prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — haninte skulle fullgöra elt åtagande nedsätias. om det skulle vara uppenbartobilligt att kräva ut vitet. Vid prövningen skall hänsyn tas inte bara till denföriusl som drabbar den som har betingat sig vitet utan också till hansintresse i övrigt av all en viss handling företas eller underiåts liksom tillövriga föreliggande omständigheter. Frågan om ett vite är obilligi skall avgörasmed hänsyn till förhållandena när vitet krävs ut. Har ettförverkat vite betalats utan förbehåll, kan det inte krävas tillbaka med stödav denna paragraf Enligt 37 S första stycket skall bestämmelserna i36 S om nedsättning av vite äga motsvarande tillämpning i vissa andrasituationer. Del gäller sådana fall då en avtalspart, för den händelse avtaletskulle hävas på grund av underiåtet fullgörande från hans sida, har förbunditsig atl fullgöra sin prestation eller låta motparten behålla vad som redan hareriagts, trots att avtalet hävs, 37 S andra stycket innehåller ett förbud mot förbehålFom förverkande avpant (den s. k. lex commissoria). Bestämmelsen innebär att ett förbehåll om altpant eller annan säkerhet skall vara förverkad, om den förpliktelse för varsfullgörande säkerheten har ställts inte fullgörs på rätt sätt, skall vara ulanverkan, 38 S behandlar s, k, konkurrensklausuler. Bestämmelsen avser sådana falldå någon till förebyggande av konkurrens har betingat sig av någon annan attinte bedriva handel eller annan verksamhet av visst slag eller atl inte laanställning hos någon som bedriver sådan verksamhei. En sådan uifiistel-se ärinte bindande, om den sträcker sig längre än som kan behövas för au hindrakonkurrens elierom den i alltför hög grad inskränker den förpliktade i hansfrihet att utöva förvärvsverksamhet. Vid prövningen skall hänsyn tas också tilldet intresse den berättigade har av atl förbudet upprätthålls. 2,2,2Försäkringsavtalslagen Ett väsentligt syfte med tillkomsten av 1927 årsförsäkringsavtalslag var alt skydda försäkringstagarna mot alltför hårdaförsäkringsvillkor, 1 lagen infördes därför vissa tvingande regler sombegränsar parternas avtalsfrihet. Till de tvingande bestämmelserna hör en stordel av reglerna om försäkringstagarens förpliktelser. Emellertid ansågs det inte möjligt att införatvingande regler för varje särskilt fall där missbruk av avtalsfriheten kundetänkas förekomma. En alltför långtgående detaljreglering skulle verka hämmandepå försäkringsväsendets utveckling, I stället kompletterades de tvingandereglerna med en generalklausul i 34 S som öppnar möjlighet till jämkning avobilliga försäkringsvillkor utan att riktlinjerna anges i detalj.Generalklausulen innebär alt ett försäkringsvillkor som avviker frånförsäkringsavtalslagen och som i något fall skulle leda till uppenbarobillighet kan jämkas eller lämnas utan Prop.1975/76:81 15 avseende,om detta kan anses överensstämma med god försäkringspraxis. Enligt ordalydelsen avser generalklausulen sålundaendast villkor som avvikerfrån försäkringsavtalslagen. Det torde emellertidinte föreligga något hinder mot att med stöd av generalklausulen underkänna ettvillkor som avser en fråga som inte har reglerats i lagen. Däremot är detosäkert om elt villkor som överensstämmer med en bestämmelse i lagen kanåsidosättas med stöd av generalklausulen. Vid lagens tillkomst lorde det inte ha varit avsettatt generalklausulen skulle kunna tillämpas på den avtalade försäkringspremien.Något uttryckligt undantag för premien har emellertid inte gjorts. Generalklausulen var vid tillkomsten föremål föråtskillig diskussion. På vissa håll ansågs den utgöra en fara förrättssäkerheten genom att den gav domstolarna en allmän befogenhet attåsidosätta villkor som parterna hade varit överens om. Häremot framhölls attdet för bestämmelsens tillämpning krävdes inte bara att ett villkor skulle ledatill uppenbar obillighet utan också atl del kunde anses överensstämma med godförsäkringspraxis alt åsidosätta villkoret. Som överdrivna betraktades också defarhågor som hade framförts för att generalklausulen skulle uppmuntra tillobefogade rättegångar. För den som väckte talan med stöd av generalklausulenmåste det stå klart att hans utsikter till framgång var obetydliga, om han intekunde få stöd för sin talan från sakkunnigt håll. Enligt sin ordalydelse är generalklausulentillämplig endast pä försäkringsavtal. Däremot gäller den inte beträffandeandra överenskommelser mellan försäkringsgivare och försäkringstagare, t. ex.med anledning av inträffat skadefall. Bestämmelsen torde emellertid ofta kunnatillämpas analogt, i sådana fitll. Som har nämnts tidigare är försäkringsavtalslagen fn. föremål för översyn av försäkringsrättskommittén, vars arbete i första handär inriktat på att förbättra försäkringstagarnas ställning, 2,2,3Skuldebrevslagen Generalklausulen i 8 S skuldebrevslagen innebär altvillkor i skuldebrev får jämkas eller lämnas utan avseende, om tillämpning avvillkoret uppenbarligen skulle vara stridande mot gott affärsskick ellereljest otillbörlig. Som skäl för att i skuldebrevslagen införa engeneralklausul motsvarande 34 S försäkringsavtalslagen angavs i förarbetena attdet just på skuldebrevs-området inte sällan inträffar att den ene kontrahentenhar en övermäktig ställning som gör det möjligt för honom att ensidigt dikteraavtalsvillkoren. Detta kan inträffa vare sig långivaren är en enskild personeller en bank e. d., men de lånesökandes ställning är särskilt svag iförhållande till bankerna som brukar använda standardiseradeskuldebrevsformulär. I praktiken saknar en lånesökande varje möjlighet attdriva igenom uteslutandet av en klausul som kan leda till missbruk itillämpningen. 1975/76:81 16 Enligt förarbetena gäller generalklausulen intebara när det är borgenären som åberopar ett otillbörligt villkor eller när delberor på hans övermäktiga ställning att ett visst villkor har tagits in i ettskuldebrev. Bestämmelsen kan tillämpas också på villkor som har drivits igenomav gäldenären eller som har råkat komma med i ett skuldebrev av rentförbiseende e. d. Vid sin granskning av lagförslaget framhölllagrådet alt den föreslagna generalklausulen måste få en vidsträckt analogisktillämpning. Bestämmelsen innebar att det i obligationsrätien infördes enallmän princip om frihel för domstolarna atl åsidosätta villkor vilkastillämpning ansågs otillböriig i det särskilda fallet. Lagrådet ansåg dettveksamt om en sådan princip borde lagfästas. I vart fall kunde ifrågasättas ominte bestämmelsen borde las in i avtalslagen. Enligt lagrådet krävdesemellertid i så fall nordisk enhetlighet. Sedan det hade visat sig att detinte gick att uppnå nordisk enighet på denna punkt, behölls generalklausulen iskuldebrevslagen. Bestämmelserna om arrende och hyra i lagen (1907:36s, 1) om nytijan-deräii lill fast egendom var från början huvudsakligen avdisposiliv art. Genom successiva reformer kom den arrende- och hyresrättsligalagstiftningen emellertid att i allt högre grad fä tvingande karaktär. 1samband med revision av nyttjanderättslagen infördes en generalklausulför hyresförhållanden (3 kap. 43 S, fr. o. m. 3 kap, 64 S), När nyajordabalken trädde i kraft , fördes bestämmelsen med i sakoförändrat innehåll över till 12 kap. 64 S jordabalken. infördes enmotsvarande generalklausul för arrendeförhållanden i 8 kap, 27 S jordabalken,I de båda paragraferna föreskrivs atl ett arrende- resp. hyresvillkor fårjämkas eller lämnas utan avseende, om tillämpning av villkoret uppenbarligenskulle strida mot god sed i arrende- resp. hyresförhållanden eller eljest varaotillbörlig. 1förarbetena till ändringar i hyreslagstiftningen framhölls att det iformulär lill hyreskontrakt ofta togs in villkor som var ägnade atl i alltförhög grad tillgodose hyresvärdens intresse. Även om hyresgästen i regel intehade en lika underiägsen ställning gentemot hyresvärden som en lånesökande moten bank, fick hyresvärden i allmänhet betraktas som den starkare parten. Intesällan förekom det alt hyresgästen skrev under kontrakt med uppenbart obilliga villkor.Detla kunde bero på alt hyresgästen inte från början ville äventyra det godaförhållandet till hyresvärden eller på alt hyresgästen räknade med att det inteskulle bli tal om att tillämpa villkoren. Även om en hänsynslös tillämpning avoiillböriiga villkor förekom endast i undantagsfall, var hyresgästens ställningmot värden försvagad på ett icke tillböriigt sätt redan genom att värden hademöjlighet att åberopa sådana villkor. Prop.1975/76:81 17 Även hyresvärden har möjlighet atl åberopageneralklausulen. 1 förarbetena uppmärksammas särskilt det fallet att etthyresavtal har slutits för lång lid mot en mycket låg hyra som så småningomkommer atl framstå som orimligt låg på grund av fallande penningvärde, stigandebränslekostnader e.d. Generalklausulen tar inte bara sikte på villkor idet ursprungliga hyresavtalet. Den gäller också innehållet i muntliga ellerskriftliga ändrings- eller tilläggsavtal eller andra särskilda överenskommelserangående hyresförhållandet. 1 samband med ändringar ihyreslagstiftningen berördes också tillämpningen av generalklausulen.Ändringarna innebar bl. a. atl bosiadshy-resgäst fick rätt alt under löpandehyresperiod säga upp långiidsavtal för omprövning av hyresvillkoren. Någonmotsvarande rätt infördes inie i fråga om lokaler. I propositionen (prop.1973:23 s. 112) hänvisades i del sammanhanget till möjligheten alt jämkahyresvillkor med stöd av 12 kap, 64 S jordabalken. En hänvisning tillgeneralklausulen gjordes också i anslutning till bestämmelserna om hyransstoriek (s. 160). Som skäl för alt införa en generalklausul förarrendeförhållanden anfördes i förarbetena (prop. 1970:20 s. 964) endast atlarrendelagstiftningen borde innehålla en uttrycklig generalklausul i likhet medvad som gällde beträffande hyra. 2.2,5Lagen om rätten till arbetstagares uppfinningar Lagen (1949:345) om rätten till arbetstagaresuppfinningar innehåller bestämmelser om rätlen till uppfinningar som hargjorts av arbetstagare i såväl allmän som enskild tjänst, Lagen är i principdisposiliv, Föratt trygga arbetslagarens rätt har emellertid vissa reglergjorts tvingande, 1 6 S första stycket föreskrivs sålunda att en arbetstagareinte kan avstå från skälig ersättning fören uppfinning redan före desstillkomst. Vidare finns i 7 S andra stycket en bestämmelse som förbjuderarbetsgivaren atl inskränka arbetstagarens rätt att förfoga över sinuppfinning än elt är efter det anställningen har upphört. Vid sidan av de tvingande reglerna finns i 9 S engeneralklausul. Där föreskrivs att ett villkor som har tagits in i avtalrörande rätten till arbetstagares uppfinning får jämkas eller lämnas utanavseende, om tillämpningen av villkoret uppenbarligen skulle vara stridandemot god sed eller eljest otillböriig, 1 förarbetena diskuteras huvudsakligen två fall närgeneralklausulen kan bli tillämplig. Det första fallet hänger samman med attuppfinningar enligt lagen delas upp i olika kategorier. Del övervägdes attinföra ett förbud mot avtal som ger arbetsgivaren ensamrätt alt avgöra tillvilken kategori en uppfinning skall hänföras. Någon sådan bestämmelse infördesinte, men departementschefen uttalade (NJA 11 1949 s. 650 och 658) attgeneralklau- 2 1975/76. Prop.1975/76:81 18 sulenkunde bli tillämplig om arbetsgivaren förbehöll sig sådan ensamrätt. Det andrafallet avser sådana situationer då en arbetstagare i efterhand avstår frånersättning för en uppflnning eller godtar en ersäitning som är orimligt låg. Omelt sådani villkor framstår som otillbörligt, bör arbetstagaren kunnatillerkännas skälig ersättning med tillämpning av generalklausulen. Det påpekasatt samma resultat i särskilt stötande fall kan uppnås med stöd av vissabestämmelser i 3 kap, avtalslagen (NJA 11 1949 s. 653). 2,2,6Lagen om avbetalningsköp Det främsta syftet med lagen om avbetalningsköpäran skydda den som har köpt en vara på avbetalning mot att säljaren missbrukarden maktställning han får genom att förbehålla sig äganderätten lill dessvaran är betald, Lagen innehåller därför ett antal tvingande regler. Av störstpraktisk betydelse är reglerna om förutsättningarna för att säljaren skall fåta tillbaka godset eller göra gällande någon annan påföljd på grund avbristande betalning, Lagen innehåller inte några detaljeradebestämmelser om påföljden av atl köparen åsidosätter andra förpliktelser änsådana som avser betalningen, t, ex. att hälla godset brandförsäkrat eller atlgöra anmälan om flyttning. För att inte lagens syfte skulle motverkas genom attsäljaren föreskrev hårda [råföljder för sådana försummelser infördes vid lagenstillkomst en bestämmelse i 2 S andra stycket som innebar att uppenbartobilliga villkor av det slaget kunde åsidosättas. När lagen ändrades ansågs det inte varamöjligt att uttryckligen ange alla avtalsvillkor som kunde anses otillbörliga.Efter mönster av bl. 8 S skuldebrevslagen infördes därför i 8 S förstastycket lagen om avbetalningsköp en generalklausul som ersatte den merbegränsade regeln i 2 S andra stycket. Generalklausulen innebär att villkor vidavbetalningsköp får jämkas eller lämnas ulan avseende, om tillämpningen avvillkoret uppenbarligen skulle vara stridande mot gott affärsskick eller eljestotillbörlig. Under förarbetena uttalades delade meningar ifrågan om även det avtalade vederiaget borde kunna angripas med stöd avgeneralklausulen. Departementschefen (1953 s.300) ansåg emellertid att generalklausulen i princip borde kunna tillämpas påsamtliga villkor. Han ansåg sig därför inte kunna tillstyrka att det avtaladevederiaget direkt undantogs från regelns tillämpningsområde. Han framhöllemellertid att ett villkor som var så iögonenfallande för köparen somvederlaget måste anses inta en viss särställning. Enligt hans mening kunde detförmodlingen väntas att bestämmelsen i praktiken knappast skulle komma attutnyttjas för en jämkning av vederiaget neråt i andra fall än dä en sådanjämkning lika väl hade kunnat komma till stånd enligt avtalslagens ockerregler. Prop.1975/76: 81 19 Upphovsrätlslagen innehåller bestämmelser lillskydd för författare och andra upphovsmän till litterära och konstnäriiga verkm. I förarbetena diskuterades möjligheten att införa vissa tvingandebestämmelser om överlåtelse av upphovsrätt, Det framhölls alt författare ochkonstnärer inte sällan slår främmande för affärsmässiga och ekonomiskaöverväganden och saknar den erfarenhet som behövs för atl bedöma det ekonomiskavärdet av den rätt som överlåts. Vidare är det ofta svårt för parterna altöverblicka de konsekvenser som ell avtal om överiåtelse av upphovsrätt kanmedföra för framtiden, exempelvis vid överiåtelse mot engångsersättning. Några tvingande bestämmelser om upphovsrättensövergång togs emellertid inte in i lagen. 1 stället infördes till skydd förupphovsmannen en generalklausul i 29 S upphovsrättslagen. Där föreskrivs attvillkor som har tagits in i avtal om överlåtelse av upphovsrätt får jämkaseller lämnas ulan avseende, om tillämpning av villkoret uppenbarligen skullevara stridande mot god sed på upphovsrättens område eller eljest otillböriig. Vid granskningen av lagförslaget uttalade lagrådetatl generalklausulen inte borde lillämpas så återhållsamt som skuldebrevslagensgeneralklausul, eftersom de sociala förutsättningarna i fråga om parternasekonomiska jäm-spelthet varolika. Som regel torde upphovsmannen vara densvagare parten. Liksom generalklausulen för hyresförhållanden i åtskilliga fallhade använts till hyresgästens skydd borde den föreslagna klausulen iupphovsrättslagen lillämpas i sådan omfattning atl upphovsmännen fickerforderiigt skydd (prop, 1960:17 s. 389), 2.2.8 Motivuttalandenom analog tillämpning av generalklausulerna Som har nämnts anses generalklausulen i 8S skuldebrevslagen ge uttryck för en allmän obligationsrällslig princip som gerdomstolarna frihel atl åsidosätta villkor vilkas tillämpning i del särskildafallet framstår som klart otillböriig. 1 några fall har frågan om analogtillämpning av generalklausulerna uppmärksammats i samband med nyförmögenheisrättslig lagstiftning. Under förarbetena till patentlagen (1967:837)övervägdes möjligheten att införa en generalklausul beträffande frivilligalicensupplätelser. Tanken avvisades av departementschefen med hänvisning tillalt bestämmelserna i lagen i princip inte behandlade avtalsförhållanden. Hanframhöll emellertid att domstols rätt att jämka oiillböriiga avtalsvillkortorde vara uttryck för en allmän rättsgrund.sats, som även ulan en uttryckligbestämmelse i patentlagen skulle kunna tillämpas också inom patenträttensområde (NJA II 1968 s. 77). Vid tillkomsten av mönsterskyddslagen (1970:485)och växtförädlarrätts-lagen (1971:392) gjordes uttalanden av liknande innebörd(NJA II 1970 s. 1975/76: 81 20 92,prop. 1971:40 s. 134). Under förarbetena lill lagen (1967:531) omtryggande av pensionsutfästelse m. m. diskuterades behovet av särskildabestämmelser för att hindra ogynnsamma verkningar av s. k. antastbarlpensionslöfte, dvs. löfte lill vilket knutits det villkoret atl pension skallutgå endast om arbetstagaren är i arbetsgivarens tjänst när han uppnårpensionsåldern (NJA 11 1967 s. 165, 168). I det utredningsförslag som låg tillgrund för lagstiftningen föreslogs en bestämmelse i avtalslagen om att ettsådant villkor skulle kunna jämkas eller lämnas utan avseende, om desstillämpning från arbetsgivarens sida uppenbariigen skulle vara otillböriig.Departementschefen ansåg emellertid att det var obehövligt att inlora ensärskild bestämmelse härom, eftersom det syntes vara möjligt alt ingripa moisådana villkor i tillräcklig utsträckning enligt grunderna för 8 Sskuldebrevslagen. Enligt 3 kap. I S skadeståndslagen (1972:207) ärarbetsgivare ansvarig för skada som arbetstagare vållar genom fel ellerförsummelse i tjänsten. Under förarbetena (prop, 1972:5 s. 240) diskuteradesmöjligheten att göra reglerna om principalansvarel tvingande för alt förhindraatl arbetsgivaren helt eller delvis friskriver sig från sitt ansvar.Departementschefen ställde sig emellertid avvisande härtill med hänvisningtill alt möjligheterna alt jämka eller helt åsidosätta friskrivningsklausulermed tillämpning av grunderna för 8 S skuldebrevslagen fick anses tillräckliga.Han framhöll alt denna bestämmelse och dess motiv gav utrymme fören tillämpningsom var mindre återhållsam än den som hade kommit till uttryck i rättspraxis.Han ansåg sig kunna räkna med atl domstolarna skulle anpassa sinrättstillämpning i detta hänseende till samhällsutvecklingen och till deallmänna värderingar som är förhärskande vid bedömningen av vad som ansestillböriigt och otillbörligt på avtalsområdet. Departementschefenhänvisade till jämkningsmöjligheten enligt 8 S skuldebrevslagen också i frågaom avtal som innebär ett strängare skadeståndsansvar för arbetstagaren än vadsom följer av 4 kap. I S skadeståndslagen (prop. 1972:5 s. 561), Frågan om jämkning av otillbörliga avtalsvillkordiskuterades också under förarbetena lill konsumentköplagen (1973:877). Medhänsyn till syftet med konsumentköplagen borde enligt köplagsutredningen (SOU1972:28 s, 63, 96) ell otillbörligt villkor i ett köpeavtal kunna jämkas ellerlämnas ulan avseende med stöd av den allmänna rättsgrundsats som hade kommittill uttryck i bl, a. 8 S skuldebrevslagen. En domstol borde sålunda kunnaingripa mot villkor som innebär att en tvingande lagregel kringgås. var någon uttrycklig lagregel härom inte behövlig. Departementschefen(prop, 1973:138 s, 125) avstod från att gå närmare in på frågan i vilkenutsträckning en domstol kan åsidosätta avtalsvillkor av del åsyftade slaget medstöd av de förmögenhetsrättsliga generalklausulerna. Han hänvisade tillgeneralklausuluiredningens pågående arbete och till att del under remissbehandlingenav köplagsutredningens förslag inie hade kommit fram Prop.1975/76:81 21 någotönskemål om att en allmän jämkningsregel skulle införas i konsumentköplagen. 1 fråga om rättspraxis beträffande decivilrältsliga generalklausulerna hänvisas lill den redogörelse förpublicerade rättsfall som utredningen har lämnat på s. 53-69 i sitt betänkande. Som tidigare nämnts är det primära syftet medmarknadsföringslagen atl skydda konsumenterna mot reklam o. d. som är ohederiigeller skadlig pä annat sätt. Den centrala bestämmelsen utgörs av en generalklausuli 1 S som gör det möjligt att ingripa mot reklamåtgärder och andra handlingarsom en näringsidkare företar vid marknadsföring av en vara eller tjänst. Om ensådan handling strider mot god affärssed eller på annat sätt är otillbörligmot konsumenter eller näringsidkare, kan förbud meddelas näringsidkaren attfortsätta med den elieratt företa annan liknande handling. Förbud meddelas avmarknadsdomstolen och skall normalt förenas med vite. Fråga om förbud tas uppefter ansökan av KO, Beslutar KO alt inte göra ansökan i ett visst fall, (äransökan i stället göras av näringsidkare som berörs av handlingen eller avsammanslutning av näringsidkare, konsumenter eller löntagare, 1 fall som inteär av större vikt Iir fråga om förbud prövas av KO genom s. k. förbudsföreläggande.Delta innebär atl KO förelägger vederbörande näringsidkare elt förbud vid vitealt fortsätta med en viss reklamåtgärd e. d. eller att företa annan liknandehandling. Ett sådant förbud gäller endast om föreläggandel godkänns av näringsidkaren.1 så fall får det samma verkan som ett förbud som har meddelats av , Del främsta syftet med avlalsvillkorslagen är altfå till stånd elt förbäitrai konsumentskydd när det gäller utformningen avkontraktsformulär som används i olika branscher på konsumtionsmarknaden.Avtalsvillkorslagen bygger liksom marknadsföringslagen på en generalklausul somär intagen i 1 S första stycket. Bestämmelsen är tillämplig på villkor somnäringsidkare använder vid erbjudande av vara eller tjänst lill konsument förenskilt bruk. Är ett sådant villkor med hänsyn till vederiaget och övrigaomständigheter att anse som oskäligt mot konsumenten, kan , omdet är påkallat frän allmän synpunkt, meddela näringsidkaren förbud all i framlideni liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor. Prop.1975/76:81 22 skallnormall förenas med vite. Bestämmelserna i första stycket äger motsvarandetillämpning när en näringsidkare erbjuder konsument att mot vederiag förvärvanyttjanderätt till lösöre för enskilt bruk. Fråga om förbud tas upp efter ansökan av KO.Beslutar KO att inte göra ansökan i ett visst fall, får ansökan göras av sammanslutningav näringsidkare, konsumenter eller löntagare. Liksom enligt marknadsföringslagenfår KO i fall som inte är av större vikt utfärda förbudsföreläggande. Det bör anmärkas alt avtalsvillkorslagenursprungligen avsåg "otillbörliga" villkor men all detta ullryckbyttes ui mot "oskäliga" villkor i samband med införandet avkonsumentköplagen. I motiven till avtalsvillkorslagen uttalades (prop.1971:15 s, 70 fO att ett villkor typiskt sett fick anses som otillbörligt motkonsumenten, om det med avvikelse från gällande dispositiva rättsregler gavnäringsidkaren en förmån eller berövade konsumenten en rättighet och därigenomåstadkom en sådan snedbelastning i fråga om parternas rättigheter ochskyldigheter enligt avtalet, att en genomsnittligt sett rimlig balans mellanparterna inte längre var för handen. Det blev fråga om en totalbedömning avavtalets verkningar för parterna. Härvid måste såväl priset som övrigaavtalsvillkor tas i betraktande. Det underslröks att den nya lagen inte skullekunna användas som ell instrument för priskonlroll men att å andra sidan bedömningenav övriga villkor måste ske under hänsynstagande till vederlagets storiek.Bedömningen av om ett villkor var olillböriigt eller ej skulle ske medutgångspunkt i en jämförelse med de verkningar som skulle följa av gällanderättsregler, främsi köplagens dispositiva bestämmelser. I motiven gavs exempel på villkor som genomgåendeborde betraktas som oiillböriiga mot konsumenten. Hit hörde villkor som innebaralt säljaren fick en acceptfrisi utan tidsbegränsning och att köparen såledesblev ensidigt bunden av sitt anbud under obegränsad lid. Som otillbörlig ansågsockså klausulen "i befintligt skick" när del gällde försäljning avfabriksnya varor.