202 undersökningrörande sädan brottslig verksamhet synes telefonavlyssning kunna vara ettverksamt hjälpmedel. /SR:SACO/SR kan i huvudsak godta den avgränsning utredningen föreslagit.Resonemangen om obehörig befattning med hemlig uppgift och olovUg personspaning(s. 95) är dock något förvirrande. Det framgår inte klart om utredningendiskuterar med utgångspunkt från gällande rätt eller från de förslag som nyUgenpresenterats i betänkandet Spioneribrottet (Ds Ju 1975:16).