prop · FZ03148 · 1975-12-31 00:00:00 — SkälethärtUl är att i dessa fall ett. vilseledande ofta inte kan påvisas liksom attskaderekvisitet i åtskUliga fall bereder svårigheter. Lagrummet är uttryckligensubsidiärt till bedrägeriparagrafen. Iförsta hand behandlar § 265 a det fall, att någon tillskansar sig en prestationav en automat i avsikt att inte betala för den-. Enligt den härskandeuppfattningen måste det röra sig om en automat som tUl-handahåller enprestation (Leistungsautomat), t. ex. en telefonautomat, viktautomat etc. Ipraxis här även tv-apparat förts hit. Däremot räknas inte varuautomater tilldenna kategori. Den som tUlägnar sig varor ur en varuautomat genom att användafalska mynt gör sig enligt rådande uppfattning skyldig till ett stöldbrott.Oftast torde det därvid vara fråga om ett priviligerat stöldbrott, s. k.Mundraub, där straffet endast är böter upp till 500 eller frihetsstraff . Iandra hand behandlar § 265 a fripassagerarfallen. Brottet består i att man ihemlighet begagnar sig av transport på exempelvis tåg eller spårvagn i avsiktatt inte betala. Slutligenupptar § 265 a det faU att någon tar sig in på en föreställning ellerinrättning av något slag i avsikt att inte betala. Bestämmelsen tar sikte påkonserter, teaterföreställningar, sportevenemang, badinrättningar, kurparkeretc. Straffetför brott mot § 265 a är frihetsstraff i högst eller böter. Snyltningpå hotell och restauranger, s. k. Zechprellerei, faller i tysk rätt inte inunder § 265 a utan bestraffas med hjälp av bedrägeriparagrafen. Ettvilseledande måste således visas vara för handen för att förfarandet skaU varastraffbart. Detypiska snyltningsfallen regleras i fransk rätt dels i strafflagen, Code pénal,§ 401, dels i olika specialstraffrättsliga stadganden. De i § 401 upptagnafallen sammanfattas under namnet filouterie. Det utmärkande för dessa fall äratt de uppfattas antingen som stöld eller som stöld närstående brott. Detallmänna bedrägeribroltet, som regleras i § 405, blir således inte på sammasätt som i tysk och nordisk rätt ett komplement till bestämmelserna om"fUouterie" i § 401. Bedrägeribrottet kräver i fransk rätt också ettvUseledande av mera kvalificerat slag och dessutom skall objektet för brottetvara ett förmögenhetsobjekt av viss, i lagen specificerad karaktär. Snyltningsbrotteni § 401 kan delas in i tre kategorier filouterie d'ali-ments eller grivderie,filouterie de logement och filouterie de carburant. Förstnämnda typ avsnyltning kännetecknas av att någon på ett närings-stäUe låter servera sig ochförtär mat eller dryck med vetskap om sin absoluta oförmåga att betala. För attbrott skaU föreligga krävs sålunda bl. a. oförmåga att betala. Den som kanbetala men av någon anledning 1975/76:148 24 vägraratt göra detta begår ej brott. Ej heller föreligger brott om den som smiterfrån betalningen skulle kunna betala. Denandra i § 401 behandlades typen av snyltning består i, att någon tar in påhotell eller härbärge och bor där trots vetskap om sin absoluta oförmåga attbetala. Brottet är iWlbordat först då gästen verkligen bebott rummet.Dessförinnan föreligger försök som ej är straffbart. Ej heller föreliggerbrott, om gästen bott på hotellet utan attbetala. Har överskridits, anses hotellvärden själv böra ta ansvaretför den kredit han bevUjat gästen. Något brott föreligger inte längre. Den tredjeformen av snyltning tar sikte på tillägnelse av motorbränsle och olja i vissafall. Bestämmelsen riktar sig mot den som med vetskap om sin absoluta oförmågaatt betala låter en försäljare tappa bensin eller annat motorbränsle eller oljai sitt fordon. Straffeti de ovannämnda snyltningsfallen är frihetsstraff till sexmånader och böter från (F) till 3 600 (F). Taxiåkningutan betalning regleras i en särskild lag . Enligt art. 1 i dennalag bestraffas den som tar plats i en taxi med vetskap om sin absoluta oförmågaatt betala. Påföljden för överträdelse av denna bestämmelse är frihetsstraff iminst och högst och böter från 60 F till 3 600 F. Beträffandegratisåkning på tåg finns särskUda föreskrifter i en lag vilkeninnehåller ordningsföreskrifter för järnvägarna. I art. 74 § 1 av denna lagförbjuds envar att stiga på ett tåg utan att vara försedd med biljett i de falldå biljett skall lösas på stationen. Vidare förbjuds envar att resa i högreklass än vad biljetten berättigar tUl. Överträdelse härav bestraffas enligtart. 26 i ett decret av med böter från 400 F till 1 000 F.Vid återfaU fördubblas böterna. DärtUl kan dömas tUl frihetsstra:ff i minst tiodagar och högst . Utöverde nu nämnda bestämmelserna finns i fransk rätt ett system med avgifter, sompåminner om de svenska kontrollavgifterna. Systemet har fått sin utformningframför allt genom en ordonnance av och en arrété av den 2november 1973. Bestämmelserna innebär att en resenär utan biljett i vissa fallskaU kunna undgå lagföring genom att betala en straffavgift(indemnité forfaitaire) till vederbörande järnvägstjänsteman. Det får dockinte i sådana fall föreligga uppenbart bedrägeriförsök. Detnu beskrivna systemet är tillämpligt även på spårvagns- och busstrafik. Deoffentliga kommunikationerna i regleras av en särskild lagstiftning. I §467 a i den österrikiska strafflagen behandlas en speciell typ avsnyltningsbrott s. k. PreUerei. Brottet kännetecknas av att någon begag- 1975/76:148 25 naroffentliga kommunikationsmedel eller bereder sig tillträde till enföreställning eUer tUlställning av något slag utan att betala. För att brottskall anses föreligga krävs att gärningsmannen skaffat sig gratis transporteller gratis tillträde tUl en .Fripassageraren på tåg eller spårvagn anses därför inte ha begått brott om hanendast hållit sig undan konduktören, så att han inte blivit sedd av denne. Avsamma anledning anses brott inte föreligga om någon obemärkt smyger sig in påen konsert eller ett museum. Avsikten med stadgandet har varit att skapa enprivilegierad form av bedrägeri. "PreUerei" förutsätter att brottetrör ett ringa belopp. Så snart det rör sig om belopp som ej är ringa skall §197, bedrägeriparagrafen, tillämpas. I sådana fall måste ett vUseledandeföreligga. Straffetför "PreUerei" är frihetsstraff, minst och högst en månad,eller böter upp tUl 2 500 shUling. För åtal krävs angivelse av målsäganden. I övriga fall, som isvensk rätt bedöms som snyltning, t. ex. hotdl-och restaurangsnyltning, måsteenligt österrikisk rätt bedrägeriparagrafen tUlämpas. Det innebär alltså attett vilseledande skall kunna påvisas. Tillgreppav varor ur automater betraktas enligt österrikisk rätt som stöld. Det ärhärvid likgiltigt, om apparaten bryts upp eller om den förmås att fungera medhjälp av falska mynt. Däremot anses inte stöld föreligga, om man med hjälp avfalska mynt förmår en automat, som ger en prestation t. ex. en telefonautomat att fungera. Sådana förfaranden är straffria. Denschweiziska strafflagen, som trädde 1942 reglerar snyltningsfallen itvå lagrum, art. 150 och art. 151. Båda lagrummen anses vara subsidiära tillden allmänna bedrägeribestämmdsen, art. 148. Detta lagrum tillämpas emellertidnär det gäller snyltning endast i särskilt kvaUficerade fall, t. ex. dågärningsmannen begagnat sig av speciellt fula knep för att vilseleda eller dåbrottet avsett betydande belopp. Det i art. 150 behandladebrottet benämns i den tyska texten Zechprellerei och i den franska filouteried'auberge. Brottet består däri att någon tar in på hotell eUer pensionat ellerlåter servera sig mat eller dryck på ett näringsställe eUer pensionat och sedanunderlåter att betala kontant. Bestämmelsen, anses ha tUlkommit för att täckasådana fall, där den allmänna bedrägeriparagrafen inte är användbar, t. ex. detfallet att gärningsmannen kommit på idén att undandra sig betalningen förstefter det att han påbörjat förtäringen. Dei art. 151 behandlade snyltningsfallen sammanfattas i den tyska texten underbenämningen Erschleichung einer Leistung och i den franska under benämningen obtentionfrauduleuse d'une prestation. 1975/76:148 26 Iförsta hand behandlas grai:isåkning med tåg; båt och postbuss.Brottsbeskrivningen förutsätter att man på något sätt i hemlighet tillskansarsig transporten. Iandra hand bestraffas de fall där någon tar sig in på en föreställning,utställning eller liknande tillställning. Trots lagtextens krav attgärningsmannen skall förskaffa sig tUlträde smygvägen (den Zutrittent-schleicht) anses även den som öppet bereder sig tUlträde utan att betala kunnabestraffas. Slutiigenbestraffas enligt art. 151 det s. k. automatbedrägeriet som beskrivs så attgärningsmannen tillskansar sig en prestation som en automat tillhandahåller.Om prestati(3nen är en vara eller en prestation av annat slag, t. ex. ett telefonsamtal,är UkgUtigt. TUlgrepp av varor i en varuautomat bedöms dock som stöld, om detsker medelst inbrott. Försökoch medverkan till brott mot art. 150 resp. 151 är straffbara. Båda brotten ärangivelsebrott. Straffet för fullbordat brott är fängelse (), häkte Haft (från ) eller böter. 2.6.8Östtyskland (DDR) Iösttysk rätt är regleringen av automatmissbruk av särskilt intresse. Denna"Ordnungswidrigkeit" regleras i ett särskUt lagrum, som behandlardet fall, att någon begagnar sig av en offentlig automat utan att betala.Lagrummet tar sikte på såväl varu- och prestationsautomater. Även tillgrepp avpengar som andra personer stoppat i automaten räknas som automatmissbruk.Sanktionen för automatmissbruk är tillrättavisning (Verweis) eUer"Ordnungsstrafe" från 10 tUl 300 mark. Blirautomaten skadad eller uppbruten, faller gärningen i allmänhet understrafflagen. De lagrum som härvid blir aktueUa är § 163 (skadegörelse påsocialistisk egendom) r;sp. § 183 (skadegörelse på privat egendom) eller § 158(stöld av socialistisk egendom) resp. § 177 (stöld av privat egendom). 2.7.1Förövade och polisanmälda fall Enligtden officiella kriminalstatistiken (Kriminalstatistik 1968 och 1969, del 1Polisstatistik) polisanmäldes sammanlagt 4 851 och 1969 sammanlagt 4266 hotell-, restaurang- och taxibedrägerier. klarades 3 205 resp. 2816 anmälda sådana snyltningar upp. Emellertid torde såsom senare närmare skallutvecklas betydligt fler snyltningsbrott komma till polisens kännedom utan attdessa av skilda anledningar blir registrerade. Vidde överläggningar som brottmålsutredningen haft med företrädare för hoteU-,restaurang- och taxinäringen har framkommit att snylt- Prop.1975/76:148 27 ningeninte upplevs som något större ekonomiskt problem inom dessa .verksamhetsområden. Även om detta slag av brott inte så sällan förekommermåste nämligen förlusterna i samband därmed betraktas som obetydUga i jämförelsemed storleken av den allmänna omsättningen inom de aktueUanäringsverksamheterna. En orsak till att förlustsiffrorna kunnat hållas nerehar emellertid ansetts vara att flertalet snyltningsbrott upp genom attkunden självmant betalar i efterhand. Ettstörre problem utgör däremot snyltning på aUmänna samfärdsmedd dvs.gratisåkning på tåg, tunnelbana, buss o. d. Sådana brott torde förekomma imycket stor utsträckning och endast en ringa del leder tUl upptäckt. Det fårändå anses uteslutet att polisen och de övriga rättsvårdande myndigheternaskaU kunna ta upp och utreda alla de faU som upptäcks. Enannan typ av snyltningsbrott som också förekommer i stor omfattning och därupptäcksfrekvensen är låg är det s. k. automatbedrägeriet. Utvecklingen inomautomathandeln har här skapat nya brottstUlfällen. Ett särskUt utbrettförfarande har blivit att i s. k. parkeringsautomater stoppa in andra föremålän mynt. Igällande kollektivavtal för hotell- och restaurangnäringen finns intagen enföreskrift enligt vilken arbetsgivaren vid förekommande fall av snyltning skallersätta den serverande för såväl inbongat belopp som debiteradserveringsavgift, "dock endast under förutsättning, att den serverandeomedelbart gjort anmälan till vederbörande hovmästare eller då sådan ej finns,till vederbörande förman om det passerade och i anledning härav avarbetsgivaren gjorda undersökningar givit vid handen, att den serverande pågrund av tjänsteåliggande skäligen kan anses ha varit urståndsatt att förhindradet skedda". Frånrestaurangnäringens sida brukar man tala om två olika tUlväga-gångssätt vidsnyltning. I det ena fallet avlägsnar sig gästen utan att göra rätt för sigmedan han i det andra fallet, då han oftast är berusad, sitter kvar vid bordetmen förklarar att han inte kan eUer viU betala för den intagna förtäringen. Pårestauranghåll bedöms det som meningslöst att polisanmäla smit-ningsfallen ochman avstår därför i regel från detta, i varje fall om notan upptar mindre belopp.Skulle däremot gästen bli igenkänd vid ett senare tiUfälle kan det bli tal omingripande från restaurangens sida och eventueUt även om polisanmälan. Vidden andra typen av snyltning beror det på omständigheterna om polisanmälansker. Restaurangerna torde alltid ge anstånd med betalningen i de fall dågästen är känd eller kan styrka sin identitet och lämna en godtagbarförklaring tUl varför han inte kan betala. Vissa restauranger använder sig avtryckta betalningsförbindelser som gästen får 1975/76:148 28 undertecknavarvid han förbinder sig att senast å angiven dag erlägga notans belopp vidäventyr att polisanmälan annars kommer att göras. Polisanmälansker i första hand beträffande sådana gäster som i allmänhet under rusetsinflytande ställer tUl bråk eller är påstridiga och förolämpar personalen t.ex. under förmenande att de inte avser att betala vad som satts upp på notan.Som regel får sådana uppträden tUl följd att polis kallas till platsen och tarhand om gästen. Restaurangerna brukar även tUlkalla polis då gästen inte kanlegitimera sig eller styrka sin identitet eUer när han inte kan göra troligtatt han haft gUtiga skäl för att ej betala. Det förekommer på vissa håll attpolisen, då förutsättningar finns, försöker förmå gästen att göra rätt försig. Om detta lyckas brukar restaurangen inte :fullfölja sin brottsanmälan ochpolisen avstår därför från att göra något ingripande. Det vanligaste torde dockvara att polisen tar med sig gästen tUl polisstationen, där förhör hålls ellerdenne i förekommande fall placeras i fylleriarrest. Ävdet anförda framgår att urvalet av de personer som blir polisanmälda ocheventuellt omhändertagna av polisen för restaurangsnyltning generellt settföljer vissa bestämda linjer. I ett följande avsnitt skall närmare belysasvilken kategori av människor som i allmänhet blir lagförda för snyltningsbrott. Beträffandehotdlsnyltningen kan sägas att vad som tidigare anförts omrestaurangsnyltningen i allt väsentligt även gäller denna form av snyltning. IaUmänhet rör det sig dock här om högre belopp och brottet sätts ej sällan isystem. Eftersom gästerna skrivs in i hotellens liggare finns möjligheter attgenom brev och inkasso kräva dem som smiter från betalningen. De flesta hotellförsöker i allmänhet att driva in sin fordran på sådan frivillig väg innanpolisanmälan sker. Det visar sig emdlertid ofta vara svårt alt brevledes nå densom smitit från hotellet och många av kravbreven returneras som obeställbara.Till klientelet av holellsmitare hör till viss del utlänningar som tillfälligtuppehåller sig i landet. Hotellen i tillämpar inte den utomlands oftaförekommande ordningen att infordra gästernas pass i samband med inskrivningen. Taxisnyltningförekommer främst i storstäderna. Man räknar sålunda i med att någontaxiförare så gott som utsätts för detta brott. I sådana orter därtaxiförarna i mindre utsträckning har att betjäna obekanta personer är brottetdäremot relativt sällsynt. Omman enbart ser till den ekonomiska skadan medför snyltningen inget störreproblem man räknar i de största städerna med högst någon promUle av dentotala omsättningen. Varje snyltningsfall orsakar emellertid taxiförarenbetydande tidsförlust och obehag, t. ex. viss väntetid innan det står klartatt en passagerare, som lämnat taxin för att 1975/76:148 29 enligtuppgift uträtta ett ärende, i stället har smitit. Man måste också räkna med tidför efterspaning av passageraren, tid för anmälan och kanske målsagandeförhörm. Vanligen tillgår snyltningen så att kunden, som ofta är berusad, efterkörningen förklarar att han inte kan betala, t. ex. därför att han förlorat sinplånbok eller gjort slut på pengarna. Är kunden känd av taxiföraren kan han fåanstånd med betalningen tUl senare tidpunkt. I allmänhet leder emellertidbetalningsvägran tUl att taxiföraren kör kunden tUl närmaste polisstation,anmäler snyltningen och överlämnar vederbörande till polisen. Det förekommerockså i vissa städer att taxiföraren i stället för betalning erbjuds och taremot pant av kunden. I de flesta fall anses dock de oinlösta panterna saknavärde. Vederbörande taxiförare får själv ta hand om dem. Enannan form av snyltning består i att taxiföraren ombeds stanna bUen för attkunden skall kunna uträtta ett ärende, varefter denne går in i en port ochförsvinner. Undersenare tid har en ny typ av taxisnyltning börjat uppträda i storstäderna. Denkännetecknas av att kunden, då föraren på grund av trafikförhållandena måstesakta farten och kanske köra in till trottoarkanten, rycker upp bUdörren ochrusar från platsen. Sammanfattningsviskan sägas att taxiförarnas benägenhet att polisanmäla inträffade fall avsnyltning varierar. På orter där polisens resurser är särskUt ansträngda ansermånga förare det inte vara mödan värt att polisanmäla smitningar, åtminstone omhan själv inte kan ge någon ledtråd för att klara upp brottet. Såvältaxiägaren som föraren gör ekonomisk förlust av en polisanmälan, taxiägarengenom att han måste räkna med uteblivna körningar som tas ianspråk för brottsanmälan m. m. och föraren genom förlorad rörlig inkomst avnya körningar och dricks . Ifråga om snyltning från färdavgift på tåg gäller att en betydande del av dennatyp av brott aldrig upptäcks. Anledningen härtill är att det för upptäckt idessa fall fordras mycket noggrann kontroll och att den kontroll som normaltgörs under färden av naturliga skäl aldrig kan bli fullständig. Föreskrifterom vilka åtgärder som tågbefälet skall vidta mot en person som anträffas påtåg utan att ha föreskriven färdbiljett finns i statens järnvägarsförfattningar (SJF 610, transport av personer, art. 257 259; SJF 880,personexpediering, art. 318322). Denresande som självmant vid första biljettkontroll anmäler att han inte harfärdbiljett skall enligt nu nämnda föreskrifter ges möjlighet att 1975/76:148 30 lösasådan utan särskilt tUlägg. Om vederbörande inte kan betala får han under vissaförutsättningar följa med tåget, nämligen om han undertecknar en s. k.betalningsförbindelse enligt vilken han förbinder sig att senast viss angivendag erlägga avgiften för resan. För att en sådan förbindelse skall få, utfärdaskrävs att den resandes uppgifter om anledningen till att han saknar biljettförefaller vara trovärdiga. Vidare skall den resande, om han inte är kändkunna visa upp giltig legitimation med foto. Slutligen gäller även denförutsättningen att det skulle vålla den resande avsevärd olägenhet om hannekades följa med tåget. Om en tågresenär anträffasutan biljett t. ex. vid en omkontroll utan att han själv haranmält att han saknar färdbiljett, uttas dels avgift för enkel bUjett frånstation dit giltig biljett eventueUt innehafts eller om den obetalad(;färdsträckan inte med säkerhet kan fastställas från tågets utgångsstation,dels en kontrollavgift om . Ifall då resenären inte kan betala dessa avgifter skrivs "rapport om resasom företagits utan giltig färdbUjett". Den resande avvisas sedan pålämplig station och överlämnas där till stationspersonalen för vidare åtgärder.Det kan då bli fråga om polisanmälan eller att inhämta närmare upplysningar omden misstänktes person för att undersöka möjligheten till betalning på civilväg. EventueUt kan polisens medverkan begäras för identifieringen. Dettorde vara en mycket grannlaga uppgift för tågpersonalen attavgöra om en person som saknar färdbiljett skall betraktas som snyltare ellerej. I de flesta fallen godtas resenärens förklaringar varefter han får lösaeiforderlig biljett eUer eventuellt underteckna en betalningsförbindelse. FrånSJ:s sida försöker man således att om möjligt undvika polisanmälan, dåresenärer anträffas utan färdbUjett eller med ogiltig sådan. Det anses ligga iföretagets intresse att gå smidigt fram och skapa så gott förhållande sommöjligt till kunderna. I den mån resanden får underteckna enbetalningsförbindelse så uppkommer ett kreditavtal mellan SJ och honom. SJanser sig därmed böra avstå från att ingripa på straff rättslig väg genompolisanmälan. Företaget bevakar att fordringen drivs in. Vadnu sagts kan belysas méd följande siffror. Enligt uppgift anmäldes tiU att sammanlagt 2 991personer, som vid kontroll visat sig sakna biljett, inte hade haft medel attlösa sådan. Av dem fick 2 944 underteckna betalningsförbindelse och endast 47blev avvisade och rapporterades, dvs. bedömdes som "tjuvåkare".Därmed är inte sagt att dessa 47 personer också blev polisanmälda. Praxis ifråga om polisanmälan varierar mellan de olika stationerna. Äv de nämnda 2 991personerna beräknas 67 9o ha gjort rätt för sig enligt betalningsförbindelsen. Prop.1915/16:148 31 2.7.5Snyltning med lokala trafikmedel Lokalatrafikföretag har i likhet med SJ ansett det nödvändigt och önskvärt attersätta det straffrättsliga ingripandet mot "tjuvåkning" med andraåtgärder. a. de största städerna tiUämpas därför ett system som innebäratt en särskild kontroUavgift tas ut när en resande anträffas utan giltigtfärdbevis. Systemetmed kontrollavgift infördes vid AB lokaltrafik (SL) den 1 december1957 och har stöd i av utfärdade ordningsstadgar för spårvägs-och busstrafiken inom och för tunnelbanetrafiken i Stockholm.Enligt kungördseii nr 440, har lämnat vissaföreskrifter om beford-ringsavgifterna. Äv dessa framgår bl. a. att den som vidkontroll inte kan förete giltigt färdbevis får påföras en förhöjd färdavgift.Denna utgör . i sådana fall då färdsträckan överskridits i förhållandetUl vad uppvisat färdbevis anger men där avgiften för den sålunda tillkommandefärdsträckan understiger . är den aktuella avgiften högre och utgördå liksom i fall då trafikanten helt saknar färdbevis . Endast omtrafikant kan lämna en tillfredsställande förklaring till att han inte kunnatförete giltigt färdbevis, skall den särskUda avgiften ej tas ut. KontroUenvid SL utövas av särskilt utbildad personal. kontrollerades 2 %av det totala antalet trafikanter och inkasserades ca . Kontrollgruppens personalhar inte till uppgift att söka bedöma om de enskilda resenärer som påträffasvid kontrollerna gör sig skyldiga till bedrägeri eller snyltning.Kontrollanterna skall endast avgöra om färdbeviset är gUtigt eller ogUtigt.Saknas färdbevis eller är det uppvisade beviset ogiltigt skall kontrollavgifterläggas. Denna skall inte betraktas som någon straffavgift utan utgör enförhöjd färdavgift. Om trafikanten kan uppge tillfredsställande förklaring tUlatt han saknar gUtigt färdbevis (t. ex. bristande lokalkännedom) avstår manfrån att ta ut kontrollavgiften. Endast i fall då det kan misstänkas attförfarandet satts i system (t. ex. genom att resenären plockat uppbortkastade, redan begagnade biljetter och använder dem för nya resor ellerföreter förfalskade bUjetter eller s. k. 70-kort) eller om det är fråga omannat allvarligare missbruk, överlämnas ärendet till polisen. Förmodligentorde en mycket stor del av de fall som leder tUl att kontrollavgift tas utinte fylla rekvisiten för brottslig gärning. Området för polisanmälan blirdärför snävt avgränsat. Vidare synes den allmänna uppfattningen vara att sådananmälan i de allra flesta fall kan undvaras även om förutsättningar .finns förstraffrättsUgt ingripande. Kontrollavgiften kommer i dessa faU att ersättastraffet. 1975/76:148 32 som infört systemet med kontrollavgift kan nämnas Göteborgsspårvägar. I dess av fastställda taxa finns intagen enföreskrift enligt vUken "resande, som vid kontroll påträffas utan giltigfärdbiljett eller annat giltigt färdbevis må avkrävas en särskild avgift kontroUavgift vilken berättigar till fortsatt resa med samma vagn längst tilllinjens ändhållplats. Kontrollavgiften skall utgöra .