prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag räknar med alt frågor omarbetsgivarens uppskovsskyldighet i allmänhet skall kunna lösas i enighetmellan partema efter en gemensam bedömning av vUket uppskov med arbetsgivarensbeslut som kan tänkas vara behövligt och vilka svårigheter ett uppskov kanlänkas medföra. Slufligen vill jag påpeka attarbetsgivarens beslut att utnyttja undanlagsreglerna självfallet sker underskadeståndsansvar, liksom annars när det gäller tillämpningen av lagens reglerom förhandlingsskyldighet. En ytteriigare garanti mot oriktigt brak avundantagen ligger i att det vid rättegång i saken bör ankomma på arbetsgivarenatt visa, all han har haft tillräckliga skäl för avsteg från sin lagstadgadeförhandlingsskyldighet. Mot bakgrand av vad jag nu sagt omhur jag ser på kommitténs förslag och på de anmärkningar som riktats mot dettai reservationer till betänkandet och senare i samband med remissbehandlingenvill Jag sammanfatta innehållet ide lösningar som jag för min del kommit framtill på följande sätt. Lagen bör inledningsvis innehållaallmänna bestämmelser om förhandlingsrätt vilka i stora drag motsvararreglerna härom i 4 § FFL. Förhandlingsrätt bör tillkomma på ena sidanarbetsgivare och organisationer av arbetsgivare och på den andraorganisationer av arbetstagare. Förhandlingar bör kunna påkallas i alla ämnensom ligger inom ramen för förhåUandet mellan arbetsgivare och arbetstagare,eller med andra ord i alla ämnen som är av beskaffenhet all kunna bli föremålför kollektivavtal. Förhandlingar behöver emellertid inte syfta tillkollektivavtal ulan uppgörelse i form av enskilt avtal skall också kunnaåsyftas. Vidare bör förhandlingar kunna påkallas i rätlstvister, vare sig sakengäller tolkning av ett avtal eller den rör tillämpningen av lag som är avbetydelse för förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. För rätt tillförhandlingar bör liksom enligt gällande rätt i princip krävas anknytning tillett anställningsförhållande mellan en eller flera medlemmar i den ifrågavarandearbetstagarorganisationen och den arbetsgivare saken gäller eller, iförekommande fall, en arbetsgivare som tillhör den ifrågavarandearbetsgivarorganisationen. På den punkten föreslår jag emellertid en vissutvidgning i förhållande till nu gällande rätt. Jag skall strax återkommadärtill liksom till några andra frågor som har att göra med partsförhållandeti förhandlingar. Arbetsgivare bör åläggas s. k.primär förhandlingsskyldighet i förhållande till den eller dearbetstagarorganisationer med vilka han har eller brakar ha kollektivavtal.Skyldigheten innebär att arbetsgivaren skall kalla till och genomföraförhandling innan beslut fattas som är av mera allmän betydelse förarbetstagarna. Men den primära förhandlingsskyldigheten bör även gälla fall avstörre betydelse för enskilda medlemmar i arbetstagarorgani- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 225 sationen eller för grapper av medlemmar däri. Rör ettbeslut av arbetsgivaren särskilt arbets- eller anställningsförhållandena förmedlem i annan arbetstagarorganisation, bör arbetsgivaren varaförhandlingsskyldig gentemot den organisationen. Förhandlingsskyldigheten böri första hand fullgöras i förhållande till lokal motpart. Skulle sådanförhandling inte leda till någon uppgörelse i samförstånd bör arbetstagarsidankunna begära att förhandlingen föres vidare till en central förhandlingsomgång,där organisatoriska förutsättningar härför finns på arbetstagarsidan. Även idelta fall bör förhandlingsskyldigheten enligt lagen åvila den enskildearbetsgivaren, som skall stå fri att efter eget bedömande söka biträde hos sinorganisation om sådan finns. Talar synnerliga skäl mot att saken skjuts upp fårarbetsgivaren fatta sitt beslut utan all först förhandla.Förhandlingsskyldigheten bör dock kvarstå. Även i fall där beslut eller åtgärdav arbetsgivaren inte har sädan betydelse all reglerna om primärförhandlingsskyldighet blir till-lämpliga, bör arbetstagarsidan ha rätt tillförhandling i förväg, om den begär sådan förhandling. Arbetsgivaren bör dåvara skyldig att vänta med sitt beslut om inte särskilda skäl talar emotuppskov. Även i dessa fall bör förhandlingen i första hand föras på del lokalaplanet men kunna föras vidare till del centrala. Jag kommer att ispecialmoliveringen gå närmare in på den tekniska utformningen av deföreslagna reglerna om förhandlingsrätt. Den skiljer sig på vissa punkter frånmotsvarande regler i kommitténs förslag. Vid sidan av de viktiga sakligaändringar som Jag har redovisat i det föregående är tanken med den nyautformningen att bringa klarhet i de frågor om förslagens innebörd som harväckts på olika håll bland remissinstansema. Vidare har det varit en strävanatt klargöra förhållandet mellan de allmänna förhandlingsrättsreglema - deregler som motsvarar 4 § FFL - och de nya reglema om primärförhandlingsskyldighet m. m. 1 anslutning härtill finns emellertid två frågorav mera allmän betydelse som jag vill något närmare kommentera redan i dennaallmänna översikt. Den ena av dem gäller vilken termsom skall väljas för de skyldigheter som åläggs arbetsgivama i de nya reglemapå förhandlingsrättens område. Som Jag nämnde har från arbetstagarhåU, bl. a. ilöntagarteservationen, anmärkts att reglema i 12 och 13 §§ FKL inte är någotannat eller mer än regler om en i förhållande till nu gällandeförelagsnämndsavtal något utvidgad överläggningsrätt eller samrådsrätt. Ochdet har krävts ändringar i syfte att säkerställa alt del verkligen blir frågaom förhandlingsrätt i den mening vari den termen vanligen används. Frånarbetsgivarhåll har också anlagts synpunkter i ämnet. Man har även där gjortbedömningen att kommitténs förslag till 12 och 13 §§ FKL snarare åsyftarsamråd eller överiäggningar än förhandlingar. Men slutsatsen har i ställetvarit att terminologin bör ändras och beteckningen överiäggning eller samrådanvändas såsom mera rättvisande. Som Jag redan har antytt ser Jag deanmärkningar som har gjorts från olika håll i denna fråga närmast som ettsammanfattande \5-Riksdagen 1975/76. 1975/76:105 Bilaga 1 226 sättalt ge uttryck åt skilda meningar om vad som bör vara innehåUet i sak i de häraktuella lagreglerna. Med de betydande förstärkningar av reglema som jag harföreslagit förefaller det mig emellertid klart att den rikliga termen ärförhandling och del är också den termen som används i det förslag som jag härbehandlar. Den andra mer allmänna fråga som Jag skulle viljaberöra i detta sammanhang gäller de krav som har rests från arbetstagarhåU påall uttryckliga regler om uppskovsskyldighel för arbetsgivare skall tas in intebara i de nya reglerna om primär förhandlingsskyldighet m. m. utan även blandde allmänna reglema om förhandlingsrätt och förhandlingsskyldighet. Som jagredan nämnt ställde lönlagarteservanlema ett sådant krav och.detta har sedanåterkommit i flera remissyttranden. Det finns emellertid en annan aspekt pådenna fråga som inte har särskilt tydligt kommit fram i diskussionen och delär sambandet med de regler kommittén föreslår om tolkningsföreträdet iarbetsskyldighetstvister. Kommittén föreslår en ändring av gällande regler pådet området av innebörd, alt det skall åvila arbetsgivaren att ta initiativtill förhandlingar och rättegång när tvist uppkommer om arbetstagaresarbetsskyldighet enligt avtal och att arbetstagarsidans mening i tvisten skallbli gäUande om arbetsgivaren inte gör delta. Blir det tvist t.ex. om skyldighetenligt avtal att under vissa omständigheter utföra övertidsarbete, skall enligtförslaget arbetstagarsidans mening bli gällande, om arbetsgivaren inte begärförhandling och i sista hand går till rättegång. Om lagen emellertid innehöllen regel om skyldighet för arbetsgivaren alt avvakta med sitt beslut altbeordra övertidsarbete, eller med andra ord en regel om uppskovsskyldighet förarbetsgivaren i rätlstvister av denna art, skulle därmedlolkningsförelrädesfrågan vara löst på ett annat sätt än i kommitténs förslagtill 27 § FKL. I tvister av detta slag är, med ett annatuttryckssätt, frågan om tolkningsföreträde för arbetstagarsidan och frågan omskyldighet för arbetsgivaren alt skjuta upp beslut och åtgärder i rätlstvistersamma sak. Jag skall inte här gå närmare in på detta ämne. Jagkommer att få anledning att återkomma till det i samband med att Jag i ettsenare avsnitt berör vad Jag finner böra gälla på tolkningsföreträdets område.Här räcker del att säga alt Jag anser att reglerna på det området bör gå längreän vad kommittén har föreslagit. Därmed löses enligt min bedömning ocksåfrågan om uppskovsskyldighet för arbetsgivaren i rätlstvister. Innan jag går över till alt behandla frågorna omarbetslagarnas rätt till information och till insyn i arbetsgivarensverksamhet vill jag la upp några ytteriigare frågor, som rör den lagfästaförhandlingsrättens omfattning i allmänhet. Jag erinrar om altarbetsrättskommitlén har föreslagit att förhandlingsrätten enligt lagensallmänna bestämmelser därom skall vara knuten till ett anställningsförhållandei den meningen att förhandlande arbetstagarorganisation skall ha en ellerflera medlemmar, som berörs av förhandlingsfrågan och som är eller - och detär en nyhet - har varit anställda hos f*rop. 1975/76:105 Bilaga 1 227 Enligt kommitténs förslag får organisation vidareförhandlingsrätt enbart för egna medlemmar och inte för dem som varitmedlemmar. På den punkten stämmer förslaget överens med gällande rätt. Under remissbehandlingen har fleralöntagarorganisationer pekat på svårigheter i deras verksamhet som uppslår tillföljd av att företagare, i regel med små eller tillfälliga rörelser, inte kanförmås att träffa koUektivavtal eller att förhandla med dem trots att deorganiserar det helt övervägande antalet anställda inom den bransch i vilkenförelagaren är verksam. pekar t. ex. påolägenheterna av att små åkeriföretag, som ofta inte annat än liltfälliglsysselsätter anställd arbetskraft, inte träffar kollektivavtal och inte ärskyldiga enligt lag att förhandla med förbundet. Enligt förbundets meningligger det en omotiverad begränsning av den lagstadgade förhandlingsrätten därialt arbetstagarorganisationer i princip inte har förhandlingsrätt om de intehar medlemmar anställda hos den motpart med vilken de vill förhandla. LOinstämmer i sitt yttrande i dessa synpunkter. begär lagregler som innebär, att arbetstagarorganisationerna skallautomatiskt få till stånd kollektivavtal med förelag inom sittverksamhetsområde om företagel inte går till förhandling efter begäran avarbetstagarorganisationen. är inne på liknandetankegångar och menar att lagen bör ge försteg när det gäller kollektivavtaloch rätt till förhandlingar ål vad förbundet kallar primära organisationer. De problem som här har tagits upp är betydelsefuUa.Inte minst inom branscher med många oorganiserade arbetsgivare är en vidsträcktförhandlingsrätt av gmndläggande betydelse för de fackliga organisationemasmöjligheter att ta tiU vara sina medlemmars intressen. Det är ofta mycketväsentliga behov för arbetstagama som bUr åsidosatta om arbetsgivaren integodvUligt träder i förbindelse med vederbörande fackUga organisationer ochmedverkar t. ex. till att gmndläggande trygghetsfrågor blir lösta. Problemen på detta område bör emellertid enligt minmening inte lösas genom all man utvidgar förhandlingsskyldigheten på det sättsom härföre-slagits. Om man lämnar anknytningen till medlemskap ochanställningsförhållande har man nämligen tagit ett steg bort från de granderpå vilka vårt nuvarande avtals- och förhandlingssystem vilar. På vårarbetsmarknad är den helt dominerande värderingen alt förhållandena mellanarbetsgivare och arbetstagare skall regleras i kollekliva förhandlingar ochavtal. Betydelsen för vår ekonomi, för de fredliga förhållandena påarbetsmarknaden och för arbetstagamas trygghet av att vi har ett starkt ochenhetligt fackligt organisationsväsende kan inte överskattas. Del rättsligasystemet på arbetsmarknaden har vuxit fram och har visat sig fungera mot dennabakgrand. En väsentlig grandsals och en styrka för systemet äremellertid att det inte ställer upp några speciella krav för rätt alt bedrivaverksamhet i fackliga sammanslutningar och att det Jämställer alla när delgäller de grundlag- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 228 ganderättsliga förutsättningarna för bedrivande av sådan verksamhet. Allasammanslutningar har samma grandläggande fackliga förhandlingsrätt, sammarättsliga behörighet att träffa kollektivavtal och samma rätt att gripa tillfackliga stridsålgärder när fredlig uppgörelse inte kan nås. Från degnmdsalserna bör inte göras något avsteg. Vill man emellertid ge sådana utvidgade rättighetertill förhandlingar som transporlarbetareförbundet tänker sig, eller vill mangenom lag ge försteg i fråga om rätten att förhandla och träffa kollektivavtalål vissa arbetstagarorganisationer framför andra, har man i realiteten gjortett sådant avsteg. Tänker man sig all del inte skall vara någon föralsättningför rätt till förhandlingar all den fackliga organisationen har medlemmar hosden ifrågavarande arbetsgivaren måste man i lagen ange någon annan föralsättningför förhandlingsrätten. Del är Ju inte gärna tänkbart alt alla sammanslutningaroch grapperingar skall ha rätt enligt lag till förhandlingar ulan all del finnsnågon anknytning mellan den som begär förhandlingen och den tilltänktamotparten. Kräver man inte att den senare skall ha några anställda blir dettaän tydligare. Det finns då inte någon annan möjlighet än att bygga upp ettsystem av regler om särskilda föratsättningar för rätt att bedriva verksamheti fackliga organisationer och om krav på representativitet inom visst ellervissa områden av arbetsmarknaden, etc. Ett sådant system är främmande förtradition och värderingar på vår arbetsmarknad och bör inte införas. De problemsom påvisats av de tre måste lösas på annat sätt. 1 sammanhangetbör ihågkommas att gällande rätt inte innehåller något hinder förarbetstagarorganisationema att i syften av det här aktuella slaget vidtastridsålgärder även mot arbetsgivare utan organiserade arbetstagare och denvägen tillvinna sig kollektivavtal. Enligt AD:s praxis är också avtal som engång slutits fortfarande giltiga och bindande, även omarbetstagarorganisationen inte skulle ha medlemmar på arbetsplatsen. a. TCO:s sida har framförts tanken attorganisationema i vissa fall bör ha en i lagen stadgad rätt att förhandla ävenför föratvarande medlemmar. De fall, som här har ansetts vara av intresse, ärnär en arbetstagare går över från en organisation till en annan, t. ex. i sambandmed byte av anställning, och tvist uppstår om tillämpningen för arbetstagarensdel av ett kollektivavtal som träffats av den tidigare organisationen. 1 ensådan situation kan den tidigare organisationen ha intresse av att bevaka detavtal som den träffat, medan arbetstagarens nya organisation ofta saknar fömtsättningaralt förhandla på jämställd fot med arbetsgivaren om ett avtal somorganisationen inte själv har träffat. Problem av denna art kan, som också LOhar framhållit, uppkomma inte minst när det gäller förhandlingar om pensionerför ännu aktiva eller föratvarande arbetstagare. Jag delar organisationernas uppfattning att här kanuppstå vissa problem. Det finns anledning alt erinra om att frågan är aktuelläven på nästa stadium i Ivisteproceduren, vid rättegången inför AD. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 229 gen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister är det denorganisation som slutit ett omtvistat kollektivavtal som kan göra anspråk påställning av part i rättegång, även om tvisten rör en enskild arbetsgivareeller arbetstagare som inte längre tillhör organisationen. Som Jag ser saken är del dock isådana situationer som åsyftas av TCO främst ett praktiskt problem alt bestämmavem som skall förhandla för enskild arbetsgivare eller arbetstagare som hargått över från en organisation till en annan. Råder enighet mellanorganisationerna och den enskilde kan representationen vid förhandlingsbordet ulansvårighet ordnas genom fullmakter, i den mån del inte är möjligt alt nå heltinformella lösningar. Råder däremot motsättningar mellan organisationema. ellermellan den enskilde och hans tidigare organisation, är del inte ulan vidaregivet att förhandlingsrätt för den tidigare organisationen med uteslutande avden nya är den riktiga och lämpliga lösningen. Det intresse som den tidigareorganisationen då har att bevaka sitt avtal kan tillgodoses genom rätten attuppträda i rättegången enligt 4 kap. 5 § arbetslvistlagen. Det är enligt minbedömning i alla praktiska fall tillräckligt. Man bör komma ihåg att det ändåbör höra till undantagen alt den koUektivavtalsslutande organisationen inte harförhandlingsrätt för egen del redan på grand av all den har andra medlemmarhos motparten i kollektivavtalet eller på grand av all själva avtalet innehållerregler som ger förhandlingsrätt. Mot denna bakgrund menar Jag att man bör hållafast vid grandregeln att ingen organisation skall ha en på lagen grandad rätt alti förhandlingar med motpart företräda andra än egna medlemmar. Vad i övrigt gäller partsstäUningeni förhandlingar enligt de allmänna förhandlingsrättsreglema delar jagkommitténs uppfattning all det inte finns tillräckliga skäl att införa en mereller mindre långtgående förhandlingsrätt för arbetssökande. Det praktiskabehovet av en sådan rätt står enligt min mening inte i proportion till deavgränsningssvårigheter som regler i detta ämne skulle medföra. 1 frågan omrätlen alt förhandla för pensionärer har arbelsrällskommillén föreslagit denlösningen, att arbetstagarorganisationerna skall ha förhandlingsrätt även tillförmån för medlemmar som varit arbetstagare hos en viss arbetsgivare. mening har därmed tagils ett steg som i det väsentliga tillgodoserde praktiska behov som kan föreligga på detta område. Kommittén härför sin delavstått från att ta StäUning tiU de förslag till ytteriigare utvidgningar påvissa punkter, som framlagts av en särskild utredningsman (SOU 1972:33 Förhandlingsrättför pensionärer). Jag delar uppfattningen att man idel väsentliga har nått vad som kan vara praktiskt behövligt med denutvidgning som föreslagils av arbelsrällskommillén. Jag kan inte finna att detär motiverat att gå längre och ge arbetstagarorganisationerna förhandlingsrättäven för avliden arbetstagares efterievande. Jag vill i sammanhanget peka påatt LO har i sitt remissyttrande över SOU 1972:33 ställt sig tveksam tillutredningens ståndpunkt. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 230 allarbetstagarorganisations förhandlingsrätt för efterievande skulle görasberoende av den efterievandes personliga medlemskap i organisationen. LO harframhållit all grundprincipen för medlemskap i ett är alt denpresumtive medlemmen skall vara sysselsatt inom förbundets verksamhetsområde.Denna princip torde enligt LO vara svår alt förändra sä all medlemskap skallkunna beviljas den som inte har annan anknytning till förbundet än släktskaptill någon som varit verksam inom del aktuella området. LO har därförföreslagit alt en förhandlingsrätt för efterievande skulle knytas till denavlidnes fackliga medlemskap vid frånfället. Svårigheterna med regler av deltainnehåll, främst när del gäller den avgränsning som måste göras, motsvaras dockenligt min bedömning knappast av den praktiska nyttan. Detsamma gäUer förslagenatt utvidga förhandlingsrätten för arbetstagarsidan till att gäUa gentemotarbetsgivarorganisation, i vUken vederbörande arbetsgivare ärmedlem, eller mot den som har övertagit en rörelse från en arbetsgivare hosvilken en föratvarande arbetstagare varit anställd. I sammanhanget kan börabetonas alt del inte finns något som hindrar arbetstagarorganisationema att ien avtalsrörelse tillgodose även efterlevande till avlidna arbetstagare, om deaktiva arbetstagama är beredda att avstå från en del av förhandlingsutrymmettill förmån för denna kategori genom exempelvis höjning av utgåendeefterlevandepensioner. 1 fråga om rätten att gå till facklig strid tillförmån för förutvarande arbetstagare hänvisar jag till framställningen iavsnittet om kolleklivavtals-rätlslig fredsplikt. När det gäller den tredjedelen av del frågekomplex som rör förhandlingsrätten för pensionärer,föreningsrätt för föratvarande arbetstagare, har Jag slutligen funnit all enutvidgning av nu gällande regler inte svarar mot något praktiskt behov. Ilikhet med arbetsrätlskommiltén förordarjag därför inte någon ändring avgällande lags regler på den punkten. Några remissinstanser har uppehållit sig vid fråganom behovet av gränser för förhandlingsrättsreglerna i syfte att motverkamissbrak. Från något håll har hävdals att man borde begränsaförhandlingsrätten, så att inte krav på förhandlingar kan framställas t. ex.av arbetstagarsammanslutningar med enbart någon eller några medlemmar på enarbetsplats, eller föreskriva skadeståndsansvar för missbrak avförhandlingsrätten. Del har också gjorts gällande att gränser bör ansesföreligga för rätten att påkalla förhandling, t. ex. när syftet är att ändraen redan avtalad koUektivavtalsreglering. Jagkan för min del inte se någon anledning att göra några uttryckliga begränsningari den allmänna lagstadgade förhandlingsrätten av hänsyn till risken förmissbruk eller trakasserier från förhandlingsberättigad parts sida. Jag villerinra om att det redan vid tillkomsten av FFL sattes i fråga frånarbetsgivarhåll om inte förhandlingsrätten borde begränsas till alt gälla enbartför representativa arbetstagarorganisationer. Någon sådan avgränsning gjordesdock inte, och erfarenheten har inte visat att detta var Prop.1975/76:105 Bilagal 231 Varje sammanslutning av arbetstagare bör ha ettav lagen skyddat anspråk på att få förhandla om avtal eller om rättsligatvister på medlemmarnas vägnar. Att det här skulle kunna göras en begränsningså att rätlen all förhandla inte skulle gälla när en part önskar en ändring iträffat kollektivavtal, kan enligt min mening inte heller vara riktigt. Jagmenar emellertid att det liksom bör vara rättstillämpningens sak attta ställning till vUka gränser som bör dras. Kriteriet bör vara att förhandlingsrätteninte skall få åberopas för andra syften än de i lagen avsedda. En annan sak äratt en gräns måste dras kring den förhandlingsrätt, som i realiteten är en formför inflytande över beslutsprocessen i arbetsgivarens verksamhet. Skälen härförhar Jag redan utvecklat. Slutligen bör i detta avsnittnämnas, att kommittén har föreslagit vissa allmänna regler omförhandlingsförfarandel och om rätt för arbetslagarnas företrädare att delta iförhandlingar. I vissa delar är dessa regler nyheter medan kommittén i andradelar har överfört regler från FFL till sitt lagförslag. Ällmänt settfinnerjag förslagen på detta område väl avvägda och underbyggda. finner Jag attlagen bör innehålla en allmän regel om vad som ligger i parts förhandlingsskyldighet.På denna punkt har i kommitténs förslag (14 § FKL) tagits upp den regel, somnu finns i 4 § andra stycket FFL och som slår fast alt förhandlingsskyldighetför part innebär åliggande all själv eller genom ombud inställa sig vid förhandlingssammanträdeoch att, om det erfordras, lägga fram motiverat förslag till lösning avförhandlingsfrågan. Denna regel bör gälla för alla slag av förhandlingar. Jagställer mig också bakom förslaget att från FFL överföra dessa regler omförhandlingsframställning och om formen för denna (15 § första stycket FKL).Kommitténs förslag om regler i syfte att skynda på förhandlingama (15 § andraoch tredje styckena FKL) har i allmänhet vunnit remissinstari-semas gillandeoch bör föras in i den nya lagen. Likaså bör den regel som finns i 7§ FFLoch som kommittén har tagit upp i sill förslag (16 § första stycket FKL) omarbetstagares rätt till ledighet för dellagande i förhandling finnas med blandde allmänna förhandlingsrättsreglema. Däremot anser jag inte att lagen börinnehålla några bestämmelser om vilka ekonomiska förmåner som bör tillkommaarbetstagare som tar ledigt för deltagande i förhandlingar. Den frågan harlösts i lagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen för de fallsom täcks av den lagen. Jag finner att del är riktigast att den bearbetas ochövervägs inom ramen för den lagstiftningen. 11.4 Rätt till information