prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Inom ramen fördetta avtal skulle företagen förbinda sig att delta i ett samrådsförfarandeoch i ett tidigt stadium diskutera lokalisering av företagens utbyggnader ochetableringar, LO menar att detta är en förtjänstfull ansats eftersom det ger enmöjlighet alt pä ett mer positivt sätl än med en ren etableringskontrollpåverka lokaliseringarna, LO hyser emellertid vissa tvivel om effekten avenbart detta avtal, LO framhåller därför att systemet för lokaliseringspåverkanredan frän böan bör omfatta även den föreslagna fullmaktslagstiftningen, vilketinnebäratt denna mäste föreläggas 1975/75:211 124 Några ytteriigare utredningar är enligt LO inle nödvändiga med hänsyntill den enkla utformning denna lag kan ha. I länsplaneringsrapportenaviserades att sysselsättningsutredningen skulle få tilläggsdirektiv för enöversyn av de reg ional pol i t is ka medlen. Flera remissinstanser harunderstött detta. a. RRV framhMler att den eftersträvadesysselsättningsökningen och utjämningen mellan regionerna kommer att ställakrav pä ökad precision i den regionala styrningen av ar-betstillfallen och attdetta ställer ökade krav pä styrmedlen. Verket menar därför att det ärväsentligt att den aviserade översynen av den regionalpolitiskastödverksamheten kommer till ständ inför det beslut har att fatta är1978. LO anför härvid alt tankenpå att olika orter skall komplettera varandra både vad gäller arbetsmarknad ochservice och i dessa avseenden fylla olika funktioner innebär att denregionalpolitiska målsättningen blivit mer differentierad. Detta börda i sintur leda till att även de regionalpolitiska medlen differentieras i ökadutsträckning. Det kan ocksä uttryckas så att en ökad selektivitet blirnödvändig. Konkret kan detta betyda att lokaliseringsstödet bör differentierasmed hänsyn lill den regionala strukturplanen, liksom att ett ökat utrymme förbeslut om stödinsatser pä regional nivå bör diskuteras. LO anser att enväsentlig uppgift i samband med den översyn av de regionalpoliliska medlen somutredningen skall utföra bör bli att diskutera en ökad differentiering av deregionalpolitiska medlen med utgångspunkt frän den regionala strukturplanen. Flera av remissinstansemaför fram olika förslag till nya eller utvidgade regionalpolitiska medel. Sälundamenar t. ex. i all ej endast förbättring ochutvidgning av medel med nuvarande inriktning bör övervägas utan även t, ex,skattetekniska medels användning i regionalpolitiskt syfte. Det kan gällaskattefri avsättning till regionalpolitiska investeringsfonder och speciellaavskrivningsregler. anser att en ökad breddning avmedelsarsenalen bör eftersträvas där säväl ekonomiska och administrativastyrmedel som insatser föratt skapa god industriell miljö ingår. i Alvsborgslän anser att en ändring av den nuvarande handläggningsordningen beträffandeinvesteringsfonderna bör övervägas. Denna ändring skulle innebära attlänsstyrelsen ges en slörre möjlighel än f n. att delta i handläggningen av detför länets utveckling mera betydelsefulla ärendena. Förslag om nyaindustricentra förs fram för flera kommuner, bl. a. /,, , och Boras. i Värmlandslän understryker att det är nödvändigl att man i ökad utsträckning systematisktbeaktar de sysselsättningspolitiska och regionalpolitiska aspekterna av beslutinom tjänstesektorn som innebär olika »lag av förändringar i verksamheten,anför i det sam- Prop.1975/76:211 125 manhangetbehovet av bättre styrmöjligheter för att påverka lokaliseringen av det privatanäringslivets administrativa funktioner Dessa funktioner är i storutsträckning koncentrerade till slorstockholmsområdet, vilket medför enbelydande kvalitativ regional obalans av sysselsättningsiillfällena. Med hänsyntill sysselsättningsmålen i den regionala struklurplanen är det angelägel, attuiredningen noga överväger vilka åtgärder som kan vidlas för att få en jämnarefördelning av de administrativa funktionerna mellan storstadsområdena och deprimära centra. Flera länsstyrelser ochkommuner i framför allt föreslår att ökat regionalpolitiskt stödbör utgå utanförstödomrädet. i Uppsalalän anför att så länge de regionalpolitiska problemen tämligen klart bestod ibetydande ojämlikheter i den regionala utvecklingen mellan olika landsändarkunde indelningen i ett allmänt och ett inre stödområde vara motiverad. Genomatt regionalpolitiken varit effektiv har många av dessa regionalaobalansproblem lösts. Istället hårde inomregionala problemen kommit attframträda tydligare. Även om delvis instämmer i attstödområdesgränserna inte längre framsiår som någol absolut hinder förregionalpolitiska insatser i andra delar av landet sä borde dock stödinsatsernai första hand grundas pä kriterier som påett mera allmängiltigt sätt indikerarbehov av regionalpolitiskt stöd. Enligt iBdkinge län bör regionalpolitiken ges en problem-orienterad prägel. Visseriigenhar ett steg i denna riktning tagits i och med att lokaliseringsstöd kan lämnasutanför det allmänna stödomrädel om avsevärda sysselsättningssvårigheterförutses eller har uppkommit. Likaså kan stöd i princip utgä över hela landettill orter med ett ensidigt näringsliv. Enligt mening är dennautvidgning av kriterierna för regionalpolitiskt stöd inte tillräcklig eftersomdet i allmänhet mäste uppstå akuta problem för alt stödåtgärder skall ansespåkallade. Det är vidare en brist att insatsbehovet inte grundas på en för allaorter likartad och systematisk analys av problemen. Genom all låta problemensart och omfattning vara vägledande skulle dock stödet bli känsligare ochtillfalla de orter som är i störst behov av insatser. Länsstyrelseni anser mot den bakgmndenatt regionala näringspolitiskaprogram,helt naturligt efteren central utvärdering,bör vara vägledan-de fördelregionalpolitiska stödets inriktning. Regionalpolitiskt stöd skulle enligtdetta synsätt utgä till de ortersom med ledning av de regionala näringspolitiskaprogrammen bedömas vara i störst behov av åtgärder oavsett var i landet dessaorter är belägna. Konkretaförslag till utvidgningar av stödområdet framförs i flera remisssvar. Sålundaanför i Göteborgs- och län att kommun bör inlemmasi stödområdet samt i all Golland hänförs lill delinre stödområdet. kommun vill ingå i stödområdet. iUppsala län anser att kommunerna Prop.1975/75:211 126 karieby,som ingår i den s, k, grå zonen, skall ingå i det allmänna stödområdet. Landstingeti Göteborgs- och län anser att särskild uppmärksamhet bör ägnasmöjligheterna att utveckla näringslivet i de kommuner där möjligheterna att utnyttjaspecifika naturresurser har begränsats genom riktlinjerna i den fysiskariksplaneringen. Enligt mening bör övervägas omfattning ochinriktning av de insatser som krävs för att tillförsäkra även dessa kommuner enpositiv utveckling beträffande näringslivs- och befolkningsutveckling.Liknande synpunkter framförs av beträffande den egnakommunen. Länsstyrelsernaoch kommunema i främst de fyra nordligaste länen avvisar bestämt krav på alländra stödområdesindelningen. Sälunda anför länsslyrelsen i länall den betoning av inomlänsproblemen som är genomgående i (SOU 1975:91)Politik för regional balans leder till en diskussion av förekomsten avstödområden av nuvarande slag. Det framgår emellertid enligt länsslyrelsen avredovisningen att ojämlikheten mellan främst de fyra nordligaste länen ochresten av landet är betydande. Prognoserna - som dessutom har denuvarande reglema för regionalpolitiskt stöd som en förutsättning - visar inteheller pä nägon påtaglig utjämning mellan olika landsdelar. Länsstyrelsenunderstryker därför starkt att den regionalpolitiska prioriteringen avstödområdet kvarstår Länsstyrelseni menar att ett borttagande av stödområdena vore ödesdigert fördet norriändska inlandet så länge inte direkta styrmedel finns och används ibetydligt högre grad än . Redan den utsuddning avstödområdesgränsen som den s. k. grå zonen innebär, liksom den ökadeanvändningen av det regionalpoliliska stödet för punktinsatser utanförstödområdet, har enligt mening klart försvagat en av denorriändska inlandskommunernas få lokaliseringsfördelar. 6.1Service och samhällsfunktioner (SOU 1975:91, kap. 8 och 9) 1 är det nödvändigt med en relativt vid och allmänformulering av målsättningen för serviceförsöriningen. Framför allt motbakgrund av alt vad som uppfattas som god servicestandard varierar regionalt.Enligt föredragande departementschefen bör därför som allmänt riktmärke gällaatt alla människor skall få tillgång till en tillfredsställande service ihemorten eller inom räckhåll frän hemorten. Inom ramen för denna 1975/76:211 127 allmännaformulering görs vissa preciseringar beträffande lokal och regional service ochrestidsavstånd till orter med sådan service. Lokal service bör t. ex. kunna nåsmed . enkel resa och regional service med ett par timmars resa för attserviceförsöriningen skall anses tillfredsställande, I utprägladeglesbygdsområden bör dock vissa avsteg från dessa restidsavstånd kunna göras.Departementschefen accepterade i allt väsentligt de tankegångar och synpunktersom glesbygdsutredningen (SOU 1972:56) anförde om målen förserviceförsöriningen. Utredningen kunde enligt departementschefen ligga tillgmnd för den fortsatta planeringen. Detta omdöme gäller enligt rapporten även . Servicenär väl utbyggd i de södra och mellersta delarna av landet i den meningen atttillgänglighet till service är god för en dominerande del av befolkningen.Glesbygdsproblem finns i hela landet men de är mest utpräglade i skogslänensinre delar. Insatserna har också koncentrerats till skogslänensglesbygdskommuner. Länsstyrelsernahar i behandlingen av serviceförsöriningen i stort accepterat den principiellasyn som statsmakterna angav beslut om regionalpolitiken. Därmed harocksä mälsättningsdiskussionen förderas del i försia hand inriktats påservicefrägor i områden med spridd bebyggelse. De mest omfattandediskussionerna förs av länsstyrelserna i norra , dvs. de län därglesbygdsproblemen är mest framträdande. Problem när det gällerserviceförsöriningen har icke förändrats i större omfattning sedan riksdagensbeslut . Detta framhålls även av länsstyrelserna. Serviceförhållandenavarierar kraftigt med hänsyn till bebyggelse och bo-endestmktur samt motbakgrund av näringslivs- och befolkningsutveckling. Vid bedömningen avserviceutbudets lillgänglighet spelar den regionala strukturen ochserviceorternas åtkomlighet stor roll. Ettsystem för serviceförsöriningeij bör enligt rapporten utformas sä att de kanses som långsiktiga lösningar i områden med olikartade strukturellaförhållanden och skiftande utvecklingstendenser Detta pekar pä nödvändighetenav myckel generella formuleringar för målsättningen. De undersökningar som harredovisats av ERU leder till samma slutsats. Frågan om vad som är etttillfredsställande serviceutbud kan inte anses en gång för alla givet. Därförbör den serviceplanering, som bör komma till stånd - framför allt genominsatser frän kommunernas sida - i områden med utpräglade serviceproblem,kännetecknas av flexibla lösningar, så att inte onödiga läsningar avserviceutbudets lokalisering och funktioner ästadkommes. De mål förserviceförsöriningen som statsmakterna gjorde i prop. 1972:111 får utgöra denram inom vilken kommuner och länsstyrelser har att utveckla den nödvändigaserviceplaneringen. Ytteriigare preciseringar får bli en följd av varie regionsspecifika förhållanden och utgöra ett stöd för en vidare utvecklad ochregional serviceplanering. Enligtden regionala struktur som beslutades är 1972 skulle kommuncentra vara primärastödjepunkter för försöriningen med lokal service. Det betonades emellertidatt del i kommunerna finns ett stort antal orter utanför centralorterna somfyller viktiga funktioner för invånarna. Den övergripande statliga regionalaplaneringen har kommunema som minsta planeringsenheter och enligtdepartementschefen finns det i allmänhet inte anledning att innefatta de nämndaorterna i denna planering. I till ytan stora och glest befokade kommuner iframför allt det inre stödområdet kan det emellertid finnas skäl att peka utsekundära servicecentra, s. k. kommundel-scentra. I princip bör dessa orterkunna ge samma serviceutbud som kommuncentra och åtgärder, liknande dem somkan behövas i kommuncentra, skall kunna sättas in. Enligl departementschefenbehövs del en planering i samverkan mellan kommuner och länsstyrelser förurvalet av dessa kom-mundelscentra. Några kommundelscentra utpekades dock ej ibeslutet 1972. I länsplanering1974 har en komplettering av ortsslrukluren gjorts av länsstyrelserna isamarbete med kommunerna. De kommundelscentra länsstyrelserna föreslär framgärav nedanstående. * /Svappavara* som ligger inom inre stödområdet Somframhållits tidigare är problemen med serviceförsöriningen mest utpräglade iskogslänens inre delar. Speciella stödåtgärder för att klara serviceförsöriningenhar ocksä satts in i glesbygdskommunerna i inre stödområdet. del av de orter länsstyrelsema föreslagit ligger i till ytvidden stora ochglest befolkade kommuner. Flera av orterna uppvisar ocksä ett serviceutbud somsvarar emot det som tidigare benämnts lokal service. Dessaorter kan därigenom tillsammans med kommunernas huvudorter utgörafunktionsdugliga stödjepunkter för serviceförsöriningen. Omkring dessa harkommunerna möjligheter att bygga upp ett väl fungerande servicesystem. Inominre stödområdet har länsstyrelserna i samarbete med kommunerna föreslagit 23kommundelscentra. (Då har och räknats var för sig, vilket de bör medhänsyn till avståndet.) Som resultat av den regionala trafikplaneringen har, isamband med avgränsningen mellan regional och lokal trafik och mot bakgrund avvissa kriterier 12 orter i inre stödområdet av regeringen angetts somkommundelscentra/personlrafikterminaler i till ytvidden stora kommuner. Dessaorter är i , /, och iVästerbottens län, , , , och i Jämtlandslän. och i samt i . Alladessa orter har också av länsstyrelsema i länsplanering 1974 föreslagits tillkommundelscentra - stödjepunkter för serviceförsöriningen. Denna samstämmighetmellan de tvä planeringsformerna liksom att orterna i stort uppvisar ettserviceutbud som motsvarar lokal service talar för att dessa orter utses tillkommundelscentra i planen för den regionala strukturen. Av de övriga 11 orternahar sju, nämligen Vuollerim, och i län.Ramsele och i . Los i samt Salen iKopparbergs län, ett serviceutbud som i stort motsvarar glesbygdsutredningensservicebatteri. De är i regel serviceorter för betydande omland. Flertalet avorterna har ocksä stor betydelse i kommunikationshänseende, i första handgenom att fungera som terminal- och knutpunkter i den kollektiva trafiken iresp. Mot den bakgrunden förordas alt även dessa orter utses lillkommundelscentra. Deresterande oterna i , i Västernorriands län.Ramsjö i samt i är delvis av annan karaktär.De har ett serviceutbud som nära ansluter till det som benämnts lokal service.Även om dessa orter därför spelar en viktig roll från servicesynpunkt, har deinte sä betydande omland som de tidigare nämnda. De har inte heller sädanbetydelse i trafikhänseende att de kan ulses liU kommundelscentra. Gotlandligger i det allmänna stödområdet och är till ytan den största kommunen utanförskogslänen. har med de speciella förhållanden som föreligger päGotland föreslagit och till kommun-centra saml ochFårösund till kommundelscentra. förslag får ses som en markeringav den betydelse och har, då ytteriigare kommuncentra inte kanutses i kommunen. Orterna har en betydelse motsvarande den, somde orter har vilka lidigare förordals till kommundelscentra, I den tidigarenämnda regionala trafikplaneringen har även och som enda orterutanför inre stöd- Prop.1975/76:211 131 områdetangetts som persontrafikterminaler. Med hänsyn till detta samt mot bakgrund avde speciella förhållanden som råder pä förordas att och Sliteulses till kommundelscentra. Förslagpä kommundelscentra finns även i områden som ligger utanför inre stödområdetoch . Med hänsyn till de kortare avstånden och de mindre problemen fränserviceförsöriningssynpunkt kan del inte anses nödvändigt att utse andrakommundelscentra än de tidigare förordade. Deälgärder statsmakterna kan vidta för att trygga serviceförsöriningen i utpekadekommundelscentra i inre stödomrädel och på rör stöd åltrafikförsöriningen samt stärkande och bevarandet av skilda samhälleligaservicefunktioner Länsstyrelserna har att beakta detta i den fortsatta övergripanderegionala planeringen. Detbör dock betonas att avvägningarna och prioriteringarna inom kommunema arenprimärkommunal uppgift. Utpekandet av kommundelscentra fär enbart ses som ettmedel för att möjliggöra varierande lösningar av serviceförsöriningen inomvidsträckta kommuner Det är kommunerna som - genom den goda kännedom de har om människor ochserviceförhållanden - är bäst skickade att göra de nödvändigaavvägningarna mellan de olika medel som statsmakterna ställer till förfogande. Utvecklingenav den kommersiella servicen för hushällen har varit relativtgynnsam, när man ser till landet som helhet. En kartläggning av hur utbudet av51 olika typer av service har förändrats visar enklar förbättring, särskilt för kommuncentra. av kommuncentra har fältmer än fyra nya serviceslag och i genomsnitt hade de därmed kommit upp i 29olika slag av service. Detförekommer alltjämt rätt kraftiga skillnader i serviceförsöriningen mellanolika regioner, men också i det här avseendet har det skett en förbättring.Nägra kommuner i södra och har fätl ell minskal antalserviceslag, medan ingen koramun i stödområdet har fått en sådan försämring.Flertalet av stödområdets kommuner uppvisar en kraftig ökning avserviceutbudet. Kartläggningen gäller kommunerna som helhet. Där redovisas ejfördelningen av utbudsställena eller dess åtkomst för de boende i kommunerna. Undersökningenomfattade förändringar fram lill är 1972, har beslutat omett särskilt stöd till dagligvaruhandeln i det inre stödområdet. Stödet ges iform av hemsändningsbidrag till kommuner och investeringsstöd lillnäringsidkare. Stödet till glesbygdsbutikerna har varit i kraft alltför korttid för att man ska kunna dra några bestämda slutsatser av dess effekter. Vissaförändringar av reglema har ocksä gjorts som stödet varit ikraft. Prop.1975/75:211 132 Distributionsutredningenhar i sitt betänkande (SOU 1975:69) Samhället och distributionen lämnat förslagsom berör stödet till kommersiell service. Utredningens förslag bereds f. n.inom . Drivmedelsförsöriningenärett problem i glesbygderna. fick i uppdrag avregeringen att i samråd med statens pris- och kartellnämnd skyndsamt kartläggadrivmedelsförsöriningen i glesbygder. överiämnades en lägesrapporttill regeringen med förslag till älgärder. Av rapporten framgår attdrivmedelsförsöriningen i vissa områden kan bli ett problem inom en näraframtid. Bensinbolagen har åtagit sig att inte dra in nägra bensinpumpar iglesbygdsområdena utan föregående samråd i varie enskilt fall medkonsumentverket vilket ger vidgad möjlighet att närmare följa och påverkautvecklingen. Ettav huvudändamålen med länsplaneringen är att de bedömningar och målsättningarden lett fram till skall ge vägledning för skilda statliga myndigheters besluti de fall dessa har regionalpolitiska effekter. Sädana beslut omkommunikationer, bostäder, skolor etc. är ett av de viktigaste medlen attpåverka den regionala utvecklingen i enlighet med målen för regionalpolitiken.Genom resursfördelningen påverkas det som brukar kallas infrastrukturen förolika kommuner och därmed förutsättningarna för näringslivets utveckling ochlokalisering. Flera länsstyrelser har pekat på vissa samordningsproblem mellanplaneringen av olika sektorer (planering av skolor, vägar, bostäder etc.) ochden regionalpolitiska verksamheten. Länsstyrelserna har här enviktig funktion att fylla som samordnare av samhällsplaneringen på länsnivå.Det är även naturiigt att information ges till berörda kommuner när statligamyndigheter avser att förändra servicen eftersom kommunerna inom sina gränserhar ett stort ansvar för planering och utveckling av serviceförsöriningen. Det regionalpolitiskahandlingsprogram som antog är 1972 följdes upp med ett åläggande förslalliga myndigheler att planera efler detta beslut. Motsvarande direktiv avsesbli utfärdat efter det att regering och riksdag tagit slällning till den nuavslutade länsplaneringen. Länsplaneringssystemet avses att förbättras för attge underiag för en effektivare samordning av de regionalpolitiska frågorna påcentral nivå. Ett av de främsta medlenför att skapa en i möjligaste mån likvärdig service i hela riket ärskatieutjämningsbidraget till kommunerna. Möjligheten att som bidralill utbyggnaden av samhällsfunktionerna hänger till stora delar samman medutvecklingen av den kommunala ekonomin. Flera länsstyrelser liksomarbelsgmppen för glesbygdsfrägor har därvid pekat på den betydelse somskatieutjämningsbidraget har. Skatieutjämningsbidraget spelar även stor rollför alt utjämna skillnaderna i ekonomisk Prop.1975/76:211 133 Därmed ges vissa förutsättningar fören mera jämlik kommunalservicestandard. Samtliga kommuner och landsting är genom lag garanterade ettvisst lägsta skatteunderiag. Sammanlagt uppgår det statliga bidraget undet är1975 till 2 658 milj, kr,, och med mer än älta gånger så högt belopp perinvånare till kommuner inom det inre stödomrädel jämfört med kommuner utanfördet allmänna stödområdet. Nuvarandesystem, som beslutades vid riksdag och som gäller frän och med är1974, är provisoriskt. Regeringen har bemyndigat chefen för finansdepartementetatt tillkalla särskilda sakkunniga för översyn av skatteutjämningssystemet. Staten,landstingen och kommunerna svarar för en viktig del av servicen till medborgarna,1 länsplaneringen har ocksä denna del av servicen diskuterats ingående och enrad förslag har förts fram till förbättringar. Närdel gäller utbildningen har betydande förändringar skett under senaste tioåren. har genomförts, en sammanhållen gymnasieskola har startat ibörian av och beslut har fattats om att decentralisera högskolan. Grundskolansgenomförande har stor regionalpolitisk betydelse. Väsentligt mänga fler orterhar högstadium än de som tidigare hade realskola. högstadiumfinns på minst en ort i varie kommun. Barn från glesbygd kan således numera istor utsträckning erbjudas möjligheter till grundutbildning, som är likvärdigamed dem som barn från tätorter länge har haft. Under senare är har åtgärdervidtagits för alt undvika att skolenheter måste läggas ner vid vikandeelevunderiag t. ex. i form av lägre delningstal, årskurslösa högstadier. Somflera länsstyrelser påpekar i länsprogrammen har dessa åigärder förbättratmöjligheterna att bibehålla en god högstadieorganisation i länen. Gymnasieskolanhar ersatt , gymnasiet och yrkesskolan. För att upprätthålla enallsidig organisation för gymnasieutbildning i en kommun fordras ett betydandeelevunderiag. Nya organisationsformer har därför skapats för alt göra detmöjligt att anordna gymnasieskolans treåriga linjer vid ett mindre elevunderiagän vad som krävs för att anordna en konventionell gymnasieskola. Detta innebäratt om elevunderiaget i en region med gymnasieskola sjunker blir det i förstahand inte aktuellt att överväga nedläggning av gymnasieskolan utan övergångtill en annan organisationsform. Alla regionala centra och nästan hälften () av kommuncentra har numera nägon form av gymnasieutbildning. Förkommuncentra är det som regel fråga om specialkurser. Under1960-talel skapades möjligheter till högre utbildning pä en rad nya orterutanför de gamla universitetsorterna, Decentralicerad universi- Prop.1975/75:211 134 tetsutbildningbedrivs på ca 20 orter i landet, Dessulom pågårförsöksverksamhel med nya former,dels i form av distansundervisning och delsgenom samarbete mellan studieförbund och universitet. Riktlinjerför lokalisering av nytillkommande högskoleutbildning beslutades av riksdagenvären 1975. Grunden för högskoleutbildningens förnyelse skall vara ett lokaltutvecklingsarbete nära själva utbildnings- och forskningsmiljön och i närakontakt med arbetslivet. Planeringen av den högre utbildningen skall i ökadutsträckning samordnas med samhällsplaneringen i övrigi, bl.