prop · FZ03194 · 1975-12-31 00:00:00 — I begreppet fjärrmanövrering ligger att kameranhanteras från en plats som är klart åtskild från den där kameran är anbringad.En kamera som är uppsatt i omedelbar anslutning till den plats varifrån densköts kan således inte sägas vara fjärrmanövrerad. Utöverkravet att kameran kan fjärrmanövreras fordras enligt paragrafen att den äranbringad så att den kan användas för personövervakning. Kamera, som användsför konttoU av ett instrument, en maskinfunktion eller en tillverkningsprocess,omfattas således inte av lagens bestämmelser, om inte installationen medger attockså en person mera normalt kan komma in i kamerans blickfång. För att detskall kunna sägas att kameran kan användas för personövervakning fordras vidareatt bilden kan medge identifiering av personer. Prop.1975/76:194 22 inte kan fånga personer annat än som små diffusa prickar i bakgrunden,möjliggör den således inte övervakning av person. SRhar påpekat att det inte är omöjligt att företaget kan komma attanvända fjärrmanövrerade kameror vid nyhetsreportage. Enligt SR bör därförfrån tagens tillämpningsområde undantas TV-kamera som används förprogramverksamhet i egentiig mening. Det bör härvid vara likgiltigt, om kamerananvänds av eller av annat inländskt eller utländskt företag, somproducerar program för rundradiosändning. För egen del menar jag att enbartmöjligheten att kan komma att använda fjärrmanövreradekameror vid nyhetsreportage inte redan nu bör påverka utformningen avlagtexten. Frågan om ett uttryckligt undantag från lagtexten för fjärrmanövreradetdevisionskameror för nyhetsreportage och programverksamhet får avgöras därsådana kameror faktiskt används i större omfattning. T.v. bör SR i förevarandefall söka tillstånd för sådana kameror på vanligt sätt. Vidtillståndsprövningen bör självfallet beäktas att kamerorna inte skall utnyttjasför sådan personövervakning som lagen avser att träffa. Detfinns hemliga försvarsanläggningar, s.k. skyddsföremål, som gränsar tUl områdendär allmän trafik kan pågå. För sådana föremål kan TV-övervakning iundantagsfall bli aktuell. TV-övervakningen kan därvid komma att omfatta ävensådana områden utanför skyddsföremålet som brukar frekventeras av allmänheten.ÖB och RPS har i sina remissyttranden ansett att lagen bör kompletteras med tiUäggav innehåll att vid hemligt skyddsföremål, dvs. lokaler, förvaringsutrymmceller anläggning som är av betydelse för totalförsvaret så fårövervakningskamera anbringas och brukas utan hinder av lagen. Som jag haranfört i den allmänna motiveringen måste en sådan övervakning som det här ärfråga om ske i hemlighet, annars fäster man på ett olyckligt sättuppmärksamheten på skyddsföremålet. Med hänsyn härtill föreskrivs i andrameningen att lagen inte är tillämplig på sådan övervakningskamera som användsvid lokal, förvaringsutrymme eller annan anläggning som är betydelsefull fråntotalförsvarssynpunkt. Det är här fråga om sådana objekt, som har sådanbetydelse för totalförsvaret att förbud enligt lagen (1940:358) med vissabestämmelser tUl skydd för försvaret m.m. kan utfärdas. Att de föreslagnabestämmelserna om grundlagsfäst skydd mot hemlig upptagning av förtroliga meddelandeninte strider mot den nu angivna dolda TV-övervakningen har jag berört i denallmänna motiveringen. Iparagrafen föreskrivs att övervakningskamera skall brukas med tillbörlig hänsyntill enskild persons integritet. Regeln pekar på lagens syfte att beredaenskilda skydd för den personliga integriteten. Prop.1975/76:194 23 kan råda delade meningar om vad som avses med tillbörlighänsyn och personlig integritet. En mera detaljerad beskrivning är inte möjligatt åstadkomma med hänsyn till högst varierande förhåUanden och uppfattningarsom kan råda i dessa frågor. Bestämmelsens funktion är att allmänt understrykaatt allt utnyttjande av övervakningskamera kan innebära risker för enskildsintegritet och att apparaturen därför skall utnyttjas under ansvar och med ettallmänt hänsynstagande till medmänniskan. Bestämmelsen får anses innebära ett åliggande för den somutnyttjar övervakningskamera att inom sitt verksamhetsområde utfärda instruktionereller andra föreskrifter i överensstämmelse med bestämmelsen. Till ledning försådana föreskrifter kan lagens bestämmelse om tUlståndsgivning och tillsyntjäna. När det gäller arbetsplatser är det sålunda naturligt att frågan omanordnande av TV-övervakning i det enskilda fallet alltid blir föremål föröverläggningar mellan arbetsgivare och anställda inom företagsnämnder ochskyddskommittéer eller andra förekommande organ för samrådsförfarande.Bestämmelsen kan även i övrigt komma att utgöra grund för diskussions- ochopinionsbildning på området och därigenom i enskilda fall öva inflytande påinstallation och utnyttjande av övervakningsanläggningar. Paragrafen innehåller ett förbud mot dold TV-övervakning. Vid sidan av den allmänt hållna regeln i 2 § åligger detden som utnyttjar övervakningskamera att upplysa om kamerans brukande. Detsaknas nämligen anledning att tillåta ett dolt utnyttjande av TV-över-vakningskamera.Den som utsätts för TV-övervakning bör få kännedom om det. Därigenom fär hanmöjlighet att undvika övervakningen eller att rätta sitt beteende efter denföreliggande situationen. Paragrafen ger anvisning om att upplysningen kan lämnasgenom anslag men också på annat lämpligt sätt. Detta kan ske t.ex. genom direktinformation eller annonsering. Vilket sätt som skall användas bUr beroende avförhållandena i det enskilda fallet. Anslag kan ofta tänkas ge den bästainformationen och kan vara att föredra när det gäller slutna lokaler ellerandra avgränsade utrymmen. Flera informa-tionssätt kan givetvis kombineras. 1fråga om utomhus belägna allmänna platser fordras särskilda överväganden omhur allmänheten bäst skall upplysas. Enligt 7 § åligger det attmeddela föreskrifter i sådant hänseende. För att det skall kunna sägas attupplysning lämnas om bruket av kameran fordras att anslag vidmakthålls ochandra informationsåtgärder upprepas så att informationen på ett effektivt sättnår ut tiU personer som berörs av övervakningen, RÄ har i samband medremissbehandlingen uttryckt önskemål om att nu nämnda fordringar skall inflytai lagtexten. Jag menar emellertid att 1975/76:194 24 i uttrycket "lämnas" ligger ett krav påfortlöpande information om att TV-övervakning pågår. Jag vill tillägga att detgivetvis inte fordras att varje individ, som kan beröras: av övervakningen,faktiskt har fått del av upplysningen. Det är tillräckligt attinformationsåtgärderna varit ägnade att underrätta honom om övervakningen. Enligt paragrafen får övervakningskamera inte brukas medmindre information som sagts nu har lämnats. Föreskriften straffsanktioneras i10 §. Paragrafen föreskriver tillståndsplikt för anbringande avövervaknings kamera. Paragrafen och de därtill knutna bestämmelserna omtillstånd och tillsyn avser att möjliggöra ingripande mot TV-övervakning påplatser där allmänheten berörs av övervakningen. 1 paragrafen föreskrivs attövervakningskamera inte får vara anbringad så att den kan riktas mot plats somär upplåten för eller annars nyttjas av allmänheten, om inte tillståndföreligger att bruka kameran. Enligt paragrafens andra stycke prövas frågan omtillstånd av länsstyrdsen. Bestämmelsen avser sådan apparatur som i I § harbetecknats som. Sättet för kamerans anbringande äravgörande för om bestämmelsen blir tillämplig. Är kameran anbringad så att denkan riktas mot plats som är upplåten för eller nyttjas av allmänheten, fordrastillstånd att bruka kameran för att få ha den uppsatt. Detta gäller oavsettfrån vilken plats kameran verkar. Utanför tillståndstvånget fallerövervakningskamera som inte kan riktas mot plats som beskrivs i paragrafen. Försådan kamera gäller endast 2 och 3 §§. Den plats mot vilken övervakningskamera inte får kunnariktas utan tillstånd har i paragrafen beskrivits som plats som är upplåten föreller annars nyttjas av Billmänheten. Härmed åsyftas vad som i BrB kallas "allmänplats". Beskrivningen av platsen anknyter sålunda till den innebörd sombrukar tilläggas begreppet allmän plats i straffrättsliga sammanhang. Som exempelpå plats som avses i bestämmelsen kan nämnas gata, torg samt tunndbane- ochjärnvägsstation. Även tåg, hotell, restauranger, affärslokaler, biograflokaler o.d.omfattas av bestämmelsen i den mån och allmänheten har tillträdetill sådana utrymmen. Undantagna är enskilda platser, dit allmänheten inte ägertillträde, liksom skog och mark, dit allmänheten visserligen äger tillträde meninte brukar frekventera. Det anförda innebär att bruk av övervakningskamera intekräver tillstånd inom t.ex. kasernområden, stabsbyggnader och andra militäraområden dit allmänheten inte äger tillträde. I fråga om enskilda platser ditallmänheten äger tillträde endast undantagsvis bör hänsyn tastill situationens varaktighet när det gäller att bedöma Prop.1975/76:194 25 frågan om tillståndstvångets innebörd. Tillstånd krävsdärför inte i t.ex, de fall ett kasernområde etc. tillfälligtvis vid"regementets dag", idrotts-dier nöjestillställningar e.d. upplåts förallmänheten utan hinder av gällande tillträdesförbud. Däremot gäller deallmänna bestämmelserna i 2 och 3 §§ i sådana fall. Som ÖB har anfört i sittremissyttrande bör det därför som regel vara lämpligt att stänga av TV-kameranunder sådana tillställningar som det här är fråga om. Bestämmelsen förbjuder att övervakningskamera är anbringadså att den kan riktas mot sådan allmän plats som har beskrivits, om intetillstånd föreligger att bruka kameran. Det är bruket av övervakningskameraoch utnyttjandet av den information som tas upp med den som kan innebära riskerför enskilds integritet. Tillståndsprövningen enligt lagen bör därför, liksomde föreskrifter som förenas med tillstånd, inriktas på dessa frågor. Förkontroll av bestämmelsens efterlevnad är det emellertid av betydelse att kunnaingripa så snart övervakningskamera är anbringad på sätt som sägs i paragrafen.Med hänsyn härtill föreskrivs i paragrafen att rätten att ha överaknings-kameraanbringad är beroende av om tillstånd föreligger att bruka kameran. Den somönskar sätta upp övervakningskamera så att den kan riktas mot plats som ärupplåten för eller annars nyttjas av allmänheten måste först söka tillståndtill kamerans brukande. Meddelas inte tUlstånd eUer återkallas ett tidigaremeddelat tillstånd, föreligger inte rätt att ha kameran uppsatt på sätt somsägs i paragrafen. Den som bryter mot förbudet kan enligt 10 § dömas tillböter. I fråga om tillståndspliktens omfattning har RPS ansettatt polisen bör undantas från tUlståndspUkt för TV-övervakning som sker som ettled i polisens verksamhet för upprätthållande av ordning och säkerhet. Jag kaninte dela denna uppfattning. Enligt min mening är det av betydelse att reglerom polisens eller andra myndigheters TV-övervakning inte är eller kan framståsom mera liberala än de som gäUer i allmänhet. I likhet med kommittén anser jagdärför att tUl-ståndsplikten bör gälla oavsett vem brukaren av apparaturen är. Vidare har ABAB i sitt remissyttrande framhållit attparagrafen för med sig att flertalet sådana TV-anläggningar som används förbevakning av t.ex. gång- eller körportar blir tillståndspliktiga, även om synfältetskulle vara mycket begränsat och risken för intrång i enskilds personUgaintegritet därigenom ringa eller i praktiken obefintlig. Enligt ABAB:sbedömning skulle därför tillstånds- och tillsynsärenden bli av betydligt störreomfattning än vad kommUtén bedömt vara sannolik. Med anledning härav vill jagframhålla att den skiljelinje mellan tiU-ståndspliktig och inte tillståndspliktigTV-övervakning som jag nu har föreslagit är enkel och naturlig. Enligt minmening kan de av ABAB nämnda TV-anläggnngarna för bevakning av gång- och körportarinte utan risk för gränsdragningsprobiem undantas från lagens tillämpnings- 1975/76:194 26 område.De som man får förmoda lättbedömda tillståndsfrågor som det här blir fråga ombör kunna bemästras relativt enkelt. Enligtandra stycket prövas fråga om tillstånd att bruka övervakningskamera avlänsstyrelsen. Att tillståndsprövningen skall ske under och i vissafall arbetstagares medverkan framgår av 6 §. Samråd bör bl.a. ske för de fallatt myndigheter önskar bruka övervakningskamera. Jag utgår t.ex. från attrikspolisstyrelsen i samråd med länsstyrelserna verkar för enhetlighet inomlandet när det gäller frågor om upplysning till allmänheten om poUsens bruk avövervakningskameror. Iparagrafens tredje stycke har tagits in ett bemyndigande för regeringen attförordna om avgift för handläggning hos länsstyrelser av ansökan om tUlstånd. Iparagrafen ges bestämmelser om ansökan i tillståndsärende. Förtillståndsprövningen enligt 6 § fordras att sökanden lämnar vissa grundläggandeuppgifter. Vem brukaren av apparaten är, hans syfte med apparaturen och hur hantänker sig uppnå detta syfte kan sägas rent allmänt vara av betydelse förtillståndsfrågan. Förevarande paragraf innehåUer därför bestämmelser om attsökanden i skriftlig ansökan skall uppge ändamålet med kamerans användning,beskriva den plats där kameran skall anbringas samt lämna uppgifter om denövervakningsanläggning i vilken den skall ingå. Vidangivande av ändamålet med kameran bör sökanden lämna uppgifter också om dennytta som kameran kommer att medföra för honom. Sådana uppgifter är nämligen avbetydelse vid den prövning som företas enligt 7 §. Riskenför intrång i enskildas personliga integritet är i åtskUliga fall beroende avhur en övervakningsanläggning rent faktiskt utformas. Placeringen av kameran, t.ex.dess höjd över markplanet liksom dess prestanda, t.ex. möjligheten att riktakameran och dess förmåga att förmedla närbilder eller bilder under dåligaljusförhållanden, är således av intresse vid tillståndsprövningen. Av betydelseär likaså till vilken plats bilder överförs, mottagarapparaturens prestanda, ombilderna bevaras på videoband eUer på liknande sätt, vem som har tillgång tUl bilderna,samt om kameran utgör en del av en mera omfattande övervakningsanläggning. Enligt8 § förvaltningslagen (1971:290) åligger det tillståndsmyndigheten att-vägleda sökanden om ansökningshandlingen är ofullständig. Av sökanden kanfordras så detaljerade uppgifter att ansökan i princip kan prövas påhandlingarna. För att detta skall vara möjligt kan det vara nödvändigt medskisser och fotografier som utvisar vilka områden Prop.1975/76:194 27 som kan beröras av kameran och vad en tilltänktövervakning i princip kommer att innebära. Är övervakningen mera omfattandeeller kan den av annat skäl antas bli särskilt ingripande för den enskilde, kandet därutöver vara nödvändigt för tillståndsmyndigheten att på platsen bildasig en uppfattning om riskerna för intrång i enskildas personliga integritet. Vid tillståndsprövningen bör även uppmärksammas om det ärmöjligt att utesluta eller begränsa de risker, som apparaturens utnyttjandeannars kan innebära, utan att därmed ändamålet med apparaturen förfelas. Detär naturligt om kontakter under ärendets beredning förekommer mellantillståndsmyndigheten och sökanden. Sådana kan fordras t.ex. för attföreskrifter enligt 7 § skall få lämplig utformning. Är myndighet sökande,följer av länsstyrelseinstruktionen att samråd med myndigheten skall ske.Underlåter sökanden i annat fall att efter anmaning inge erforderligt materialeller eljest medverka till att får de upplysningar som ärnödvändiga för ansökans prövning, kan tillstånd inte meddelas. Detta framgår av6 § med dess krav på att övervakningen skall vara erforderlig och att det skallkunna antas att övervakningen kan företas utan otillbörligt intrång i enskildspersonliga integritet. I paragrafen anges förutsättningarna för beviljande avtillstånd. Enligt kommittéförslaget skulle tillstånd få meddelasendast om övervakningskameran är erforderlig för det uppgivna ändamålet ochanledning saknas att anta att otillbörligt intrång i enskUds personligaintegritet skall uppkomma. Kommittén har inte ansett det vara möjligt att idetalj staka ut förutsättningarna för tillstånd bl.a. med hänsyn till de olikauppfattningar som kan råda om vad som avses med personlig integritet. Avsiktenär emellertid enligt kommittén att säkerställa att inte endast ekonomiskaintressen blir avgörande för frågan om utnyttjande av övervakningsapparaturutan att även hänsyn tas till enskildas anspråk att slippa bli utsatta förövervakning. Under remissbehandlingen har kritik framkommit mot attbestämmelsen om tillståndsprövning är för allmänt hållen för att ge tillfredsställandevägledning. Hovrätten över och menar att det förhållandet att enintresseavvägning skall äga rum och att integritetsintresset i vissasituationer kan komma att åsidosättas mindre väl framgår av den föreslagnalagtexten. Hovrätten anser därför att paragrafen i all synnerhet som det idenna också används ett så obestämt begrepp som "enskilds personligaintegritet" bör omformuleras, så att ovannämnda förhållanden framgårtydligare. Även SAF, och /SR är kritiska när detgäller paragrafens Prop.1975/76:194 28 /SR sätter dessutom ifrågaom det inte bör utsägas att övervakning i brottsbekämpande syfte normalt skalltillåtas inne i butiker, banker och andra sådana lokalt begränsade inrättningar.Eftersom information häro,m skall lämnas i lokalen är övervakningen enligtSACO/SR:s mening inte särskilt besvärande från integritetssynpunkt.Utredningen säger visserligen att inte endast ekonomiska intressen får bliavgörande för frågan om TV-övervakning skall vara tillåten. Det Uggeremellertid anser /SR i kundernas intresse att övervakningen sker påbilligaste möjliga sätt och att svinnet hålls nere. För egen del ansluter jag mig till dem som kritiseratkommitténs lagtext med hänsyn till att den nu aktuella intresseavvägningeninte framgår tillräckligt klart. I första stycket av paragrafen föreskrivsdärför att vid sin prövning av frågan om tillstånd skall tahänsyn dels till sökandens intresse av att få bruka övervakningskameran, delstill det intresse som berörda enskilda kan ha av att övervakning inteförekommer. Tillstånd får meddelas endast om kameran är erforderlig för detuppgivna ändamålet och anledning saknas att anta, att otiUbör-ligt intrång ienskilds personliga integritet skall uppkomma. Den närmare gränsdragningenkring den enskildes skydd överlämnas emellertid åt rättstUlämpningen. Därmedblir det möjligt att låta rådande värderingar under skilda tider ochförhållandena öva inflytande på den intresseavvägning som enligt lagen skallföretas. Jag vill tillägga att sådana omständigheter som att övervakningensker t.ex. för att hålla svinnet nere i en affärsrörelse eller i brottsbekämpandesyfte inte utan vidare innebär att övervakningen bör tillåtas. villjag understryka att sådan övervakning ibland direkt kan ligga i deras intressesom blir utsatta för övervakningen t.ex. en anställds behov av skydd mot överfall. 1 andra stycket uppställs som förutsättning för attlänsstyrelsen skall kunna meddela tillstånd att yttrande har inhämtats från denkommun inom vilken kameran skall brukas. Den principiella utgångspunkten är attövervakning av allmän plats med hjälp av övervakningskamera inte skall fåförekomma. Föreligger det ett behov av att kunna utnyttja övervakningskamera,skall övervakning emellertid tillåtas under vissa förutsättningar. Kanapparatens brukande sägas inte innebära någon fara för enskilds personligaintegritet dier innebär övervakningen med hänsyn till de intressen som uppbärden inte större intrång för den enskilde än han rimligen bör tåla, fårtillstånd att bruka övervakningskamera meddelas. I det enskilda fallet blir detsåledes ofta fråga om en avvägning mellan, å ena sidan, sökandens intresse avatt få bruka apparaturen och, å andra sidan, det intresse som allmjlnheten kanha av att övervakningen inte förekommer. Lokala synpunkter bör därvid tillmätasbetydelse vid en avvägning. Den som är bosatt på viss ort berörs i första handav över- Prop.1975/76:194 29 vakning som förekommer där. Den lokala inställningen tUl TV-övervakningmåste därför beaktas vid intresseavvägningen. Datainspektionen har i sitt remissyttrande anfört att detinte klart framgår om kommunens yttrande skall avse endast ortsopinionen i integritetsfråganeller om även övervakningsintresset skall bevakas. Som jag nämnt är syftetmed yttrande från kommunen att inhämta lokala synpunkter. Kommunen skallsåledes enligt min mening primärt inte anlägga synpunkter på behovet försökanden av att få bruka övervakningskameran. Detta hindrar emellertid inteatt kommunen ibland ändå kan ha anledning att gå in även på denna fråga. Dettagäller särskilt i fall då övervakningen berör ett område som kommunen självansvarar för. Enligt 2 § allmänna ordningsstadgan (1956:617) får bl.a.allmän plats inom stadsplanelagt område inte utan tillstånd av polismyndighetanvändas på sätt som inte överensstämmer med de ändamål för vilken denupplåtits eller anvisats eller som inte är allmänt vedertaget. Innan tillståndmeddelas skall yttrande inhämtas från den kommunala nämnd eller styrelse, somkommunen bestämt. Om denna avstyrker, får tillstånd inte meddelas. har i sitt remissyttrande framhållit att den nu beskrivnakommunala vetorätten inte har berörts i betänkandet och att kommittén i vartfall inte har tagit någon hänsyn tUl den. Enligt förbundets mening synes detinte föreligga någon anledning att i nu aktuella hänseenden begränsa denkommunala vetorätt som föreligger enligt 2 § allmänna ordningsstadgan. Föregen del kan jag dela förbundets sålunda framförda uppfattning att det inte finnsskäl att i detta sammanhang göra ändring i de regler om tillståndsplikt somgäller enligt 2 § allmänna ordningsstadgan. Skulle därför tillstånd krävasenligt allmänna ordningsstadgan för att få bruka kameran bör ansökan åtföljasav handlingar som utvisar att sådant tillstånd meddelats. Jag vill emellertidframhålla att enligt min mening torde det förhållandet att en allmän plats blirföremål för TV-övervakning knappast medföra att platsen enbart därigenom skallanses bli använd för annat ändamål än det för vilken platsen har upplåtitseller anvisats och inte heller att platsen används på ett sätt som inte ärallmänt vedertaget. För tillstånd förutsätts att övervakningskameran ärerforderlig för det ändamål, som sökanden har uppgivit. Har sökanden inteförebringat omständigheter, som utvisar att han har ett klart behov av kameran,skall som nämnts under 5 § ansökan enbart av denna anledning lämnas utanbifall. Är emellertid kameran erforderlig för honom, skall tillstånd meddelas,om anledning saknas att anta att kamerans brukande kan komma att medföraintrång i enskilds personUga integritet. För kameror som utnyttjas i annatsyfte än personövervakning men som kan förmedla också en begränsad och frånintegritetssynpunkt oväsentlig information om personer bör tillstånd därför iregel meddelas. Detta gäller bl.a. de ovan under I § omnämnda TV-kamerorna somkan komma att utnyttjas Prop.1975/76:194 30 av SR och de under 4 § behandlade TV-anläggningarna förbevakning av gång- eller körportar. Kan däremot intrång i enskilds personligaintegritet befaras, skall tillstånd inte meddelas med mindre sökandens intresseatt få bruka apparaturen är så beaktansvärd i jämförelse medintegritetsintresset, att intrånget inte kan anses otillbörligt. Vid denintresseavvägning som sålunda skall företas bör även uppmärksammas, i vad måndet är möjligt att genom föreskrifter enligt 7 § utesluta eller begränsa riskenför de enskildas integritet i sådan omfattning att övervakningen ej blir otUlbörlig. Som jag har anfört skall länsstyrdsen vid denintresseavvägning som skall företas enligt paragrafens första stycke beaktadels sökandens intresse av att få bruka kameran, dels det intresse som denenskilde kan ha av att övervakning inte förekommer. 1 de fall då en övervakningskamerasom brukas av arbetsgivare kan riktas mot en arbetsplats som ärallmän plats., t.ex. en butikslokal bör som jag har anfört i den allmännamotiveringen särskild vikt läggas vid de anställdas uppfattning.