prop · FZ03215 · 1975-12-31 00:00:00 — LRFframhåller att det förekommer fall då det troligen inte är möjligt att riktanågra åtgärder mot viss dammägare, eftersom det inte kan utrönas vem som bärdet reella ansvaret för dammen. Hithörande frågor bör övervägas avvattenlagsutredningen. Även och berörproblemet med att äganderätten fiU en damm kan vara oklar. framhåller att Sysslebäcks-katastrofen, som initierat framstäUningenom lagändring, främst var orsakad av en mycket exceptionell nederbörd förvilken dammens utskov inte var dimensionerat. Skadan torde ha inträffat ävenom dammens utskov hade varit helt öppet vid tillfället och orsaken torde fårubriceras som naturkatastrof. Detvå remissinstanser som avstyrker förslaget anser att vattenlagsutredningensslutbetänkande bör avvaktas. anger atf vid akutakatastrofsituationer kan ingripa mot en försumlig Prop.1975/76: 215 74 dammägaremed stöd av brandlagen (1974: 80). Härtill kommer att genomframställning till kammarkollegiet, under fömtsättning att försummelsen medförfara för allmän rätt, kan aktualisera en talan vid domstol om förpliktande förden försumlige dammägaren att fuUgöra underhållsskyldigheten. Att tillskapaeffektiva regler för tillsyn och kontroll av dammar är enligt tingsrättensmening ett besvärligt lagstiftningsarbete, som innefattar en rad problem.Tingsrätten avråder från vidtagande av provisoriska åtgärder. Den föreslagnalagändringen går längre än vad i åsyftat. Inteminst det förhållandet att skall ha att bevaka jämväl enskUd rättinger betänkligheter. Om får befogenhet att ingripa utandomstolsprövning kan nu gällande bevisbörderegel inte rimligen upprätthållas.Enligt tingsrättens mening kan den i promemorian angivna bestäm.melsen om skyddför grandvattentillgång (2 kap. 65 § andra stycket VL) inte åberopas somförebild för förslaget. anser det angeläget att enfortlöpande kontroll från säkerhetssynpunkt sker av alla dammar. Hur en sådankontroll bör utformas bör emellertid enligt tingsrättens mening bli föremålför en allsidig diskussion lämpligen i samband med vattenlagsutredningensslutbetänkande och frågans beskaffenhet är sådan att några provisoriskabestämmelser inte bör meddelas utom måhända i fråga om möjligheterna attingripa vid eftersatt underhåll. Brister i underhållet torde emellertid endastundantagsvis orsaka eller medverka tiU dammbrott och då oftast i samband med bristandeskötsel. Om provisoriska bestämmelser ändå anses erforderliga bör de inteutformas med 2 kap. 65 § andra stycket VL som förebUd. Länsstyrelserna tordeinte ha tekniker med erforderlig sakkunskap och kammarrätten kan knappast varalämplig instans för överprövning. Prövning bör erUigt tingsrättens meningfortfarande ske hos vattendomstol. Ett snabbare resultat än f. n. kan nås omvattenrättsdomaren ges rätt att meddela beslut om provisoriska åtgärder. Kammarkollegiet geruttryck för tveksamhet till förslaget. Kollegiet anser att det knappast finnsnågot trängande behov av förslaget, eftersom det alltid finns möjlighet till stämnmgstalanmot dammägaren. I den mån det föreligger ett allmänt intresse kan kollegietföra sådan talan. Detta utesluter emellerUd inte att det kan vara ändamålsenUgtatt får befogenhet att vid uppenbara fall inskrida genom vitesföreläggande.Om man vill öppna möjlighet för det allmänna att själv vidtaga erforderligaarbeten (utan att en katastrofsituation är för handen) kan detta lösas genomen föreskrift i 2 kap. VL som ger det allmänna sådan rätt efterdomstolsprövning (jfr 2 kap. 9 § VL). Prop.1975/76: 215 75 Dess arbete kan väntas resultera i ett förslagtill ny vattenlag och vissa reformer har redan genomförts på grundval av delbetänkanden.Utredningens uppdrag omfattar enligt direktiven bl. a. frågan om lagstiftningom de s. k. vattenvårdsförbunden. Utredningen skulle också överväga vissa vid1971 års riksdag aktualiserade frågor om vattendragens underhåll. Utredningenhar funnit att de berörda frågorna bör kunna lösas inom ramen för en nylagstiftning om vattenförbund och lägger i ett delbetänkande fram förslag tilllag om vattenförbund. Vattenlagsutredningensförslag har i huvudsak fått ett mycket positivt mottagande vidremissbehandlingen. Förslaget avstyrks dock av fyra remissinstanser, nämligen ,industriförbundet. Dessa remissinstanser anser att det saknas behov av enlagstiftning om vattenförbund. Vattenlagen(1918: 523) (VL) och miljöskyddslagen (1969: 387) (ML) innehåUer endast iobetydlig omfattning bestämmelser om samverkan mellan olikartade intressen.Sådan samverkan har emellertid kommit tUl stånd på frivillig väg. Enligt en avnaturvårdsverket upprättad förteckning fanns det 27 s. k. vattendrags-eller vattenvårdsförbund. Vattenvårdsförbunden ägnar sig enUgt utredningen iallmänhet huvud-sakligen åt recipientkontroU. Medlemmar är vanligen kommuneroch större industrier. Vattendragsförbundens verksamhet är ofta helt eller delvisinriktad på vattendragens underhåll. I dessa fall är det torrläggningsföretagensom har slutit sig samman för att själva eller tillsammans med kommuner ochindustrier få fill stånd en lösning av underhållsfrågan. är def främst frågan om underhållet av vattendragen som motiveraren lagstiftning om samverkan mellan alla berörda vattenintressen. Jag villdärför först behandla denna fråga innan jag går in på vad den föreslagnalagstiftningen i övrigt kan ha för ändamål. Vattendragensunderhåll innebär åtgärder för att bevara vattendragens avbördningsförmåga. Iett vattendrag sker erosion och uppgrundning. På grund av den successiva uppgrundningeni vattendragets flackare delar ökar risken för översvämning och försumpning avkringliggande mark. Vass och annan växtlighet hindrar också vattnets framrin-ningoch ger upphov till sediment. Avloppsutsläpp ökar tillförseln av växtnäringsämnenoch medför ökad växtlighet och avlagring av sediment från förmultnande växter.Även dräneringsvatten från jord- och skogsbruk kan innehålla växtnäringsämnenoch tillföra vattendraget 1975/76: 215 76 jordmaterial.Vattendrag med kraftig växtlighet har starkt nedsatt avbördningsförmåga. Detsaknas lagbestämmelser om ansvaret för vattendragens underhåll.Torrläggningsföretagen åläggs dock i förrättningsutlåtandet regelmässigt attvidmakthålla de dimensioner vattendraget får vid genomförandet av vattenavledningeneller invallningen. I den mån det finns ett sådant torrläggningsföretag är detalltså jordbruksintresset som ensamt får bära ansvaret för underhållet.Jordbrukarna har upplevt detta som en påtaglig orättvisa, särskilt i de falldär underhållskostnaderna avsevärt ökas på grund av kommunalt ellerindustriellt avloppsutsläpp. Överenskommelser har dock i vissa fall nåtts inomramen för yattendragsförbund eUer på annat sätt om en fördelning avunderhållskostnaderna mellan torrläggnings- och avloppsintressenfer (främstkommunerna). I den mån överenskommelse inte kan nås är forrläggningsintressenternahänvisade tiU att föra ersättningstalan mot avloppsintressenterna. Sådan talan kundetidigare föras hos vattendomstol men skall numera anhängiggöras hosfastighetsdomstol med stöd av skadeståndsreglerna i 30 § ML. Utgången är medhänsyn tUl bevissvårigheter oviss och risken att få stå för rättegångskostnaderverkar också avhållande. Riksdagenuttalade sig 1971 för en lagändring. Även jag anser att nuvarande rättsläge ärotiUfredsställande. Det återspeglar en äldre tids syn på jordbruket som ettdominerande intresse och tar infe aUs hänsyn tiU den samhällsutveckling, somskett . Värdet av underhållsåtgärder ur forrläggningssynpunktär ofta av helt underordnad betydelse jämfört med vattendragens värde frånallmän synpunkt som redpienter och vattentäkter, som rekreationsobjekt ellerhelt enkelt från allmän naturvårdssynpunkt. Att låta torrläggningsintressetensamt svara för underhåUsarbetena i vattendragen är självfallet högst otUlfredsställandefrån rättvisesynpunkt. Det är emellertid inte bara fråga om en orättvisagentemot torrläggningsintresset. Bristen på kostnadsfördelning är dessutomoacceptabel från aUmän synpunkt. Def har visat sig att jordbruket många gångerinte förmår fullgöra sin underhåUsplikt på önskvärt sätt. Allmänna och enskildaintressen blir lidande av att underhållet eftersatts. En förbättring skullesäkert åstadkommas om andra intressenter ålades att dela den bördajordbruksintresset f. n. ensamt bär. Jagär medveten om att de stora satsningar som har gjorts i syfteatt minska utsläppen i vattendragen medfört att förore-ningssifuationenförbättrats avsevärt. Denna positiva utveckling kan antas komma att fortsätta.Man kan emellertid inte utgå från att avloppsintresset av den anledningen kanfrifas från varje ansvar för vattendragens underhåll. Åtskilliga problemåterstår bl. a. beträffande dagvattenutsläpp och bräddning av avloppsvattenoch avloppsintressets ansvar för underhållssituationen kvarstår därför inomöverskådlig tid. 1975/76: 215 77 Jaganser på grund av det anförda att man bör få tiU stånd en ändring av ansvaretför vattendragens underhåU. Vattenlagsutredningenhar diskuterat ett par altemativ tiU förslaget om vattenförbund, bl. a. attstaten eller kommunerna skulle överta ansvaret för underhåUet. Jagansluter mig tUl utredningens bedömning att staten inte bör överta underhåUsansvaret. När det gäller frågan omkommunerna bör överta underhåUsansvaret nämner utredningen som en förebild attden kommunala renhållningslagen (1970: 892) ålägger kommunerna ett ansvar för hushållsavfaUm. Av de fyra remissinstanser som avstyrker utredningens förslag bygger naturvårdsverketoch Sydvästra i huvudsak sin negativa inställning på attkommunerna bör svara för vattenvården inbegripet underhållet av vattendragen.Kommunförbundet har dock inte uttryckt några önskemål om ett kommunalt ansvar.För egen del vUl jag framhålla, att ansvaret för underhållet av vattendragenbör läggas på dem som förorsakar störningar, i första hand då på jordbmks-ochskogsbruksintresset samt på ägare av anläggningar från vilka närsalter förs uti vattendragen med avloppsvattnet. En sådan ordning är enligt min mening attföredra framför att övervältra det ekonomiska ansvaret på kommunerna. HärtiUkommer de av utredningen framhåUna omständigheterna att den kommunalaindelningen i allmänhet inte är avpassad efter vattensystemen i deras helhetoch att kommunerna måste fördela kostnaderna mellan berörda intressenter enligtnågon sorts avgiftssystem, som säkerligen kan bli svårhanterligt. Jag vUldärför inte förorda att kommunerna åläggs att ta ansvaret för vattendragensunderhåll. Entill synes naturlig åtgärd skulle vara att ändra de bestämmelser i 7 kap. VLsom handlar om s. k. båtnad av torrläggning så att eft vattenavlednings- ellerinvallningsföretag skulle bli en gemensam angelägenhet för forrläggningsintressenternaoch för de intressenter som använder vattenområdet som recipient ellervattentäkt, ev. också för någon statlig myndighet som företrädare för det tillvattenområdet knutna naturvårdsintresset. Det är enligt min mening emellertidtveksamt om det skulle vara ändamålsenligt att tvinga in alla dessa intressen ien samverkan inom ramen för ett torrläggningsföretag. a. skulle nog självatorrläggningsintresset bli lidande vid en sådan samverkan. En sådan reformskulle också bli av betydelse främst för de sannolikt fåtaliga torrläggningsföretagsom kommer till stånd efter en ny lags ikraftträdande. Reformensgenomslagsförmåga skulle däremot bli dålig när det gäUer redan existerandeföretag. Jag anser alltså, i likhet med utredningen, att en annan lösning avlagstiftningsfrågan bör övervägas. Denav utredningen föreslagna lagstiftningen om vattenförbund utgör en i och försig naturlig lösning av underhållsfrågan, eftersom de över- 1975/76: 215 78 enskommelsersom träffats i stor utsträckning fått formen av förbundsbUdning. Det är enligtmin mening en riktig tanke att med utgångspunkt i de överenskommelser som harträffats om frivilliga sammanslutningar utarbeta en särskUd lagstiftning somger möjlighet tUl samverkan mellan alla berörda vattenintressen isammanslutningar med fastare former än de nuvarande. En lagstiftning omvattenförbund innebär inte bara att den nuvarande orättvisa och olämpliga ansvarsfördelningenkan upphävas utan också att alla berörda uitressen ges möjlighet till positivsamverkan för att underhåUa vattendragen. Industriförbundetanser att förbunden bör vara av frivUlig karaktär och att någon lagstiftningdärför inte behövs. Jag kan inte dela denna uppfattning. Underhållsfrågorna äralltför viktiga för att helt göras beroende av överenskommelser. Def kan intevara rimligt att enstaka men betydelsefulla intressenter skall få dra sig undanfrån samarbete eller helt sabotera detta. En lagstiftning ger enligt min meningde positiva intressenterna i samarbetet behövligt stöd och dessutom får denfortsatta verksamheten erforderlig stadga. En lagstiftning torde också vara nödvändigför att man skall kunna få till stånd en rättvis fördelning av kostnaderna förunderhållet. Även om parterna är helt överens så kan en lagstiftning omvattenförbund erbjuda en lämplig form för samverkan. Jaganser på grund av det anförda att lagstiftning om vattenförbund utgör enändamålsenlig lösning av underhållsfrågan. Underhållsfrågan är enligt minmening i och för sig så betydelsefull att den ensam kan motivera lagstiftning.Lagstiftningen bör emellertid utformas så att den tUlgodoser även andraangelägna uppgifter. Enuppgift som ligger nära underhåUet är restaurering av sjöar och vattendrag somhar utsatts för kraftig förorening. Det är inte bara fråga om en rent allmäntdålig vattenbeskaffenhet som kan förbättras exempelvis genom syretillförsel.På flera håll finns s. k. fiberbankar som innehåller giftigt avfall.Regeringen har bemyndigat chefen för atttillkalla sakkunniga (Jo 1976: 06) med uppgift att göra en översyn avmiljöskyddslagstiftningen. Enligt direktiven bör de sakkunniga pröva behovet avregler om skyldighet för den som utövar eller har utövat miljöfarligverksamhet att svara för återstäUande av skadade vattenområden. I övrigt är detenligt min mening lämpligt att de som svarar för underhållet också tar ansvaretför återställningsåtgärder. Med återstäUningsåtgärder avses inte att manförsöker återställa ett förlorat ursprungligt tillstånd utan att man försökerförbättra kvalitén på ett vattenområde som har varit utsatt för kraftigförorening. Det torde ofta vara fråga om kostsamma åtgärder som lättare kommer tUlstånd i samverkan mellan berörda intressen. Åtgärderna kan då också, ges enutformning som tUlgodoser inte bara det allmänna mUjövårdsin-tresset utan ävenmer specieUa intressen, exempelvis fiskeintresset. 1975/76: 215 79 vattenförbundtorde i förekommande fall kunna vara lämpligt som mottagare av statsbidrag förvatfenvårdande insatser av ifrågavarande slag. Enannan uppgift för ett vattenförbund kan vara att genom vattenreglering få tillstånd en sådan ändrad vattenföring som tiUgodoser det allmänna mUjövårdsintresset.I vissa fall är det naturligtvis så att det råder allmän enighet om detönskvärda i en ändring av vattenföringen och då kan det vara lämpligt attsamarbetet sker inom ramen för ett vattenförbund. I andra fall kan det mycketklart vara så att önskemålen om en ändring av de bestående förhållandena riktarsig mot ett intresse, främst kraftintresset, som med stöd av meddelade tUlståndutövar viss vattenreglering. I dessa fall är det enligt min mening tveksamt omförbundet bör stäUa sig som huvudman för en vattenreglering, om det samarbetesom i övrigt förekommer mellan medlemmarna skulle äventyras. Jag återkommer idet följande (se avsnitt 7.4) till de farhågor som kraftinfresset vidremissbehandlingen har framfört om att förbundsbildning kan Innebära intrång ide tillstånd med stöd av vUka kraftintresset utövar sin verksamhet.Sammanfattningsvis anser jag alltså att vattenförbunden visserligen kan ägnasig åt att försöka få tUl stånd en ändrad vattenreglering men att vissåterhållsamhet bör iakttas så att infe dessa försök äventyrar det samarbete somförekommer i övrigt. Jag kommer att i specialmotiveringen (avsnitt 9.2)utförligt behandla frågan om hur en ansökan av vattenförbundet om ändradvattenreglering förhåller sig till redan meddelade tUlstånd. Ytterligareen uppgift för ett vattenförbund kan slutligen vara recipientkontroU. De nuexisterande frivilliga vattenvårdsförbunden har som viktigaste uppgift attsvara för kontroll och undersökningar av vattenområdets föroreningsgrad.Naturvårdsverket och länsstyrelserna är tillsynsmyndigheter enligt ML och derasresurser för denna verksamhet förstärks fortlöpande. genomfördes vissaändringar av tiUsyns-bestämmelserna i som innebar bl. a. atttillsynsmyndigheten fick rätt att utse experter med uppdrag att på företagetsbekostnad utföra undersökningar av företagets miljöfarliga verksamhet och dessverkningar. Även hälsovårdsnämnderna har viktiga uppgifter i detta avseende.Enligt min mening finns det alltså inte något behov av att anförtrovattenförbunden några tillsynsuppgifter. Däremot anser jag det lämpligt att denprovtagning m. m. som ger tiUsynsmyndigheterna underlag för deras verksamhetsamordnas inom ramen för vattenförbund. Vikten av samordnad recipientkontroUhar vid remissbehandlingen särskilt understrukits av iGävleborgs län. a. får länsstyrelserna enhetliga och jämförbara undersökningsresultat.För dem som i samband med ett tillstånd enligt ML är skyldiga att genomföravissa kontrollprogram kan det vara en ekonomisk atf föreskrivna undersökningarutförs av ett vattenförbund. Länsstyrelserna kan med stöd av de ändradefiUsynsbestämmelserna föreskriva att undersök- 1975/76: 215 80 ningarskall utföras av ett vattenförbund på den förorenandes bekostnad (43 § andrastycket andra punkten ML). Jag anser alltså i likhetmed utredmngen att ett vattenförbund bör kunna ägna sig åt underhålls- ochåterställningsåtgärder samt vattenreglering och recipientkontroU. Utredningenanvänder sig av uttrycket ändamålsenlig vattenhushållning för att ange syftetmed förbundens verksamhet. Detta uttryck täcker visserligen vad som avses,nämligen att förbundens verksamhet skall syfta till att vattentillgångarna tas tUlvara och utnyttjas på ett rationellt sätt. Det av utredningen använda uttryckssättetstämmer emellertid inte med VL:s terminologi, där uttrycket avser besfämmelserom hur vaftenreglering skaU utövas. Flera remissinstanser framför därför kritikpå denna punkt och förordar i stället utttycket "utnyttjande avvattnet" eller "vattenvård". Jag anser det olämpligt att användadet i och för sig adekvata uttrycket vattenhushållning i olika betydelser i tvånäraliggande lagar. Vattenförbundens uppgifter är alla av vattenvårdande art.Syftet med deras verksamhet är emellertid vidsträcktare, nämligen att genom vattenvårdfrämja att vattnet utnyttjas på ett ändamålsenligt sätt eller med andra ord attunderlätta och förbättra medlemsinfressenas möjligheter att utnyttja vattnet.Uttrycket "ändamålsenligt utnyttjande av vattnet" får anses täckaäven torrläggningsintresset att hålla undan vattnet så att marken kanutnyttjas bättre. Jag vill också något gå inpå frågan hur ett vattenförbunds verksamhet förhåUer sig tUl den verksamhetsom utövas av de olika medlemsintressena. Förbundet skall endast genomföravattenvårdande åtgärder av den art som jag har angivit. Det skall alltsåinte utöva sådan verksamhet som utgör grunden för medlemsintressenasdeltagande i förbundet. Förbundsbildningen innebär visserligen att viss a'wägningkommer att ske mellan motstridiga intressen men denna avvägning är inte avsamma karaktär oeh ersätter inte den prövning som krävs för tillstånd enligt MLeUer VL. Förbundsbildningen ersätter inte heller den samverkan som kan skeinom reglerings- resp. torrläggningsföretag och den prövning som krävs försådan samverkan. Vad gäller de olikaverksamhetsgrenar som ett vattenförbund kan ägna sig åt gäller särskiltföljande. I den mån det finns ett torrläggningsföretag åvilarunderhållsansvaret i allmänhet detta. Detta ansvar kvarstår i princip även vidförbundsbildning men det är vattenförbundet som svarar för nödvändigaunderhållsåtgärder och fördelar kostnaderna för dessa. Motsvarande gäller ifråga om recipientkontroU där förbundet svarar för undersökningar sommedlemsintressena kan ha ålagts att utföra i samband med prövning enligt ML.För vattenreglering krävs att vattenförbundet erhåller tUlstånd enligt VL mensyftet med vattenregleringen skall vara enbart vattenvårdande. Samverkan förkraftutvinning skall inte ske inom ett vattenförbund. Föråterställningsåtgärder torde i allmänhet inte krävas något tUlstånd eiUigt VL.I den mån förorenings- Prop.1975/76: 215 81 intressethar ålagts att utföra återställningsåtgärder skall vattenförbund inte ägna sigåt dessa. Vattenförbundensverksamhet avser endast ytvatten och alltså inte grundvatten. Det torde intefinnas behov av att låta vattenförbunden ägna sig även åt vård av grundvatten eUeratt tUlskapa särskUda . 7.2Vissa utgångspunkter för en ny lagstiftning Jagdelar utredningens uppfattning att lagstiftningens huvuduppgift bör vara attfrämja frivillig samverkan. Som utredningen har framhållit kan dock inte besfämmelserom tvångsanslutning undvaras. När det gäller att finna en förebild för den nyalagen, som bör benämnas lag om vattenförbund, är främst anläggningslagen(1973: 1149) och lagen (1973: 1150) om förvaltning av samfälUgheter avintresse. Enligt min mening bör lagen om vattenförbund nära anknytas till dessalagar. Jag kommer senare att med anläggningslagen som utgångspunkt ta ställningtill hur den nya lagen bör utformas i vad avser villkor för förbundsbildning,medlemskrets, kostnadsfördelning och beslutsordning vid förbundsbildning. Närdet gäller vattenförbundens organisation och förvaltning utgör lagen omförvaltning av samfälligheter en lika självklar utgångspunkt. Vid utarbetandetav den nya lagstiftningen är det enligt min mening också viktigt att fa tillvara de erfarenheter som har gjorts av de frivilliga sammanslutningarna. Isamband med att jag behandlade frågan om behovet av förbundsbildning för recipientkontroU(se avsnitt 7.1) uttalade jag att vattenförbunden inte bör anförtros några tiUsynsuppgifter.Det gäller enligt min mening rent allmänt att vattenförbunden inte bör övertanågra av de beslutsfunktioner som ankommer på statliga och kommunala myndigheter.Dessa myndigheter bör däremot kunna låta vattenförbunden svara förarbetsuppgifter som annars skulle ankomma på enskUda intressenter. Det bästaexemplet på det är just recipientkontroU, Det är enligt min mening viktigt attvattenförbundens verksamhet planeras och bedrivs i nära samarbete med demiljövårdande myndigheterna och att versamheten stämmer överens medintentionerna i den statliga och kommunala planeringen. Eftersom förbundensverksamhet skall präglas av ett betydande mått av allmännytta bör vidare görasändringar i VL för atf underlätta genomförandet i förbundens regi av sådanaåtgärder som kräver vattenrättslig prövning, främst vattenreglering.Vattenförbunden bör i detta hänseende jämställas med kommunerna och fåmotsvarande tvångsrätter. Vattenförbundenbör i sin verksamhet tillgodose medlemmarnas gemensamma bästa. I verksamhetenföreligger emellertid i vissa hänseenden motsättningar mellan de olikamedlemsintressena och verksamheten 6 1975176.1 saml. 1975/76: 215 82 medförinte heller alltid direkt ekonomisk nytta för aUa medlemmar. Inom förbundetmåste därför enligt utredningen ske en avvägning mellan medlemmarnasgemensamma intressen och däremot stridande enskilda intressen. hävdar i detta sammanhang att det endast är det allmännamUjövårdsintresset som skaU vara ledstjärna. Jag kan instämma i detta så tillvida att det är det allmänna miljövårdsintresset som ligger fill grund för helalagstiftningen och för den vatfenvårdande verksamhet som förbunden skall utöva.I förbundens verksamhet är det emellertid nödvändigt att bygga på medlemmarnasintresse för verksamheten inbegripet deras ansvar för verkningarna exempelvisav avloppsutsläpp. Kommunernas medlemsintresse bygger delvis på derasskyldighet att ta till vara det aUmänna mUjövårdsintresset.