prop · FZ0321 · 1975-12-31 00:00:00 — Föreliggerhinder mot lagfart på den grunden att fångeshandlingen icke kan företes elleratt den är bristfällig, kan hindret undanröjas genom utredning vid lag-farissamtnanträde.Sådant sammanträde skall utsättas av inskrivningsmyndigheten på begäran avförvärvaren eller den som enligt 4 § är behörig att söka lagfart på förvärvet. Ansökan om lagfartssammanträde skall göras skriftligenoch innehålla redogörelse på heder och samvete för vad som sökanden vet omvarför fångeshandlingen icke kan företes vem som var fångesman, när och hurförvärvet skedde, handlingens huvudsakliga innehåll samt de övriga omständighetersom kan vara av intresse för lagfarlsfrågans bedömande. Sökanden skall ingeintyg om vad som fastighetslängden ulvisar angående äganderätten under de tioåren närmast före ansökningen och den skriftliga utredning i övrigt som kanfinnas tillgänglig. Om detpå grund av innehållet i protokollet och vad som i övrigt framkommit måsteantagas, att det påstådda förvärvet ägt rum samt atl det är giltigt och kangöras 1 Balken omtryckt 1971:1209, 3 1975176. Ominnehållet i protokollet och vad som i övrigt framkommit icke ger anledningtill antagande att annan än sökanden har bätlre rätt till fastigheten, skallden omstän- 1975/76: 21 34 gällande, skaU den omständighe- digheten att endast protokollet kan ten att endast protokolletkan äbe- åberopas som fångeshandling ej ropas som fångeshandling ej ut- utgöra hinder mot lagfart, göra hinder mot lagfart. fall som avses i första stycket förvärvaren eller någon som härleder sinrätt frän honom innehaft fastigheten med äganderättsanspråk under de tio årennärmast före det år då lagfartsansökan företages till prövning, utgör omständighetsom avses i 7 § 2 hinder mot lagfart endast om inskrivning eller anteckning,som gmndar sig på annans äganderätt till fastigheten eller anspråk därpå,skett i fastighetsboken under nämnda lid. I ärende som avses i dennaparagraf skall, om så finnes erforderligt, inhämtas yttrande fränkammarkollegiet. Kollegiet får föra talan mot beslut, varigenom lagfartbeviljats. Dennalag träder i kraft . 1975/76: 21 35 Jordabalken(JB) uinehäUer i 20 kap, bestämmelser om lagfart. Enligt dessa bestämmelseråligger det den som förvärvar fast egendom att söka lagfart . Föratt ansökan skall bifallas fordras bl. a. atl den från vilken förvärvet ägt mm,fångesmannen, beviljats lagfart på fastigheten. Brister denna fömtsättningskall lagfartsansökan förklaras vilande. Det stora flertaletfastighetsägare har lagfart på sina fastigheter. Det förekommer emellertid attfastighetsägare inte kan få lagfart eftersom föregående ägares förvärv intelagfarits och det är förenat med stora svårigheter, ofta t, o, m, omöjligt, attutreda vem som var fångesman eller när och hur förvärvet ägde mm. Detta förhållande harbehandlats i två framställningar som inkommit lill Justitiekanslern() har i skrivelse till chefen för justitiedepartementetföreslagit att en översyn av nu gällande bestämmelser angående utsättande avlagfartssammanträde kommer till stånd. Föreningen mellan ombudsmännenhos landshypoteksinstitution har i skrift tilldepartementet hemställt atl genom lagändring ökade möjligheter öppnas förerhållande av lagfart genom institutet lagfartssammanträde. Tvåväsentliga förutsättningar för beviljande av lagfart på fast egendom är enligtJB att den som söker lagfart styrker sitt förvärv genom alt lillinskrivningsmyndigheten inge bl, a, fängeshandUngen (20 kap. 5 § JB) samt attfångesmannen utom i vissa specialfall har lagfart (20 kap. 7 § JB),Föreligger inte dessa förutsättningar, kan lagfart likväl beviflas under vissa föratsättningar.Enligt 20 kap, 1013 §§ JB kan förvärvare, som inte kan förete sinfångeshandling, i vissa fall beviljas lagfart efter s. k, lagfartssammanträdeinför inskrivningsmyndigheten. Lagen (1971: 1037) om äganderättsutredning och legaliseringöppnar möjlighet för fastighetsägare inom områden där dessa i betydandeutsträckning saknar lagfart att efter äganderättsutredning erhålla lagfartutan företeende av fångeshandling och utan att föregående ägares förvärv lagfares. Nedanföljer en redogörelse för instituten lagfartssammanträde ochäganderättsutredning. Somvillkor för beviljande av lagfart stadgades i den vid JB:s införande upphävdalagfartsförordningen (1875:42 s. 1; LF) bland annat alt förre ägarens lagaåtkomst skulle vara styrkt. Var så ej fallet skulle, om hinder i övrigt intemötte, ansökan om lagfart förklaras vilande. För sådana faU infördes i LFen möjlighet för lagfartssökanden alt efter ett kungörelseförfarande erhållalagfart (kungörelselagfart) utan att förre ägarens laga åtkomst styrktes.Kungörelselagfart tillkom såsom ett komplement till reglema om förvärv aväganderätt till fastighet genom hävd och var avsedd för fall när fångesmannenenligt äldre rätt inle var skyldig att lagfara sitt förvärv. Om lagfarttidigare beviljats eller sökts för annan än fångesmannen, kunde kungörelse inle Prop.1975/76: 21 36 utfärdas(se NJA 1948 s, 174), Det torde emellertid ha förekommit att kungörelselagfarttillämpats även i andra faU, Lagberedningen föreslogredan i 1907 års jordabalksförslag (lagberedningens avgivna betänkandemed förslag till jordabalk IIs, 290 ff) alt kungörelseförfarandetenligt LF skulle utvidgas till alt avse även fall då egendomen lagfarits förannan än fångesmannen, om sökanden visade sannolika skäl för att fångeshandlingenför fångesmannen förkommit eller förstörts och att hinder mötte för utförandeav talan mot den för vilken egendomen senast lagfarits eller hans rättsinnehavare.Förslaget föranledde emellertid inte ändring i LF. 1 jordabalksförslagföreslog lagberedningen (SOU 1960: 25 s. 740 ff) att kungörelseförfarandetenligt LF skulle utvidgas. Förslaget skiljde mellan två olika situationer närfångeshandlingen inte kunde företes, nämligen om fängeshandlingen förkommiteller förstörts eller om ovisshet föreligger om hur egendomen kommit iförvärvarens hand. Departementschefen villeemellertid sammansmälta de två förfarandena i beredningens förslag till ett. Idet flll lagrådet remitterade förslaget (se prop. 1970: 20 del B 2 s. 592 ff),upptogs därför en regel, som innebar att ansökningar om lagfart utan attfångeshandlingen kunde företes skulle handläggas vid muntUgt förfarande införinskrivningsmyndigheten. TUl förhindrande av missbrak föreslogs i enlighet medberedningens förslag att sökanden skulle göra sannolikt att fångeshandlingen förkommiteller förstörts samt att ny handling inte kunde anskaffas. Den regeln skulledock inte gälla om förvärvet skett tidigare än innan ansökningen gavs in.Departementschefen anförde därvid att beträffande äldre förvärv sökandensuppgift alt fångeshandlingen ej fanns tillgänglig skulle tas för god. Detskulle ej heller fordras att det var omöjligt att anskaffa ny sådan handling.Regeln var enligt departementschefen i första hand tänkt att befria sökandenfrån att anskaffa exempelvis tilläggsbouppteckning och tilläggsarvskifte närsådan åtgärd inte var motiverad. Efter kritik frånlagrådets sida jämkades lagtexten i propositionen så atl kravet på alt sökandenskulle göra sannolikt att fångeshandlingen förkommit eller förstörtsutsträcktes till att gälla även äldre förvärv. Vidare slopades bestämmelsen attsökanden skulle göra sannolikt att ny handling inle skulle kunna anskaffas. Institutetlagfartssammanträde regleras nu i 20 kap. 1013 §§ JB. Regleringen innebär föflande. En förutsättning för attlagfartssammanträde skall utsättas är alt förvärvare av fast egendom görsannolikt att hans fångeshandling förkommit eller förstörts, eller, om bifalltill förvärvarens lagfarlsansö-kan är beroende av att föregående ägares förvärvlagfares, att förvärvaren gör sannolikt att den föregående ägarensfångeshandling förkommit eller förstörts. Ansökan om lagfartssammanlrädeskall göras skriftligen hos inskrivningsmyndigheten. Ansökan skall innehållaen redogörelse på heder och samvete för vad sökanden vet om hur fångeshandlingförlorats, vem fångesmannen var, när och hur förvärvet skedde, handlingenshuvudsakliga innehåll samt de övriga omständigheter som kan vara av intresseför äganderättsfrågans bedömande. Vidare skall sökanden ge in intyg om vadfastighetslängden utvisar angående äganderätten närmast föreansökningen och den skriftliga utredning i övrigt som kan finnas tUlgänglig, 1975/76: 21 37 Tillsammanträdet skall kallas sökanden och annan som ärendet kan antas angå.Sökanden eUer annan kan föreläggas vid vite aft inställa sig personligen ellergenom ombud. Sammanträdet får hållas även om någon som kallats uteblir.Kungörelse om sammanträde skall anslås i inskrivningsmyndighetens kansli samtinföras i tidning inom orten och i första numret för ett kvartal av Post- ochInrikes Tidningar, Kungörelsen skall innehålla uppgift om sökandens namn ochadress samt fastighetens beteckning. Den skall vidare innehålla erinran om attsammanträdet syftar till att virma utrednmg angående äganderätten tillfastigheten och att lagfart på denna kan komma att meddelas med stöd av vad somframkommer vid sammanträdet. Vidsammanträdet skall upplysningar inhämtas angående förvärvet. Det skall ävensåvitt möjligt utredas vem eller vUka som närmast föreansökan innehaft fastigheten med äganderättsanspråk. Vid sammanträdet skall förasprotokoll rörande vad som förekommit vid sammanträdet och i övrigt framkommit iärendet. När protokollet satts upp anses ansökan om lagfart gjord på deninskrivningsdag som infaller närmast därefter. Protokollet skall därvidbetraktas som fångeshandUng, finner att det på grand av innehållet i protokollet ochvad i övrigt framkommit måsle antas att det påstådda förvärvet ägt mm samt attförvärvet är giltigt och kan göras gällande, skall den omständigheten attendast protokollet kan åberopas som fångeshandling inte utgöra hinder motlagfart. Har förvärvaren eller någon som härleder sin rätt från honom innehaftfasligheten med äganderättsanspråk närmast före det är då lagfarlsan-sökningenprövas, utgör den omständigheten atl fångesmannen ej har lagfart inte hindermot bifall tUl ansökningen. Detta gäller dock inte om inskrivning elleranteckning som gmndar sig pä annans äganderätt lill fasligheten eller anspråkdärpå skett . Om del anses erforderligt skall yttrandeinhämtas från kammarkollegiet. Kollegiet får föra talan mot beslut, varigenomlagfart beviljats. Avordalagen i 20 kap, 10 § JB och förarbetena flll detta lagrum framgår att lagfartssammanlrädefår sättas ut endast när en fångeshandling förkommit eller förstörts.Lagfartssammanträde kan säledes inte sältas ul om kännedom saknas om vem somvar fängesman eller när och bur elt förvärv ägde mm. Föratt komma till rätta med den betydande ägosplittringen ocb de oklara ägareförhällandenainom större delen av utfärdades lagen (1962: 270) omäganderättsutredning, lagfart och sammanläggning av fastigheter i vissa fall iKopparbergs län. Det genom lagen tillskapade institutet äganderättsutredninginnebar att man vid en relativt enkel och snabb lantmäteriförrättning kundeklara upp trassliga ägareförhållanden och därefter bereda fastighetsägarenlagfart på grund av en vid förrättningen upprättad äganderättsförteckning.Sedan det visat sig föreligga behov av liknande lagstiftning också inom andradelar av landet, gavs lagen giltighet för hela riket. Genomlagen (1968: 578) om erkännande av privat jorddelning som fastighetsbildning (legaliseringslag)blev det möjligt alt vid en förrättning legalisera privata jorddelningar avolika slag. Vid förrättningen skulle i behövlig omfattning utredning aväganderättsförhållandena ske, 4 1975/76. 1975/76: 21 38 Utredningenkunde emellertid inle leda liU lagfart för fastighetsägaren. Reglernaom äganderättsutredning och om legalisering ålerfinns numera i lagen (1971:1037) om äganderättsutredning och legalisering. Denna lag trädde i kraft den 1januari 1972, då förstnämnda lagar upphävdes. Äganderättsutrednmgenligt lagen om äganderättsutredning och legalisering fär göras beträffandeområde där äganderätten lill fast egendom är oviss, om det från allmän eller enskUdsynpunkt är av väsentiig betydelse alt ovissheten undanröjs och åtgärder härförlämpligen bör vidtas i ett sammanhang. Utredning fär även eljesi skebeträffande område där fastighetsägarna i betydande omfattning saknar lagfart.Förordnande om äganderättsutredning meddelas av efler samrådmed inskrivningsmyndigheten och övriga myndigheler, vilkas hörande kan vara avbetydelse för avgörandet Framkommer skUda uppfattningar vid sådant samrådeller är ärendet av annan anledning svårbedömt skall det överlämnas flll lantmäteristyrelsen,numera statens lantmäteriverk, för avgörande. Äganderättsutredningsker vid förrättning som handläggs av fastighetsbildningsmyndigheten.Förfarandet överensstämmer i stor utsträckning med förfarandet vid fastighelsbildningsförrättningenligt 4 kap, fas-tighelsbildningslagen (1970: 988), Vid förrättningen skallutredas äganderätts- och inskrivningsförhållanden rörande den egendom somomfattas av förrättningen. Kungörelse skall utfärdas om tid och ställe förförsta sammanträdet Kungörelsen skall hållas tillgänglig hos kommunstyrelsen minstfjorton dagar före sammanträdet. Meddelande om kungörelsens tillhandahållandeoch om dess huvudsakliga innehåll skall anslås på kommunens anslagstavla ochinföras i lämplig tidning. Personliga kallelser skall dessutom sändas tillsamtliga kända sakägare. Kungörelse om och kallelse till första sammanträdetskall bl. a, innehålla uppgifier om det område som berörs av förrättningen ochom vad sakägarna bör iakttaga för att bevaka sin rält. Vidförsta sammanträdet skall fastighetsbildningsmyndigheten redogöra förförrättningens omfattning och ändamål samt bereda sakägarna tillfälle att tadel av utdrag ur faslighetsregistret rörande förrättnings-området samt avmyndigheten upprättad sammanställning över lagfarts-och andrainskrivningsförhållanden. Sakägarna skall vid första sammanträdel föreläggasalt inom viss lid, minsl en månad, hos myndigheten muntligen eller skriftligenanmäla sina anspråk på äganderätt samt förete sådana handlingar och meddelasädana upplysningar angående hävd och annat som kan vara av betydelse föräganderättsutredningen. Föreläggandel skall efler sammanträdet möjligtanslås på kommunens anslagstavla, FastighetsbUdningsmyndighetenskall se till att innebörden av anmälda anspråk blir klarlagd samt upprättasammanställning över anspråken och vad som i övrigt är av betydelse föräganderättsutredningen. Härefter skall nytt sammanträde hållas, varvidsakägarna skall få tUlfälle att ta del av sammanställningen. Om oförenligaanspråk anmälts eller förhållandena annars ger anledning till det, skall fasflghelsbild-ningsmyndighetenredogöra för utredningen i ärendet. Sakägarna skall därjämte få tillfälle atlslutföra sin talan. Medalla kända sakägares medgivanden kan föreläggande underlåtas och handläggningenavslutas redan vid första sammanträdet. Sedan erforderliga sammanträden hållils, skall faslighetsbildnings- Prop.1975/76: 21 39 myndigheten bestämma vem som bör anses vara ägare lUlvarje särskild faslighet eller till mark inom fastighet eller inom samfällighetenligt faslighetsbUdningslagen, I enlighet med denna prövning skall myndighetenupprätta en äganderättsförteckning. Förvärv vartill fordras tillständ avmyndighet får ej beaktas förrän tUlstånd erhållits. Vissaformer av privat jorddelning kan enligt lagstiftning efter förrättningerkännas som fastighetsbildning, s. k. legalisering. Förrättningen handläggsav fastighetsbildningsmyndigheten. Denna skall i behövlig omfattning utredaäganderätts- och inskrivningsförhållandena i egendomen. Är äganderätten ovisseller saknar ägare av sådan egendom lagfart, får fastighetsbUdningsmyndighetenbesluta, att frågan om äganderätten skall utredas vid förrättningen. I sådantfall sker utredningen enligt de fömt återgivna reglerna omäganderättsutredning. Äganderättsutredning kan alltså vid legaliseringsförrättningske beträffande en enstaka fastighet, något som inte är möjligl vid förrättningsom uteslutande avser äganderättsutredning. Att äganderättsförhållandena vid legaliseringsförrättningkan utredas på samma sätt och med samma verkan i lagfartshänseende som vidäganderättsutredning är en nyhet som infördes genom lagstiftning. Kostnadernaför förrättning enligt lagstiftning fördelas i princip mellansakägarna efter vad som är skäligt. Talan mot beslut som avseräganderättsutredning eller annat beslut av fastighetsbildnings-myndighet färfullföljas tUl fastighetsdomstolen enligt beslämmelserna i 15 kap. faslighetsbUdningslagen,Beiräffande förfarandet i fullföljt mål hänvisar lagen om äganderättsutredningoch legaUsering till faslighetsbUdningslagen, Yrkar någon i besvär att istället för annan bli upptagen i äganderätlsförteckning som ägare till vissegendom, skall besvären anses innefatta yrkande om bättre rält lill egendomen.Efler förrättningens avslutande skall elt exemplar av äganderätlsförleckningenöversändas flll inskrivnuigsmyndighelen, som därefter skall bevilja lagfart pägrund av förteckningen under föratsättning alt vissa i 31 § lagen omäganderättsutredning och legalisering angivna hinder inte möter. I ett vid JK:s skrivelse fogat beslut av JK redogörs för eltfall där ägaren flll en fastighet som aldrig varit föremål för lagfart hadesökt få lill stånd lagfartssammanträde för all erhålla lagfart. Fastighetenhade tidigare innehafts av ägarens mor och före henne av hennes mor. Någonfångeshandling lill fasligheten hade ägaren, enligt vad han uppgivit, aldrighört omnämnas eller lyckats anträffa. Sedan ansökan om lagfartssammanlrädeingivils blev fastighetsägaren av inskrivningsmyndigheten upplyst om attbestämmelserna om lagfartssammanlräde inte var lillämpliga i det fall att någonfångeshandling aldrig blivit upprättad. Ansökan återkallades därpå. Kommunendär fasligheten var belägen anmälde förhällandet till JK samt hemställde omden åtgärd som kunde befinnas påkallad. Vid sin granskning av ärendet fann JKinte anledning flll ingripande mot befattningshavare under hans tillsyn, JKbeslöt emellertid att hos departementschefen hemställa om översyn avbestämmelserna rörande utsättande av lagfartssammanlräde. 1975/76: 21 40 2 Föreningen mellan ombudsmännen hos landshypoteksinstitution Föreningen framhåller att det förhållandet alt fängeshandlingenförkommit eller förstörts ingalunda är det vanligaste hindret för lagfartserhållande. Det finns enligl föreningen tusentals fastigheter, pä vUkalagfart aldrig meddelats. Det rör sig i regd om utjordar, mindre lägenhetereller ideella fastighetsandelar som t. ex. pä grund av felräkning avmantalssiffran eller annat skatletal blivit utelämnade vid bouppteckning ocharvskifte. I dessa fall vet ofla den nuvarande ägaren endasi, attregister-fastigheten ifråga sedan myckel läng lid tUlbaka ingått i hans bruknings-enhet.Däremot saknar han all kännedom rörande fångeshandlingen. Föreningen uppger vidare att det finns många fastigheteroch fastighetsandelar, på vUka lagfart meddelats senast ochdär del är prakflskt taget ogörligt alt för rimliga kostnader kompletterafångeskedjan fram lUl nuvarande ägare, 1 åtskilliga fall har den senastlagfarna ägaren utvandrat till , Om denne över huvud laget besvarar brev,där begäran framställs om medverkan för alt ordna lagfartsförhållandena,brukar han meddela att han inte gör anspråk på fas-tighetsandelen men inlevidare vUl ha med saken att skaffa. Föreningen anser att med den lydelse JB erhållit ärmöjligheterna all få lagfart genom lagfartssammanträde väsentligt sämre ängenom det äldre institutet kungörelselagfart. Föreningen finner det angelägetalt nuvarande ägare får lagfart utan alltför rigorösa formella bestämmelser,om i ärendet tillförlitligen styrks, att han och hans fångesmän under lång lidhävdat fasligheten utan att någon annan gjort anspråk på densamma. Föreningenhemställer därför, alt genom lagändring ökade möjligheter öppnas för alt bevUjalagfart på grundval av lagfartssammanträde. JK:s och föreningens framställningar visar all del finnsbehov av att utvidga möjligheterna all bevilja lagfart pä fasl egendom närsökanden inle kan förete någon fångeshandling. Befattningshavare vid statenslantmäteriverk har uppgett alt det inle är ovanligt alt lill verket överlämnasansökningar frän fastighetsägare om äganderättsutredning beträffande enstakafastigheter pä vilka ägarna inte kunnat erhålla lagfart på grund av bristandeutredning om tidigare förvärv. Med hänsyn till beslämmelserna i lagen omäganderättsutredning och legalisering anser sig lantmäteriverket inte kunnabifalla sådana ansökningar. Övervägande skäl talar för alt en lagändring bör ske såalt möjligheterna alt bevUja lagfart förbättras. De lösningar som främst slårtill buds är att antingen utvidga tillämpningsområde för lagfartssammanträdeeller utsträcka användningen av institutet äganderättsutredning. Äganderättsutredningsker vid förrättning som handläggs av fastig-helsbildningsmyndigheten. I de nuaktuella fallen torde endast sällan förekomma tvekan rörandefastighetsindelning och annat som normalt hör till fastighelsbildningsmyndighetensverksamhetsområde. Det fär därför anses vara tveksamt, om fastighetsbUdningsmyndighetenbör belastas med uppgiften att utreda äganderätten i alla de fall därfastighetsägaren saknar möjlighet alt erhålla lagfart på vanligt sätt Därtillkommer att fristående äganderättsutredning utan samband med legaliserings- 1975/76: 21 41 förrättningär avsedd att komma till användning endast i områden där fastighelsförhållandenahar liknande karaktär som i . Detta underströks av lagrådet i anledningav förslaget att lagen (1962: 270) om äganderättsutredning, lagfart ochsammanläggning av fasligheter i vissa fall i skulle gesgiltighet för hela landet (prop. 1963: 60 s, 20), Lagrådet framhöll därvid attlagen på åtskilliga punkter innefattade avvikelser från de regler som iallmänhet gäller och att dessa avvikelser ansetts motiverade av de orediga fastighelsförhållandenasom rådde i stora delar av , Ett avsteg från principen all äganderättsutredningskall förbehållas vissa delar av landet gjordes visserligen när reglerna omäganderättsutredning vid legaliseringsförrättning infördes. Undantagetmotiverades emellertid av atl man ville öka användbarheten av legaliseringsinstilutetoch undvika alt också lagfartssammanträde inför inskrivningsmyndigheten måsteanordnas för att undanröja olägenheter som uppkommit genom privat jorddelning (prop,1971: 180 s. 62 f). Dylika skäl kan inte anföras för att göra reglerna omäganderättsutredning tUlämpliga i de fall som avses. Enligtgällande rätt kan förvärvare av fast egendom begära utsättande avlagfartssammanträde under förutsättning att han gör sannolikt att hansfångeshandling förkommit eller förstörts. Hinder möter inle mot att utvidgatillämpningsområdet för lagfartssammanträde så att detta kan skapa möjligheter tiUlagfart även i fall när närmare upplysning om visst fång saknas ellerfångeshandlingen är bristfällig. En sådan utvidgad användning av institutetlagfartssammanträde var för övrigt såsom ovan angivits (s. 3 f) på tal redanunder förarbetena till JB. För valet av denna lösning talar bl. a. alt defrågor som uppkommer lill bedömning vid en utvidgad tiUämpning ofta torde varaav juridisk natur t. ex. angående innebörden av fångeshandlingar samt familjerällsligaproblem. Sådana frågor lämpar sig i regel bättre för bedömning av inskrivningsmyndighetenän av fastighelsbildningsmyndigheten. Även hävdeförhållanden synes med fördelkunna bedömas av inskrivningsmyndigheterna. Vadovan anförts talar för alt möjligheterna att erhålla lagfart bör förbättrasgenom att tillämpningsområdet för lagfartssammanträde utvidgas. Fråganblir dä vilka ändringar som bör göras i de nuvarande beslämmelserna om lagfartssammanlräde. lagfartssammanträde, som det nu är utformat är all få framutredning om huruvida det påstådda förvärvet ägt rum. Vidare skall undersökasom förvärvet är giltigt och kan göras gällande.