prop · FY0348 · 1975-12-31 00:00:00 — a. länsstyrelserna i ochVästernorrlands län och allmänna ombudet för meUankommunala mål Länsstyrelseni anser förslaget lämpligt och värdefullt av det skälet att detmedför större likställighet ur skattesynpunkt mellan å ena sidan kostnader föranläggning i egen regi och å andra sidan avgifter och bidrag till anläggningsom utförs och drivs av annat subjekt. Skillnaden i skattehänseende blir medden föreslagna lagstiftningen också mindre mellan det fall attanläggningskostnaden helt debiteras som anslutningsavgift och det fall attdenna kostnad helt eller delvis inbakas i årliga avgifter eller taxor förförbrukning. iKristianstads län anser att värdeminskningsavdrag bör medges endast beträffandefastighet på vUken industriproduktion drivs eller avses att drivas.Anslutningsavgiften är nämligen för de flesta fastigheter helt att jämföra medtomtkostnad varför inte anser sig kunna tUlstyrka värdeminskningsavdragi förvärvskällan jordbmksfastighet och annan fastighet. Beträffandeindustriföretag är förhållandet annorlunda. Om för en fastighet på vilkendrivs massfabrikation erläggs en betydande anslutningsavgift för vatten ochavlopp, så är denna avgift helt att hänföra till rörelsen och ettvärdeminskningsavdrag helt motiverat. Läggs fabrikationen ned blir rätten tUlvatten och avlopp praktiskt taget värdelös. Däremot torde enligt länsstyrelsensmening en anslutningsavgift erlagd för en mindre industritomt behålla sittvärde. Flera remissinstanserpåpekar att avdragsreglerna för anslutningsavgifter så långt möjligt bör varaneutrala, så att företagarens val mellan egen anläggning, gemensamhetsanläggningoch anslutning tUl kan göras utan påverkan av reglema.Sådana synpunkter anför bl. a. företagsskatteberedningen. Lantbrukarnasskattedelegation och Näringslivets skattedelegation. tillstyrker förslaget men anser attanslutningsavgift och anläggningskostnadsbidrag bör betraktas som byggnads-eller förvärvskostnad. Något bärande skäl för att begränsa avdragsrätten till75 % av kostnaden kan förbundet därför inte finna. Företagsskatteberedningenpekar på att anslutningsavgifter i regel torde avse kostnader för byggnader idet företag som uppbär anslutningsavgiften. Därmed framstår förslaget ipromemorian som relativt oförmånligt i jämförelse med om anläggningen i stäUetuppförts i egen regi. Förslaget kan därför inte anses uppfylla det syfte, somdåvarande bevUlnmgsutskottet uttalade i sitt betänkande 1969: 45, där det bl.a. framhöUs att det måste anses som 1975: 48 124 mindretillfredsställande att ett företag till följd av avskrivningsreglernasutformning ansåg sig böra i egen regi vidta åtgärder mot exempelvisvattenförorening i fall där sådana åtgärder på ett rationellare och ändamålsenligaresätt kunde ombesörjas av kommun. Enligt beredningen bör man så långt möjligtjämställa olika former av kostnader för åtgärder som här avses. Detta tordeuppnås genom att medge samma avdragsrätt för anslutningsavgifter som om anläggningen uppförts i egen regi. Resultatet torde i de flesta fall bli attavskrivningsunderlaget för byggnader ökas med anslutningsavgiften, I vart falltorde några problem att vid behov fördela anslutningsavgiften inle behövauppstå, då uppgifterna direkt kan hämtas ur det mottagande företagets bokföring.Näringslivets skattedelegation erinrar om att den i promemorian till av erlagdaavgifter och bidrag begränsade avdragsrätten motiveras med att fråga i regelär om icke tidsbegränsade rättigheter. Delegationen ifrågasätter vad detegentligen har för intresse att veta att rätten att ansluta viss industri mothög avgift tUl elt kommunalt reningsverk är obegränsad i tiden. Enligtdelegationen måste kostnaden härför rimligen på samma sätt som kostnaden för enegen motsvarande anläggning av företaget fördelas över den tid som den kanantas bil ekonomiskt utnyttjad. Denna företagsekonomiska bedömning låg bakominförandet av avskrivningsregler, som i fråga om egna anläggningarmedger att anordningar avsedda direkt för rörelsen får avskrivas enligtinventariereglerna och anläggningar avsedda för den allmänna användningen av enbyggnad enligt de regler som gäller för byggnadens avskrivning. Delegationenanser att det är utomordentligt svårt att förstå att de avdragsregler somgäller för egna anläggningar inte skulle vara berättigade i fråga omanslutningsavgifter. Även Lantbrukarnas skattedelegation anser att det inte ärriktigt att tala om beslående värde på de rättigheter som följer medanslutningsavgifter. Förhållandena beträffande användning härav och teknikensutveckling gör nämligen att rättigheterna har en begränsad livslängd.Delegationen anser att bestämmelsema måste utformas så att resultatet blirdetsamma som en direkt investering av anläggningen i fråga och finner detnaturligt att medräkna anslutningsavgifter i avskrivningsunderlaget för inventarier,byggnader och markanläggningar. Näringslivetsskattedelegation framhåller vidare önskvärdheten av att man i samband med enreglering av avdragsrätten för anslutningsavgifter och anläggningsbidrag ocksåanger hur erhållna bidrag skall skattemässigt behandlas hos mottagaren. Deterinras om att under föregående år en i stort acceptabel lagstiftninggenomfördes angående beskattningen av statsbidrag. Enligt delegationens meningär det av praktiska skäl lämpligt att motsvarande regler får gäUa vid bidragsom här avses. CivilekonomenStig framför samma synpunkter. Prop.1975: 48 125 attdet inte är ovanligt att vissa angelägenheter som kräver investeringar ifastigheter löses gemensamt ulan något slag av samfällighetsbUdning, Detförekommer t, ex. att en vanlig ekonomisk förening eUer ett aktiebolag äger enanläggning som är avsedd att betjäna delägarna. Ännu vanligare är emellertidden situationen att två eller flera fastighetsägare eller andra näringsidkarekommer överens om att en av dem skall uppföra en anläggning på sin fastighet,vilken övriga intressenter är med om att finansiera mot rättighet att delta inyttjandet av anläggningen. Som exempel nämns exploatering av markområden förhyreshus-bebyggelse där flera exploatörer deltar. Så kan t, ex. det kommunalabostadsbolaget ha fått i uppdrag att bebygga och förvalta en del av området,ett privat företag en annan del, en bostadsrättsförening en tredje osv. Iblandkommer man då överens om att t. ex. den private förvaltaren skall uppföra ochdimensionera exempelvis en värmeanläggning så att den kan betjäna hela detexploaterade området. Uppförandet av anläggningen fömtsätter emellertid i regelatt de övriga fastigheterna deltar i finansieringen. Detta vill man ofta lösapå så sätt att ett anläggningsbidrag lämnas till den som skall uppföraanläggningen. Även andra vanliga situationer anges i vilka anläggningsbidragförekommer. I fråga om statUga anläggningsbidrag inträder skatteplikt endast påså sätt att avskrivningsunderlaget minskas för mottagaren. Den omständighetenatt liknande bestämmelse saknas beträffande andra anläggningsbidrag har framtvmgatmer eller mindre konstiade lösningar för att undvika orimligabeskattningskonsekvenser hos mottagaren av sådana bidrag. En vanlig variant äratt bidraget ersätts av ett lån som amorteras i takt med avskrivningarna, vilkai sin tur täcks av årsavgifter (hyror) från den som lämnat lånet. EnligtOlssons mening vore det önskvärt om frågan om mottagarnas beskattning kundelösas med regleringen av avdragsrätten för utgivare av anläggningsbidrag.Härvid torde samma modell som valts beträffande mottagna statiiga bidrag varaden bästa lösningen. Näringslivetsskattedelegation hemställer vidare att övergångsbestämmelser beträffandeanslutningsavgifter m, m. utformas enligt den naturliga förebUd härför som 1969års avskrivningsregler utgör. I samband därmed tilläts som en kompromiss enberäkning av ett ingående avskrivningsunderlag för de tidigare inteavskrivningsbara markanläggningarna omfattande senaste femårsperiod. Enmotsvarande övergångsregel är lika befogad i fråga om här ifrågavarandeanslutningsavgifter och anläggningsbidrag. Med hänsyn till att utredningssvårighetemainte i detta sammanhang är på långt när lika stora som i fråga om markanläggningarna,föreslår delegationen att övergångsregeln får gälla de avgifter och bidrag somutgivits . 1975: 48 126 Deföreslagna ändringarna av den s. k. proportioneringsregeln för fastigheter medbåde beskattningsnaturen annan fastighet och jordbruksfastighet tUlstyrks ihuvudsak av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. Bland dessa ärdomänverket, länsstyrelserna i samt och län.Lantbrukarnas skaltedelegation och Näringslivets skatte delegation.Länsstyrelsen i anser att man i förtydligande syfte kunde för fastlghetemaav beskattningsnaturen annan fastighet införa samma regel som finns för jordbmksfastighetemaom att kostnader för tiUgångar, för vUka värdeminskningsavdrag skall beräknassom för inventarier, skall avräknas från det genom proportionering beräknadebyggnadsvärdet, varefter avskrivningsunderlag för byggnader erhålls. Länsstyrelseni anför att den föreslagna ändringen av proportioneringsregeln ioch för sig är nödvändig med hänsyn tUl de ändrade reglerna omfastighetstaxering. finner det emellertid önskvärt att enutredning om bl. a. vad som ingår i fastighets anskaffningsvärde kommer tillstånd och att i vart fall proportioneringsregeln ges en sådan lydelse att detblir möjligt att utläsa vilken del av köpeskillingen som skall proportioneras. Isamband med frågan om ändrad proportioneringsregel har Lantbrukarnasskattedelegation tagit upp den jämkningsregel som fr. o. m. taxering skaUkomplettera proportioneringsregeln för jordbruksfastigheter och som innebäratt avskrivningsunderlaget för byggnaderna inkl. byggnadsinventarier får jämkasom värdet på fastigheten i ö-vrigt efter tUlämpning av proportioneringsregelnvisas mera avsevärt över- eller understiga värdet av mark, växande skog, naturtUlgångar,särskUda förmåner m. m. som förvärvats. Delegationen hemställer att dennajämkningsregel som prövats av riksdag tas upp till förnyatövervägande. Denna regel bör utformas så att avskrivningsunderlaget förbyggnader får jämkas om den del av fastighetens anskaffningskostnad som ansesbelöpa på byggnaderna jämte byggnadsinventarier visas mera avsevärt över- ellerunderstiga det faktiska värdet av dessa. Delegationen framhåller att det tordevara nära nog omöjligt att åstadkomma den bevisning som den nya regeln fömtsätter.Jämkningsregeln för jordbmksfastighet har konstruerats efter förebUd avmotsvarande regel för rörelsefastighet, I verkligheten föreUgger emellertidinte någon likhet. För rörelsefastighet gäUer i normalfallet attbyggnadsvärdet utgör den helt övervägande delen av taxeringsvärdet och attmarkvärdet är en liten del. Därtill kommer att det oftast finns ett ortenspris på mark som lätt kan appliceras på det aktuella fallet. För jordbmksfastighetär i många fall byggnadsvärdet exkl. värdet på överbyggnad den mindre delen avtaxeringsvärdet och övriga delvärden den större delenvUket är den omvända situationen i förhållande tiU rörelsefastig-hetema. Det ärlättare att bestämma faktiskt värde på byggnaderna och jämföra med det framproportioneradevärdet än att göra motsvarande jämförelse för övrig del av fastigheten. 9.10.3 Beskattningenav Stiftelsen Industricentra RSVoch i tillstyrker att Stiftelsen Industricentratas upp bland de rättssubjekt som anges i 53 § 1 mom. d) KL. RSV, som även tUlstyrkeratt stiftelsen upptas bland de rättssubjekt som anges i 7 § e) SI, finnerstiftelsens verksamhet vara av så starkt samhällsintresse, att den bör beredasen gynnsam skattemässig ställning. i tillstyrkeratt stiftelsen inkomstbeskattning, utom såvitt avser kommunalinkomstskatt för inkomst av fastighet. Denföreslagna ändringen av ikraftträdandelagen (197 2: 7 4 2) tUl de nya reglemaom jordbruksbeskattningen godtas av remissinstanserna, bl. a. Lantbrukarnasskattedelegation. Åtskilligaremissinstanser har framhållit behovet av övergångsbestämmelser. a. Orsabesparingsskog och anhåller om enövergångslid så att förhållandena hinner anpassas tUl de nya bestämmelsema.Förbundet hemställer att lagändringarna inte genomförs utanatt en tillräcklig övergångstid medges med klara direktiv beträffandeövergångsbestämmelser och hur anpassning till de nya förhållandena skallutformas. Förbundet anser vidare att man i detta sammanhang också bör se över allmänningamasmöjligheter tUl avsättningar till investeringsfond, hur man skall förfara medvissa pensionsstiftelser m. m. Länsstyrelseni anser att det föreligger behov av övergångsbestämmelser medhänsyn till bl. a. att bmtet räkenskapsår vid 1976 och taxeringar kanomfatta även tiden . Vidare har övergångsbestämmelser inte länmatsi fråga om bl. a. huruvida avdrag enligt värdeminskningsplan på ett underlag av75 % skall medges för bidrag till samfäUighet även till den del bidragetdebiterats eller erlagts . Detsamma gäller om de föreslagna beskattningskonse-kvensemavid ut- eller inträde skall tiUämpas även om ut- resp. inträde skett före år1975 och om den nya proportioneringsregeln skall tillämpas även när faslighetmed åsätt särskilt maskinvärde förvärvats . Vidare uppstår i vissafall fråga om i vad mån före det första beskattningsåret eller före år 1975förvärvade tUlgångar skall anses nedskrivna om annat subjekt än tidigare blir skattskyldigtför verksamheten. Enfråga om besvärsrätt tas upp av i 1975: 48 128 län.Länsstyrelsen anför att om ny taxering sker i enlighet med förslaget vid byteav förvaltningsform, kan följande års inkomsttaxering påverkas bl. a. på såsätt att en juridisk person i stället för tidigare ett anlal delägare blirskattskyldig för vissa inkomster och att delägares jämte makes och barnsbeskattning förändras. I 102 § TF finns bestämmelser om besvär i särskildordning för det fall att "fastighets taxeringsvärde legat till grund förinkomsttaxering" och det genom beslut av skattedomstol sker sådan ändringbeträffande fastighetstaxeringen att inkomsttaxeringen bör bestämmas till annatbelopp än som skett. Besvär må i dylikt fall anföras av bl. "den skaltskyldige"och taxerings-intendent. Om hustru lUl en ansluten fastighets ägare uppbär lönfrån samfäUigheten för utfört arbete, synes hon enligt förslaget i vissa fallkunna bli skattskyldig för lönen, då skattskyldigheten åvilar juridisk personmen inte vid delägarförvaltning. Det kan ifrågasättas huruvida formuleringen av102 § klart kan anses medföra besvärsrätt för hustrun såsom "denskattskyldige" och för taxeringsintendent i fråga om hennes taxering efterny taxering av fastighet vid byte av förvaltningsform. Motsvarande tveksamhetär motiverad för det fall fråga blir om ändring beträffande skattskyldighetför utdelning från samfäUighet. I synnerhet gäller det sagda om sådan nytaxering skett som väl inneburit bildande eller upphörande av särskUdtaxeringsenhet för anläggning e. d. men inte medfört ändring av delägandefastighets värde. Kammarkollegiettar upp frågan om behandlingen av samfäUigheter vid arvs- och gåvobeskattningensamt då fråga är om beräkning av stämpelskatt vid lagfartsansökan. Värde avandel i samfäUighet bör bli föremål för sådan beskattning även i de fall samfäUigheteninte utgör särskUd taxeringsenhet. Sådant andelsvärde tas emellertid ytterstsällan in i bouppteckning eller gåvodeklaration. Kammarkollegiet anser därföratt det bör anges i taxeringsbevis om det tUl fastighet hör andel i samfäUighetsom inte omfattas av taxeringsvärdet. Därigenom skuUe be-skattningsmyndigheternasuppmärksamhet fästas på förhåUandet och andelen skuUe bli föremål förbeskattning. Det finns inte heUer någon adekvat värderingsregel för sådanaandelar i arvsskatte- och gåvoskatteförordningen eller istämpelskatteförordningen om man, såsom föreslagits beträffandeförmögenhetsskatteförordningen, väljer att värdera andelen som kapital. Detförefaller kammarkoUegiet som om samma brist vidlåder även sistnämndaförordning. Kollegiet föreslår att man i detta sammanhang överväger om inteförfattningarna bör kompletteras i detta hänseende. 1975: 48 129 Blandde olika juridiska former för samverkan som finns i vårt samhälle utgör samfälligheternaett viktigt inslag. Samfälligheterna har mycket gammal historisk tradition ochhar utöver den direkta uppgiften att tillgodose behov hos de fastigheter förvilka de kommit till stånd ofta en allmänt samhällsnyttig funktion. Ennärmare översUct över de olika typerna av samfäUigheter, deras antal, areal m. m.samt de regler som gäUer bl. a. för att bilda och förvalta dem har lämnats idet föregående (avsnitt 2 och 3). SamfäUigheterna kan indelas i trehuvudtyper, marksamfälligheter dvs. mark ofta skogsmark som tillhör flerafastigheter gemensamt, anläggningssamfälligheter eller gemensamma anläggningardvs. anläggningar som tillhör flera fasligheter samt övriga samfälligheter här kallade rättighets-samfälligheter som avser t. ex, samfällda servitut. Samfällighetemainnefattar egendom av betydande omfattning och slora värden. Som exempel kannämnas att arealen av häradsallmänningarna, ällmänningsskogarna och gemensamhetsskogarna,som utgör en del av marksamfälligheterna, uppgår till omkring 1 mUj, ha eUérnära en tjugondel av den totala skogsmarken. Regleringssamfällighetema, som ären typ av de gemensamma anläggningarna, åsattes taxeringsvärden somöverstiger 750 milj. kr. Denuvarande reglerna för inkomst- och förmögenhetsbeskattning av samfälligheterär knapphändiga och förhåUandevis gamla. De avser egentiigen endast marksamfäUigheterav äldre typ och täcker alltså inte den skattemässiga regleringen av gemensamhetsanläggnmgaroch andra nytillkomna typer av samfäUigheter. Nylagstiftning om gemensamhetsanläggningar i LGA påkallade övervägandenom beskattningen av dessa anläggnmgar. Frågan har utretts av en sakkunnig som ipromemorian (Ds Fi 1972: 11) angående beskattning av vissa gemensamhetsanläggningarhar redovisat resultatet av sitt arbete. Promemorian har remissbehandlats. Vidremissbehandlingen framkom bl. a. önskemål om en översyn av taxeringen intebara av gemensamhetsanläggningar utan även av andra slag av samfälligheter.Sådana regler har lämnats i fråga om fastighetstaxering av samfäUigheter (prop.1973: 162, SkU 1973: 70, rskr 1973: 391, SFS 1973: 1099). 1973:162 förbereddes inom förelades förslag tiU ny ciVilrättsUglagstiftning för samfällig heter. Jag anförde därför i pröp.-1973: 162 (s.292) att de beiskattnings-frågor som rör samfälligheter borde övervägasytterligare, innan for slag tUl nya beskattnmgsregler i dessa frågor ladesfram. Sedan den nya civilrättsliga lagstiftningen antagits har en inomfinansdepartementet 9 1975.1 saml Nr 48 1975: 48 130 upprättadpromemoria (Ds Fi 1974: 10) Beskattning av samfälUgheter m. m. färdigställtsoch remissbehandlats. Behovetav samverkan mellan fastigheter för tillgodoseende av gemensamma behov harökat . Denna tendens konuner sannolikt att medföra en ökning avantalet samfällighetsbildningar. Det är därmed betydelsefullt att denskatterättsliga regleringen för de olika typer av samfälligheter som kanförekomma blir ändamålsenligt utformad. På grund av bl. a. vad som har,framkommit vid de företagna utredningarna och vid remissbehandlingen av demavser jag att i det följande framlägga förslag tiU en fullständig reglering avinkomst- och förr mögenhetsbeskattningen för samtliga slag av samfälligheterutom kyrkliga samfäUigheter. början viU jag ta upp några principiella frågor. I det föregående har jag framhåUitatt med samfäUighet i första hand avses egendom och vissa rättigheter som är samfäUdför flera fastigheter. Uttrycket samfäUighet används emellertid ibland även omsammanslutningen av ägare till de fastigheter som äger del i den gemensammaegendomen eller rättigheten. I LFS betecknas denna sammanslutnmg, som ärjuridisk person, med uttrycket samfällighetsförening. Den samfällda egendomentillhör och ingår i den delägande fastigheten, i det följande betecknad delägarfastighet.En samfälUghetsförenmg kan också undantagsvis äga egendom vid sidan av den samfäUighetden har att förvalta. Sådan egendom bör vid inkomst- ochförmögenhetsbeskattningen behandlas på samma sätt som den samfällda egendomen.Samfälld egendom eller rättighet behöver inte förvaltas av samfäUighelsföreningutan kan förvaltas av ägarna till de delägande fastigheterna utan attföreningsformen tillgrips. Man talar då om delägarförvaltning. Regler häromfinns främst i LFS. Delägarnas rätt tiU den samfällda egendomen kan i dessafall närmast jämföras med samäganderätt enligt lagen (1904 nr 48 s. 1) omsamäganderätt. Enligtpromemorieförslaget bör förvaltningsformen dvs. föreningsförvaltning resp. delägarförvaltning vara avgörande för utformningen av beskattningsreglema. Förvaltas samfällightenav juridisk person, t. ex. samfäUighetsförening, bör den enligt förslaget ocksåvara skattesubjekt. Vid delägarförvaltning finns ingen självständig juridiskperson, som handhar förvaltningen. De mtäkter och kostnader som hänför sig tiU samfäUighetenmåste således fördelas på delägarfastighetema, Ipromemorian har emellertid föreslagits att undantag skall göras från nyssnämndaprincip om beskattning särskUt av juridisk person som för-vahar samfäUighet idet faU när samfäUigheten inte utgör självständig taxeringsenhet. Därmed kommerett i praktiken mycket vanligt fall att omfattas av undantaget, nämligen gemensamhetsanläggningför fastigheter varav eller mer är. Pro-memorieförslagctinnebär i detta ayseende att den juridiska personen heltbefrias från skattskyldighet och alt intäkter och kostnader som hänför sigtill samfäUigheten i stället slås ut på delägarfastighetema, dvs. enligt sammaregel som avses skola gäUa för delägarförvaltnmg. Vidremissbehandlingen har principen om förvaltningsformens avgörande förbeskattningsmetodiken aUmänt ansetts kunna godtas. Detsani-ma gäller f. ö.också det föreslagna undantaget för samfälUgheter som inte utgör särskildtaxeringsenhet. Emellertid har i enstaka fall röster höjts för andra lösningar,såväl att låta principen gälla undantagslöst som att i samtliga faU beskattaendast delägarfastighetema. Föregen del viU jag framhåUa följande. En av grundtankarna i promemorieförslagetär att åstadkomma en i möjligaste mån likformig skattereglering för alla slagssamfälUgheter. Det ter sig onekligen naturligt att som förordas i förslagetlåta samfälligheter, som clvilrättsligt sett är självständiga rättssubjekt,också vara självständiga skattesubjekt förutsatt alt detta inte leder till oantagbaraföljder, som t, ex. är faUet vid gemensamhetsanläggning för schablonbeskattadevillor. En konsekvens av en sådan ordning blir emellertid att man måste införaen mängd olika regler för olika fall. Man måste t. ex., som också skett i promemoriandå det gäller samfäUigheter för nyssnämnda villor och andra samfälligheter sominte utgör särskild taxeringsenhet, på ett eller annat sätt skilja mellanintern och extem verksamhet. Ett annat problem är dessutom kategoriklyvningenav fastigheter med utgångspunkt i beskatt-ningsmetodiken dvs. i schablonbeskattadefastigheter och konventionellt beskattade fasligheter i synnerhet när en samfäUighettiUhör fasligheter av båda kategorierna. Som följd av dessa komplikationer ochmed bibehållen strävan efter likformighet i beskattningsmetodiken med hänsyntill förvaltningsform blir regelsystemet tungrott och svår-lillämpligt. Jag kandärför inle förorda den princip som föreslagits i promemorian och som utgårfrån enhetiig beskattningsmetodik å ena . sidan för samfälligheter, somförvallas av juridisk person och som utgör särskild taxeringsenhet, och åandra sidan för övriga samfäUigheter. Jagavser i det följande att närmare gå In på frågan hur beskattningsmetodiken börutformas i samband med behandlingen av de olika slagen av samfälligheter. Detär därvid naturligt att utgå från den civilrättsUga principen att delägarfastighetemai helt övervägande antalet fall äger del i samfäUigheten. Även i det fallföreningsförvaltning är anordnad, kan man således i aUmänhet se samfäUighetensförmögenhet och avkastning som en del av de delägande fastigheternasförmögenhet och avkastning och inte som föreningens.