prop · FZ03103 · 1975-12-31 00:00:00 — Del besittningsskydd som tillkommer jordbruksarrendalorfår enligt 9 kap. 8 § första stycket 3 JB vika, om jordägaren gör sannolikt atthan skall ta arrendestället under eget bruk. Jämställt med delta fall är attjordägarens make eller avkomling skall bruka arrendestället. Någon prövning avdet lämpliga i att arrendestället övertas av jordägaren eller hans anhörigaskall inle ske i förlängningslvislen. Frågan om besittningsskyddet vid jordägarens självinlrädehar behandlats av (LU 1975:6). har därvidförutsatt att frågan ägnas uppmärksamhet i samband med atl andra delar avarrenderätten ses över. De nu tillkallade sakkunniga bör la under övervägandeockså denna fråga och med beaktande av de synpunkter som förts fram vidriksdagsbehandlingen lägga fram de förslag de sakkunniga finner påkallade. Till JB har års nyttjanderättslag ulan störreändringar i sak förts över bestämmelserna om arbetsavtal i samband med arrende(9 kap. 36-39 §§ JB). De gäller emellertid endast vid jordbruksarrende ochfiskearrende. Syftet med beslämmelserna är bl. a. att arrendalorn i förvägskall veta i vilken omfattning och han skall arbeta åtannan. Beslämmelserna om arbetsavtal framstår som otidsenliga och kan i vissafall få stötande effekter. a. torde regleringen ha den verkan att enbeslämmelse i etl arrendeavtal om skyldighet för arrendalorn att utföra arbetei form av sådana dagsverken knappast kan anses vara obillig mot arrendalorneller anses strida mot god sed i arrendeförhållanden. Det får ankomma på desakkunniga att se över de aktuella bestämmelserna. Det är dock möjligt att maninte bör helt slopa beslämmelserna, eftersom vissa av dem utgör elt skydd förarrendalorn, nämligen genom atl garantera honom rätt till arbete hosjordägaren. Det direkta besittningsskyddet vid bostadsarrende gällerbara om det finns hus som åsatts taxeringsvärde då avtalet senast kan sägas uppav jordägaren (10 kap. 4 § första stycket 1 JB). Frågan om en ändring avbestämmelserna härom, har behandlals av (LU 1975:18, rskr1975:134). Del bör ankomma på de sakkunniga alt med beaktande av de synpunklersom har framförts vid riksdagsbehandlingen pröva den i ärendet aktualiseradefrågan om en utvidgning av tillämpningsområdet för bestämmelserna ombesittningsskydd vid bostadsarrende. Skulle de sakkunniga därvid komma framtill att det nuvarande kravet på att arrendestället skall vara bebyggt med hussom åsatts taxeringsvärde måste jämkas för atl tillgodose rimliga krav påbesittningsskydd, bör de sakkunniga försöka finna en lösning som inte lederlill att en från början ej besiltningsskyddad upplåtelse kommer in underbesittningsskyddet eller en 85 Kommittéer: Ju: 61 ursprungligen besiltningsskyddad upplåtelse faller utanförbesittningsskyddet uteslutande till följd av att byggnadens värde ökat resp.minskat på grund av förändringar i penningvärdet. Den 1 juli1975 inrättas en ny myndighet, boslädsdomstolen, för överprövning avhyresnämnds avgöranden. I samband med att boslädsdomstolen inrättades uttaladejag att mycket talar för att motsvarande instans- och fullföljdsordning ocksågenomförs beträffande arrendeärenden men att frågan behövde utredas närmare(prop. 1974:151 s. 86). har uttalat att det är angeläget alten sådan utredning kommer till stånd (LU 1974:35, rskr 1974:343). Desakkunniga bör mot bakgrunden av den beslutade hyresprocessreformen övervägahur instans- och fullföljdsordningen i arrendetvister bör vara utformad. Enmöjlighet är att låta en ny överinstans visserligen bli en självständigmyndighet, men knyta den kanslimässigt till någon befintlig myndighet,exempelvis bostadsdomstolen eller någon av hovrätterna. Jag vill inte hellerutesluta alt det kan vara lämpligt att låta boslädsdomstolen överprövaarrendetvister. Den omständigheten att överprövningen av hyresnämnds avgörandenhar lagts på myndighet utanför del allmänna domstolsväsendet bör dock inle hindrade sakkunniga från att söka andra lösningar av frågan för arrendetvisternasvidkommande. Det är inte säkert atl den fullföljds- och instansordning som harinförts på hyressidan lämpar sig på arrenderättens område. Det bör därför ståde sakkunniga fritt att försöka finna en lösning inom ramen för det allmännadomstolsväsendet. Desakkunniga bör vidare överväga frågan om räntebestämmelser, motsvarande dem somålerfinns i 12 kap. 53 § andra stycket JB, bör meddelas på arrenderättensområde (jfr prop. 1975:102 s. 137). Desakkunniga bör vara oförhindrade att, om del befinnes lämpligt, lägga framdelförslag. I dettaärende har samråd ägt rum med chefen för . Kommittén har t.o.m. hållit elt sammanträde.Kommitténs arbete beräknas pågå . Utredningen (Ju 1975:05) om väktarutbildning Tillkallad enligt regeringens bemyndigande den 17 april1975 för att utreda frågan om utbildning av väktare (se Post-och Inrikes tidn.den 28 juni 1975): Utredningsman: , ., elektriker, led. Sekreterare: , , tf. rådman (fr.o.m. den 18november 1975) Lokal: Departementens kommittéer. Box 347,401 25 Göieborg,tel. växel 031 /17 38 00 (sekreteraren) Direktiv (anförande av statsrådet till prolokoll vid regeringssammanträde ): Ju: 61 Skr 1975/76:103 86 Genom lagen (1974:191) om bevakningsföretag har införtsetl krav på obligatorisk auktorisation för alla som yrkesmässigt åtar sig attför andras räkning utföra bevakningsuppgifler. Lagen trädde i kraft den I juli1974 (prop. 1974:39, NU 1974:12, rskr 1974:125). Den är tillämplig på alla slagav bevakningsföretag men gäller inte statliga och kommunala myndigheler. F. n. finns i två större bevakningsföretag.Bevaknings AB Securilas som är privatägt och Allmänna Bevaknings ÄB (ABAB) somgenom Statsföretag ägs av staten. Securilas och ABAB svarar tillsammans förca av marknaden. Övriga företag är mindre eller medelstora och har mestadelselt lokall begränsat verksamhetsområde. Som exempel på uppdrag sorn dessaförelag brukar åta sig kan nämnas bevakning av fastigheter, byggnadsplalser,anläggningar, fartyg osv. samt övervakning av kunder i varuhus och butiker. Avsikten bakom den nya lagstiftningen var främst altlillgodose samhällets intresse av atl bevakningsförelagens verksamhet blirföremål för viss kontroll och sker under betryggande former. När jag i börjanav anmälde förslaget lill lagen framhöll jag sålunda atl den somanlitar ett bevakningsförelag bör få en viss garanti för alt företaget på eltseriöst sätt kan fullgöra sitt uppdrag och alt dess personal uppfyller vissakrav bl. a. med avseende på pålitiighel och laglydnad. Jag betonade ocksåbetydelsen av alt samhället har insyn i och kontroll över bevakningsförelagenför all kunna hindra uppkomsten av eller utvecklingen mol något somnärmast kan uppfattas som privata poliskårer eller bevakningskårer. Lagen om bevakningsförelag innehåller bl. a. följandeföreskrifier. Som förutsättning för auktorisation gäller alt sådan får beviljasbara om verksamheten kan antas bli bedriven på ell sakkunnigt och omdömesgilltsäll. Vid prövningen därav skall särskilt beaktas atl företagel har en lämpligorganisation och planläggning av sin verksamhet (3 §). All personal hosauktoriserat bevakningsföretag liksom också föreståndare för verksamheten ochstyrelseledamöter i företaget skall vara godkänd vid prövning med avseende pålaglydnad, medborgerlig pålitlighet och lämplighet i övrigt (4 §). Fråga omauktorisation prövas av (5 § första stycket), som också utövartillsyn över auktoriserat bevakningsförelag (8 §). är skyldig atlinhämta yttrande från () i ärende om auktorisation (5 §andra stycket). Den prövning som skall ske beiräffande personalen i fråga omlaglydnad m. m. görs i vissa polisdistrikt av polisstyrelsen och i övriga fallav (6 §). Den som är godkänd för anställning i auktoriseratbevakningsföretag och har till uppgifl all utföra bevakningstjänst (väktare)åtnjuter skydd som avses i 17 kap. I § (7 §). Sistnämndabestämmelse får bl. a. lill följd alt våld mot väktare i hans yrkesutövning iprincip skall bedömas enligt de strängare regler i som gäller förvåld mot tjänsteman. När del gäller utbildning av väktare bygger lagen påförutsättningen alt det liksom tidigare skall ankomma på de enskildabevakningsföretagen att själva sörja för utbildningen av sin personal. I 12 §har emellertid föreskrivits atl RPS efler samråd med berörda arbetsmarknads-och branschorganisationer skall meddela närmare föreskrifier om utbildningen avväktare samt om väktares uniform och utrustning i övrigt. I motiveringen tilldenna föreskrift framhöll jag i proposilionen den stora betydelsen av att denpersonal som fullgör bevakningsuppgifter av olika slag och som därvid kanställas inför en rad skiftande problem och svårigheler har fåll en iförhållande till dessa uppgifter lämpligt avpassad utbildning. Jag ansåg detdärför betydelsefullt alt söka nå fram till mera enhetliga normer än tidigarepå detla område. 87 Kommittéer: Ju: 61 Lagen om bevakningsföretag innehåller inte någonbeslämmelse som medför atl en väktare i denna sin egenskap får några särskildabefogenheter i fråga om möjligheten atl ingripa mot andra personer eller atlanvända våld för att genomföra i arbetsuppgifterna ingående åtgärder. en person som med stöd av 90 § polisinslruktionen (1972:511)har fått förordnande all utföra polisbevakning utan atl vara anställd inompolisväsendet har däremot en del sådana befogenheter. Om inte annat framgårav förordnandet får en ordningsvakt sålunda i vissa fall tillgripa våld för attlösa en uppgift som faller inom ramen för hans uppdrag samt tillfälligtomhänderta bl. a. den som uppträder ordningsstörande. Väktare ulanOrdningsvaktsförordnande har däremot i detla hänseende bara den rätt som enligt24 kap. 7 § tillkommer envar, nämligen att gripa bl. a. densom ertappas på bar gärning eller flyende fot när del är fråga om brott som kanbestraffas med fängelse. I ärendet angående bevakningsförelagen togs inle uppfrågor beträffande ordningsvakternas verksamhet. Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigandehar jag emellertid senare tillkallat en sakkunnig med uppdrag alt göra enöversyn av bestämmelserna om ordningsvakter (1974:15). Bland de ämnen somsärskilt borde uppmärksammas under denna översyn framhölls i direktivenfrågorna om ordningsvakternas utbildning. De föreskrifier som gäller i dettahänseende har utfärdats av RPS och avser utbildning av sådana ordningsvaktersom anlitas för ordningshållning vid offentliga tillställningar o. d.Polisväsendet svarar för denna utbildning som f. n. omfattar, förutomsjälvstudier, en instruktörsledd kurs . Kursdeltagarna fåringen ersättning från statsverket för förlorad arbetsförtjänst underutbildningen eller för kostnader för resor, kost eller logi. Med stöd av bestämmelserna i 12 § lagen om bevakningsföretag har RPS, efter samråd med berörda arbetsmarknads- ochbranschorganisationer, samtliga länsstyrelser samt vissa andra myndigheter ochorganisationer, utfärdat provisoriska föreskrifter förutbildning av väktare samt föreskrifter angående väktares umformering ocbutmstning. De provisoriska föreskrifterna för utbildningen fömtsätter för bådehel- och deltidsanställd personal en grundutbildning som omfattar dels enintroduktionskurs, dels undervisning i ämnena allmän väktarkunskap,brandförsvar, väktartjänst och skyddsljänsl samt kunskapsprov i anslutning tillutbildningen. Härtill kommer enligl föreskrifterna praktisk yrkesträning.Grundutbildningen omfattar sammanlagt . För särskilda bevakningsuppgiflerförutsätts specialutbildning" t. ex. hund-förarulbildning. De kunskapersom erhåUs genom grund- och specialutbildning skall enligt föreskrifternavidmakthållas och förbättras genom fortbildning. För korttidsanslälld personal,dvs. personal som under högsl företrädesvis sommarlid anlitas underordinarie väktares ledighet, ställs kraven på utbildning lägre. I anslutning lill utfärdandet av de nu berördaprovisoriska föreskrifterna har RPS i en skrivelse till juslitiedepartemenlelden hemställt att regeringen föranstaltar om en särskildutredning angående samhällets ansvar och principerna i övrigt för utbildning avväktare. Enligl vad som anförs i skrivelsen har RPS inte ansett det möjligt attf. n. ålägga företagen en utbildning som faktiskt skulle svara mot behovet. 1skrivelsen framhålls all vid det samrådsförfarande som ägt rum starkabetänkligheter har framförts beträffande kostnadsfrågorna, varvid särskilt pekats pä Ju: 61 Skr 1975/76:103 88 svårigheterna för små och medelstora förelag atladministrativt och ekonomiskt kunna genomföra utbildningen. arbetstagarorganisationernas sida har man enliglskrivelsen hävdat att väklarutbildningen bör integreras och jämställas medannan yrkesutbildning som samhället har ansvaret för. Även från andra håll harförslag väckts om någon form av centraliserad utbildning. Vidare framhålls iskrivelsen bl. a. att de problem som är förknippade med utbildningen avdeltids- och korttidsanslälld personal är svårlösta samt att praktiskasvårigheler föreligger att anpassa utbildningen till olika förelagsverksamhetsinriktning. I skrivelsen anförs sammanfattningsvis alt RPS inteanser del möjligt alt under nuvarande förhållanden få till stånd entillfredsställande utbildning. Hela denna fråga lorde, sägs det i skrivelsen,kräva en närmare utredning angående själva grundprinciperna om ansvaret förutbildningen m. m. Frågan om väklarutbildningen har aktualiserats även avSvenska och genomskrivelser och lill chefen förjustitile-departementet. Även i dessa skrivelser betonas svårigheterna för småoch medelstora företag att kunna genomföra en tillfredsställandeyrkesutbildning. Som framgår av mina uttalanden i propositionen till lagenom bevakningsföretag anser jag att frågan om väktarnas utbildning har storbetydelse. Delta hänger inte samman enbart med synpunkten att den som vändersig lill elt bevakningsföretag som är auktoriserat och alltså underkastatkonlroll från det allmännas sida bör kunna lita på alt standarden på förelagetspersonal är betryggande. Vad som dessutom gör utbildningsfrågan särskilt vikligär den speciella ställning i förhållande till allmänheten och till polisen ochandra myndigheter som kan följa med en bevakningstjänstgöring av det slag somdet här är fråga om. Det är enligt min mening därför angelägel altutbildningsfrågan följs upp redan från början sä att den praktiskatillämpningen får en utformning som motsvarar de syften och värderingar somligger till grund för den nya lagstiftningen. Mot bakgrund av det anförda ochmed hänsyn lill de framställningar som har gjorts i ärendet anser jag att enutredning i frågan nu bör komma till stånd. Jag förordar alt en särskild sakkunnigtillkaUas för att göra denna utredning. Huvuduppgiften för den sakkunnige blir att lägga framförslag till en utformning av utbildningen som är ägnad atl göraväktarpersonalen väl skickad att utföra uppdrag av sådant slag som normaltbrukar anförtros bevakningsföretag. Det utmärkande för de uppdrag som det härär fråga om är i allmänhet atl behovel av bevakningen har sin grund i någotspeciellt förhållande, t. ex. den aktuella byggnadens eller platsens karaktäroch läge, den där bedrivna verksamhetens inriktning och omfattning eller andraliknande faktorer som gör att behovet av en fortlöpande kontroll och bevakningblir mera framträdande än normalt. Med hänsyn till det samband som råder mellanarbetsuppgifternas arl och behovet av utbildning synes det emellertid iförevarande sammanhang finnas anledning att företa en närmare karlläggning avomfattningen och frekvensen av olika förekommande typer av bevakningsuppdrag.Det är därvid angeläget att se efler i vad mån bevakningsföretagen under senarelid kommit alt ägna sig åt uppgifter av annal slag än som tidigare hört lillderas normala verksamhet samt att söka få en uppfattning om den framlidautvecklingen för branschen. Även om det skulle visa sig att ibevakningsföretagens nuvarande verksamhet i vissa, fall kan ingåarbetsuppgifter eller moment 89 Kommittéer:Justitiedepartementet Ju: 61 som i första hand bör ankomma på något samhälleligt organ,främst polisväsendet, kan målet för utbildningen självfallet inte få bli altsätta väktarpersonalen i stånd att mera allmänt svara för upprätthållandet avordning och säkerhet eller eljest fullgöra sådana uppgifter som av sakligaeller principiella skäl rimligen skall höra till polisens verksamhetsområde.Det är därför angeläget att frågan om gränsdragningen mellanbevakningsföretagens verksamhet och sådana arbetsuppgifter som bör ankomma påpolisväsendet uppmärksammas särskilt. Det synes sålunda lämpligt atl densakkunnige som en utgångspunkt för sina överväganden söker kartlägga ochavgränsa de arbetsuppgifter för bevakningsföretagen som man mot bakgrund av delanförda bör räkna med vid utbildningsfrågans bedömning. Jag vill också i detta sammanhang peka på den viktigaskillnad som föreligger mellan å ena sidan väktare, dvs. en person som ärgodkänd för anställning i bevakningsföretag och har till uppgift atl ulförabevakningstjänst, och å andra sidan ordningsvakt med förordnande enligl 90 § polisinstruktionen. Del har tidigare inle varitovanligt alt sådan personal i bevakningsföretag som hafl direkta bevakningsuppgifler sökt och fått förordnande som ordningsvakter. Delta torde väsentligen ha haft sin grund i att vederbörande därmed fåtl det skydd som ligger i all våld mol en ordningsvakt kan komma alt bedömas som våld mot tjänsteman. Enligl lagen om bevakningsföretag gäller emellertid numera som förut har nämnts att väktare genom en särskild föreskrift har tillförsäkrats samma skydd. 1 motiveringen till denna föreskrift framhöll jag i proposilionen till lagen atl det kunde förväntas att det i fortsättningen kommer att bli mindre vanligt än f. n. att väktare förordnas till ordningsvakt. Sådant förordnande bör, enligl vad jag vidare framhöll, komma i fråga endast när det finns elt klart dokumenterat behov för en väktare att få de befogenheter som följer därav. Även om man måste räkna med att väktare i viss ulslräckning även fortsättningsvis får ordningsvaktsförordnanden, bör mol bakgrund av det anförda den utbildning som krävs för ett sådant förordnande i princip inle tillgodoses inom ramen för väklarutbildningen. Av vad jag tidigare anfört framgår att frågan omutbildningen av ordningsvakter skall behandlas av ordningsvaktsutredningen. 1dess direktiv har förutsatts att utredningen först bör ta ställning till såväldet allmänna behovel av som de principiella och praktiska aspekterna på enordning som innebär att personer som inte är polismän åläggs att utföra vissapolisiära uppgifter. Även i detla sammanhang framhöll jag det angelägna i attdet noga tillses att ordningshållning genom särskilt förordnad personal intetillgrips i fall där denna uppgifl av sakliga eller principiella skäl rimligenbör ankomma på polisväsendet. Med hänsyn bl. a. härtill förutsätter jag att detfinns behov av ett nära samråd mellan den sakkunnige och nämnda utredning. Efler en inledande karlläggning och avgränsning avarbetsuppgifterna i enlighet med vad jag har anförl bör den sakkunnigelägga fram förslag lill en utformning av väklarutbildningen som ger denna ettadekvat innehåll. Därvid bör hänsyn las lill såväl de allmänna intressen somgör sig gällande i detta sammanhang som de önskemål som kan ställas upp frånföretagens och deras kunders sida. Av särskild vikt är vidare allutbildningsfrågan får en lösning som tillgodoser befogade krav från deanställdas sida. I samband med att utbildningens innehåll närmare övervägsbör den sakkunnige också undersöka i vad mån del kan vara ändamålsenligt atlsöka nå fram till elt system med differentierade utbildningsplaner. Ju: 61 Skr 1975/76:103 90 ligger alt de uppgifter som anförtros väktare kan hamycket skiftande karaktär. Del kan här röra sig om bevakning av slörreindustrianläggningar och liknande uppdrag som ställer särskilda krav på brand-och skydds-tjänstutbildning. Ä andra sidan kan det också vara frågan om uppdragav mera begränsad innebörd såsom övervakning av kunder i varuhus och butiker.Med hänsyn härtill kan det övervägas om det finns anledning att i vissutsträckning fastställa skilda krav exempelvis för väktare anställda vidföretag med olika typer av verksamhetsinriktning. Vidare bör beaktas desärskilda svårigheter som kan föreligga all genomföra en mera allsidigutbildning för personal som har deltidstjänstgöring eller arbetar endasttillfälligtvis såsom under semesterlider. Häremot får vägas önskemålet att sålångt del är praktiskt möjligt undvika en ordning som innebär en personalmässigkalegoriklyvning. Även om man väljer etl system med i viss utsträckningdifferentierade utbildningsplaner måste det också tillses att utbildningensinnehåll motsvarar de anspråk som i detla hänseende kan ställas från de olikasynpunkter som jag har berört i del föregående. Vidare bör förulsällningarfinnas för all bestämmelsen om tillsyn över auktoriserat bevakningsföretagskall kunna tillämpas på ell enhetligt sätt när del gäller uppföljning ochkontroll av väklarutbildningen. En annan fråga som synes böra undersökas närmare är i vadmån möjlighet till dispens från föreskrivna ulbildningskrav bör finnas, t. ex.för personer som har lång erfarenhet av väktartjänslgöring. Med hänsyn till vad som har framkommit om svårigheternasärskilt för små och medelstora förelag att genomföra en tillfredsslällandeutbildning synes den sakkunnige också böra undersöka i vad mån del behövsåtgärder för all centralisera utbildningen eller delar av denna. Jag vill idetta sammanhang erinra om atl jag i proposilionen till lagen om bevakningsföretaguttalade som min mening alt det allmänna inte behöver omhänderha den direktaadministrationen av utbildningen för att tillförsäkra sig elt avgörandeinflytande över denna. Jag framhöll därvid att samhället genom bestämmelsen omtillsyn över de auktoriserade bevakningsförelagen får möjlighet att se till altförelagen följer meddelade föreskrifier om utbildning. Att utbildningen sålundaankommer på bevakningsförelagen själva behöver dock inte utesluta elt systemsom innebär alt man skapar en möjlighet för de förelag som så önskar alt låtapersonalen genomgå kurser som anordnas mera centralt. Detta kan le sig särskiltnaturligt i fråga om sådana från allmän synpunkt vikliga ämnesområden somexempelvis förutsättningarna för och begränsningarna i rätlen lill ingripandenav skilda slag, åtgärder i samband med upptäckt av brotl liksom vad i övrigtskall gälla angående kontakten med allmänheten och olika samhällsorgan. Densakkunnige bör, om en lösning efler dessa riktlinjer anses påkallad, söka nåfram till en ändamålsenlig avgränsning av de utbildningsmoment som kan lämpasig för en mera centraliserad kursverksamhet av delta slag. Därvid bör ocksåövervägas om en sådan verksamhet lämpligen bör bedrivas i del allmännas regi,exempelvis genom polisväsendet som f. n. svarar för utbildningen avordningsvakter, eller om den kan ordnas i andra former, t. ex. genom någonbranschorganisation. I detta sammanhang bör naturligtvis kostnadsfrågornauppmärksammas särskilt. Oavsett vilken form som väljs bör utgångspunkten därvidvara atl företagen själva skall svara för de kostnader som är förenade medutbildningen av deras personal. Den sakkunniges uppdrag bör inte vara begränsat till attavse enbart utbildningen av den personal hos bevakningsförelagen som hardirekta bevakningsuppgifter. Även behovel av utbildning och vidareutbildningför 91 Kommittéer: Ju: 62 personal i arbelsledande ställning, främst då personer somhar till uppgift alt leda och instruera väktare, bör uppmärksammas underuiredningen. Den sakkunnige bör vara oförhindrad att la upp även andra frågorsom aktualiseras under utredningsarbetet. Målet för utredningen bör vara alt nåfram till en lösning av utbildningsfrågan som tillgodoser de olika intressensom gör sig gällande i denna fråga. Den sakkunnige bör därför samråda med demyndigheter, i första hand RPS, samt de arbetsmarknads- ochbranschorganisationer som är berörda. Som jag har nämnt bör samråd skeockså med ordningsvaktsulredningen. Utredningens arbete beräknas pågå . (Ju 1975:06)