prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — Kommitténdiskuterar de i gällande rätt angivna minimitiderna för erhållande av nyttkörkort efter återkallelse. Kommittén understryker att det från vissa synpunkterkan ses som önskvärt om körkortsingripandet kunde bestämmas att vara under dentid trafikanten är trafikfarlig. Det finns emellertid inte något instmmentgenom vilket man annat än undantagsvis kan mäta när trafikfarligheten upphör.Kommittén har kommit till slutsatsen att trafikbrottets svårighetsgrad iprincip får bli avgörande för körkortsingripandets längd även ifortsättningen. SärskUda överväganden måste dock göras i de fall därutredning om t. ex. brister i kunnande eller färdigheter verkligen föreligger,bl. a. med hänsyn till behovet av rehabiliteringsåtgärder m. m. Såvälindividual- som allmänpreventiva synpunkter måste i normalfallen läggas pålängden av ingripandet. Ofta står emellertid dessa synpunkter mot varandra.Från individualpreventiv synpunkt torde i allmänhet ett kort ingripande varaatt föredra. En längre tids avbrott i trafikträningen utgör en riskfaktor omtrafikanten skall återvända tUl trafiken. Vidare medför en längre tidskörkortsingripande att de sociala konsekvenserna av ingripandet bliraUvarligare än om ingripandet avsett endast . De socialabiverkningama måste ses som något från trafiksäkerhetssynpunkt negativt.Kommittén erinrar också om att den allmänprevenliva effekten av olikakörkortsingripanden är omstridd. Mot bakgrund av vad kommittén har anfört omde individualpreventiva trafiksäkerhetssynpunkterna anser kommittén att delånga återkallelsetidema bortsett från fall där t. ex. brister i kunnandeteller färdigheten konstaterats måste användas med stor försiktighet.Kommittén kan därför inte ansluta sig till den praxis som f. n. tillämpas ochsom innebär att normaltiden för ingripande vid t. ex. rattfylleri ofta är 2,5år. Den normala tiden för ingripanden vid svårare trafikbrott bör enhgt kommitténi det stora flertalet fall kunna minskas till hälften. 1 det mera nyanseradesystem som kommittén föreslår bör körkortsspärren i dessa fall kunna bestämmasinom ramen ett till . Tider överstigande bör förbehållas allvarligafall av grov vårdslöshet i trafik och återfall i trafikbrott. Som en väl avvägdreaktion betecknar kommittén däremot den i dagens praxis tillämpadeaterkallelsetiden i sådana faU då föraren har kört i uttröttattiUstånd, inte iakttagit stopplikt före färd ut på huvudled, kört påfotgängare på övergångsställe, kört mot rött ljus och framkallat fara förtrafikolycka, gjort sig skyldig till trafikfarlig omkörning, kört medbristfälliga bromsar eller gjort sig skyldig till allvarligare 1975/76:155 41 smitning.Kommittén erinrar också om att den förordar att körkortsingripande böranvändas i många fall där åtgärden f. n. endast blir böter och över huvud tagetpå ett mera nyanserat sätt än f. n. Spärrtider ned-emot en månad ger möjUghetertill en nyansering med hänsyn till omständigheterna i det enskUda fallet. Isitt lagförslag anger kommittén de marginaler inom vilka tiden förkörkortsspärr skall kunna bestämmas. De föreslagna gränserna utgör en månadresp. från den dag rätten att föra körkortspliktigt fordon fråntogsföraren. I fråga om den som efter förvärv av körkort har gjort sig skyldig tillgrov vårdslöshet i trafik eller rattfyUeri skall minimitiden dock vara ett år.Har brottet bestått i anstiftan eller medhjälp tUl brottet skall emellertid nusagda minimitider inte gälla. Vidare skall de inte heller gälla vid rattfyUeriom omständighetema är mildrande. Som exempel på mildrande omständigheter nämnerkommittén bl. a. körning på en ringa trafikerad väg samt vissa nöd-och tvångssituationer. Kommitténdiskuterar också om trafikolycka med dödlig utgång eUer personskada skallmedföra aUvarligare körkortsingripande än en olycka utan sådana effekter.Kommittén avvisar principer av detta slag och betonar att enbart graden avtrafikfarlighet i trafikantens handlande bör tillmätas betydelse. Kommitténbehandlar även möjligheten att besluta om återkallelse av körkort för förarenslivstid men förordar inte en sådan regel. Erfarenheter från andra länder visaratt en regel om återkaUelse på livstid är för sträng och för summarisk för attkunna användas efter sin ordalydelse. En annan aspekt som kommittén tar upp rördifferentiering av körkortsspärrens längd med hänsyn til! Kommittén menar emellertid att det inte finns något bärandeskäl för en sådan differentiering. 3.7.4Körkortsspärrens inverkan på straffet Kommitténföreslår en regel som innebär att om körkortsspärr beslutas, kan det men somföraren därigenom lider beaktas när påföljd bestäms för brottet. 1 motiventill den föreslagna bestämmelsen uppger kommittén att det som ett argument förhandläggning av frågor om körkortsingripande vid allmän domstol ofta harframhållits, att domstolen vid bestämmandet av påföljd har möjlighet att beaktadet men som den tiUtalade förorsakas genom ingripandet.Trafiknykterhetskommittén behandlade frågan i sitt betänkande (SOU 1963: 72)Nykterhet i trafik och menade att en viss ömsesidig påverkan borde kunnaförekomma mellan straffmätningen och bestämningen av minsta förlusttid.Förslaget vari förutsattes att handläggningen av ärenden omkörkortsingripanden skulle flyttas över tiU aUmän domstol fick ett blandatmottagande hos remissinstanserna och ledde inte till lagstiftning. Kommitténerinrar också om andra likartade bestämmelser om påver- 1975/76:155 42 kansregler,t. ex. den förlust som ämbetsman lider genom avsättning eller suspension ellermotsvarande (jfr numera 33 kap. 9 § första stycket ). att enligt 26 § tredje stycket utlänningslagen (1954: 193)skaU förvisning beaktas på motsvarande sätt. 3.8Förarprov efter återkaUelse och mdragning Kommitténföreslår att körkort som dragits in på grund av sjukdom eUer liknandeförhåUanden skall återlämnas till föraren så snart det förhåUande som harföranlett indragningen har upphört. Har mer än förflutit frånindragningen eller har körkortet dragits in på körkortshavarens egen begäran,skall dock krävas att denne ansöker om nytt körkort. I sådant fall skall alltsåförarprov avläggas. Kommittén menar att det i dagens ofta mycket krävandetrafikmiljö inte är lämpligt att utan prövning av kompetensen släppa utförare som har varit borta från trafiken så som vilket är dentid som accepteras f. n. Ifråga om körkortsåterkaUelse föreslår kommittén en liknande regel, nämligen attkörkortet även om återkallelsebeslutet inte har vunnit laga kraft skallåterlämnas tUl föraren efter spärrtidens slut, om spärrtiden harbestämts . Förordnande om teoretiskt förarprov skallemellertid kunna ske även om spärrtiden är kortare. Kommittén framhåller att enkörkortsåterkallelse ger särskild anledning till en mera ingående granskning avförarlämpligheten, om den dömde på nytt önskar behörighet att förakörkortspliktigt fordon. I princip bör därför en fullständig omprövning ske avförutsättningarna för körkortsförvärv om den dömde åter vill förvärva sådanbehörighet. Ju allvarligare körkortshavaren har förbrutit sig mot trafikreglerna,desto större är anledningen att noga pröva frågan om återinträde i trafiken.Har körkortsspärren avsett endast , kan det dock finnasanledning till en viss nyansering av den tidigare uttalade principen om enfullständig nyprövning. Om föraren har varit borta från trafiken högst sexmånader måste det anses onödigt att låta honom genomgå ett nytt fullständigtförarprov. Kommitténföreslår en ny form av körkortsingripande, nämligen viUkorligkörkortsåterkaUelse. Sådan återkallelse skall kunna meddelas omåterkallelsegrund föreligger och det finns anledning anta att körkortshavareni fortsättningen vinnlägger sig om att följa trafikens regler. Återkallelsenfår emellertid inte göras vUlkorlig om körkortshavaren efter det att han harförvärvat körkortet har gjort sig skyldig tUl grov vårds- 1975/76:155 43 lösheti trafik eller rattfylleri, men väl om han har gjort sig skyldig tiU anstiftaneller medhjälp till sådant brott. Inte heller skall villkorlig återkallelsemeddelas om det i annat fall med hänsyn till den allmänna respekten förtrafikens regler krävs att återkallelsen är ovUlkorlig. Villkorligkörkortsåterkallelse skall kunna förenas med förbud att under lägst en månadoch högst föra körkortspliktigt fordon. En prövotid om två årskall gälla. Rätten skall kunna föreskriva att den som har meddelats villkorligkörkortsåterkallelse skall underkasta sig läkarvård, nykterhetsvård ellerannan vård, behandling eller utbUdning som har betydelse för hans förmåga attföra körkortspliktigt fordon. Följer körkortshavaren inte vad som har ålagtshonom eller begår han nytt trafikbrott skall rätten kunna vidta olikaåtgärder, nämligen tilldela honom varning, meddela honom sådant körförbud somnyss nämnts, förlänga prövotiden eller undanröja den villkorligakörkortsåterkallelsen och besluta om ovillkorlig återkallelse i stället. Näråtgärd av nu nämnt slag aktualiseras, skall trafikkonsulenten göra amnälan tillåklagaren, som prövar om han skall föra talan i saken inför rätten. Kommitténanför att förslaget om viUkorlig körkortsåterkaUelse skall ses mot bakgrund avvad kommittén har framhållit om viklen av att reglema ger tiUfäUe tillnyansering och anpassning tUl vad som i varje särskilt fall kan anses varaändamålsenligt för att påverka trafikanten i positiv riktning. uppfattning får man genom villkorlig återkallelse förutsättningaratt åstadkomma ett bättre psykologiskt och pedagogiskt resultat än med varning.Kommittén motiverar emellertid inte detta uttalande. Villkorlig återkallelsebör kunna användas inte enbart i situationer där man nu ger varning utan ocksåi fall som leder till körkortsåterkaUelse. 1fråga om regeln att villkorlig återkaUelse inte får meddelas om den aUmännarespekten för trafikens regler kräver ovillkorlig körkortsåterkallelse uttalarkommittén, att allvarligare faU av rattonykterhet kan föras till dennakategori. Om den tilltalade har haft en alkoholhalt i blodet som har varithögre än bör villkorlig återkallelse förekomma endastundantagsvis. Regeln syftar också på dem som återfaller i allvarligatrafikbrott. Vidare kräver allmänprevenliva hänsyn att den som bryter motregler som är grundläggande för trafiksäkerheten inle beviljas villkorligkörkortsåterkallelse. Beträffandedet kortare körförbud som en villkorlig återkaUelse enligt förslaget skallkunna kombineras med anför kommittén, att ett sådant förbud kan vara motiveratav såväl individualpreventiva som allmänpreventiva skäl. Det kan sägas utgöraen del i en reaktionsform på skalan mellan villkorlig och ovillkorligåterkallelse. Reaktionsformen bör enligt kommitténs mening kunna passa vidvissa former av rattonykterhet, t. ex. där alkoholhalten hos föraren har varituppemot . Kommittén betonar emellertid att i dessa fall inte enbartalkoholhalten 1975/76:155 44 utanockså andra omständigheter måste tillmätas betydelse. att det korta ingripandet även medför att de inte önskvärda socialakonsekvenserna av det kan undvikas eller minskas. För den enskUde innebär ettkortare förbud att föra körkortspliktigt fordon en allvarlig erinran om viktenav att följa trafikens regelsystem. Kommitténanser det vara av vikt att trafikanterna på ett effektivt sätt informeras om deallvarliga konsekvenser som kan följa av trafik-brottsUghet. Åtgärder måstevidtas för att förebygga att en körkortshavare genom upprepadtrafikbroltslighet försätter sig i den situationen att hans körkort måsteåterkallas. Kommitténväcker tanken att införa ett s. k. pricksystem. Ett sådant kan beskrivas som enmetod för att dels erinra trafikanterna om följderna av fortsattfrafikbrottslighet, dels välja ul sådana förare som på grund av upprepadbrottslighet måste kontrolleras närmare. Varje förseelse som omfattas avsystemet föranleder ett visst antal prickar. Dessa registreras och närkörkortshavaren har uppnått ett visst prickantal kan olika åtgärder vidtas.Pricksystem finns i olika länder och kan vara något olika utformade. Iallmänhet innebär de emellertid inte att ett visst antal prickar är liktydigtmed att körkortet återkallas. I stället medför en viss uppnådd pricknivå attvederbörande myndighet prövar vilka åtgärder som skall vidtas. Kommitténredovisar olika fördelar med ett pricksystem. Först och främst pekar kommitténpå att det enligt utomlands vunna erfarenheter har en trafiksäkerhetsfränijandeeffekt. I detta avseende framhåller kommittén att systemet bygger på fastaregler som varje körkortshavare genom information från myndigheternas sida bÖrkänna tiU. Han kan göra klart för sig att ett visst antal prickar alltid medföratt körkortsmyndigheten närmare granskar hans förutsättningar att uppträda itrafiken. Pricksystemet får på detta sätt en bättre pedagogisk effekt än nuvarandeordning. Vidare medger pricksystemet att man effektivt kan spåra upp dem somgör sig skyldiga till återfaU, varigenom mera effektiva körkortsingripanden kansättas in. Det är enligt kommittén svårt att ange hur stortrafiksäkerhetseffekten kan bli. Praktiska erfarenheter från visar atttrafikolyckorna där minskade i sambaid med att pricksysteminfördes. Ettpricksystem anses också ge ökad rättssäkerhet och skapa förutsättningar föratt körkortsmyndighetemas praxis blir enhetligare än vad som är fallet . Vidaremedger ett pricksystem att handläggningsformerna kan göras enklare ochrationellare. I ett genomfört pricksystem kan nämligen den första utgallringenav de fall då en närmare granskning behöver göras 1975/76:155 45 skemed hjälp av automatisk databehandling. Efter utgallringen vidtar den egentligaprövningen av de kvarvarande fallen hos körkortsmyndigheten. Av ett författningsutkastsom presenteras av kommittén framgår närmare detaljer i ett för svenskaförhållanden anpassat pricksystem. Förslaget skall enligt kommittén ses somett exempel på hur ett pricksystem kan utformas. Kommittén har inte tagitstäUning till graderingen mellan olika typer av trafikbrott, i vilken delförslaget har utformats av en arbetsgmpp inom kommittén. För en närmare redovisningav kommitténs förslag beträffande pricksystemet får jag hänvisa tillbetänkandet. Kommitténanser att det i nu gällande bestämmelser om straff- och körkortspåföljder intefinns något positivt moment. Detta ses som en brist, eftersom det bör varanaturligt att man inom trafikrätten försöker hjälpa trafikanterna att undvikaåterfall i brott. Vid övervägandet av återanpassningstanken konstateras attolika undersökningar främst från inte synes ge något entydigt svarbeträffande de trafiksäkerhetsfrämjande effekter som man kan uppnå. Ettundantag synes vara , där bl. a. gruppsamtal anses ha gett godaresultat. Kommittén framhåller atttrafiksäkerhetsinformationen inte når ut tiU alla trafikanter, och att dettagäller bl. a. dem som bryter mot trafikreglerna. En undervisning i dennakategori kan därför förväntas vara särskilt betydelsefull, varvid dock krävsett positivt svar hos den enskilde. Kommittén finner attövervägande skäl talar för att det på ett eller annat sätt öppnas en möjlighetatt införa undervisning som behandlingsform vid trafikbrott. Olika lösningardiskuteras när det gäller att inordna undervisningen i det rättsliga systemet.Kommittén framhåUer värdet av att den enskilde känner det som en belöning atthan aktivt medverkar i ett rehabiliteringsprogram och förordar bl. a. en vissförkortning av spärrtiden vid körkortsåterkallelser eller en reduktion avprickbelastningsnivån för den som har genomgått en av trafiksäkerhetsverketgodkänd kurs. Beträffande kursernasuppläggning anför kommittén att trafiksäkerhetsverket bör överväga kurser avolika omfattning. Särskilda utbUd-ningsprogram kan komma i fråga för dem somhar gjort sig skyldiga tUl t. ex. trafiknykterhetsbrott. Verket bör enligtkommitténs mening också överväga att komplettera eller ersätta vissa kurser medgmppsamtal. Vidare fömtsätter kommittén att bl. a. den utbUdning som ges inomvissa frivilliga trafiksäkerhets- och motororganisationer skall kunna tas tiUvara i sammanhanget. 1975/76:155 46 frågan om trafikutbUdning för dem som är intagna i anstalt.Kommittén finner att en sådan utbUdning är väsentlig från flera olikasynpunkter, bl. a. med hänsyn till trafiksäkerheten och för den dömdesrehabilitering. De betydande svårigheter som man möter vid anordnandet avutbildningen understryks dock. Trots dessa anser kommittén emellertid attförsök bör göras och hänvisar till åtgärder som har företagits utomlands. 3.12Underlätelse av körkortsingripande, m. m. Kommitténföreslår att återkallelse på grund av trafiknykterhetsbrott får underlåtas, omkörningen har avsett kort flyttning av fordonet på gård, parkeringsplats ellerhärmed jämförbart område och risken för trafikolycka har varit obetydlig.Huruvida denna förutsättning är uppfylld får bedömas med hänsyn till samtligaomständigheter i samband med körningen. Kommitténföreslår vidare att vid spärrtider skall rätten, när harförflutit, kunna meddela beslut om nedsättning av spärrtiden. Sådant beslutskall få meddelas endast när särskilda skäl föranleder till det. Kommitténanför att regeln fyller funktionen av en "säkerhetsventil", somkanske annars måste komma tUl stånd genom ett dispensförfarande hosregeringen. Kommittén påpekar att beslutet om nedsättning av spärrtiden intebör medföra att vederbörande automatiskt får nytt körkort. Han har att i vanligordning genomgå nytt körkortsprov. Beslutet bör ha endast den innebörden attdet eller de brott som har föranlett spärren inte längre utgör hinder mot attbevilja föraren körkort. 3.13Behörighet att föra taxi Kommitténerinrar om att otuktsbrott i viss utsträckning i praxis har ansetts utgörahinder för innehav av trafikkort men inte för körkort. Denna praxis synesfrämst ha motiverats utifrån de särskilda krav som bör ställas på förare somyrkesmässigt befordrar personer. Deställningstaganden som kommittén har gjort beträffande förarurvalet innebäratt frågan om särskilda krav på förare av automobil i yrkesmässig trafik måsteövervägas på nytt. Kommittén har nämligen intagit den principieUa ståndpunktenatt körkortet inte skall ses som ett bevis på medborgerligt förtroende utanenbart som ett bevis på att innehavaren uppfyller de trafiksäkerhetskrav somsamhället har ställt upp för innehavare av körkort. Med detta synsätt blir t.ex. en person som gjort sig skyldig till våldsbrott eller stöld inte redan pågrund därav diskvalificerad som bilförare, vilket kan bli fallet. Detanförda betyder att, om särskUda krav skall sfäUas på den som för bil iyrkesmässig trafik, kommitténs förslag till körkortsreform behöverkompletteras med särskUda regler i angivna hänseende. 1975/76:155 47 Vadgäller taxitransporter kan det enligt kommittén anföras vägande skäl för att ivissa avseenden särbehandla dem. Taxi används således ofta för transporter aven särskild karaktär. Inte minst handikappade ges genom taxi möjlighet attutnyttja olika samhällsfunktioner. Även transporter av barn tUl skolor etc. ärvanliga. Taxitrafiken är på det sättet okontrollerad att föraren inte har någontidtabell att följa. Föraren rör sig också utan särskild planering inom ettförhållandevis vidsträckt område. Vidare är föraren inte sällan ensam med sinpassagerare. Därtill kommer att passagerarna ofta utgörs av barn eller andrapersoner som kan anses ha särskilt svårt att avvärja ett angrepp från en annanperson. Det nu anförda gör att en taxiförare har stora möjligheter att t. ex.med våld eller i sexuellt avseende förgripa sig mot en passagerare. Kommitténförordar att för förare av personbil och lätt lastbil i yrkesmässigpersonbefordran införs ett särskUt behörighetskrav. Droskförar-yrket bör intelå utövas av person beträffande vilken det finns skäl antaga att riskföreligger att han skall utsätta passagerare för angrepp mot liv eller hälsa (3kap. BrB, jfr också 4 kap. BrB) eller för sedlighetsbrott (6 kap. BrB). 3.14Handläggning av frågor om körkortsingripande Närdet gäller frågan om vilken instans länsrätt eUer tingsrätt som skall prövafråga om körkortsåterkallelse på grund av brott är ett problem att flertalettrafikbrott aldrig kommer inför domstol utan endast tas upp istrafföreläggande eller föreläggande om ordningsbot. Det är mot denna bakgrundsom kommittén överväger frågan om en samordning av körkortsingripande ochstrafföreläggande. Kommitténanför att den tidigare principen om att strafföreläggande skulle användasendast vid brott av ordningskaraktär torde få anses genombmten genom detav antagna förslaget (prop. 1968: 82) om vidgattillämpningsområde för strafföreläggande. Härigenom tillämpas detta institut nuäven vid t. ex. brottsbalksbrott med fä.igelse i straffskalan. Erfarenheternaav den genomförda lagändringen har, enligt vad kommittén har inhämtat, varitgoda. Det torde därför kunna antas att den utveckling som har pågått aUtsedanrättegångsbalken infördes och som inneburit en vidgad användning avstrafföreläggande inte kommer att avstanna. För trafikbrottens del kan detsålunda förväntas att utvecklingen går i den riktningen att strafföreläggandekommer att användas vid allt grövre vårdslösheter och vid t. ex. vissa enklaretrafiknykterhetsbrott. Härför talar också den internationella utvecklingen. Enväsentligt hämmande faktor på utvecklingen torde dock vara att den misstänkte,med hänsyn tUl ovissheten 1975/76:155 48 omstrafföreläggandets konsekvenser för körkortet, inte anser sig kunna godkännastrafföreläggande. Kommitténanför att det bör undvikas att den enskilde belastas med en från hans synpunktonödigt omständlig procedur. Det måste för allmänhetens förståelse förrättsväsendet anses vara av vikt att handläggningssystemet inte innehållermoment som ter sig meningslösa. Det gäller i synnerhet i t. ex. sådana faU därden enskilde inte har någon invändning mot ett av myndigheterna planeratingripande. En jämförelse mellan handläggning av körkortsingripande vidlänsrätt å ena sidan och strafföreläggandesystemet å andra sidan anses avkommittén visa likheter i de fall då förhandling inte äger rum. Vad gällerpersonalens kompetens torde det inte kunna göras gällande att det föreliggernågra olikheter vare sig vad gäller utbildning eller på annat sätt mellanåklagare och domare vid länsrätt. Däremot har beslutanderätten i körkortsfrågorvid länsrätterna anförtrotts domare med längre tids erfarenhet av administrativtarbete. För att jämförbarhet skaU nås torde det därför vara nödvändigt att vidövervägandena utgå från att även på åklagarsidan särskilda behörighetsreglermåste gälla. Det kan också sägas att länsrättens beslut kan överklagas mendäremot inte ett beslut av åklagare att utfärda strafföreläggande. Mot dettakan emellertid invändas att straffföreläggandet får rättsverkningar endast iförhållande till den enskilde i de faU då denne godkänner föreläggandet. Kravetpå godkännande vid strafföreläggande torde därför kunna ses som enrättssäkerhetsgaranti jämförbar med den enskUdes rätt att överklaga ett beslutav länsrätt. Äandra sidan talar den gäUande principen att inte svårare straff än böter fårtas upp i strafföreläggande för en återhållsamhet i fråga om att ta upp längretids körkortsingripande i sådant föreläggande. Enregel av innebörd att fråga om körkortsåterkallelse alltid måste prövas avallmän domstol i samband med prövning av ansvarsfrågan dvs. attkörkortsfrågan inte finge tas upp i strafföreläggande skulle kunna leda tillett ökat antal mål vid domstolarna och en onödig kom-plicering avstraffprocessen i vissa fall. Å andra sidan skulle angivna nackdelar troligenkompenseras av att förarna blev villigare att godkänna strafföreläggande i trafikmål,eftersom de inte skuUe behöva befara att strafföreläggande i efterhand läggstill grund för körkortsingripande. Trots detta måste det emellertid ses som enallvarlig olägenhet att inte kunna ta upp körkortsfrågan i strafföreläggande. att det från rättssäkerhetssynpunkt inte torde kunna riktasnågra invändningar mot att man i strafföreläggande tar upp beslut om vissakortare körkortsåterkallelser. Detta skulle ligga i linje med den nya syn påinstitutet som har brutit igenom och som har fått sitt klarasteuttryck genom antagandet av de i prop.