prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — För skador på motorfordon och därmed befordrad egendoni skall däremoti princip inte utgå trafikskadeersättning i andra fall än när de uppkommer vidkollision med annat motorfordon. Vid sådana kollisionsskador skall ersättningenutgå från del andra fordonets trafikförsäkring, om skadan har orsakats genomvållande i samband med förandel av detta fordon eller genom bristfällighet pådet fordonet. Det nuvarande presumtionsansvaret skall alltså inte längretillämpas i något fall. Utredningens förslag har fått elt i huviulsak positivtmottagande vid remissbehandlingen. . Några remissinstanser anser dock alt manbör ta steget fullt ut och även beträffande skador som tillfogas ellmotorfordon och därmed befordrad egendom införa ett system med ersättning påobjekliv grund från trafikförsäkringen för detta fordon. Andra remissinstanserkritiserar utredningsförslaget för att tlet i fråga om personskador vidkollision mellan flera motorfordon kommer alt medföra.en omfördelning avförsäkringskostnaderna mellan olika grupper av försäkringstagare, något som isin tur kommer att påverka försäkringspremierna. I några yttranden framhållsvidare att trafikskadesystemet även i fortsättningen bör anknyta lill allmännaskadestånds- uch försäkriagsrätlsliga principer i stället för atl konstruerassom ell fristående ersättningssystem. Även beiräffande enskildheter i förslagetanförs viss kritik. För min del anser jag alt en självklar målsättning förreformarbetet på trafikskadeområdet bör vara att utjämna de hittillsvarandeskillnaderna mellan olika kategorier skadelidande. Delvis är skillnadernasådana att de inle kan godtas från sociala och humanitära synpunkter. Vidarebör rätten till ersättning för personskada i princip inte påverkas av medverkantill skadan på den skadelidandes sida. En strävan b()r givelvis också vara attutforma de nya trafikskadereglerna så att de leder tiU en enkel och billigadministration av ersättningssystemet som de medför en frånriskfördelningssynpunkter rationell fördelning av kostnaderna för trafikskador.Hn utgångspunkt bör slutligen vara att ersäUning liksom garanteras denskadelidande genom tvingande bestämmelser om obligatorisk trafikförsäkring. Behovet av reformer på traflkskadeområdet är utan tvekanstörst när det gäller personskador. Beträffande dessa skador innebärutredningens förslag att man tar bort de nuvarande skillnaderna i behandlingenmellan å ena sidan ägare, brukare och förare och å andra sidan övrigaskadelidande. Utredningsförslaget begränsar också de nuvarande möjligheternatill jämkning av ersättning för personskada på grund av medverkan från denskadelidandes sida. Förslaget om att ersättning för personskador skaU utgå påobjektiv grund innebär vidare att skaderegleringen förenklas och kangenomföras snabbare. Beträffande personskador uppfyller alltså utredningensförslag i allt väsenlligl de krav som jag har ställt upp när det gällergenomförandet av nya trafikskadercgler. Det är i huvudsak ondast på en punktsom jag ställer mig kritisk. Jag delar sålunda den under remissbehandlingenframförda uppfattningen att förslaget medför en ej önskvärd omfördelning avförsäkringskostnaderna mellan olika grupper av motorfordonsägare. Reglernastrider i denna del mol intresset av att kostnaderna vid trafikskador fördelasså att de står i rimlig proportion till skaderiskerna inom varje urskiljbarkategori. Enligt min mening är det emellertid möjligt atl inom ramen för detföreslagna ersättningssystemet utforma personskadereglerna så att det angivnaönskemålet tillgodoses utan att de fördelar som systemet i övrigt innebärbehöver gå förlorade. Jag återkommer till denna fråga i ett senare sammanhang. När det gäller sakskador är uppenbarUgen de sociala skälenför en reform mindre starka. Inte heller i övrigt är förhållandena sådana attdet finns anledning att göra några mera ingripande ändringar i den nuvarandeordningen på sakskadcområdet. Som jag skall återkomma till anser jagsålunda inte att man nu bör genomföra en reform som innebär att skador på ett fordoneller på egendom som befordras med fordonet skall ersättas från fordonets egentrafikförsäkring. Däremot finner jag det välbetänkt att slopa det nuvarandepresumtionsansvaret vid skador på egendom utanför fordonet och ersätta det medandra former av ansvar. Utöver vad jag nu har sagt får. reformarbetet päsakskadeomrädel inriktas på att inom ramen för det nuvarande systemet förenklareglerna så långt det är möjligt. En särskild fråga är hur det nya ersättningssystemet börkonstrueras rent tekniskt. Valet står mellan att även i fortsättningen åläggaägare, brukare och förare ett personligt skadeståndsansvar som täcks avtrafikförsäkringen och atl inrätta ett från skadeståndsrättcn helt friståendeförsäkringssystem. Någon större praktisk betydelse har denna fråga knappast.Frän lagteknisk synpunkt synes också metoderna vara i huvudsak likvärdiga. Enkomplikation föreligger emellertid när det gäller ägares, brukares och föraresrätt till ersättning. Eftersom de inte kan vara skadeständsskyldiga mot sig själva,kan konstruktionen med ett personligt skadeståndsansvar inte användas i dettafall. lin sådan konstruktion måste alltså för deras del kompletteras med reglerom obligatorisk olycksfallsförsäkring. Härigenom kompliceras emellertid rcgclsystcmel. Prop.1975/76:15 62 Detta talar för alt man i stället bör välja lösningen medett självständigt försäkringssystem. Denna lösning framstår också som dennaturligaste med tanke på att ersättningen i realiteten utgår urtrafikförsäkringen och inte utges av någon enskild person. Det är då närmast enfiktion att tala om ett personlig! l'å grund av det sagda förordar jag attersättningssyslemel frikopplas från skadeståndsrätten och utformas som ettsjälvständigt försäkringssystem. Detta hindrar inte att man, närförutsättningar för ersättning föreligger, även i fortsättningen besiämmerersättningsbeloppen med tillämpning av de principer som gäller inomskadeständsrälten. Principen bör alltså bl. a. vara att den skadelidande skallha full ersättning för sin skada. Som utredningen har framhållit bör man vid utformningen avnya trafikskadercgler självfallet beakta att man inte försvårar elleromöjliggör en fortsatt tillämpning av de internationella överenskommelser somf. n. gäller för del. Utredningens förslag tillgodoser detta krav. Av vad jag nu har anfört framgår att jag i allt väsentligtansluter mig till utredningens förslag i fräga om de principer som bör liggatill grund för Ett nytt ersättningssystem på trafikskadeområdet. Också i övrigtsynes utredningens förslag väl avvägt. Även om tekniska och sakliga ändringarär påkallade på vissa punkter, anser jag att förslaget som helhet är väl ägnatatl läggas till grund för lagstiftning. De nya reglerna bör, som utredningenhar förordat, tas in i en särskild trafikskadelag, som får ersätta såvälbUansvarighetslagen som trafikförsäkringslagen. 5.2 TUlämpningsområdet för ett nytt ersättningssystem Bestämmelserna i bilansvarighetslagen ochtrafikförsäkringslagen är tillämpliga på motordrivna fordon. S. k. motorredskap- dvs. fordon som är inrättade huvudsakligen som arbetsredskap och som ärkonstruerade för en hastighet av högst . och endast med svårighet kanändras flll högre hastighet - faller dock i allmänhet utanför tillämpningsområdet.När ett sådant fordon orsakar skada blir ersättningsfrågan alltså att bedömaenligt bestämmelserna i skadeståndslagen, och de skadelidande åtnjuter inteekonomiskt skydd genom något obligatoriskt försäkringssystem. I trafikförsäkringslagen gäller ett undantag frånförsäkringsplikten för s. k. områdesfordon, dvs. motorfordon som användsuteslutande inom järnvägs- eller fabriksområde eller inhägnat tävlingsområdeeller annat sådant inhägnat område. Dessa fordon omfattas däremot avbilansvarighetslagen. Det skärpta skadeståndsansvar som enligt denna lag åvilarägare, brukare och förare av motorfordon gäller alltså även när skadan harorsakats av ett områdesfordon. Ersättningen läcks dock inte av denobligatoriska traflkförsäkringen. Varken molorredskapen eller områdesfordonen är f. n.underkastade registreringsplikt. 1 betänkandet (SOU 1974:26) Motorredskap har 1975/76:15 63 emellertid motorredskapsutredningen föreslagit att iprincip alla motordrivna fordon, alltså även motorredskap och områdesfordon,skall vara registreringspliktiga. Från sådan skyldighet undantas dock fordonsom används inom inhägnat tävlingsområde (framför allt s. k. tävlingsfordon).Motorredskapsutredningen förordar vidare att motorredskapen förs in under såvälbilansvarighetslagen som trafikförsäkringslagen och att undantaget i sistnämndalag för områdesfordon utmönstras utom såvitt gäller fordon som användsuteslutande inom inhägnat tävlingsområde. Betänkandet har remissbehandlats ochär f. n. föremål för överväganden inom . Enligt trafikskadeutredningen bör det nyatrafikskadesystemet omfatta alla motordrivna fordon med undantag endast förfordon som är avsedda att föras av gående. Trafikskadelagen skall alltsåtillämpas även på motorredskap och områdesfordon. Också tävlingsfordon skallenligt utredningens förslag underkastas de nya reglerna och alltså bl. a. varaförsäkringspliktiga. Under remissbehandlingen har någon erinran inteframställts mot trafikskadeutredningens förslag att de nya trafikskadereglernaskall tillämpas även på motorredskap. Inte heller förslaget atl omrädesfordonskall omfattas av den nya lagen har i allmänhet föranlett någon erinran. Vissamotorcykelorganisationer anser dock att tävlingsfordonen även i fortsättningenbör undantas från trafikförsäkringsplikt. Enligl försäkringsinspektionen ärdef en förutsättning för utredningens förslag i fråga om dessa fordon att deockså underkastas registreringsplikt, varför motorredskapsutredningens förslagpå denna punkt bör frångås. För min del anser jag atl det för en effektiv kontroll avtrafikförsäkringspliktens fullgörande är önskvärt att denna skyldighet sålångt möjligl sammanfaller med registreringsplikten. Redan nu gällervisserligen beträffande mopeder att de är försäkringspliktiga utan att behövaregistreras. Denna ordning får dock ses som ett undantag, motiverat av att ettregistreringssystem för mopeder skulle bli alltför dyrt i förhållande till delåga försäkringspremier m. m. som det här är fråga om. Bortsett frånkontrollsynpunkterna talar också andra skäl för att de fordon som omfattas avden nya lagen också bör vara registreringspliktiga. Om försäkringsskyldighetenknyts lill registreringsplikten får man sålunda garantier för att fordonenunderkastas besiktning, vilket måste vara av värde vid bestämmandet avförsäkringspremier m. m. Vad jag nu har sagt om angelägenheten av att ha eltsamband mellan försäkringsskyldighet och registreringsplikt gäller emellertidendast i mindre omfattning områdesfordonen. Det rör sig här om en liten, klartavgränsad fordonsgrupp. Att kontrollera att dessa fordon är försäkrade torde iallmänhet inte erbjuda några större svårigheter. Enligt vad jag har inhämtat ärockså omrädesfordonen, inräknat tävlingsfordonen, f. n. så gott som alltidförsäkrade genom bilansvarighetsförsäkring. I fråga om områdesfordonen tordevidare besiktningsintresset ha mindre betydelse. På grund av det sagda förordar jag efter samråd med chefen för att områdesfordonen förs inunder trafikskadelagen utan hinder av att frågan om deras registrering ännuinte är löst. När det däremot gäller motorredskapen talar starka skälför atl de lämnas utanför trafikskadelagen så länge de inte är registreringsplikliga.Enligt vad jag har inhämtat av chefen för kommunikationsdepartementel är fråganom införande av registreringsplikt för motorredskapen ännu inte färdig föravgörande. Med hänsyn härtill bör trafikskadelagen åtminstone t. v. inte görastillämplig på de angivna fordonen. Frågan om de bör omfattas av lagen fåravgöras slutligt i samband med att ställning tas till motorredskapsutredningensförslag. Att trafikskadelagen dock redan nu bör göras tillämplig påett visst slags motorredskap, nämligen gaffeltruckar, ämnar jag återkomma lilli specialmotiveringen. När det gäller trafikskadelagens tillämplighet på olikaskadefall har utredningen föreslagit att de nya ersättningsreglerna skall täckaskada "i följd av trafik" med sådant fordon som omfattas av lagen.Detta förslag, som motsvarar vad som gäller redan nu enliglbilansvarighetslagen, har lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Även jagbiträder förslaget. 1 fråga omlagreglernas tillämplighet på skadefaU utomlands föreslår utredningen - ihuvudsaklig överensstämmelse med vad som redan gäller enligt frivilligtåtagande av försäkringsgivarna i vårt land att personer med svensktmedborgarskap eller hemvist i får rätt tUl ersättning enligt de nyareglerna för skada utomlands i följd av trafik med svenskt motorfordon. Dettaförslag har tillstyrkts av försäkringsinspektioncn och lämnats utan erinran avövriga remissinstanser. Enligt minmening finns det goda skäl atl nu lagfästa don ersättningsrätt somförsäkringsgivarna har infört på frivillighetens väg. Särskilt när när detgäller personskadeersättning är del angeläget att svenska medborgare ochpersoner med hemvist i bereds ett fullgott ekonomiskt skydd också isådana fall när de utomlands drabbas av skador i följd av trafik med ett svensktfordon. visar erfarenheten att utländsk lagstiftning i vissa fallgenom olika undantagsregler eller andra begränsningar av ersättningsrättenbereder de skadelidande ett sämre skydd än den svenska lagstiftningen. DessaskiUnader kommer att framträda än starkare, om det nu aktuellaersättningssystemet genomförs. Svenska medborgare och personer med hemvist iSverige bör därför i hithörande fall genom särskilda lagregler garanteras sammaskydd som lagstiftningen ger dem som skadas i trafiken i vårt land. 5.3 Trafikskadeersättning för personskada Av de skador som inträffar i trafiken är personskadorna deallvarligaste och de som leder till de största ekonomiska och ideellaförlusterna. 1975/76:15 65 viktigaste uppgiften på trafikskadeområdet är alltså attbereda etl skydd vid dessa skador. Utredningensförslag innebär att ersättning för personskador skall utgå på rent objektivgrund och att ägare, brukare och förare av motorfordon i ersättningshänseendelikställs med övriga skadelidande i trafiken. Detta förslag har tillstyrktseller lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Enligt min mening är, det en allvarlig brist i detnuvarande trafikskadesystemet att inte alla skadelidande behandlas lika närdet gäller rätten tiU ersättning för personskador. Från sociala trygghets- ochrättvisesynpunkter är det angeläget att ett nytt ersättningssystem utformas såall ägare, brukare och förare som tillfogas personskador får samma rätt tillersättning för dessa skador som andra trafikoffer. Denna ersättningsrätt bör,som utredningen har framhållit, garanteras de skadelidande genom tvingandelagbestämmelser. Från social synpunkt är det vidare belyddsefuUt attpersonskaderegleringen blir så snabb och effektiv som möjligt. Detta kravtillgodoses bäst om ersättningen utgår på rent objekliv grund. Visserligen ärdet nuvarande presumtionsansvaret i praktiken Uktydigt med ett objektivt ansvarså lill vida som det medför atl ersättning utgår.Presumtionsansvaret är emellertid svårare att tUlämpa och kan i vissa fall geupphov till tvister i frågan huruvida rätt till ersättning föreligger. I en delfall kan dessa tvister dra ut ganska länge och därigenom försenautbetalningen av ersättning till den skadade. På grund härav förordar jag atlpresumtionsansvaret såvilt gäller personskador byts ut mot ett rent objektivtansvar. När förare och passagerare i ett motorfordon skadas vidkollision med ett annat motorfordon, uppkommer frågan vilken av fordonensförsäkringar som skall svara för dessa skador. F. n. kan passagerarna riktasina ersättningskrav mot trafikförsäkringen för vilket som helst av deinblandade fordonen. Däremot är föraren som ju enligt gällande rätt bara irena undantagsfall omfattas av trafikförsäkringen för det fordon som förs avhonom - regelmässigt hänvisad att söka sin ersättning från försäkringen för detandra fordonet. Enligt utredningens förslag skall ersättningen tUl förareoch passagerare alltid utgå från försäkringen för det fordon som de färdas i.Detta förslag har i allmänhet lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. I likhetmed utredningen anser jag att skaderegleringen underlättas och förenklas, om desom färdas i ett fordon även i kollisionsfall är hänvisade uteslutande till försäkringenför delta fordon. En sådan ordning säkerställer en enhetlig behandling aversättningsfrågan för alla dem som färdas i samma fordon. För de skadelidandetorde denna ordning också vara den naturligaste. 1 och med att ersättningen förpersonskada i fortsättningen skall utgå på rent objektiv grund finns inteheller något egentligt behov för förare och passagerare att dessutom kunnavända sig mot trafikförsäkringen för något annat fordon. 1975/76:15 66 teoretisk risk för atl det belopp som är tillgängligt frånett fordons trafikförsäkring inte skall förslå till full gottgörelse åtfordonels förare och passagerare. Denna risk är emellertid så obetydlig att mani prakflken kan helt bortse från den. På grund av vad jag nu har sagt biträderjag utredningens förslag i denna del. Att ersättning till förare och passagerare skall utgå fråntrafikförsäkringen för det fordon som de färdas i behöver emellertid inteinnebära atl ersättningarna också skaU slutligt bäras av denna försäkring.Frågan om den slutliga fördelningen av ersättningarna, när två eller flerafordon är inblandade i en trafikolycka, återkommer jag till i det följande. 5.3.2 Undantag från ersättningsrätten i vissa fall Utöver de inskränkningar i ersättningsrätten för ägare,brukare och förare som jag tidigare bar berört innehåller bilansvarighetslageninte något undantag från rätten till ersättning för personskada. Härvid bortsesfrån bestämmelserna om jämkning av skadestånd på grund av medvållande, enfråga som skaU behandlas i följande avsnitt. Enligt trafikförsäkringslagengäller däremot vissa undanlag från rätten att få ut personskadeersättning fråntrafikförsäkringen. Sålunda kan den som färdas i ett fordon, vUket med hans vetskapbrukas olovligen, inle få ersättning från trafikförsäkringen för detta fordon.Vidare utgår inle ersättning tUl ägare av oförsäkrat fordon. Enligttrafikförsäkringsvillkoren gäller i regel ytterligare inskränkningar iförsäkringstagarens rätt till ersättning. Utredningenhar övervägt om de nya trafikskadereglerna, utöver bestämmelser om jämkning pågrund av medvållande, bör innehålla vissa aUmänna undantag för förare ochpassagerare i fråga om deras rätt till personskadeersättning. De fall somdiskuteras av utredningen är då föraren har gjort sig skyldig till rattfylleri,rattonykterhet, olovlig körning, olovligt brukande eller brukande av fordonetsom hjälpmedel vid brottslig gärning. Utredningen anser emellertid atl man inlebör ställa upp något undantag för dessa fall. Rätten lill ersättning förpersonskada bör enligt utredningens mening inte heller påverkas av attfordonsägaren har Underlåtit att hålla fordonet trafikförsäkrat. Bland remissinstanserna bryter sig åsikterna i dessafrågor. Utredningens förslag biträds eller lämnas utan erinran i flertaletyttranden. De remissinstanser som godtar utredningsförslaget, bland dem RÅ ochrikspolisstyrelsen, menar liksom utredningen att behovet av påföljder förbrottsliga förfaranden i första hand bör tillgodoses genom straffrättsligasanktioner och inte genom bortfall av rätten till ersättning. Delöntagarorganisationer som yttrat sig har intagit en allmänt sett mycketrestriktiv hållning mot begränsningar i personskadeskyddet. Från andra håll framförs emellertid en delvis hård kritikmot utredningens förslag alt inte begränsa ersätlningsrätten i hithörande fall.Sålunda anser vissa remissinstanser att förslaget skulle kunna få negativakonsekvenser från preventiv synpunkt och därigenom indirekt påverka Prop.1975/76:15 67 a. trafiksäkerheten. När det gäller den som brukarmotorfordon olovligen eller utan att ha betalt försäkringsavgiften och somalltså inte själv har bidragit till det extra försäkringsskydd somtrafikförsäkringen innebär framhålls det som stötande om ersättning ändå skulleutgå. För min del vUl jag först liksom utredningen konstateraatt frågan hur den nu aktuella gruppen skadelidande behandlas iersättningshänseende i stort sett saknar ekonomisk betydelse förtrafikförsäkringstagarkollek-tivet som helhet. Detta bestyrks av vad bl. a.trafikförsäkringsföreningen har anfört. Ekonomiska hänsyn kan alltså inteanföras som skäl för att göra inskränkningar i ersättningsrätten på det sättsom har diskuterats. Frågan omundantag från ersättningsrätten i hithörande faU kan emellertid inte bedömasenbart från ekonomiska synpunkter utan bör också ses i samband medtrafiksäkerhetsintressena. Självfallet bör man pröva alla sätt att främjatrafiksäkerheten och så långt möjligt förhindra att de som är alkoholpåverkadee. d. för motorfordon. Regler om undantag från rätten tilltrafikskadeersättning i dessa fall skulle kunna vara motiverade, om de bidrogtill att hindra rattfylleri och liknande trafikförseelser. EnUgt min mening ärdet emellertid inte sannolikt att undantagsregler av detta slag skulle ha någonsom helst effekt från preventiv synpunkt. Denna uppfattning delas, som framgårav det sagda, av vissa remissinstanser som särskilt har att beakta behovetav brottsförebyggande åtgärder. Redan risken för att bli skadad torde iallmänhet vara en mer avhållande faktor än risken för alt, om en skadainträffar, gå miste om ersättning för skadan. En sådan sanktion slår vidareblint och slumpmässigt utan hänsyn till förseelsens svårhetsgrad. Den drabbarenbart dem som råkar ha skadats men kan då få ödesdigra konsekvenser inte baraför den skadade utan också för hans anhöriga. Ett bortfall av ersättningsrättenskulle på så sätt strida mol de sociala trygghetssynpunkter som i första handbör vara vägledande när det gäller rätten till ersättning för personskada. Enligt minmening talar alltså starka skäl mot att man tillgriper en sanktion av detberörda slaget för att motverka de brottsliga förfaranden som det nu är frågaom. Behovet av sanktioner bör i stället tillgodoses inom ramen för samhälletskriminalpolitik. Där har man större möjligheter att välja den påföljd som i detsärskilda fallet framstår som lämpligast från rehabiliteringssynpunkt. Vadsärskilt gäller fall då fordonet är oförsäkrat bör också påpekas altförsummelsen att teckna eUer vidmakthålla försäkring i vissa fall kan framståsom ursäktlig. Att skilja dessa fall från försummelser av mera allvarlig artinnebär besvärliga gränsdragningsproblem. Vill man få garantier för alt de somär traflkförsäkringsskyldiga också uppfyller sina förpliktelser finns detsanktioner som är mer lämpliga än att frånkänna den försumlige rätt flllersättning i fall då han har skadats. Jag återkommer till frågan om sanktionervid brott mot trafikförsäkringsskyl-digheten i ett senare avsnitt. Ytterligare kan framhållas att om man vUl ta bort rätten till 1975/76:15 68 trafikskadeersättning för de angivna gruppernaskadelidande, så skulle man också behöva göra motsvarande undantag i de allmännaskadeståndsreglerna. En följd av att skadan inte täcks av trafikförsäkringenskulle annars bli att den skadelidande skulle kunna kräva ut ersättning avnågon som helt eUer delvis har varit vållande till skadan och därför äransvarig enligt skadeståndslagen. Denne skulle i så fall behöva ersätta skadanmed egna medel, såvida han inle skyddas av ansvarsförsäkring. En sådan konsekvenskan uppenbarligen inte vara rimlig. Alt å andra sidan föra in ett undantag iskadeslåndsrätten enbart på den grunden att den skadelidande vid skadetUlfällethar gjort sig skyldig flll visst brottsligt handlande skulle strida motallmänna principer och kan därför inte gärna komma i fråga.