prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Såvittgäller KL har beredningen ansett lämpligt att utom den materiella konkursrättenäven ta upp vissa processuella spörsmål som rör inledandet av konkurs.Beredningen nämner att några av dessa frågor behandlats under de nordiskaöverläggningarna. Beredningen har inte eftersträvat I saml Nr 6 någonfullständig reform när det gäller inledande av konkurs. att konkursfrägor enligt KL i stor utsträckning handläggs av konkursdomaren.Denna ordning är en kvarleva från den äldre tid. Numeraborde man endast tala om 'rätten', även när domaren är behörig att beslutaensam. Beredningen har dock behållit det nuvarande uttryckssättet, eftersom denföreslagna revisionen endast rör en mindre del av KL. Beredningenframhåller att en del bestämmelser i rör detaljer som lika väl kunderegleras i administrativ ordning, trots att det kan vara ganska svårt attskilja ut sådana som tveklöst bör hänföras dit. Det måste emellertid beaktasatt beredningens förslag inte gäller en helt ny lag utan i huvudsak endastrevision av 1 och 2 kap. KL. Med hänsyn till sambandet med övrig delar av KLhar beredningen funnit det nödvändigt att låta en del bestämmelser stå kvar iKL, trots att de i och för sig kanske lika väl kunde föras över till enadministrativ författning. I vissa fall är det f .ö. ett önskemål, att alla reglerom vad som i en viss situation skall företas finns samlade i KL. Beredningensförslag i nu förevarande avseende innebär att ur KL uteslutits en delföreskrifter av klart administrativ karaktär som rör konkursdomarensexpeditionella åligganden, främst bestämmelser om skyldighet för konkursdomarenatt underrätta andra myndigheter. Bestämmelser härom föreslås i ställetutfärdade av Kungl. 2.5Lagberedningens förslag i sammanfattning Lagberedningenhar reviderat hela 1 kap. KL (1-26 §§). Där behandlas i första handkonkursgrunderna. Liksom f.n. skall insolvens vara allmän konkursgrund (1 §).Med insolvens avses, att gäldenären inte kan rätteligen betala sina skulder, omhans oförmåga inte är endast tillfällig. Insolvensen får enligt förslaget iprincip styrkas på vilket sätt som helst. Med tanke bl.a. på företag medstridiga intressen och eventuell möjlighet att missbruka konkurs förskatteflykt skall enligt förslaget viss prövning av insolvensfrågan ske ävennär gäldenär själv gjort konkursansökan eller medgett borgenärs ansökan (3 §första stycket). Uppgift av gäldenären att han är insolvent skall sålunda inteutan vidare godtas, om särskilda skäl föranleder till annat. I övrigtuppställer förslaget hjälpregler i form av vissa presumtioner om insolvens,vilka dock får motbevisas (3 § andra och tredje styckena). Förslaget innehållerockså ändrade regler angående möjligheten för gäldenären eller tredje man atthindra konkurs genom att ställa eller erbjuda säkerhet för borgenärs fordran (4§). Beträffandedet inledande skedet ges i förslaget också regler för det fallet att flerakonkursansökningar mot samma gäldenär inkommer (17 §). Om någon av dem bifalls,skall beträffande frågor som är beroende av tiden för konkursansökan undervissa förutsättningar anses som om konkursbeslutet grundats på den förstinkomna ansökningen. melsernahar betydelse bl.a. för beräkning av återvinningsfristerna. Beträffandedödsbo föreslås att, om konkursansökan gjorts av dödsbodelägare men intebiträtts av samtliga delägare, den i stället skall gälla som ansökan om boetsavträdande till förvaltning av boutredningsman (2 §). Enligtgällande lag får konkursansökan inte återkallas sedan konkurs beslutats. Dettaförbud har i förslaget modifierats så att beslut som grundats på gäldenärensegen ansökan eller hans medgivande kan hävas, om han i högre rätt fullföljertalan mot beslutet och styrker att han är solvent(18§). Undervissa förutsättningar skall enligt förslaget konkurs kunna flyttas från endomstol till en annan (6 § andra stycket). förlorar gäldenären enligt förslaget rådigheten över sin egendom(legitimation) genom konkursbeslutet (21 § första stycket). Borgenär skallemellertid vid behov kunna utverka skingringsförbud i avvaktan på konkursbeslutet(14 §). Beträffande rättshandling som gäldenären företar efter konkursbeslutetföreslås visst godtrosskydd för tredje man/medkontrahenten (21 § andra ochtredje styckena). Rättshandling som företas till desskonkursbeslutet kungjorts skall sålunda i princip kunna göras gällande motboet, om den som åberopar rättshandlingen var i god tro. För tiden efterkungörandet skall den som i god tro infriat förpliktelse mot gäldenären åtnjutavisst skydd. Likaså skall godtroende som förlitat sig på uppsägning eller annandylik rättshandling skyddas. Bestämmelsernai 2 kap. KL om återvinning i konkurs har överlag omarbetats (28-40 §§). Härvidhar möjligheterna till återvinning vidgats avsevärt jämfört med gällande rätt.Sålunda har återvinningsfristerna i allmänhet förlängts, särskilt i förhållandetill gäldenärens närstående. Som närstående skall härvid räknas en relativtvidsträckt krets (28 § 2). Till en början skall gäldenärens närmaste anhörigaoch andra som står honom personligen särskilt nära räknas dit. När gäldenärenär näringsidkare eller juridisk person, räknas vidare som närstående den somsjälv eller jämte honom har väsentlig ekonomisk gemenskap med den andre,grundad på andelsrätt eller därmed jämförligt ekonomiskt intresse, och den somleder verksamheten samt närstående till någon av dem. Dethar bl.a. med hänsyn till bevisningssvårigheterna eftersträvats att utformabestämmelserna så att återvinning i allmänhet inte skall bero av vadgäldenärens medkontrahent insett eller bort inse (det subjektiva rekvisitet)utan så långt möjligt gälla rättshandlingar vilka i och för sig framstår somavvikande från det normala under de aktuella förutsättningarna.Återvinningsfristerna växlar enligt förslaget från till (motnärstående), räknat i förhållande till en närmare angiven fristdag. Deobjektiva reglerna om återvinning kompletteras av en med subjek- tiva rekvisit utformad bestämmelse som är tillämplig påotillbörliga förfaranden, om den andra parten var i ond tro (36 §).Återvinningsfristen är i detta fall , utom såvitt angår återvinning frånnärstående då någon särskild frist inte skall gälla. Reglerna om rättsverkningarna av återvinning har ocksåomarbetats (37 §). De har i flera hänseenden mildrats för denåterbäringsskyldige. En beaktansvärd nyhet är, att rätten till återvinning kanjämkas om det som skall återbäras annars skulle överstiga vad vederbörandevunnit genom den aktuella rättshandlingen eller om andra synnerliga skälföreligger. En sådan möjlighet har synts behövlig bl.a. med hänsyn till de nyaåtervinningsfristernas längd. I det subjektiva fallet (36 §) skall i vissutsträckning strängare regler gälla. Även i fråga om de processuella bestämmelserna omåtervinningstalan och vad som har samband därmed innehåller förslaget fleranyheter (39 §). Bl.a. har enskild borgenärs talerätt gjorts subsidiär tillförvaltarens. Den tid inom vilken återvinningstalan skall väckas har bestämtspå ett sätt som i allmänhet torde medföra att den förlängs jämfört med vad somnu är fallet. Därtill kommer, att talan alltid får väckas fråndet att anledning därtill blivit känd för konkursboet. Återvinning skall intesom nu förutsätta att särskild talan väcks utan kunna göras gällande även genomanmärkning mot bevakning eller genom invändning, när annat yrkande framställsmot boet. Bestämmelserna om borgenärs rätt att under konkurs kvittamot skuld till gäldenären har modifierats. Därvid har bl.a. borgenärs rätt attkvitta med fordran som han förvärvat från tredje man begränsats med tanke påillojala transaktioner (121 §). Beträffande reglerna om solidariska skuldförhållandenföreslås en del nyheter (133-135 §|). Borgenärens ställning har sålunda stärktsbåde i förhållande till gäldenärens medförpliktade och till konkursboet, bl.a.genom att borgenären i större utsträckning än nu fått företrädesrätt framförmedansvarig till gäldenären som gjort avbetalning. Förslaget reglerar även detfallet att gäldenären lämnat medgäldenär säkerhet för regressfordran som dennekan få. I fråga om utdelningen föreslås i övrigt den ändringen attvid slututdel-ningsförslags upprättande avsättning alltid skall ske förvillkorad fordran oavsett grunden till fordringen om det inte saknasanledning anta att villkoret kommer att uppfyllas senare (136 §). Konkurs kan dra ut och vålla gäldenären onödigaolägenheter. Förslaget innehåller den nyheten, att konkursdomaren på ansökan avgäldenär som inte är juridisk person skall kunna förordna att konkurstillståndetför gäldenären personligen skall upphöra (146 §). Sådant förordnande får intemeddelas, innan gäldenären avlagt bouppteckningsed och förlikningssammanträdeenligt 108 § KL hållits med borgenärerna samt boet är i allt väsentligt utrett. Denya reglerna om konkursgäldenärs rådighet har föranlett förslag om ändradebestämmelser i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar påförmögenhetsrättens område (avtalslagen) och lagen (1914:45) om kommission,handelsagentur och handelsresande (kommissionslagen) angående fullmaktsgivaresresp. kommittents eller kommissionärs konkurs. Utvidgning föreslås också av deti lagen (1936:81) om skuldebrev uppställda godtrosskyddet vid förvärv avlöpande skuldebrev från obehörig person och vid betalning av löpande skuldebrevtill sådan person. Denna utvidgning rör såväl förvärv från konkursgäldenärersom förvärv från omyndiga, liksom betalning till dem. Lagen (1944:705) omaktiebolag m.fl. lagar föreslås ändrade på liknande sätt. Betänkandetinnehåller vidare bl.a. förslag om ändring i ÄB. Enligt detta förslag skallbröstarvinges rätt att påkalla jämkning av testamente eller gåva samt arvingesrätt att väcka talan om av testamente inte övergå till hans borgenärer.Dessa befogenheter har ansetts vara av så personlig natur att de inte börtillkomma borgenärerna. 2.6Allmänna uttalanden i remissyttrandena Förslagethar genomgående fått ett positivt mottagande. Enligt JK:s mening är förslagetutarbetat med stor skicklighet och sakkunskap. anser attförslaget är välgrundat och att det innebär åtskilliga förenklingar ochförbättringar i förhållande till gällande lag. framhåller attde behandlade problemen synes väl utredda och att de presenterade lösningarnapå ett i allmänhet väl avvägt sätt tillgodoser de olika intressen, som gör siggällande vid en konkurs. Bankinspektionen finner att lagberedningen väl beaktatsåväl omsättningens som kreditgivningens intressen. påpekaratt förslaget har tillkommit efter nordiskt samarbete. Detta sätter i mångaavseenden sin prägel på förslaget och har stundom föranlett beredningen tillslåndpunktstaganden vilka för den själv framstått som något tveksamma. mening är det av värde att så stor överensstämmelse sommöjligt åvägabringas de nordiska länderna emellan och föreningen ansluter sigdärför till beredningens synsätt att prioritera likheten. Med beaktande häravanser föreningen att förslaget är i allt väsentligt väl ägnat att läggas tillgrund för lagstiftning. framhålleratt förslaget präglas av klarhet och realism, grundad på inlevelse och ingåendekunskap om relevanta förhållanden inom kreditliv och kreditväsende. Bärandeprinciper inom konkursrätten kommer vid ett genomförande av förslaget att få enmer ändamålsenlig och till det praktiska livets behov bättre avpassadutformning än motsvarande regler i nuvarande konkurslag. Bankföreningenunderstryker i fortsättningen att motiven utformats på ett sätt somföredömligt underlättar för- ståelsenoch tillämpningen av de föreslagna reglerna. För kreditinstitut,konkursförvaltare och andra, som i här aktuella lägen ofta ställs inför svårabedömningsfrågor, är lagberedningens insats av stor praktisk betydelse.Erfarenheten visar, framhåller bankföreningen, att en lagstiftning av dennakvalitet är ägnad att underlätta förhandlingar och positiva lösningar. RSV,landshypoteksombudsrnansföreningen, och förklarar siginte ha något att erinra mot de i betänkandet framlagda förslagen. 1åtskilliga remissyttranden behandlas frågan om det fortsatta lagstiftningsarbetetsedd mot bakgrund av arbetet inom EG på en särskild internationell regleringför medlemsstaterna. Flera remissinstanser är tveksamma om ändringar nu börgenomföras i konkurslagstiftningen. Hit hör kommerskollegium som understrykerdet värdefulla i att i allt väsentligt enighet kunnat uppnås i det nordiskasamarbetet men konstaterar att EG-förslaget på flera punkter skiljersig från de nordiska förslagen. Enligt kollegiet bör EG-förslagets fortsattabehandling avvaktas innan vår konkurslagstiftning ändras. Även bankföreningenär tveksam till om beredningsförslaget nu bör genomföras. Bankföreningenframhåller bl.a. att alltför täta ändringar på ett så centralt område somkonkursrätten bör undvikas. Andra remissinstanser föreslår däremot attberedningsförslaget genast görs till föremål för lagstiftning. JK framhålleratt de rättsliga konsekvenser som kan uppkomma med anledning av en svenskanslutning till EG ligger så långt fram i tiden, att man inte av det skälet börvänta med lagstiftningen. Ackordscenlralen anser det högst beklagligt omförslaget läggs åt sidan i avvaktan på en oviss utgång av förhandlingar ominternationell likformighet. Förslaget öppnar möjlighet till en merakonstruktiv och affärsmässig hantering av konkurser än f.n. Det anses därförangeläget att förslaget genomförs utan dröjsmål. Beredningensförslag att en del föreskrifter som närmast rör konkursdomarens expeditionellaåligganden skall uteslutas ur KL och i stället meddelas av Kungl. Maj:t iadministrativ ordning godtas av remissinstanserna. En del remissinstanseruttalar synpunkter i fråga om föreskrifternas närmare innehåll. Inledningsvisutvecklar beredningen vissa allmänna synpunkter på konkursgrunderna.Beredningen framhåller att konkurs uppenbarligen bör tillgripas endast närgäldenärens ekonomiska ställning är undergrävd och han därför inte kan väntas betalasina skulder i behörig ordning. medhänsyn härtill angeläget, att gäldenär skyddas mot obefogadekonkursansökningar. är det viktigt, att konkurs inte hindras närgäldenärens ekonomiska ställning är ohållbar. Utformningen av konkurs-grundernaär därför av stor praktisk betydelse för både gäldenären och borgenärerna. Beredningenpåpekar att man i hithörande sammanhang beträffande en gäldenärs ekonomiskaställning brukar tala om illikviditet, insufficiens och insolvens. Illikviditetinnebär, att en person inte har till sitt förfogande pengar ellerandra lättrealiserade tillgångar som svarar mot hans aktuella behov avbetalningsmedel. Sådan bristande likviditet behöver emellertid inte innebära,att gäldenären är ur stånd att till fullo gottgöra sina borgenärer. ha andra tillgångar som efter hand kan realiseras så att han kan görarätt för sig. Enbart det förhållandet att gäldenären är illikvid bör sålundaenligt beredningen inte utgöra grund för konkurs. Insufficiensföreligger, när en persons skulder (passiva) överstiger hans tillgångar(aktiva), värderade till vad de kan beräknas inbringa genom realisation vidlämplig tidpunkt. Som tillgång räknas härvid inte gäldenärens personligaförvärvsförmåga. Hänsyn tas sålunda inte tili hans framtida arbetsinkomster.Inte heller beaktas hans möjligheter att få kredit. Detta gör, enligtberedningen, att insufficiens inte i och för sig motiverar att gäldenären sättsi konkurs. En gäldenär som har studie-skulder kan t.ex. trots insufficiens varakapabel att med sina inkomster betala sina fordringsägare i behörig ordning.Och ett företag kan vara fullt driftdugligt, ehuru dess passiva överstigeraktiva, värderade som nämnts. Insolvensbrukar hos oss anses föreligga, om gäldenärens ekonomiska ställning är sådanatt han inte kan betala sina skulder allteftersom de förfaller. Häri ligger,att en gäldenär kan vara likvid på kort sikt men ändå vara insolvent på längresikt, och omvänt, att en gäldenär kan vara illikvid för tillfället men solventpå . Beredningen påpekar att vår gällande lag bygger på insolvenssom allmän konkursgrund. Lagen använder härvid termen obestånd som beteckningför insolvens. Obeståndet beskrivs helt kort med att gäldenären 'icke kanrätteligen betala sin gäld'. Beredningen hänvisar till att det enligt motiventill KL även förutsätts att betalningsoförmågan inte är helt tillfällig. Vidprövning huruvida en gäldenär är solvent eller ej skall enligt beredningengöras en samlad bedömning av hans förmögenhetsställning och förutsättningar att vid behov genom realisation av tillgångar kunna infria sina skulder i rätttid. Härvid tas även hänsyn till hans förvärvsförmåga och möjligheter att fåkredit. En gäldenär kan alhså vara solvent ehuru insufficiens föreligger.Undantagsvis kan också en gäldenär vara insolvent utan att vara insuffi-cient,t.ex. därför att en betydande tillgång av någon anledning inte inom behövligtid kan säljas för ett pris som motsvarar dess värde, sett på . Beredningenförklarar att man under det nordiska samarbetet varit ense om att nylagstiftning, i likhet med vår gällande lag, bör bygga på insolvens som allmänförutsättning för konkurs. Denna ståndpunkt överensstämmer enligt beredningenmed vad sorn i allmänhet gäller i ulomnordiska länder. Enligt det svenskaförslaget föreligger insolvens, om gäldenären inte kan rätteligen betala sinaskulder och hans oförmåga ej är endast tillfällig (1 § andra stycket).Insolvens upptas som allmän konkursgrund (1 § första stycket). Beredningenhar inte funnit lämpligt att ange någon bestämd tid som förutsättning för attbetalningsoförmågan skall anses endast tillfällig. Saken bör enligt beredningenbedömas efter de föreliggande omständigheterna i det särskilda fallet. Bl.a.bör beaktas vad som är brukligt inom den bransch som gäldenärens verksamhettillhör, t.ex. om verksamheten är mycket säsongbetonad. Med hänsyn tillborgenärernas intressen bör emellertid någon längre tids betalningsoförmågainte godtas. Ett fall då betalningsoförmågan kan anses tillfällig föreliggerenligt beredningen när gäldenärens tillgångar i och för sig räcker tillbetalning av skulderna men det tar att realisera vad som behövseller en lantbrukare behöver avvakta förestående skörd för att kunna betalaaktuella skulder. Värdet av växande skörd bör givetvis beaktas. Det bör, anserberedningen, ankomma på gäldenären att framlägga skäl som gör att hansbetalningsoförmåga kan anses endast tillfällig. Fråganhuruvida gäldenären är insolvent anser beredningen böra i princip bedömas medhänsyn till förhållandena för prövningen av konkursansökningen.Om nya omständigheter tillkommit mellan ansökningens ingivande ochprövningen, skall dessa sålunda beaktas. Vadgäller gäldenärens möjlighet att förfoga över konkursinstitutet genom att självmedge insolvens påpekar beredningen att enligt gällande lag gäldenären utanvidare prövning skall sättas i konkurs, om han själv gör ansökan därom ellermedger borgenärs ansökan. Beredningen anför att gäldenären normalt inte harnågot att vinna på att konkurs kommer till stånd trots att han är solvent.Detta gäller även om han skulle lyckas undanhålla tillgångar och därigenomframstå som insolvent. Konkurs medför nämligen inte, att gäldenären befriasfrån de skulder som inte täcks genom utdelning i konkursen. Fall kan emellertidundantagsvis förekomma då gäldenärens uppgift om insolvens inte bör godtas utanvidare. Inom ett bolag kan t.ex. råda stridiga meningar beträffande bolagetsekonomiska ställning och om ställföreträdare för bolaget gjort konkursansökanmen en fraktion i bolaget gör gällande att ansökningen inte är sakligtmotiverad, bör insolvensfrågan prövas. Gäldenärs konkursansökan kan även i andrafall vara förhastad. Det kan också undantagsvis tänkas, att en solvent gäldenärgör konkursansökan av skatteskäl. Konkursbo är nämligen befriat från bl.a.realisationsvinstbeskattning, jfr 35 § kommunalskatte- lagen(1928:370). Om något sådant avslöjas, bör ansökningen inte bifallas. Det liggerinte heller i borgenärernas intresse, att ett kostsamt och värdeförstörandekonkursförfarande inleds när gäldenären i själva verket är solvent. Iberedningens förslag har därför i överensstämmelse med vad som skett i övriganordiska förslag gjorts det förbehållet, att gäldenärens uppgift om insolvensinte skall godtas om särskilda skäl föranleder till annat (3 § första stycket).Om gäldenärens uppgift på grund av gjord invändning eller av annan anledningframstår som tvivelaktig, bör insolvensfrågan sålunda prövas i vanlig ordning.Visar det sig därvid att gäldenärens uppgift är oriktig, bör konkursansökningenavslås. 1fråga om konkursgrundernas utformning påpekar beredningen att lagstiftaren i olikaländer inte nöjt sig med att enbart ange insolvens e.d. som konkursgrund utanuppställt vissa hjälpregler vid tillämpningen. I beredningens förslag har enliknande ordning följts, men reglerna har i flera hänseenden förenklats. Närdet är borgenären som ansöker om konkurs och gäldenären inte medger yrkandetkrävs enligt förslaget inte att såsom nu förutsätts för bifall till borgenärsansökan insolvensen kommit till uttryck genom 'inträffade omständigheter'.Till motivering av ett sådant villkor anförde konkurslagskommitté attinsolvens inte som latent tillstånd kunde spela rollen av konkursgrund.Insolvensen måste enligt kommittén framgå av en förklaring eller annan handlingfrån gäldenärens sida eller också ådagaläggas genom åtgärder av någon borgenäreller genom annat faktum. Däremot borde gäldenärens insolvens inte kunna visasgenom att innehållet i hans handelsböcker drogs fram eller hans affärsbiträdenhördes som vittnen om hans affärsställning. Borgenär måste kunna åberopa någonviss tilldragelse som med bestämdhet utmärkte att gäldenären var insolvent. Enligtberedningens mening finns det inte tillräcklig anledning att göra någonsärskild inskränkning i möjligheten att styrka insolvens. Förslagetöverensstämmer på denna punkt med de övriga nordiska förslagen. I praktikentorde det enligt beredningen knappast förekomma, att enskild borgenär ger inkonkursansökan utan att allvarlig betalningsförsummelse eller särskilda oroandeomständigheter förekommit. Istället för den direkta och ovillkorliga anknytningen till vissa inträffadeomständigheter innehåller beredningens förslag vissa hjälpregler i form avpresumtioner. Gäldenär presumeras sålunda vara insolvent, om han vid utmätninginom före konkursansökningen funnits saknautmätningsbara tillgångar eller om han förklarat sig inställa sina betalningar(3 § andra stycket). Presumtionen om insolvens i här avsedda fall skall enligtberedningen gälla endast om annat ej visas. Gäldenären har med andra ordmöjlighet att i konkursmålet föra mot-bevisning rörande påstående om insolvens.Han kan t.ex. på grund av arv, förmånlig affärsuppgörelse, skatteåterbäringeller vunnen process ha blivit istånd att infria sina förbindelser i behörig ordning. Om han förmår styrkasolvens, skall konkursansökningen avslås. Gäldenären bör enligt beredningensuppfattning ha möjlighet att åberopa även sådana omständigheter som tillkommitmellan konkursansökningen och prövningen. Beredningenföreslår en särskild presumtionsregel i fråga om gäldenär som är eller underdet före konkursansökningen varit bokföringsskyldig, dvs. köpmanenligt beskrivningen i 193 § KL. Medan de nuvarande särskilda konkursgrundernaför köpmän utan vidare leder till konkurs, är det enligt förslaget även härendast fråga om en presumtion som kan motbevisas. Syftet med bestämmelsen äratt ge borgenär anvisning på ett praktiskt förfarande som inte kräver att hanbehöver förebringa någon mera ingående utredning om att gäldenären är insolvent.Bestämmelsen förutsätter, att gäldenären trots anmaning att inom viss kortaretid betala klar och förfallen skuld underlåtit att betala (3 § tredje stycket). Denu berörda reglerna i beredningens förslag överensstämmer i huvudsak medmotsvarande bestämmelser i övriga nordiska förslag. Beredningenuttalar att gällande lags ståndpunkt, att borgenärs konkursansökan skall kunnaavvärjas genom betalning, bör bibehållas.