prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Ävenfrågan om avhändelse av fast egendom i visst fall kan anses utgöra enotillbörlig rättshandling måste enligt beredningens mening bedömas med hänsyntill förhållandena när själva rättshandlingen företogs (36 § beredningenslagförslag). Det kan enligt beredningens uppfattning också beträffandeåtervinning av bodelning (30 § beredningsförslaget) förtjäna uppmärksammas, attbodelningen kan röra fast egendom. Återvinningsfristen knyter i detta fall antill bodelningshandlingens ingivande till rätten som publicitetsåtgärd.Återvinningstalan riktar sig i detta fall mot själva bodelningen ochregleringen av bodelningsfallet får anses uttömmande, även om bodelningenskulle inbegripa fast egendom. Bodelningen kan sålunda enligt beredningen inteangripas endast med avseende på avhändelse av fast egendom. Det sistnämnda haräven tillämpning på arvskifte. Beredningenpåpekar att specialregeln i fråga om tidpunkten för avhändelse av fast egendomkan tänkas undantagsvis få betydelse när det gäller överföring till pensions-eller personalstiftelse (32 § beredningsförslaget). I fråga om ställande avpant anser beredningen förslaget möjligen kunna få betydelse i fråga omsäkerhetsöverlåtelse av fast egendom (34 § beredningsförslaget). Motsvarandekan enligt beredningen tänkas gälla återvinning av betalning, därestbetalningen eriagts med fast egendom (33 § beredningsförslaget). Omgäldenärens medkontrahent avhänt sig fastigheten till annan och denne söktlagfart före sin fångesman, bör tidpunkten härför såvitt nu är i fråga enligtberedningens uppfattning bli avgörande även i förhållande till fångesmannen.Genom att lagfart för det senare fånget sökts har i praktiken även det tidigarefånget fått publicitet. Det kan enligt beredningen inte möta någon svårighetatt få fram uppgifter om mellanledet, eftersom det i lagfartsärendet måsteframgå vem som är sökandens fångesman. Beredningenhar funnit motiverat, att samma reglering införs i fråga om annan egendombeträffande vilken förvärv på grund av överlåtelse skall inskrivas (andrapunkten). Beredningens förslag får i denna del tillämpning i fråga om bl.a.förvärv av vissa fartyg och luftfartyg samt av rätt till gruva eller andel igruva (se SOU 1970:75 s. 140). Det har inte synts beredningen lämpligt att låtaden föreslagna regleringen omfatta även sådana fall då inskrivning är möjligmen ej obligatorisk. Om skyldighet att sökaregistrering inte uppkommer förrän villkorligt fång är definitivt, skall enligtberedningen det villkorliga fånget givetvis inte bli skyddat mot återvinningförrän återvinningsfristen gått till ända efter ansökan om registreringantingen av det villkorliga fånget eller av det definitiva fånget. Remissyttrandena.Göta hovrätt konstaterar att det i motiven räknas upp ett antal förvärv somfaller under bestämmelsen att avhändelse av registreringspliktig egendom inteskall anses ha skett förrän vid anmälan av förvärvet. Enligt hovrätten äremellertid det vanligaste registreringspliktiga förvärvet, nämligen avmotorfordon, inte medtaget i uppräkningen. Detta medför med hänsyn tilluppräkningens fullständighet i övrigt att tvekan uppstår huruvida ävennyssnämnda fordon omfattas av bestämmelsen. Ett klargörande härav bör ske. Departementschefen.Nuvarande återvinningsbestämmelser utgår i princip från att återvinningsfristernaskall börja löpa i och med att den återvinningsgrundande transaktionenfullbordats. Från huvudregeln görs i KL vissa undantag när det gälleravhändelse av fast egendom. I dessa fall skall i stället dagen för ansökan omlagfart vara utslagsgivande. Undantagen är motiverade av att gåva av fastegendom kan fullbordas genom överlämnande av gåvobrev, vilket inte kan ansesvara betryggande för borgenärerna från publicitetssynpunkt. Inte hellerförsäljning av fast egendom medför någon direkt publicitet. av lös egendomblir inte fullbordad förrän tradition skett av den bortgivna egendomen, ochäven i de flesta andra fall är tradition av egendomen en förutsättning för attåtervinning över huvud taget skall komma i fråga. Beredningensförslag att avhändelse av fast egendom inte skall anses ha ägt rum förränlagfart sökts byg,ger på vad som redan nu gäller i fråga om avhändelse av sådanegendom genom gåva. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot vadberedningen föreslagit. Enligt min mening är den föreslagna regeln av vikt föratt borgenärerna skall vara skyddade mot att gäldenären avhänder sig fastegendom utan att detta kommer till några yttre uttryck. Man har knappastanledning räkna med att förvärvaren försummar att sökalagfart om allt är i sin ordning och jag kan därför ansluta mig till vadberedningen föreslagit i denna del. Beredningenmenar att det även i vissa andra fall, när förvärvare ålagtsregistreringsplikt, är naturligt att knyta utgångspunkten för återvinningsfristerm.m. till den tidpunkt då förvärvaren faktiskt fullgjort sitt åliggande.Flertalet av de förvärv beredningen härvid åsyftat har dock sedan beredningenframlagt sitt förslag blivit föremål för ändrad lagstiftning. I fråga om förvärv avskepp gäller numera efter ändring i sjölagen (1895:35 s. 1, omtryckt 1974:621),att sakrättsskyddet inträder i och med förvärvets registrering i skeppsregister(se 19 §). Beträffande inmutningsrätt eller rätt till utmål gäller enligt 9kap. 5 § i den nya gruvlagen (1974:342) att överlåtelse inte gäller motöveriåtarens borgenärer förrän anmälan om förvärvet gjorts till bergmästaren. Ifråga om de förvärv jag nu berört måste utgångspunkten föråtervinningsfristernas beräkning även utan särskild lagregel härom anses varatidpunkten för registreringsansökan resp. anmälan om förvärvet. Behovet av ensärskild regel beträffande registreringspliktiga förvärv torde i huvudsak varainskränkt till Frågan om vilken verkan registrering av sådant förvärv bör haprövas f.n. av utredningen (Ju 1972:05) angående inskrivning av rätt tillluftfartyg. Jag anser det därför inte vara lämpligt att nu införa någonsärskild regel angående utgångspunkten för återvinningsfristens beräkning ifråga om förvärv av de slag jag nu berört. Några andra typer avregistreringspliktiga fång torde inte vara aktuella i sammanhanget. 1 enlighet med vad jag nuanfört åsyftar paragrafen förvärv av fast egendom, se 20 kap. 1 § jordabalken.Enligt 13 kap. 26 § jordabalken skall vad som i KL sägs om fast egendom ägamotsvarande tillämpning i fråga om tomträtt (se även 21 kap. 7 § jordabalken).Denna regel gäller även vattenfallsrätt enligt 12 och 52 §§ lagen (1970:995) ominförande av nya jordabalken. Den direktabetydelsen av paragrafen inskränker sig, som beredningen närmare redogjort för,till dels beräkningen av återvinningsfristerna, dels bedömningen av om denåtervinningsgrundande transaktionen föranlett insolvens eller förvärratinsolvenstillstånd för gäldenären. Som beredningen angett får paragrafen ingenbetydelse beträffande den tidpunkt till vilken en bedömning av denåtervinningsgrundande karaktären hos en transaktion skall hänföras. fråga om en rättshandling var otillbörlig (30 §), om gåvoavsikt förelåg(31 §) eller om en betalning var ordinär (35 §) bedömas med utgångspunkt i deförhållanden som förelåg för den återvinningsgrundandetransaktionen, oavsett om förhållandena till äventyrs undergått någon ändringfram till dess lagfart sökts. 30§ Paragrafen, som innehåller en allmän regel om återvinning av otillbörligarättshandlingar, motsvarar närmast 34 § gällande lag (jfr även 32 §). Iberedningsförslaget har paragrafen upptagits som 36 §. I 32 § KL ges föreskrifter om avtal som ingåtts till skada förborgenärerna i andra fall än som avses i 28 och 29 §§ i lagen. För återvinningkrävs att den med vilken avtalet träffades hade antingen skälig anledning antaatt gäldenären var på obestånd eller kännedom om konkursansökningen.Återvinning äger dock inte rum, om den med vilken avtalet ingicks visar att hanvarken insåg eller borde ha insett att avtalet skulle bli till skada förborgenärerna. Vidsidan av 32 § och övriga speciella återvinningsregler finns i 34 § KL enbestämmelse, vilken gäller återvinning av vissa med skadeavsikt ingångna'avtal'. Regeln är subsidiär i förhållande till 28, 28 a, 29, 32, 32 a och 33§§. Avtal som medfört skada för borgenärerna går enligt 34 § åter, omgäldenären handlade i avsikt att skada borgenärerna och medkontrahenten hadekännedom om denna avsikt. Skadan behöver i detta fall inte följa avavtalet. Det räcker med medelbar skada. Det är inte heller nödvändigt, attinsolvens förelåg redan vid avtalets tillkomst eller att avtalet i och för siggjorde gäldenären insolvent. Talan måste som regel väckas från attavtalet ingicks. talanmot gäldenärens make gäller inte denna tidsbegränsning. Lagberedningen.Som angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4) har beredningen i sittförslag gjort förevarande bestämmelse (36 §), som reglerar återvinning påsubjektiv grund, betydligt mera omfattande än 34 § KL. Återvinning äger enligtberedningsförslaget rum i fråga om rättshandling, varigenom på otillbörligtsätt antingen viss borgenär gynnats framför andra eller gäldenärens egendomundandragits borgenärerna eller hans skulder ökats till skada för dem. Föråtervinning förutsätts att gäldenären var eller genom rättshandlingen blevinsolvent samt att den andre (här benämnd medkontrahenten) kände eller bortkänna insolvensen och de omständigheter i övrigt som gjorde rättshandlingenotillbörlig. I ett andra stycke anges att rätten till återvinning gäller endastmot gäldenären närstående, om rättshandlingen ägde rum förefristdagen. Detär enligt beredningens förslag tre grupper av rättshandlingar som kan bliföremål för återvinning enligt förevarande paragraf. Gemensamt för dem alla är,att rättshandlingen skall framstå som otillbörlig. Härunder faller naturligtvissådana rättshandlingar som är straffbara enligt 11 kap. BrB, men förslaget gårlängre. I beredningsförslaget nämns först det fallet att viss borgenär påotillbörligt sätt gynnats framför andra. Härvid är enligt beredningen tillfyllest, att en viss grupp av borgenärer (t.ex. löneborgenärer) blivit lidande.Denna 'grupp' kan f.ö. i det särskilda fallet utgöras av en enda borgenär. Ävenen under vanliga förhållanden ordinär betalning kan enligt beredningens meningangripas, om situationen var så prekär att betalningen i det aktuella falletframstår som otillbörligt gynnande av viss borgenär framför andra. Att vissborgenär som har förfallen fordran får betalning, medan andra förfallna skulderinte betalas, behöver enligt beredningen inte i och för sig vara otillbörligt.Beredningen påpekar att borgenärens fordran ju t.ex. kan vara förenad med sådanförmånsrätt att han under alla förhållanden kan påräkna betalning. Iförslaget nämns vidare sådana rättshandlingar som leder till att gäldenärensegendom undandras borgenärerna. Till undandragande kan enligt beredningenhänföras alla fall då gäldenären avhänt sig en tillgång, inkl. betalning. Detskall emellertid ha skett på otillbörligt sätt. Att gäldenären sålt vissegendom för att skaffa sig levebröd är enligt beredningens uppfattning inte ioch för sig otillbörligt. Däremot kan det vara otillbörligt, om han såltegendom t.ex. för att skaffa sig någon tillgång som inte är utmätningsbar. Ettklassiskt exempel är att gäldenären avyttrar sina tillgångar för att fly urlandet och därvid medföra valutan. Till otillbörligt undandragande av egendomhör i övrigt bl.a. bortslumpande av egendom för anskaffande av medel för egetuppehälle eller till betalning av viss borgenär eller rentav enbart i syfte attskada borgenärerna. Beredningensförslag omfattar slutligen rättshandlingar som medfört att gäldenärens skulderökats till skada för borgenärerna. Hit hör t.ex. att gäldenären skuldsätter sigutan att boet tillförs motsvarande värde. köp kan enligt beredningens uppfattning höra hit, såsom omgäldenären slutit bindande avtal om förvärv till högt pris av ett dyrbartkonstverk som inte levererats och genom utebliven betalning ådrar sig enbetydande skadeståndsskyldighet. Han kan också låna medel på villkor som ärutomordentligt ogynnsamma osv. Det kan däremot enligt beredningen inte ansesotillbörligt mot borgenärerna att gäldenären tar varor på kredit för normalkonsumtion. Medan34 § KL är begränsad till avtal avser förevarande paragraf iberedningsförslaget rättshandlingar överlag. Härunder faller förutom vanligaonerösa avtal i vidsträcktaste bemärkelse gåva, betalning, uppsägning m.m.Beredningsförslaget uttalar sig inte i frågan, om en ren passivitet kanangripas. Det är enligt beredningen svårt att beteckna underlåtenhet somrättshandling. Beredningen vill emellertid inte utesluta, att analogisktillämpning kan komma i fråga i särskilda fall. Det ärenligt beredningsförslaget likgiltigt, huruvida gäldenären själv eller någonannan fullbordat rättshandlingen. När gäldenären genom gåva överlåtit sinfordringsrätt enligt ett enkelt skuldebrev, kan exempelvis för gåvansfullbordan erforderlig denuntiation till sekundogäldenären verkställas av densom förvärvade fordringen. Den av beredningen föreslagna paragrafen är inte subsidiärtill de särskilda återvinningsbestämmelserna. Den kan alltså tillämpas också pårättshandlingar av sådan typ som nämns i 29-35 §§ beredningsförslaget, om desubjektiva förutsättningarna föreligger. Föråtervinning krävs, att gäldenären var eller genom åtgärden blev insolvent. Detförutsätts inte, att rättshandlingen ensam i och för sig medför nämnda effekt.Ifall gäldenären realiserar sina tillgångar för att lämna landet är rekvisitett.ex. uppfyllt, om han gör likviden oåtkomlig för borgenärerna och därigenomkommer på obestånd. I fråga om det i motiven till gällande lag nämnda falletatt en gäldenär, innan han ger sig in på vågade spekulationer, ger bort sinegendom för att undandra sina borgenärer densamma och sedan blir insolventgenom affärerna, kan enligt beredningens uppfattning återvinning av gåvan kommai fråga, om det hela hör så nära samman att det bör behandlas som en enhet.Självfallet måste i sådana fall upprätthållas krav på kausalsammanhang mellangäldenärens handlande och insolvensen. Föråtervinning enligt nu gällande 34 § KL krävs, anför beredningen, att gäldenärenavsåg att skada borgenärerna. Enligt förslaget krävs inte något särskiltskadeuppsåt hos gäldenären. Det kan t.ex. tänkas, att en okunnig ellerlättsinnig gäldenär mer eller mindre aningslöst låter sig ledas av en förslagenmedkontrahent. På medkontrahentens sida kräver 34 § KL, att han kände tillgäldenärens skadeuppsåt. Enligt beredningens förslag är det till fyllest, attmedkontrahenten handlat culpöst. Förslaget kräver endast, att han kände ellerbort känna till gäldenärens insolvens och de omständigheter som gjorderättshandlingen otillbörlig. inteföreligger vid tiden för rättshandlingen och inte heller följer direkt avdenna, förutsätts att medkontrahenten kände eller bort känna till gäldenärensavsikter beträffande fortsättningen. Det krävs inte att medkontrahenten självbedömt handlandet som otillbörligt. 1 36 § andra stycketberedningsförslaget ingår en regel om återvinningsfristen iotillbörlighetsfallen. Den stämmer överens med nu gällande lag utom så tillvida att femårsfristen inte gäller rättshandling, som har företagits gentemotgäldenären närstående (enligt 34 § endast gäldenärens make), och att fristenräknas till fristdagen i stället för till tiden för talans väckande. Med hänsyn till denutformning som har getts inte bara 36 § utan också 33, 34 och 121 §§ iberedningens förslag, har beredningen inte ansett det behövligt med någonmotsvarighet till 32 § gällande lag. i hälsar förslaget medtillfredsställelse. Myndigheten konstaterar att gällande regel i ämnet begränsartillämpningen till fall där avtal slutits och ett subjektivt skaderekvisitföreligger från gäldenärens sida som medkontrahenterna känt till. Då detsistnämnda ofta varit mycket svårt att föra i bevisning har benägenheten förborgenärer och konkursförvaltare att inleda en 'actio pauliana-process' varitmycket liten och i de fall detta ändå skett har den ytterligt sällan lett för dem positiv utgång. Med den föreslagna bestämmelsen torde de nuvarandebristerna härvidlag försvinna och borgenärerna ges ett välbehövligt starkareskydd mot transaktioner av den aktuella arten. anser medhänsyn till den avsevärda utvidgningen i jämförelse med gällande rätt att dethade varit önskvärt att de rättshandlingar det är fråga oni hade angetts på ettnoggrannare sätt än genom användande av begreppet 'otillbörlig'. I betraktandeav det enligt beredningen angivna behovet av utvidgade återvinningsmöjlighetervill hovrätten emellertid inte göra erinran mot förslaget. Hovrätten harbeträffande utformningen av bestämmelsen uppmärksammat att krav på skada förborgenärerna angetts som förutsättning för återvinningsmöjlighet i en av detre situationer som uppräknas. Med hänsyn till att skada för borgenärerna är enallmän förutsättning för återvinning över huvud är upptagandet av dettarekvisit i en särskild paragraf och där i ett av särfallen enligt hovrättenägnat att medföra felaktiga e contrarioslut. Hovrätten erinrar vidareom att beredningen påpekat att även indirekt skada medför rätt till återvinningenligt förevarande paragraf. Med indirekt skada torde avses att åtgärden endasti förening med annan tillkommande rättshandling eller omständighet medförskada för borgenär. Kravet på direkt skada i fråga om de objektivt bestämdaåtervinningsreglerna har inte erhållit något uttryck i lagtexten. Detta synesvara en brist hos förslaget. I fråga om 36 § torde den föreslagna lagtextensärskilt genom uttrycket 'om gäldenären var eller genom åtgärden blevinsolvent' kunna geanledning till den uppfattningen att även här krävs direkt skada somförutsättning för återvinning. En klargörande formulering synes önskvärd även idetta fall. Advokatsamfundetdiskuterar innebörden av 36 § i förslaget och anför härom följande. Beredningensförslag innehåller endast en bestämmelse för vars tillämpning ond troförutsätts, nämhgen 36 §. Denna paragraf, som avser vissa otillbörligaförfaranden, är uppenbarligen avsedd att tjäna som ett slags hjälpregel i defall där objektiveringen av återvinningsrekvisitet vållar svårigheter. Enligtsamfundets mening uppkommer särskilt vid tillämpningen av 33 § i förslaget situationer där det kan diskuteras om 36 § kan fylla den avsedda funktionen. 33§ medger endast återvinning i sådana fall då betalningen inte är att anse somordinär, vilket innebär en väsentlig avvikelse från nuvarande 30 §, som ävengäller normala betalningar. Samfundet har konstaterat att beredningen intesynes ha varit konsekvent vid avfattningen av 35 § i förslaget. Den betalningefter utmätning som enligt sistnämnda paragraf skall återgå behöver ingalundavara onormal och återvinningsbar enligt 33 §. Inte heller synes konsekvensföreligga i förhållande till kvittningsregeln i 121 § i förslaget, jfr. Om emellertid betalningar av mera normal art sker till en mottagare, somkänner till obeståndet eller har anledning göra detta, kan dessa endaståtervinnas enligt 36 §. Fråga uppkommer då om 36 § verkligen i allmänhet ärtillfyllest för att kunna genomföra otvivelaktigt välgrundade återvinningar. Ävenom beredningen synes förutsätta att 36 § skall kunna användas rätt liberalt,går det inte att komma ifrån att den förutsätter dels att åtgärden ärotillbörlig i objektiv bemärkelse, dels att medkontrahenten känt till ellerbort känna till både gäldenärens insolvens och de omständigheter som görhandlingen otillbörlig. Allt detta leder till svåra avvägningsfrågor, betydligtmer problematiska än frågor rörande tillämpningen av exempelvis 30 § inuvarande lag. Omberedningen menar, att varje betalning av en viss storleksordning som eninsolvent gäldenär gör till oprioriterad fordringsägare är otillbörlig och attdet därför för återvinning enligt 36 § i realiteten räcker med attbetalningsmottagaren insett eller bort inse insolvensen, har samfundet intet atterinra. Varje betalning av oprioriterad gäld bör i så fall hänföras tillotillbörligt gynnande. Omden angivna tolkningen av 36 § inte avsetts, finns enligt samfundets meningtungt vägande skäl för att antingen genom ändring av 33 eller 36 § eller genomlämpligt uttalande under lagstiftningsärendets fortsatta behandling fastslå atti ond tro mottagna betalningar skall kunna återvinnas enligt samma principersom . Departementschefen.Beredningsförslaget är i fråga om återvinning uppbyggt så att ond tro hosgäldenärens medkontrahent beträffande gäldenärens insolvens eller dåligaekonomiska ställning m.m. inte tillmäts någon betydelse annat än enligt dennaparagraf. Paragrafen ger möjlighet till återvinning av sådana rättshandlingarvarigenom på otillbörligt sätt viss borgenär gynnats framför andra ellergäldenärens egendom undandragits borgenärerna eller hans skulder ökats. Föråtervinning krävs förutom att gäldenären var eller genom åtgärden blevinsolvent att medkontra- henten kände till eller bort känna till gäldenärensinsolvens och de omständigheter som gjorde rättshandlingen otillbörlig. Som jaghar nämnt i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4) intar den av beredningenföreslagna regeln en central plats i beredningens återvinningssystem och går iflera avseenden längre än sin närmaste motsvarighet i 34 § KL. Beredningens förslag har i huvudsak godtagits avremissinstanserna. uttalar dock viss tvekan rörandebestämmelsens räckvidd. Samfundet önskar få fastslaget att i ond tro mottagnabetalningar skall kunna återvinnas enligt samma principer som . Samfundetsyttrande innebär härvidlag ett önskemål främst om att alla betalningar som skersenare än en månad före fristdagen skall kunna gå åter, om borgenären då hanmottog betalningen hade skälig anledning till antagande att gäldenären var påobestånd eller hade kännedom om konkursansökningen (jfr 30 § gällande KL). Som jag kommer att beröra under 35 § föreslår jag attbetalning av skuld skall kunna återvinnas, om betalningen gjorts med annat änsedvanliga betalningsmedel, eller med belopp som avsevärt försämratgäldenärens ekonomiska ställning och betalningen inte med hänsyn tillomständigheterna ändå kan anses som ordinär. När betalningen är att anse som ordinärmen borgenären kände till att gäldenären var eller blev insolvent, gerberedningens förslag i denna paragraf enligt min mening tillräckligamöjligheter till återvinning. En sådan betalning av ett betydande belopp somgörs till en oprioriterad borgenär kort före konkursutbrottet torde nämligenför det mesta få anses som otillbörlig. Att återvinning utesluts i deundantagsfall då betalning av detta slag inte kan betecknas som otillbörlig ärenligt min mening inte ägnat att inge betänkligheter. Jag ser det inte hellersom någon brist i förslaget att detta utesluter den återvinningsmöjlighet somf.n. torde föreligga bl.a. i sådana fall där gäldenären sålt egendom för attskaffa medel till sitt uppehälle. Vad gäller avgränsningen av de rättshandlingar som skallkunna återvinnas enligt paragrafen bygger beredningens förslag på ettotillbörlig-hetsrekvisit. Som har påpekats av hade det varitönskvärt om de rättshandlingar varom är fråga hade kunnat anges noggrannare ängenom användandet av uttrycket 'otillbörlig'. Beredningen har emellertid i sinamotiv närmare utvecklat vad som enligt beredningens mening skall anses ligga idetta uttryck. Någon alternativ konstruktion som tydligare anger vad somåsyftas torde knappast stå att finna. De eventuella tolkningsproblem som kanuppkomma torde inte heller vara större än att de kan överlämnas tillrättstillämpningen. Jag anser mig därför kunna godta att regeln bygger på detföreslagna otillbörlighetsrekvisitet. Den lösning av frågan om återvinning på subjektiv grundsom beredningsförslaget innehåller har bortsett från de nu berörda påpekandenainte föranlett några kritiska kommentarer annat än beträffande vissa enskildheteri förslaget. Också jag kan i allt väsentligt ansluta mig till detta. villsärskilt framhålla att förslaget synes mig ge goda möjligheter att angripatransaktioner mellan närstående företag, t.ex. överföring av tillgångar frånett koncernföretag till ett annat.