prop · FZ03170 · 1975-12-31 00:00:00 — Somredan har framgåtl anser lagrådet att termerna äktenskaplig börd, barn iäktenskap och barn utom äktenskap nu kan rensas ut ur lagstiftningen.Emellertid är del enligl lagrådets mening lämpligt att någol närmare än som harskett i det remitterade förslaget knyta an till den terminologi som hittillshar använts i FB och flera andra lagar, såsom namnlagen och lagen om svensktmedborgarskap. Det är exempelvis önskvärt att undvika uttrycken"änka" och "make" och att formulera presumtionsreglerna såatt de genomgående avser förhållandena vid tiden för barnets födelse. Lagtextenkan därigenom göras enklare och mera enhetlig. Lagrådet anser det vidare varaen vinst, om paragrafens innehåll skrivs samman till ett stycke. Detta underiättasom man, som lagrådet föreslår i det följande, till 2 S för även reglema omhävande av faderskapspresumtionen genom att mannen i äktenskapet godkänner ettav annan man lämnat faderskapserkännande. Lagrådetföreslår av dessa skäl att 1 S utformas på följande sätt: "Är vid barnsfödelse modern gift, skall mannen i äktenskapet anses som bamets fader, om ejannat följer av 2 S- Detsamma gäller, om äktenskapet har upplösts genommannens död och barnet födes inom sådan tid efter dödsfallet att det kan varaavlat ." Iflera paragrafer i förslaget lill ändringar i FB hänvisas till 1 S försia slycket.Om paragrafen skrivs ihop lill ett siycke, bör dessa hänvisningar jämkas. Ulformas1 S så som lagrådei har föreslagit kan i ingressen till 2 S orden"man som avses i I S första styckei" lämpligen bytas ut mot"mannen i äktenskapet". Beträffandepunkterna I och 2 i fortsättningen av paragrafen har lagrådet ej någol altanföra. Punkten 3 innebär i förhållande till motsvarande regel i nuvarande 2kap. 4 S FB en ändring som inte har berörts i remissprotokollet. Del nugällande stadgandet har en särskild betydelse genom att del innehåller enbevisbörderegel. Utreds det att makarna ej varil gifta under koncep- Prop.1975/76:170 303 tionstideneller att de under den tiden levde åtskilda av skäl som anges i stadgandet, kanbördstalan bifallas, om del ej görs sannolikl att makarna har haft samlag medvarandra under samma lid. 1 de tänkta fallen är alltså part som gör gällandeatt samlag har förekommit under konceptionsliden bevisskyldig för all dennauppgift är sannolik (jft , Kommentar lill m.m,, 2 uppl,1971, s, 37), Med den föreslagna lydelsen faller bevisbörderegeln bort ochstadgandet föriorar därigenom en del av sin praktiska betydelse.Förutsättningar för dess tillämpning kan, på grund av bevissvårigheterna idenna typ av mål, knappast väntas föreligga i andra fall än sådana då barnetsmoder och den äkta mannen är ense om att den äkta mannen ej är fader och delämnar samstämmande uppgifter om förhållandena. Möjligen kan man ifrågasättaom regeln har någon verklig funktion att fylla vid sidan av de under punklerna1 och 2 upptagna grunderna för faderskapspresumiionens hävande och den nuföreslagna utvägen att den äkta mannen godkänner ett av annan man lämnatfaderskapserkännande. Såvitt lagrådei kan bedöma finns emellertid intetillräckliga skäl vare sig för att låta stadgandet ulgå eller för alt formuleraom del så alt bevisbörderegeln bibehålls. Deti punkten 3 använda ultrycket "under det att makarna levde åtskilda"kan föranleda vissa svårigheler i lillämpningen, I nuvarande 2 kap, 4 S krävsatt den omständigheten all makarna levde åtskilda berodde på söndring mellandem eller på att domstol hade förordnat om sammanlevnadens hävande. Därmedgörs del otvetydigt att särievnaden skall vara av kvalificerat slag. Denomständigheten att, enligt förslagel, orsaken till särievnaden saknarbetydelse får inte anses innebära alt man kan ställa mindre krav på hur särievnadenfaktiskt har gestaltat sig. Ett första krav som måste ställas är uppenbariigenatt makama har haft skilda bosläder under konceptions-tiden (jfr NJA II 1973 s,151 0. Till styrkande härav kan exempelvis företes utdrag ur folkbokföringensom visar att makarna då var skrivna på skilda håll. Även när ett sådant utdragföreligger kan emellertid någon av makarna påstå att de faktiskt levde sammaneller alt de väl levde åtskilda men ändå hade samlag med varandra. Att åstadkommatillräcklig motbevisning mot detta kan tydligen möta stora svårigheler. Medhänsyn till vad som är känt om nuvarande giftermåls- och sammanboendevanor (seSOU 1975:24 s. 169) finns del anledning all hysa någon tvekan om del befogade iatt behålla en särskild hävningsgrund för fall när barnet har avlats före äktenskapel.En närmare utredning kan tänkas visa att det finns skäl att i slällel fästaavgörande vikt vid om barnet har avlats innan modern och mannen börjadesammanbo eller möjligen alt låta den ifrågavarande hävningsgrunden helt ulgå. Sammanfattningsvisvill lagrådet framhålla, att de i punkten 3 upptagna reglema bör övervägas pånytt när lämpligt tillfälle ges. Enväsenilig nyhet i del remitterade förslagel är alt presumtionen om den äktamannens faderskap skall kunna hävas också genom att mannen Prop.1975/76:170 304 godkännerett faderskapserkännande som i föreskriven ordning har lämnats av annan man.Detta möter i sak inte någon invändning från lagrådets sida. I den föreslagnalagtexten har reglerna i ämnet skrivits in i 3 och 4 SS. Enligt lagrådetsmening bör de i stället lämpligen föras samman i ett andra styckei i 2 S ochdär förslagsvis få följande utformning: "Godkänner mannen skriftligenannan mans erkännande av faderskapet och har i fråga om erkännandet iakttagitsbestämmelserna i 4S, skall anses fastställt alt mannen ej är barnets fader.Erkännandet skall dock i della fall alltid vara skriftligen godkänt avmodern," 3 och 4 SS förslag att föra samman de angivna reglerna i ett andra stycke i2 S, bör andra punkten i första styckei av 3 S och andra slyckel i 4 S utgå. Andraslycket i 3 S kan enligt lagrådets mening med fördel föras över lill första slyckeli 4 S och där ulgöra en fjärde punkt. Den i förslaget upptagna fjärde punkten isistnämnda stycke bör i så fall brytas ut till ett nytt andra siycke. Enligt3 kap, 4 S första stycket FB åligger det nu barnavårdsnämnden att, under vissanärmare angivna förutsättningar, sörja för att faderskapei till barn utomäktenskap fastställs,och enligl 2 S faderskapslagen skall nämnden i dessa fallförsöka ulreda vem som är fader lill barnet, finns inte några särskildaföreskrifter om skyldighel - eller befogenhet - för nämnden att befatta sigmed utredningen om faderskapet till barn i äktenskap, Försia stycket iförevarande paragraf motsvarar i sak hell 3 kap. 4 S första stycket FB. Någon motsvarighet till faderskapslagens regel om skyldighet för barnavårdsnämnden att försöka utreda vem som är fader återfinns inle. utgör enligt lagrådets mening en brist, bl. a, med hänsyn till alt i flera av de följande paragraferna i kapitlet talas om nämndens utredning. Lagrådet förordar därför, all en regel i ämnel skrivs in i första slycket av paragrafen, exempelvis på följande sätt: "Skall ej enligt 1 kap, 1 S vissman anses som barns fader, åligger del barnavårdsnämnden att försöka utreda vem som är fader lill barnet och sörja för att faderskapei fastställes, om den-- ." Enliglden i andra styckei föreslagna regeln skall barnavårdsnämnden i vissa fallockså vara skyldig att ulreda, om annan än den äkta mannen kan vara fader lillett barn som enligt presumtionsregeln i 1 kap. 1 S skall anses vara den äktamannens barn. Delta innebär en betydelsefull nyhet. Prop.1975/76:170 305 Emellertidbör anmärkas att del även nu förekommer att medverkar i frågorom faderskapet till barn i äktenskap. Särskilt torde detta ske genom attnämnden, när den finner skäl lill det, vänder sig lill vederbörande förmynderskapsdomsloloch begär all domstolen skall utse god man att på barnets vägnar föra talan omatt barnet saknar äktenskaplig börd (se bl.a. NJA 1952 s. 465 och 1965 s. 337). Somförutsättning för alt barnavårdsnämnden skall vara skyldig att utreda om annanän den äkta mannen kan vara fader uppställer förslaget - utom att bamet skallha viss anknytning lill - dels att utredningen skall ha begärts av vårdnadshavareför barnet, d, v, s, normalt modern, eller av den äkta mannen, dels att detskall finnas lämpligt. Kravetpå att utredning skall ha begärts av vårdnadshavare eller mannen har intenärmare motiverats i remissprotokollet. Föredragande statsrådet uttalar endasthelt allmänt, alt han finner det uteslutet att införa en ordning enligt vilkenen utomstående man skulle kunna påkalla utredning av faderskapet till ett barnsom har fötts under ett äktenskap och till vilken alltså mannen i äktenskapelär att anse som fader. Lagrådeihar inte något att erinra mot alt barnavårdsnämndens skyldighel att ta upputredning av ifrågavarande slag begränsas till fall då det har begärts av vårdnadshavareeller mannen i äktenskapet. Emellertid vill lagrådet framhålla, alt en sådanlösning inte får innebära att nämnden skulle vara förhindrad alt utreda andrafall än just dessa. Liksom bör nämnden kunna utan stöd av särskildbestämmelse medverka vid utredning om faderskapet till barn som har fötts underäklenskap, när nämnden med hänsyn till barnets bästa och övriga omständigheterfinner skäl till det. Initiativ till en sådan ulredning kan tas I, ex. av godman för barnet (jft 18 kap. 2 S första slycket FB) eller av modern även när honinte har vårdnaden om barnet. Men barnavårdsnämnden bör också kunna förelaga ulredningpå eget initiativ. Det bör understrykas alt nämnden inte bör göra någonutredning som kan vara till men för barnet. Förde fall då barnavårdsnämnden enligl förslaget skall vara skyldig att ulreda fråganom den äkta mannens faderskap uppställs, som redan har nämnts, det kravet altutredningen skall finnas lämplig. Detta krav har något berörts iremissprotokollet. Det framhålls där att nämnden bör göra en vissförhandsprövning av det befogade i att sätta i gång en utredning och attnämnden exempelvis bör vägra utredning, om den äkta mannens misstankar att haninte är fader lill barnet framstår som uppenbart obefogade. Enligt lagrådetsmening bör utredning inte heller komma i fråga, om del finns anledning tro altden skulle vara till men för barnet eller utsätta modern för påfrestningar sominnebär fara för hennes psykiska hälsa (jfr 7 S försia styckei 4). Den lypav utredningsfall som behandlas i andra styckei av förevarande paragraf och detdärtill anknytande tredje stycket skiljer sig i väsentliga hänseenden från dentyp av fall som avses i paragrafens försia siycke. 1975/76:170 306 visarsig i de följande paragraferna i kapitlet, särskilt 7 S, att del finns behov avatt ge särskilda regler för de båda olika typerna. Lagrådet föreslår därför attandra och tredje styckena i 1 S får bilda en ny paragraf, som placeras sist ikapitlet och betecknas 9 S- I denna paragraf, till vilken sista punkten i 2 Säven bör överföras, skall därjämte anges att 2-6 och 8 SS äger motsvarande lillämpning.Också till 7 S bör hänvisning göras men endast till punkterna 1 och 4. Vad somsägs i punkterna 2 och 3 kan inte bli tillämpligt. I 9 S bör emellertidsamtidigt med den nu angivna hänvisningen till 7 S föreskrivas, att utredningenför läggas ned, om det annars finnes lämpligt. Dennya paragrafen bör enligt lagrådets mening få följande lydelse: "9S- Skall viss man enligl 1 kap. 1 S anses som barns fader och är vårdnadshavareför barnet kyrkobokförd i riket eller vistas vårdnadshavare här eller är barnetsvensk medborgare, skall barnavårdsnämnden, om vårdnadshavare eller mannenbegär det och det finnes lämpligt, utreda om annan man kan vara fader tillbarnet. Beträffandeuiredningen skola 2-6 samt 8 SS äga motsvarande tillämpning, varvid dock vadsom sägs i 2 S om vårdnadshavare skall gälla modern, när vårdnaden om bametutövas gemensamt av henne och mannen. Utredningen får läggas ned, om detföreligger skäl som anges i 7 S första stycket 1 eller 4 eller det annarsfinnes lämpligt. Talanmot beslul att icke påbörja ulredning enligt denna paragrafelleratt lägga ned påbörjad utredning föres hos genom besvär. Motlänsstyrelsens beslul föres lalan hos kammarrätten genom besvär." Avvad som anförs vid 1 S framgår, att lagrådet föreslår att sista punkten iförevarande paragraf förs över till en ny paragraf, betecknad 9§, och attbestämmelsens avfattning i samband därmed jämkas. Om lagrådets förslag lillomdisponering inte bifalles och bestämmelsen alltså för stå kvar i 2 §, bördock slutorden "hennes make" ändras till exempelvis "man somavses i 1 S andra slyckel". I det fall av gemensam vårdnad som det här ärfråga om kan del nämligen förhålla sig så att moderns äktenskap med mannen intebestår. förslag att bryta ut en del av 1 S till en ny paragraf följs, bör 8 stycket ges en något ändrad utformning. Beträffande barnavårdsnämndensutredning bör sålunda i andra punkten utan någon hänvisning lill 1 S försia slycketföreskrivas, att den skall vara slutförd från barnets födelse, omej särskilda skäl föranleder annat. Prop.1975/76:170 307 Iförevarande paragraf ges i första slyckel bestämmelser om vad en man, somenligt 1 kap. 1 § skall anses som fader, har alt iakttaga, om han vill få faderskapspresumtionenhävd. Lagrådet har intet att erinra mol förslaget i denna del. Harmannen avlidit, kan hans arvingar under vissa i andra och tredje styckenaangivna förutsättningar föra talan om att han inte är fader till bamet. 1remissen föreslås en väsentlig begränsning i arvinges nuvarande talerält enligt2 kap, 2 S FB, i det att talan över huvud tagel inte skall fö föras, om mannenhar varaktigt sammanbott med barnet. Med hänsyn till att de frister som f. n.gäller för mannens rält att väcka talan om faderskapspresumiionens hävandeslopas och att därmed den nu gällande förutsättningen för arvinges talerätl attmannen inte försuttit tiden för sin talan bortfaller anser också lagrådet, alten inskränkning bör göras i arvinges talerält i nu avhandlade fall. Del voreinte tillfredsställande om en man, som boll tillsammans med ettbarn ulan alt det kan anses att han har erkänt barnet som sitt, på talan avnågon mannens arvinge skulle kunna förklaras icke vara fader till bamet. Mannensjälv kanske aldrig skulle ha kommii på tanken att föra sådan talan. Det kundemöjligen övervägas att på något sätt ytterligare kvalificera sammanboendet föratt talerätlen skall bortfalla, t. ex, så att del skall ha varat lika lång tidsom den nuvarande lalefristen för mannen, dvs. Emellertid kan även ellsammanboende än ses som ett utiryck för att mannensjälv inte har velat ifrågasätta faderskapet. Arvingarna bör då inte heller harätt att få det hävt. Lagrådet vill därför inte förorda att någon bestämd tidför sammanboendet anges för alt del skall medföra bortfall av arvingarstalerätt. Emellertid måsle fordras alt sammanboendet, för all det skall fåsådan effekt, har pågått under ej alltför . Vid bedömningen måste även beaklashur sammanlevnaden faktiskt gestaltade sig. Iövrigt ger den föreslagna paragrafens sakliga innehåll inte anledning lillnågot uttalande av lagrådet. Vadbeträffar avfattningen av paragrafen torde en förenkling kunna vinnas, omsista punkten i andra slycket förs lill tredje stycket, vilket då förslagsviskunde få följande lydelse: "Rätt för arvinge alt väcka talan föreliggerej, om vid mannens död har rörflutit från det att talan, somgrundats på all han är fader lill bamet, väckts mot honom och han fött deldärav eller om har förflutit sedan anspråk på samma grund framslälllsmol mannens dödsbo." Såsomangivils i remissprotokollet finns inle någon ultryckliglagbestämmelse om att en man är förhindrad att föra talan om 1975/76:170 308 altbli förklarad som fader lill ett utomäktenskapligt bam. Frågan huruvida sådantalerätt föreligger har varil föremål för högsta domstolens bedömning irättsfallet NJA 1970 s. 347. Fastän vissa sakliga skäl, främst av etisk natur,onekligen kunde åberopas till stöd för att talerält borde tillerkännas den sompåslår sig vara fader, ansåg högsla domsiolens majoritet lalan om fastställandeav faderskap kunna föras endast för barnets räkning. Avgörandet gälleremellertid endast fall, där lag om faslställandeav faderskapet tillbarn utom äktenskap varit tillämplig. Det är därför fortfarande en öppen fråga,om talerält för mannen föreligger i de mera sällsynla fall, när laginte gäller. Sedan6 kap. 12 S FB ändrades 1973, är föräldrama i princip likställda i fråga om rällenalt fö vårdnaden om barn utom äktenskap. Den som anser sig vara fader lill ett sådanibam kan därför numera, om barnet är underårigt, ha ell starkare intresse äntidigare att bli förklarad som fader. Med hänsyn till vad som har anförts iremissen finner lagrådet likväl inle anledning till erinran mot alt manneninte skall ha rält att själv väcka faderskapstalan. Principenall rättegång om fastställande av faderskap för anhängiggöras endast ominitiativ därtill las från barnets sida bör enligt lagrådets mening komma tillklart utiryck i lagen. Lagrådet förordar därför, att i förevarande paragrafskrivs in en regel om all lalan om fastställande av faderskap väckes av bamet.Denna regel bör fö bilda ett första stycke i paragrafen. I övrigi börparagrafen innehålla de i remissen föreslagna beslämmelserna om vilka som ärberättigade att för underårigt barn utföra dess talan. En obetydlig jämkning i avfattningenerfordras dock med hänsyn till innehållet i det nu föreslagna nya första styckei. Idenna paragraf meddelas vissa regler om talans väckande. Av vad som härföreslås i remissen kan man utläsa, att barnel får i ett och samma mål föratalan mot fiera män. Lagrådet anser att denna mycket väsentliga grundsats börfå komma till tydligare uttryck. En särskild bestämmelse med detta innehåll böralltså meddelas. Nära samband härmed har emellertid den i 8 S försia stycketföreslagna regeln att, när mål om fastställande av faderskap är anhängigt,fråga om faderskapet lill barnet kan prövas endast i det målel. Att placeradenna regel i 8 S är inle särskill välmotiverat. Den har en naturligare platsi 6 S- Lagrådei föreslår därför att regeln fiyttas över från 8 S tillförevarande paragraf Enligt lagrådets mening börden fö inleda paragrafen ochomedelbart följas av den antydda bestämmelsen, att talan för i målet förasmot fiera män. Del nya första stycke som sålunda bör bildas kan lämpligenavslutas med bestämmelsen, att i avliden mans ställe hans arvingar skallstämmas. Vadhärefter beträffar den i remissen föreslagna försia punkten i denna Prop.1975/76:170 309 paragrafanges där närmare mot vem en faderskapstalan skall föras. Punkten motsvarar dennuvarande bestämmelsen i 7 S andra slycket faderskapslagen. Den bestämmelsengäller emellertid endast i fråga om barnavårdsnämnden och för anses ha karaktärav instruktionsföreskrift. Den innebäratt nämnden är skyldig att dels väckatalan mot varje man, som enligt vad som framkommit skäligen kan komma i frågasom fader, dels avstå från att föra talan mot man, som inte skäligen kan vänlasbli förklarad vara fader. Annan än barnavårdsnämnden kan inte gäma åläggasnågon skyldighet av detta slag. Det bör därför inte komma i fråga att på sättföreslås i remissen utvidga bestämmelsen att gälla även beträffande barnetsjälvt, när det på egen hand kan föra talan, eller annan företrädare för barnetän barnavårdsnämnden. Bestämmelsen skulle med en sådan utvidgning inte längrevara en instruktionsföreskrift, och den skulle komma i motsättning till eljestupprätthållna processrättsliga principer och kunna vålla svårigheler i lillämpningen.Lagrådet hemställer därför, all den nu föreslagna beslämmefsen omformuleras såalt den anges gälla, när har att sörja för att faderskapetfastställs, och i övrigt för en avfattning som helt överensstämmer med dennuvarande regeln i faderskapslagen. Om den av lagrådet förordadekompletteringen av denna paragraf godtages, bör bestämmelsen fö bilda ett andrastycke i paragrafen. Visstsamband med nu behandlade spörsmål har de i 9 S föreslagna bestämmelserna, Lagrådeifinner övervägande skäl tala för all dessa bestämmelser flyttas över lillförevarande paragraf och där får bilda ett tredje stycke. Andrastycket i denna paragraf har fött en inle helt lyckad utformning genom attlagtexten anger hemvistforum som tillåtet alternativ till ett annat,underförstått forum. Detta andra forum kan inte gärna vara något annat än detsom framgår av 10 kap. 1 S , men enligt det lagrummet är deljust hemvistet som är avgörande för forumfrågan så snart hemvistet är känt.Ifrågavarande stycke bör omformuleras så att man utan vidare förstår, att denallmänna forumregeln i 10 kap. I S skall gälla. Med några ytteriigarejämkningar av redaktionell karaklär kan styckei lämpligen erhålla följandelydelse: "I andra fall än som avses i första stycket väckes talan omfastställande av faderskap vid den rätt där mannen skall svara i Ivislemål iallmänhet eller, om lalan föres mot flera män, en av dem har att svara. Talanmot avliden mans arvingar får väckas vid den rätt där dödsboet svarar. Finns ejbehörig domstol enligl vad nu har sagts, upptages målet av Stockholmstingsrätt," Påsätt framgår av det följande föreslår lagrådet sådan omformulering av 16 S attnågon särskild forumregel för det fall som behandlas i iredje styckei avförevarande paragraf ej erfordras. Enligt lagrådets mening bör därför tredjestycket få utgå. Prop.1975/76:170 310 Förstastycket i 8 § bör i enlighet med vad som anförs vid 6 S fiyttas till denparagrafen. Andra stycket innehåller en regel angående rättegången. Sålundastadgas att talan inte för slulligt prövas före barnets födelse. Att målel fårföretagas till slutlig handläggning försl efter barnets födelse beror på attfaderskapsutredningen inle kan bli fullständig. Stadgandet fårbetraktas som en närmare utveckling i vissl hänseende av vad som föreskrivs i12 S att rätten skall se till att faderskapsfrågan blir lillböriigen utredd.Stadgandet har sin naturiiga plats i den paragrafen, och lagrådet föreslår attdel förs över dit. Vad9 S beträffar framgår av det föregående att lagrådet anser de där upptagna bestämmelsemaböra flyttas till 6§, Godtageslagrådels nu berörda förslag lill omdisponeringar, faller såväl 8 S som 9 S utur paragrafföljden. Det blir då nödvändigt att numrera om följande paragrafer ikapitlet. Jämkning fordras också av hänvisningarna i 13 S första stycket och 15S tredje stycket, Dessabåda paragrafer synes lämpligen kunna föras samman till en paragraf sålunda,att bestämmelsen i 11 S tas upp som en andra punkt i första stycket av 12 S-Ett nytt tredje siycke i paragrafen bör bildas av den bestämmelse i 8 S andrastycket i det remitterade förslagel som enligt vad har sagts bör föändrad placering. I14 S andra stycket andra punkten bör orden "Oberoende av utgången imålet" utgå, eftersom redan av första stycket i paragrafen följer att deni 18 kap. 1 § inskrivna principen om att tappande part skallersätta motpart hans rättegångskostnad inte gäller. Vad som anges i förstapunkten av andra slyckel äger för övrigt också lillämpning oberoende avutgången. Inte heller i iredje stycket bör anges, att vad som där föreskrivs omskyldighet att ersätta rättegångskostnad gäller, oavsett om huvudmannen kananses som vinnande part eller ej. Det är all märka att enligl 18 kap. 7 Srättegångsbalken inte bara föriorande ulan även vinnande parts ställföreträdare,ombud eller biträde i vissa fall kan bli betalningsskyldig för rättegångskostnad. Bestämmelsernai 15 S tredje stycket innebär bl, a. alt rättegångskostnads-reglerna i den närmaslföregående paragrafen äger moisvarande tillämpning i den högre rätten, dockendast om i den instansen. Det bör framhållas attsärskilda skäl att ålägga svarande - varmed avses den som var svarande i förstainstansen - skyldighel att ersälla motparts kostnad torde förekomma oftare ihögre rält. Prop.1975/76:170 311 utanatt göra sig skyldig till förfarande som sägs i 18 kap. 3 eller 6 § rättegångsbalkenmen helt obefogat fullföljer talan, kan det sålunda finnas anledning att låtahonom svara för motpartens kostnader. Särskilt gäller detta, om lalan fullföljstill högsta domstolen utan att skäl till prövningstillstånd föreligger.