prop · FZ0312 · 1975-12-31 00:00:00 — 13 Se beträffande skälen till denna maximiregel, somursprungligen avsåg tre basbelopp, prop. 1970: 201 s. 64. 1* Se SFS 1974: 1100. 15 Jfr WalinRydin, Förmånsrättslagen m. m. (Stockholm1972) s. 141 f. Prop.1975/76:12 64 konkurs handläggs som s. k. förvaltarkonkurs ellerfattigkonkurs. Vid förvaltarkonkurs krävs för betalning enligt garantin attarbetstagaren bevakat sin fordran och sin förmånsrätt i konkursen. Utredning omfordringen sker genom bevaknings- och anraärkningsförfarandet i konkursen. Närbevakad fordran som omfattas av garantin blivit utdelnings-gill, skallkonkursförvaltaren utan dröjsmål underrätta om fordringen (6 § LGL).I faltigkonkurs åligger det konkursdomaren att underrätta vederbörandekronofogdemyndighet om det finns anledning atl anta att fordran som omfattas avgarantui kan göras gällande. skall då, liksom när sådanfordran i konkursen på annat sätt blir känd för myndigheten, utreda saken ochpröva i vad mån betalning enligt garantin skall utgå samt utan dröjsmålunderrätta om fordran som myndigheten funnit betalningsgmndande.Närmare bestämmelser i ämnet finns i 79 §§ LGL. Vid fattigkonkurs förutsättsför betalning enligl garantin dessutom att fordringen blir känd förkronofogdemyndigheten från det konkursen avskrevs (3 § LGL). Enligt 10 § LGL inträder staten för utbetalt garantibeloppi arbetslagarens rält mot konkursgäldenären. Utdelning i konkursen för arbetstagarensfordringar som avses i 2 § LGL tUlfaller staten intill nämnda belopp. Stateninträder alltså som borgenär i arbetsgivarens konkurs, kan därvid åberopaarbetstagarens bevakning och. har då företräde framför arbetstagaren liksomframför den som eventuellt förvärvat någon del av arbetstagarens fordran tillutdelning som faller på den bevakade fordringen. Om arbetstagarens fordran motarbetsgivaren överstiger vad han fått ut av staten enligt LGL, får han såledesför denna överskjutande fordran i konkursen stå tillbaka för statens regresskvar. Lönegarantin finansieras genom en särskUdarbetsgivaravgift (lönegarantiavgift), som arbetsgivarna inklusive statenoch kommunema erlägger enligt lagen (1970: 742) om lönegarantiavgift.i* TUlviss del finansieras lönegarantin även genom de utdelningar som tUlfallerstaten enligt 10 § LGL. Enligt 4 § lagen om lönegarantiavgift förs avgiftema , förvaltad enligt gmnder som regeringen fastställer. Från dennagarantifond rekvireras enligt 20 § LGK medel för täckning av statens kostnaderpå gmnd av betalningar enligt lönegarantin. 16 I den promemoria (Stencil In 1970: 3) som låg tillgrund för lagstiftningen om lönegaranti beräknades de totala utbetalningamaenligt lönegarantin till 1520 milj. kr. Den slufliga kostnaden, dvs.utbetalda belopp med avdrag för vad som flyter in genom utdelningar i förvaltarkon-kurser,beräknades utgöra 510 milj. kr. 1970: 201 räknadedepartementschefen med ett medelsbehov för utbetalningar under det första skedetav garantisystemets tillämpning på minst 15 milj. kr. (se prop. s. 113).Ett avgiftsuttag på av avgiftsunderlaget för sjukförsäkringen kunde förår 1971 beräknas ge 1617 milj. kr. I väntan på erfarenheter som kunde läggastill grund för närmare preciseringar av de årliga kostnaderna bestämdeslönegarantiavgiften till nämnda procenttal. Procenttalet har inte ändrats hittiUs. IT Lönegarantifondens hittillsvarande inkomster ochutgifter framgår av bilaga 1. Prop.1975/76:12 65 2.3 Lagen om anställningsskydd För att förbättra den äldre arbetskraftensanställningstrygghet infördes lagen (1971: 199) om anställningsskyddför vissa arbetstagare och lagen (1971: 202) om vissa åtgärder för att främjasysselsättning av äldre arbetstagare på den öppna arbetsmarknaden, de s. k.äldre-lagarna. Detta lagstiftningsarbete fullföljdes genom LAS och lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder.i ersatte dessalagar äldrelagarna. LAS omfattar i princip alla arbetstagare i allmän ellerenskild flänst. Från dess tUlämpningsområde undantas dock bl. a. arbetstagaremed företagsledande eller därmed jämförlig ställning och arbetstagare som ärmedlem av arbetsgivarens familj. Lagen är i väsentliga delar tvingande. Menarbetsmarknadens parter har möjlighet att i viss utsträckning ersätta eUerkomplettera lagen med egna branschanpassade föreskrifter. 2.3.2 Närmare om vissa regler i lagen Lagen innebär bl. a. följande. Anställning gäller tiUsvidare, om ej annat har avtalats. Möjligheterna all ingå avtal om anställningför viss fld, viss säsong eller visst arbete är begränsade (5 §). Anställningtills vidare kan genom uppsägning bringas att upphöra vid utgången av vissuppsägningstid (6 §). Om arbetstagaren grovt åsidosätter sina åligganden motarbetsgivaren, kan denne avskeda honom med omedelbar verkan (6 och 18 §§).Uppsägning från arbetsgivarens sida skaU alllid vara sakligt gmndad. För bådaparter gäller en uppsägningslid av minst en månad. Men i anställning av vissvaraktighet ökar den uppsägningstid som arbetstagaren är berättigad tillstegvis med femårsintervall från för den som fyllt till sexmånader för den som fyllt (11 §). Vid beräkning av anställningsflden fårarbetstagaren i viss utsträckning tillgodoräkna sig anställning hos tidigarearbetsgivare (4 §). Bestämmelserna om ökad uppsägningstid är dispositiva (3 §).Arbetstagarens rättigheter kan inskränkas eller utvidgas genom kollektivavtal.Ökad uppsägningslid gäller ej för arbetstagare, som uppnått den gräns där hanär skyldig alt avgå med ålderspension eller, om någon sådan gräns inte finns, 67-årsåldern.Sådan arbetstagare har inte rätt tUl längre uppsägningstid än en månad. har arbetstagaren i princip rätt tiUfull lön och andra anställningsförmåner, även om arbetsgivaren inte erbjuderhonom arbete (12 §). Arbetsgivaren har emellertid rält att från uppsägningslönenavräkna, dels inkomst som arbetslagaren lönen avser förvärvateller uppenbarligen kunde ha förvärvat i annan anställning, som han skäligenbort godta, dels utbildningsbidrag som utgår av statsmedel vid arbetsmarknadsutbildningi den mån bidraget avser som lönen och arbetstagaren blivitberättigad till bidraget efler uppsägningen (13 §).2o Arbetstagare som varit permilleradmer än i föfld eller sammanlagt under sam- is Se härom Ds In 1971:1, prop. 1971: 107 samtinrikesutskottets betänkande 1971:18. 19 Ang. motiven till dessa lagar se SOU 1973: 7, Ds In1973; 4, prop. 1973: 129 samt inrikesutskottets betänkande 1973: 36. 20 Avräkningsregeln överensstämmer med regeln i 11 § FRLom begräns ning av förmånsrätten för fordran på lön under uppsägningstid. 5 1975/76. Prop.1975/76:12 66 ma kalenderår har rält tUl lön och andra anställningsförmånerför överskjutande permitleringslid, såvida inle permilleringen är en följd avatt arbetet är sasongbetonat eller annars till sin natur icke sammanhängande(21 §). Liksom när det gäller uppsägningslön fömtsätter denna regel alt arbetstagarenstår till arbetsgivarens förfogande. Permitteringslön utgår således inte tUlarbetstagare som är tjänsfledig eller sjuk. Lagen innehåller också vissa regler om varsel ochöverläggning (2932 §§). Om arbetsgivare åsidosätter domstols förklaring omogiltighet av uppsägning eller avskedande, skall anställningsförhållandet ansesupplöst. Arbetstagaren har då enligt 39 § rätt till ett särskilt normerat skadeståndsom beräknas i första hand efter anställningstidens längd. Skadeståndet kan uppgåtUl 16, 24 eller 32 månadslöner eller, beträffande arbetstagare som fyllt 60år, till 24, 36 eller 48 månadslöner. 1974:88 (s. 241, jfr s. 201 ff) är fordran påsådant skadestånd som avses i 39 § LAS inte till någon del förenad med förmånsrättenligt 11 § FRL, oavsett vUken karaktär fordringen anses ha. Sådan fordranomfattas därför inte heller av den statliga lönegarantin vid konkurs. 3 Förslag om trygghetsfonder m. m. Vid tillkomsten av LAS uttalades på flera håll bl. a. iriksdagsmotioner oro över den ökade belastning på företagen som den nyalagstiftningen kunde medföra. Det föreslogs åtgärder för att motverka denbefarade ekonomiska belastningen på företagen. Förslagen avsåg olika åtgärderför att täcka den latenta löneskulden t. ex. genom skattefria avsättningartill trygghetsfonder eller självständiga stiftelser, försäkring ochstatsgaranti. Omkastning av företrädesordningen i konkurs så attföretagsinteckning skulle få företräde framför löne- och pensions-fordringarföreslogs emellertid inte. Iyttranden över betänkandet Trygghet i anställningen (SOU 1937: 7) framfördevissa remissinstanser, främst de som representerade hantverk och småindustri,förslag om att småföretagen skulle få kompensation från det allmänna för denekonomiska belastning som den föreslagna lagstiftningen kunde komma attinnebära för dem. a. föreslogs att företagen skulle få avsätta medel särskild skattefri fond. I anslutning tUl lagförslaget om anställningsskyddm. m.i hänvisades i detta avseende till att företagsbeskattningen var föremålför utredning i före-tagsskatleberedningen.22 Företagsskatteberedningen uppges ännu inte ha tagitställning till frågorna om skattefria avsättningar tUl trygghetsfonder m. m. Vad angår tanken på att genom ett försäkringssystemmotverka den ökade ekonomiska belastning på företagen, som lagen omanställningsskydd befaras medföra, har utredningen erfarit att man inomSvenska arbetsgivareföreningen (SAF) i samråd med hantverks-och industriorganisaflon utreder möjlighetema att skapa en försäkringsform för alt skydda företagendå uppsägningslöner måste betalas till arbetstagare som inle kan sysselsättas.Enligt uppgifl från SAF har 21 Se prop. 1973:129 s. 115. 22 Jfr inrikesutskottets betänkande 1973: 36. 1975/76:12 67 man inle tänkt sig att en sådan försäkring skulle gälla ikonkurssituationer. Hur försäkringen i övrigt skulle konstrueras kan man inteför närvarande ge besked om. 4 Framställningar om lagändring ochSveriges föreningsbankers förbund framhåller i sin inledningsvis nämnda skrivelse,att LAS för betydande grupper av arbetstagare medfört väsentligt förlängdatider för uppsägning och för varsel vid uppsägning och permittering och attdetta på gmnd av löneprivUegiets ställning medfört en motsvarande minskning avförelagsinteckningens värde. Organisatio-nema anför vidare. En dylik urholkning av dessa inteckningars värde står istrid med huvudsyftet bakom lag om företagsinteckning. Huvudsyftetmed denna lag var att genom en rad nya regler stärka företagsinteckningensanvändbarhet såsom säkerhet för kredit. a. utsträcktes underlaget för förelagsinleckningentUl nya egendomsslag, inteckningen tillerkändes fortsatt giltighet även visstid efter överlåtelse av den intecknade rörelsen och inteckningen gavsförmånsrätt även vid utmätning. Inte minst ville man genom dessa nya reglerfrämja kreditförsörjningen för de mindre och medelstora företagen, dvs. sådanaföretag som ofta ej alls eller endast i mindre omfattning kan erbjuda fastegendom som säkerhetsunderlag för krediter. Det är emellertid i de mindre ochmedelstora företagen särskilt sådana med relativt mänga anställda som lagenom anställningsskydd ogynnsamt påverkar företagsinteckningarnas värde. I destörre företagen har frågan en underordnad betydelse. Den nya trygghelslagstiftningen kommer att motverka sittsyfte om den tillåtes försämra företagsinteckningamas värde. Ettupprätthållande av dessa inteckningars värde kan däremot underlätta företagensmöjligheter att behälla sina krediter även under nedåtgående konjunkturer ochäven öka förutsättningarna att rekonstruera ett företag eller att överlåta dettill någon som vill fortsätta rörelsen. Organisationerna uttalar vidare, att en samordning av trygghelslagstiftningenoch lagen om företagsinteckning bör ske genom att lönefordringar i konkurs gesförmånsrätt först efter förelagsuiteckningarna, vilket på gmnd av den statligalönegarantin antas kunna ske utan betänkligheter. De betonar att staten sominnehavare av lönefordringarna inte kan åberopa några sociala motiv för enförmånsrätt framför företags-inleckningshavare, särskilt som lönegarantinfinansieras genom arbetsgivaravgifter. Organisationernaerinrar om att det var genom införandet av den statliga lönegarantin somlagstiftaren 1971 ansåg sig kunna ge särskUd förmånsrätt i fast egendomföreträde i alla situationer framför lönefordringar och påpekar attlöneprivilegiets ställning i förhållande till andra särskilda förmånsrätterockså aktualiserades i förslag till ändringar i sjölagen 1973, varvid lönefordringamafick stå tUlbaka för inteckning i både skepp och skeppsbyggen; likvärdigamotiv föreligger en- 1975/76:12 68 ligtorganisationerna för att lönefordringar får stå tUlbaka även för fordringar medsäkerhet av företagsinteckning. Vidare erinras om att fordringar på skatt ochallmänna avgifter visserligen är utmstade med allmän förmånsrätt men att dennaförmånsrätt ej i något fall har företräde framför fordran med särskUdförmånsrätt, t. ex. fordran säkerställd av företagsinteckning. Om statensskattefordringar sålunda i konkurs kommer efter fordringar mot företagsmteckning,borde enligt organisationerna med så mycket större skäl statens fordringar på gmndav utbetalningar under lönegarantin komma efter dessa inteckningsfordringar,eftersom utbetalningarna under lönegarantin fömtsatts bli i huvudsak täckta avden avgift som debiteras för lönegarantin. OmLAS och FL ej samordnas i berört hänseende, så måste kreditgivarna, enligt vadorganisationema fömlskickar, i starkt ökad utsträckning begära särskild panlsältningav egendom, som eljest skulle utgöra underlag för företagsinteckning, ellerpåyrka nedsättning av krediten. Detta skulle uppenbarligen ofta vara olägligtoch över huvud taget irmebära en icke önskvärd minskning avförelagsinteckningens betydelse i kreditlivet, anser kreditorganisationerna. Ibankinspektionens skrivelse påpekas liU en början, atl FL öppnat bättremöjligheter för vissa näringsidkare alt tillgodose sitt behov av kredit, då degenom den nya inteckningen kunde erbjuda en säkerhet som bankerna kundeacceptera. Företagsinteckningen hade skapats genom att man utvidgadeförlagsinteckningens verkningsområde, och den ansågs ha elt värde ikreditgivarens hand, som kunde beräknas relativt lätt. 1 likhet med kreditorganisationemaframhåller bankinspektionen, att de näringsidkare som bedömdes ha störstanyttan av den nya lagstiftningen var de små och medelstora företagarna,särskilt service- och de-taljhandelsföretagare. Bankinspektionen erinrar om altsistnämnda företagare i regel saknar möjlighet att ställa pantbrev i faslighetsom säkerhet och om att bankerna inte heller är beredda att lämna dem kredhutan säkerhet. Bankinspektionenanför vidare att företagsinteckningen kommit tUi flitig användning vid kreditgivning.Enligt inspektionen beräknades det totalt intecknade beloppet vid utgången avår 1971 uppgå till 18 400 milj. kr. 1fortsättningen framhåller bankinspektionen, att det värde som en företagsinteckningkan ha som säkerhet för kredit främst kommer tUl synes vid konkurs samt att denfordran som bortsett från sådana som gmndar sig på särskild förmånsrätt främst inverkar på den utdelning ur konkursboet som kan erhållas motföretagsinteckning är lönefordran. Bankinspektionen understryker, att detlönebelopp som vid konkurs kommer att tas ut före fordran på grund av företagsUiteck-ningavsevärt ökas genom den nya lagen om anställningsskydd samt förklarar, attinspektionen tidigare vid sina undersökningar av bankemas kreditgivning räknademed att värdet av underlaget för företagsinteckning borde schablonmässigt,åtminstone i personalintensiva företag, reduceras med ett belopp motsvarandesex veckors lön. Sedan LAS trätt i kraft, har inspektionen funnit motsvarandeschablonmässiga reduktion Prop.1975/76:12 69 böra uppgå till femsex månaders lön för de anställda ochgälla samtliga företag. Efter att ha erinrat om den statliga lönegarantin vidkonkurs, anför bankinspektionen. Vid bedömandet om företagsinteckning uppfyller banklagenskrav på att säkerhet för kredit skall vara betryggande får en ingående analysav det kreditsökande företaget göras. Den inteckningsbara egendomen utgöres iallmänhet av varufordringar, varulager och inventarier. Sammansättningen avdenna egendom skiftar ständigt, och det finns inte någon allmänt giltig regelför i vilken utsträckning kredit mot företagsinteckning kan beviljas medupprätthällande av kravet på att säkerheten skall betraktas som betryggande.Bankerna har dock med erforderliga reduktioner för osäkra fordringar, inkurantvarulager och uttjänta inventarier samt de anställdas lönefordnngar i storutsträckning åtminstone godtagit företagsinteckning intill50 % av den inteckningsbara egendomens värde enligt senaste bokslut. En sädanbedömning accepterades av bankinspektionen. De förändringar av omfattningen av det s. k.löneprivilegiet som genomförts sedan lagen om företagsinteckning trädde ikraft, har, såsom antytts, i stor utsträckning inverkat på möjlighetema att vidkonkurs erhålla utdelning pä företagsinteckning. Detta förhållande har i sintur minskat bankemas förutsättningar att bevilja krediter med enbartföretagsinteckning som säkerhet. Inspektionen har vid sin tillsynsverksamhetiakttagit att bankerna vid sm kreditbedömning sett sig nödsakade att bedömaföretagsinteckningar med allt större försiktighet. Inte sällan leder derasprövning i enlighet med förut angiva principer till att företagsinteckning interepresenterar något egentligt värde ur säkerhetssynpunkt. Enligt inspektionensmening är den ståndpunkt som bankema sålunda intagit välgrundad utifrånbanklagens krav atl säkerhet skaU vara betryggande. Det är inspektionensskyldighet att tillse att bankernas kreditgivning i detta som andra hänseendenstår i överensstämmelse med banklagen. Tyvärr får detta till konsekvens atl kreditgivningensärskilt IJII små och medelstora företag försvåras. Från samhällsekonomisk synpunkt är det angeläget att desmå och medelstora företagens kreditförsörjning kan fungera normalt. En visslättnad skulle tunna erhållas, om bankemas rätt att ge kredit utan säkerhet, s.k. blanco-kredit, utvidgades. Inspektionen har i annat sammanhang tillstyrkt enframställning frän om höjning av de s. k. blancokredit-volymenfrän av bankernas eget kapital och dess inlåning. Verkningarnaav en sådan åtgärd skulle dock bli begränsade i fråga om de små och medelstoraföretagen, dä, såsom tidigare antytts, dessa inte sä ofta har den godaekonomiska ställning att blancokredit kan ifrågakomma. Ytterligare åtgärder ärdärför erforderiiga. Bankinspektionen föreslår, att företagsintecknad fordranplaceras framför lönefordringar och erinrar om att statsmakterna redan år 1971på gmnd av den statliga lönegarantin ansåg sig kunna sätta inteckning i fastegendom framför lönefordringar. Enligt inspektionen talar samma skäl för attäven ge fordran på grund av företagsinteckning företräde gentemot lönefordran.Enligt inspektionen kan en sådan förändring inte medföra någon nackdel från deanställdas synpunkt, bortsett från de belopp som inte omfattas av lönegarantinoch som avser den övre delen av de högst avlönade befattningshavarnas löner.Inspektionen 1975/76:12 70 understryker att den diskuterade förändringen iförmånsrättsordningen tvärtom ligger helt i linje med de sociala skäl somuppbär lagstiftningen om anställningsskydd. Om företagsinteckningen återigenkan bruigas att fullgöra sin funktion som säkerhet för kreditgivning så somvarit avsett från början, ökas nämligen företagens möjligheter att leva vidareoch ge de anställda en tryggad utkomst. Bankinspektionen anser, att den diskuterade förändringeninte behöver spela någon större roll från kostnadssynpunkt, eftersom kostnademaytterst bestrids av arbetsgivarna. Det är en gmndläggande princip för all institutionell kreditgivningi vårt land att lån beviljas under förutsättning att låntagarens betalningsförmågainger förtroende och med undantag för s. k. blancokredit alt betryggandesäkerhet ställs. Sådan säkerhet skaU efter objektivt godtagbara gmnder läckahela lånet. Enligt 59 § lagen (1955: 183) om bankrörelse skall säkerhetenutgöras av fast eller lös egendom eller borgen.23 LAS har genom förlängda uppsägningstider m. m. betydligtökat företagamas latenta löneskulder. Visserligen kan dylik skuld stundommotsvaras av nytta i form av fortsatta arbetsprestationer, som indirekt kommerföretagarens övriga borgenärer till godo, och den behöver inte alltid infriasfullt ut ens i konkursfall, eftersom rörelsen inle sällan kan fortsättas avannan. Men den latenta löneskulden måste likväl vid kreditgivningen beaktassom en realitet. Varje kreditgivare måste kalkylera med eventualiteten attlåntagaren går i konkurs. Ty det är framför allt i låntagarens konkurs somerbjuden säkerhet prövas. Sviktar den då, är den inte betryggande. Och i denmån säkerheten utgörs av företagsinleckning måsle långivaren stå flllbaka förlöneborgenärerna så som redovisats utförligt i det föregående. Det är motdenna bakgmnd följdriktigt, all kreditinstitutionerna som deras framställning(4.1) visar numera beräknar företagarnas kreditvärdighet med betydande avdragför latent löneskuld. Detta står helt i överensstämmelse med bankinspektionenssyn på saken (4.2). Att man därvid tydligen allmänt kalkylerar med en löneskuldför medför, särskilt för företagare med många anstäUda,att inteckning i näringsverksamhet i verkligheten mången gång inte tUlmätsnågot väsentligt kreditsäkerhelsvärde. Som kredilsäkerhelsinslmment fungerarföretagsinteckningen då inte som den skall göra. Delta drabbar främst små ochmedelstora företagare, alltså dem som mer än andra torde vara hänvisade just lillföretagsinteckningen som kredilsäkerhet. Man kan naturligtvis länka sig en rad olika sätt attfrämja kreditförsörjningen ulan att röra vid kreditsäkerhetsinstmmenten ochderas funktioner. har allt fler företagare börjat praktisera factoringav kundfordringar och leasing av inventarier m. * Men sådant kan 23 Jfr 28 § lagen (1955: 416) om sparbanker, 36 § lagen(1956: 216) om jordbrukskasserörelsen och 9 § lagen (1969: 732) om postbanken. -* Därigenom kan f. ö. underlaget för en företagsinteckningminskas betydligt. Prop.1975/76:12 71 inte på långt när ersätta den IradUionella institutionellakreditgivningen och kan f. ö. knappast tillämpas aUmänt. Ökad blancokredilgivningkunde' kanske prövas men det är inte sannolikt att man därigenom kan väsenfligtöka tillgången på riskvilligt kapital. Ökad sådan tUlgång kunde välåstadkommas genom förstärkning av redan tillgängliga statliga kreditgarantiermen det skulle belasta statskassan ytterligare och föra över förlustrisker frånden privata kreditmarknaden lill samhället. Skattefria avsättningar tUltrygghetsfonder eller självständiga stiftelser är andra intresseväckandeuppslag. Men det är endast på lång sikt man kan få något uträttat den vägen.Utredningen har också något övervägt om ett försäkringsskydd föruppsägningslöner skuUe kunna ordnas så, alt kreditgivningen kunde frigöras frånhänsyn flll latenta löneskulder. Men alt genomföra en sådan ordning om detalls är möjligt torde också ställa sig ganska tidskrävande. De utvägar somhär antytts ligger f. ö. på det hela laget utom ramen för utredningens uppdrag. Läget kräver enligt utredningens mening en snabbt verksamoch därför jämförelsevis enkel lösning. Den enda utvägen är då att stärkaförelagsinteckningens kreditsäkerhelsvärde och detta sker bäst genom att inteckningensförmånsrätt förbättras så som kreditorganisationema och bankinspektionenföreslagit. Att fordran med säkerhet på gmnd av företagsinteckning trots ensådan förbättring stundom kan komma att bli nödlidande i näringsidkarenskonkurs är en annan sak. Utredningen har här fömtsatt alt fordran på lön underuppsägningslid efler konkursutbrotlet en fordran som vUlkorligt uppkommitredan genom anställningsavtalet utgör konkursfordran enligt 100 § KL och intemassafordran, för vilken betalning utgår med företräde framför konkursfordringama,och att förhållandet ej ändras enbart för det att arbetslagaren fullgör avtalsenligarbetsprestation . En annan mening har emellertidskymtat i den rättsvetenskapliga litteraturen.