prop · FZ0311 · 1975-12-31 00:00:00 — ,som anser all säkringsålgärd allmänt sett bör få tillgripas endast när påtagligrisk för undanhållande föreligger, menar att där fråga är om eftersökning iannat utrymme än sådant som med grundad anledning kan antas användas för dengranskades verksamhet, eftersökning bör få beslutas endast om synneriiga skälföreligger till antagande att bevismedel kommer att undanhållas ellerförvanskas. En skärpning av rekvisilet i dessa fall är påkallad av deölägenheter som del innebär för sådan iredje man som har dispositionsrättenöver utrymmet alt behöva finna sig i eftersökning i detsamma. Näringslivetsskaiiedelegaiion anser att det bör föreligga grundad anledning anta attbevismedel, som är av väsentlig betydelse för taxeringen, finns i de utrymmensom undersöks och att det också finns grundad anledning anta att det kan kommaatt undanhållas eller förvanskas. Någraremissinstanser uppehåller sig vid gränsdragningen i 7 § mellanverksamhetsutrymmen och andra utrymmen. EnligtJK:s mening strider det mot vanligt språkbruk att i uttrycket "utrymmesom används för den granskades verksamhet" inrymma t. ex. det fall att enadvokat förvarar den granskades räkenskaper hos sig eller alt en bokföringsbyråpå grund av fast uppdrag sköter den granskades räkenskaper. I dessa fallanvänds utrymmena för advokatens resp. bokföringsbyråns verksamhet. JK finnerdet önskvärt att sådana fall täcks in och föreslår därför att lagtexten ges enannan avfattning. Därvid kan möjligen användas en sådan formulering som att"utrymmet används för den granskades verksamhet eller för annans räkningenligt uppdrag av den granskade i och 1975/76:11 78 förhans verksanihet". Kammarrätten i , som inte kan godta utredningenstolkning av begreppet verksamhetsutrymme, anser att frågan om avgränsningenmellan verksamhets- och privatutrymmen är så viktig enligt det av utredningenföreslagna regelsystemet, att närmare bestämmelser härom bör infiyta ilagtexten. Liknandesynpunkter framför i'?5'K Av betänkandet framgåratt säkringsåtgärder av olikaslag kan sättas in även mot privata utrymmen och tred-jemanslokaler samt motförvar och bevismedel som finns där. Det kan ifrågasättas om man av lagtextenkan dra säkra slutsatser om att tvångsmedlen har sådan räckvidd. Vad somframskymtar i 7, 9 och 10 §§ synes inte ge tillräcklig ledning. Det finns ocksåviss risk för att läsaren missuppfattar villkoren för beslut ochverkställighet eller att han får en felaktig bild av tillvägagångssättet vid deingrepp som här åsyftas. RSV efteriyser även mera konkreta uttalanden i frågorsom rör gränsdragningen mellan privatulrymmen och verksamhetsutrymmen. Det ärnämligen inte ovanligt att en skallskyldig saknar egentliga verksamhetslokaleroch alt räkenskaperna förvaras i hemmet. i Stockholmslän gör följande överväganden i denna fråga. I motiveringen till 7 ! ; har bl.a. framhållits, att det kan bli fråga om svåra bedömningar vid tillämpningen avregeln om krav på "grundad anledning anta, all utrymme används i dengranskades verksamhet". Denna bestämmelse kan från rättssäkerhetssynpunktge anledning till vissa betänkligheter, eftersom man i praktiken lägger i densärskilda granskningsmannens hand att från fall till fall avgöra, om han självmå fatta beslut om eftersökning, därvid de i andra stycket av 7 ;; uppställdarättssäkerhetsföreskrifterna kan komma att sättas ur spel. Enligt förstastycket krävs nämligen inte att det skall finnas grundad anledning anta, atl"bevismedel finnes där", vilket däremot krävs enligt andra stycket avparagrafen. Å andra sidan skulle väl kunna göras gällande, att inkoppling avlänsskatterätten i alla de fall som avses i 7 >; andra stycket är ägnad attmedföra vä.sentligt minskad effektivitet av de nya bestämmelserna. Granskningav underiaget för självdeklarationerna (räkenskaperna) är ju den endaeffektiva metod som står till skattemyndigheternas förfogande för uppdagande avskattebedrägeri. Erfarenheten visar att i fiertalet revisionsärenden skerkontrollen friktionsfritt och användande av tvångsmedel blir ej aktuell. Detfinns därför desto större anledning att ge möjlighet till snabbt och effektivtingripande mot den grupp av skattskyldiga som medvetet saboterarkontrollbestämmelserna i avsikt all vinna ekonomisk fördel och övervältra sinskattebörda på andra. Den ekonomiska vinsten av att uppge räkenskaperna"försvunna" trots att de finns i behåll kan vara myckel slor ochöverväger i många fall vida de risker för motåtgärder som nuvarandelagstiftning och även det nu framlagda förslaget ger befogenhet till. Det nuanförda ger vid handen att här är fråga om en besvärlig avvägningsfråga.Länsstyrelsen anser atl utredningens förslag tillgodoser rimligarättssäkerheiskrav och alt del förflänar prövas om 1975/76:11 79 förslaget i praktiken är tillräckligt effektivt. Eftersomtillämpningssvårigheter uppenbariigen kan uppkomma vid avgörande av vad som kananses såsom utrymme för den granskades verksamhet synes det i tveksamma fallböra rekommenderas granskningsmannen att hellre göra skriftlig framställninghos länsskatterätten med begäran om beslut i ärendet än att själv efter egelskön fatta beslut om atl vidta åtgärder. Länsskatierätien bör alltså alltidinkopplas på de fall av mera genomgripande åtgärder mot de skattskyldiga medavseende på deras privatliv, som förutsätts kunna ske enligt 7 v; andrastycket. Till förvar räknas enligt 2 ! ; även bankfack. påpekaratl i bankfack ofta förvaras handlingar rörande verksamheten. Avgiften förbankfack är därför mestadels kostnadsförd i räkenskaperna. Under sådanaförhållanden synes bankfacket vara ett utrymme som används för den granskadesverksamhet, och om grundad anledning finns, bör enligt meningsäkringsåtgärder kunna beslutas och verkställas utan att länsskatterättennormalt behöver inkopplas. Vidare uttalar atl även bostadsrum tordeböra hänföras till dylikt utrymme om dd av bostadshyran har kostnadsförts iräkenskaperna eller i deklarationen ansetts atl del av bostaden används iverksamheten. i län uttalar bl. a. att det uppenbarligenkan uppkomma problem med gränsdragningen mellan utrymmen enligt första ochandra stycket. Särskilt torde sådana problem uppstå vid revisioner hos mindreföretagare som har verkstads-, affärs- och kontorslokaler i direkt anslutningtill bostaden. i påpekar atluppdelningen i 7 ;; uppenbarligen har varit atl man velat skilja eftersökning ihemmet från eftersökning i rörelselokal. Erfarenhetsmässigt har det dock visatsig atl en eftersökning måsle sättas in i samtliga utrymmen, som den granskadehar disponerat, för atl den skall bli effektiv. Då har föreslagitall länsskaiterält i samtliga läll skall falla beslut om tvångsåtgärder finnsknappast anledning atl skilja mellan rörelselokal och bostad. På detta sällundviker man, uttalar , även den praktiskt svåra avvägningenmellan vad ,som är rörelselokal och inte, exempelvis hos mindre företagare,löntagare och jordbrukare där material regelmässigt förvaras i hemmet. i framhåller, att tvekankan uppkomma vid tolkningen av begreppet utrymme som används för den granskadesverksamhet i 7 s; första stycket när det blir fråga om att inbegripa dengranskades bostad. Med hänsyn till reglerna för behörighet alt fatta ochverkställa beslut blir gränsdragningen till annat utrymme som avses i 7 l;andra stycket en mycket grannlaga uppgift. förutsätter atl i defall den granskade brukar förvara räkenskaper i privat bostad hela bostadenregelmässigt kan antas utgöra sådant utrymme som avses i 7 ! ; första stycket. i föreslår, att paragrafenutformas på följande sätt. "Beslut om eftersökning får fattas om det ärsannolikt att bevismedel 1975/76:11 80 Beslut om eftersökning i utrymme avser också eftersökning i deförvar som därvid kan påträffas." uttalar därvid, att desakkunniga framhållit att strängare villkor bör gälla för beslut omeftersökning i utrymmen och förvar som inte används i den granskadesverksamhet. Detta gäller även enligt förslag. Speciella omständigheterför att bevismedel skall påträffas i sådana måste föreligga för attsannolikhetskravet skall kunna anses fyllt. Den enskildes intressen tillvaratasdessutom i viss mån genom alt endast länsskatterätt är behörig besluta i dessafall. Med den föreslagna formuleringen blir lagtolkningen emellertid enklareoch tillämpningen mer flexibel, anser . Sverigesadvokatsamfund framhåller, att frågan huruvida den granskades ombuds kontor äratt hänföra till utrymme enligt 7 l; första eller andra stycket är viktig medhänsyn till de av utredningen föreslagna beslulsreglerna i 161;. Samfundetutgår från atl, då i motiven som kriterium på uirymme som avses i förstastycket anges atl del måste vara fråga om utrymme som används för stadigvarandeuppdrag för den granskade, därmed endast avses uppdrag som rör vederbörandesekonomiska förvaltning. Etl stadigvarande uppdrag att sköta den granskadesaffärsjuridik i allmänhet bör na-tufligen inte kvalificera advokatens kontorsom utrymme enligt första stycket, framhåller samfundet. ; föreskrivs att beslut om säkringsålgärd skall hävas så snart skiil föråtgärden inte längre föreligger. Utredningenframhåller, att etl beslut atl använda säkringsåtgärd får fattas när som helstunder etl granskningsförfarande. Givetvis kan del uppstå situationer därverkställighet inte kan följa i omedelbar anslutning till beslutet omsäkringsåtgärd. Innan verkställighet blir aktuell kan förhållandena ändras såatt förutsättningar för beslutet inte längre finns. Det åligger då den sombeslutat eller annan behörig flänstemän att genast meddela beslut om hävningför att därigenom hindra verkställighet. Harverkställighet redan ägt rum, lår ett hävningsbeslut beträffande beslag denverkan, att del beslagtagna bevismedlet genast skall lämnas tillbaka till densom är föremål för granskningen, såvida granskningsmannen inte har rätt atttills vidare behålla bevismedlet på grund av författningsbestämmelser vidsidan av bevissäkringslagen. När beslut om försegling hävs skall förslutningenomedelbart avlägsnas från förvaret eller utrymmet. Utredningenpåpekar att del saknas anledning att meddela beslut om hävning när beslut om eftersökningverkställts. Att genomföra flera förrättningar av samma slag i samma utrymmeeller förvar på grund av elt och samma beslut är nämligen inte möjligt,framhåller utredningen. Beslutet är förbrukat när verkställighet har skettoavsett om förrättningen gett önskat resultat eller inte. Denna princip gällerockså för beslag och försegling. Prop.1975/76:11 81 Utredningenunderstryker, att det bör åligga den som fattat beslut om säkringsåtgärd ochannan för åtgärden ansvarig flänstemän att följa ärendets utveckling även efterdet att beslut har meddelats. Remissyttrandena.JK framhåller, att beslut om eftersökning enligl motiven skall anses förverkatnär verkställighet skett. Det sägs också att det inte är möjligl att genomförafiera förrättningar av samma slag i samma utrymme eller förvar på grund av ettoch samma beslut. Ett klargörande uttalande om när en förrättning skall ansesavslutad eller när verkställighet skall anses ha skett saknas. Kan eneftersökning pågå hur länge som helst? JK tar för givet, att den inte tvungetmåste begränsas till eller elt tillfälle. Hovrätten över ochBlekinge påpekar, att det vare sig av lagtexten eller motiven framgår när skälför säkringsåtgärden ej längre föreligger. Emellertid har utredningen i förslagettill 2 § definierat bevismedel såsom sådant material, som skall tillhandahållasför granskning. Denna bestämmelse sammanställd med 8! ; och jämförd medförarbetena till 56 S 3 mom. tredje stycket andra punkten TL-därdepartementschefen uttalar, att räkenskaper ej bör behållas längre än den tidde är föremål för granskning (prop. 1961:100 s. 294) - gav enligt hovrättensmening närmast vid handen att beslag av bevismedel skall hävas så snartgranskningen av bevismedlet avslutals. Denna tolkning synes dock stå i mindregod överensstämmelse med lagförslagets rubrik, som ju har angetts sombevissäkringslag, och med hela huvudsyftet bakom lagen, vilket av utredningenförklaras vara att ge granskningsmyndighet medel att säkra bevisning i skatte-och avgiftsprocesser. För att ett sådant syfte skall kunna uppnås erfordrasenligl hovrätten att det blir möjligl att låta ett beslag av bevismedel beståfram till det alt lagakraftägande dom i skatte-elleravgiftsprocessenföreligger. Vidare noterar hovrätten att eftersom tillgripande avsäkringsåtgärd enligt bevissäkringslagen av utredningen har förutsatts varamöjligt även om misstanke om brott föreligger mot den person som granskningenavser, fall synes kunna inträffa när beslut om beslag avseende ett visst bevismedelmeddelas såväl enligl bevissäkringslagen som enligt 27 kap. RB. Till undvikandeav tvek-samheler angående verkställigheten av sådana beslut och tillförhindrande av ovisshet om hur det skall förfaras om ettdera av beslagen hävssamtidigt som det andra består är det enligt hovrättens uppfattning lämpligtatt det i bevissäkringslagen intas bestämmelse om att beslag enligt den lagenär subsidiärt i förhållande till beslag enligt RB. En sådan bestämmelse skullekunna innehålla, atl beslag enligt bevissäkringslagen ej får avse sådant bevismedelsom är taget i beslag enligt RB samt att ett tidigare beslutat beslag enligtbevissäkringslagen skall anses upphävt om det senare fattas beslut om beslagenligt RB beträffande samma bevismedel. Kammarrätteni anser, att paragrafen bör kompletteras med en bestämmelse av ungefärföljande lydelse. "Om hävande av säkringsåtgärd 6 Regeringen 1975/76. Prop.1975/76:11 82 förordnarrätten eller om säkringsåtgärd ej beslutats eller fastställts av rätten,granskningsman". Länsstyrelseni framhåller, att när säkringsålgärd har vidtagits avskattemyndighet det inte torde bli ovanligt att revisionen leder till attskattechef för anmälan om åtal för skattebrott till åklagarmyndighet. Polismyndighetkan då behöva ta del av beslagtaget material för utredning av skattebrottet.Fråga uppkommer då om beslut om säkringsåtgärd skall hävas när materialetöverlämnas till polismyndighet eller om beslutet skall kvarstå till dessskattskyldig dömts eller friats vid domstol. Lantbrukarnasskattedelegallon har den uppfattningen, att eftersom taxeringsrevisionerbrukar dra ut det kan befaras att såväl beslag som försegling kvarstårunder avsevärd lid. Åtminstone för försegling måste enligt delegationensmening föreskrivas en , i allmänhet endast . Utredningen.Enligt 9 forsla stycket förslaget skall den som avses med granskningen ellernågon som kan anses företräda honom beredas tillfälle att närvara när beslutom säkringsåtgärd skall verkställas. Detsamma gäller annan person omverkställighet kommer att ske hos honom. Gällerdet t. ex. beslag av räkenskapshandlingar, som den granskade förvarar hos sinadvokat eller revisor, är det inte tillräckligt att advokaten eller revisornbereds tillfälle att inställa sig till förrättningen. Även den som avses medgranskningen skall kallas. Lagrummetföreskriver inte någon skyldighet för förrättningsman att i förväg underrättaden granskade eller annan hos vilken verkställighet skall ske om denförestående förrättningen. Utredningen framhåller, att vid de tillfällen närverkställighet följer på beslut inte finns någotutrymme för underrättelse i förväg. I andra situationer måsteöverraskningsmomentet tillvaratas. Att före verkställighet meddela berördapersoner om denna skulle kanske leda till att förrättningen misslyckades. Fallkan dock förekomma där det av olika skäl kan vara lämpligt att genomföraförrättningen först efter,visst varsel. Denunderrättelse som i regel måste föregå en förrättning kan enligt utredningsförslagetske formlöst. Med"företrädare" avser utredningen till att börja med legal ställföreträdareför omyndig eller för juridisk person samt den som har befullmäkligals attföreträda den granskade vid förrättningen. Skriftlig fullmakt behöver intefinnas. Det är fullt tillräckligt att granskningsmannen på annat sätt fårbekräftat atl vederbörande äger företräda den granskade. Även personer somsaknar formellt uppdrag att tillvarata dennes intresse skall enligt ut- Prop.1975/76:11 83 redningenkunna anses som företrädare i lagrummets mening. Till denna grupp räknarutredningen exempelvis vissa familjemedlemmar men även anställda som i sinflänst sköter den granskades ekonomiska angelägenheter. Bland de senare märksekonomichef, kamrer eller personer med liknande centrala arbetsuppgifter avekonomisk natur. I mindre företag torde någon av de kontorsanställda - t. ex.chefens sekreterare eller kontorets "allt i allo" - kunna betraktassom företrädare. Portvakt, städerska, växeltelefonist etc. skall däremot interäknas till denna kategori. Bestämmelsernai andra stycket avser att göra det möjligt att under vissa omständigheterverkställa beslut om säkringsåtgärd trots att varken den granskade eller någonsom kan anses företräda denne kunnat beredas tillfälle att närvara vidförrättningen. Enförutsättning måste alltid föreligga för att verkställighet i enskild partsfrånvaro skall få ske. Förrättningsmannen skall nämligen konstatera att denenskilde inle kan beredas tillfälle att inställa sig utan nämnvärt uppskov.Utredningen anser att i regel föreligger "nämnvärt uppskov" så snartdet rör sig om några timmars dröjsmål. Kan det exempelvis inteklariäggas var den granskade befinner sig eller visar det sig att han vistas påavlägsen ort eller utomlands, får det i allmänhet anses att hinder förverkställighet inte föreligger. Kan man däremot få kontakt med honom ochförklarar han sig då villig att genast inställa sig, bör förrättningen kunnauppskjutas. Särskilt gäller detta vid verkställighet av beslut om eftersökning.Är situationen i ett sådant fal! tveksam från säkerhetssynpunkt, bör enligtutredningen försegling tillgripas i avvaktan på den granskades ankomst. Föreftersökning med stöd av 7 § andra stycket fordras för verkställighet i partsfrånvaro att ytteriigare ett villkor är uppfyllt. Det skall nämligen kunnaantas "att den granskade söker förhala granskningen eller att denna avannat skäl eljest kommer att avsevärt försenas". Denna riskbedömning skallgivetvis göras med hänsyn till alla fakta i saken. Här liksom i andrasammanhang måste förrättningsmannen, framhåller utredningen, mot bakgrund avföreliggande omständigheter göra en avvägning mellan den enskildes intresse avatt närvara och kravet på effektivitet. i 9 § om att part skall beredas tillfälle att närvara och undervilka förutsättningar förrättning får genomföras i enskild parts frånvaroberörs endast av några remissinstanser. Hovrättenöver och ifrågasätter, om det inte vore lämpligt att föreskrivaatt den som avses med granskningen eller legal ställföreträdare för honomalltid i första hand skall beredas tillfälle att närvara vid förrättningen ochatt det först om denne inte påträffas skall vara möjligt att genomföraförrättningen i närvaro endast av familjemedlem, anställd eller annan dylikperson som anges i betänkandet. Kammarrätteni Göteboig anser det inte nödvändigt att den granskade bereds tillfälle attnärvara vid förrättning hos annan. Prop.1975/76:11 84 Länsstyrelseni konstaterar, atl det i paragrafen inte görs någon åtskillnadmellan den granskade och den som kan anses företräda honom. Förslaget medger såledesatt beslut om säkringsåtgärd verkställs i närvaro av exempelvis hos dengranskade anställd kamrer ulan att den granskade bereds tillfälle inställa sig.även i fall där kännedom föreligger om såväl var den granskade kan anträffassom att han har möjlighet att inställa sig . Det kan antas väckabetydande irritation hos en granskad om han erhåller vetskap om beslut omsäkringsåtgärd först sedan delta verkställts i de fall där han kunnat beredastillfälle atl inställa sig till förrättningen utan att härigenom vållats någotuppskov. Med hänsyn härtill bör enligt mening första stycketutformas med ulgångspunkt från att närvaro i första hand skall beredas dengranskade och i andra hand den som kan anses företräda honom. Länsstyrelsenantar, att eftersökning ofta måste äga rum på fiera platser, t. ex. iskatt-skyldigs kontorslokaler, verkstadsbyggnader, filialer, bostad och sommarstugaoch framhåller, att om förrättningen inte kan ske på dessa platserrisk flnns för att medhjälpare till skattskyldig undanröjer bevismedel efterdet att det blivit känt atl eftersökning påbörjats vid något av utrymmena. Vidsådana mer omfattande förrättningar måste fiera utmätningsman ochgranskningsmän anlitas. Dessa bör enligt mening äga rätt attpåbörja förrättningen i skilda utrymmen utan alt skattskyldig är närvarande. Näringslivelsskaiiedelegaiion anser, atl det enligt motiven ställs förhållandevis små kravför alt "representant" kan accepteras. 1 första hand bör make, vuxnabarn ell.er den som i den granskades ställe svarar för verksamheten, varanärvarande. Endast om synneriiga skäl talar för del bör det vara tillålligt attnågon annan företrädare representerar den granskade. JK uttalar, att regeln iandra stycket första punkten enligt ordalagen avser endast det fall att dengranskade inte utan uppskov kan nås med en kallelse. Det mest praktiska falletär givetvis att hans vistelseort är okänd. Ordalagen täcker däremot inte detfallet att han visseriigen snabbt kan genom telefon eller på annat sätt beredastillfälle att inställa sig men på grund av sin vistelseort eller av andra skälinte snabbt kan inställa sig vid förrättningen. JK utgår från att bådasituationerna är avsedda att omfattas av regeln och föreslår därför att denomformuleras. I andra stycket talas om alt "den granskade" sökerförhala granskningen. Den möjligheten att annan hos vilken verkställighet sker- t. ex. en revisor eller bokförare - på samma sätt tillämpar förhalningstekniksynes också böra beaktas. Länsstyrelseni anmärker mot bakgrunden av andra stycket att huvudbekymrei ihändelse av förhalning är att ärendet försenas. Det ter sig därför rättmeningslöst att behöva ta ställning till om förhalning verkligen föreligger, vilketi praktiken kan vara svårt alt avgöra och sä-keriigen i regel kommer attmedföra tidsförlust, framhåller . Det synes därför kunna varatillfyllest att i författningstexten endast anges Prop.1975/76:11 85 riskför försening som grund lor verkställighet. Även ordet "avsevärt" iparagrafens sista rad synes av liknande anledning böra slopas eller mildras.Rättssäkerhetskravet bör enligt anses tillräckligt tillgodosettgenom att eftersökning enligt 7 ! ; andra stycket inte får ske annat än efterbeslut av länsskatterätten (16 S) när verklig anledning finns att ania atteftersökning är motiverad (7 §). Länsstyrelseni går ett steg längre och anser, att det inte i lagtexten in villkor om atl verkställighet av eftersökning enligt 7 § andra stycketfår ske endast om det kan antas att den granskade söker förhala granskningeneller all den av annat skäl kommer atl avsevärt försenas, eftersom det ipraktiken torde bli svårl att avgöra detta. ; föreskrivs att den granskade och annan hos vilken verkställighet skalläga rum har rätt alt kalla vittne. Förrättningen får dock inte uppehållas ionödan genom att den enskilde begär att få tillkalla egel vittne. Utredningenframhåller, att den enskildes intresse av att inte endast han själv utan ocksåav honom anlitat vittne bereds tillfälle alt närvara vid mer ingripandeverkslällighetsåtgärder dock i regel bör medföra att förrättningen inteavslutas förrän den tillkallade hunnil inställa sig. Förrättningen far dockhärigenom inte ta . Inte sällan lorde saken praktiskt kunna lösasgenom en förseglingsåtgärd så att förrättningen senare kan avslutas i närvaroav vittnet. Remissyttrandena.Endast några få remissinstanser har yttrat sig över den föreslagnabestämmelsen. JKföreslåren annan utformning av andra punkten, t. ex. atl förrättningen dockinte utan skäl får uppehållas i väntan på att viss person skall inställa sigsom vittne. Kammarräiieni anser, att 9 och 10 §§ lämpligen kan utformas med 28 kap. 7 ;; RBsom förebild.