prop · FZ03136 · 1975-12-31 00:00:00 — Detta arbete har bl.a. resulterat i 1954resp. 1961 ärs om statslösas rättsliga ställning resp.begränsning av statslöshet. har tagit aktiv del i detta arbete och harratificerat konventionerna. EnUgtmin mening är det bl.a. mot denna bakgrand angeläget att försöka hindra att bami äktenskap tiU svensk moder i något fall blir statslöst. Denna uppfattningdelas av en enhäUig remissopinion. Jagär visserUgen medveten om att det i vissa fall kan föreUgga svårigheter när detgäller att konstatera om barnet får fadems medborgarskap eUer inte. Det böremeUertid framhållas, som också har skett i promemorian, attkommunikationsförhåUandena har förbättrats och att upplysningar numera lättarekan erhåUas om främmande lagstiftning. De praktiska svårighetema bör inteöverdrivas. I tillämpas för övrigt redan nu en liknande regel. Jaganser sålunda att övervägande skäl talar för att nuvarande bestämmelser ändrasså att bara till svensk moder inte kan bli statslöst, vare sig det fötts ibestående äktenskap eller inte. Ändringen bör vidare medföra att bamet genommodem får svenskt medborgarskap, även 1975/76:136 22 omdet skulle få medborgarskap ii annan stat, som tUlämpar territorialprincipen.Jag ansluter mig därför tUl förslaget att avskaffa den i 1 § andra punkten MbLintagna begränsningen att bamet skall vara fött i . Bestämmelseni 10 § a) första stycket MbL enligt vUken födelse i annat nordiskt land i nuangivet fall jämställs med födelse i blir med den nu föreslagna'ändringen överflödig och kan utgå. 5.2.4Självständig naturalisation av barn Barni äktenskap meUan svensk moder och utländsk fader naturaliseras i vårt land iaUmänhet som. biperson tiU fadern. Har bamet fyllt , får även barnetuttala sig innan ansökan avgörs. För självständig naturalisation krävs enligt 6§ MbL att sökanden har fyUt . Villkoret är liksom de andra villkorendispensivt. Isamband med MbL:s tillkomst diskuterades frågan om bara i äktenskap meUansvensk moder och utländsk fader borde vid födelsen få ocksä modernsmedborgarskap. Departementschefen som inte kunde biträda ett sådant förslag,utgick för sin del ifrån att sådant barn, om det var bosatt i , iallmänhet skulle bU svensk medborgare före vuxen ålder, nämligen som biperxintill fadern när denne naturalisera-des. kunde det enligtdepartementschefen vara motiverat att barnet naturaliserades självständigt.Detta gäUde främst när föräldrarnas äktenskap hade upplösts och modern fåttvårdnaden om barnet. I de faU då barnet stod under föräldrarnas gemensammavårdnad och fadem inte ville eUer kunde bU svensk medborgare, borde barnetlikaså kunna upptas tiU svensk medborgare på ansökan av båda föräldraraa. Denpraxis som har utbildats beträffande självständig naturalisation av barn ärnumera mycket liberal. I äktenskap meUan svensk kvinna och utländsk manbeviljas sålunda regelmässigt naturalisation för alla barn som vid förvärv avsvenskt medborgarskap förlorar sitt tidigare medborgarskap. Detsanmia gällei-barn som inte förlorar sitt tidigare medborgarskap ens om det uppbis tiU svenskmedborgare tiUsammans med fadern, t.ex. brittiska och irekiska bara. I desenare faUen uppstår sålunda dubbelt medborgarslcap. Även sädana bam, som inteförlorar sitt tidigare medborgarskap om det förvärvar svenskt medborgarskapgenom självständig naturalisation men väl om det naturaliseras som bipersontill fadern, t.ex. italienska och spanska barn, kan numera självständigtnaturaUseras. I dessa fall avvaktas dock i allmänhet faderns ansökan om svensktmedborgarskap för att dubbelt medborgarskap för baraet skall kunna undvikas.Om det visar sig att fadera inte för egen del vill ansöka om svensktmedborgarskap trots att han uppfyller vUlkoren, upptas baraet självständigt,fastän dubbelt medborgarskap därigenom uppstår. Den omständigheten att ävenfadem hade 1975/76:136 23 kunnatupptas till svensk medborgare har hittUls varit avgörande föi bifall tUlbarnets ansökan. Försjälvständig naturaUsation av barn gäller generellt att barnel skall varabosatt i och att båda föräldrarna samtycker till att barnet upptas tillsvensk medborgare. Idepartementspromemorian (Ds A 1975:14) föreslås nu att som huvudregel skaUgälla, att medborgarskapsansökningar för barn undei i äktenskap mellanutländsk fader och svensk moder skall bifaUas, under föratsättning att familjenär bosatt i landet. Ansökan skaU ha gjorts av båda föräldrarna. Bam som harfyllt bör beredas tiU fälle att uttala sig innan ansökningen omnaturalisation avgörs. Oro fadem inom en mycket nära framtid kommer attuppfylla föratsättningarna för naturalisation och förklarar sig ämna sökasvenskt medborgarskap, kan det emellertid enligt promemorian finnas skäl attäven i fortsättningen avvakta fadems ansökan i de fall då barnet förlorar sitttidigare medborgarskap vid naturalisation, om det naturaliseras som bipersontiU fadem. Jagvill nämna att ett likartat förslag har förts fram av den tidigare nämnda påinitiativ av tUlsatta arbetsgruppen. Denna har haft tUl uppgiftatt undersöka om man vid bevUjande av medborgarskap kan ta större hänsyn tiUprincipen om bamets intresse. Arbetsgruppen anser i sitt betänkande att detönskemålet f. n. bäst kan tillmötesgås genom en väsentiig liberalisering avnaturalisationspraxis. Genom ett ansökningsförfarande uppnås nämUgen denfördelen, att bara vid förvärv av svenskt medborgarskap i viss utsträckningförlorar sitt tidigare medborgarskap. Förslagetom Uberalisering av praxis vid självständig naturalisation av barn hartiUstyrkts av det stora flertalet remissinstanser. Även jag anser, som jagtidigare har nämnt, att det är angeläget att ytterligare underlättanaturalisation av bara med svensk moder, när fanuljen är bosatt här och bådaföräldraraa önskar att barnet skall bli svenskt. Det är enligt min mening intebefogat att genereUt särbehandla de barn som kan förlora sitt hemlandsmedborgarskap endast som bipersoner till fadern. I aU synnerhet gäller dettamot bakgrund av att dessa bam ändå bevUjas självständig naturaUsation när fademslutUgen uppfyUer naturalisationsvillkoren men för egen del väljer att intesöka svenskt medborgarskap. Den omständigheten att barn i något fler faU fårdiib-bdt medborgarskap bör enUgt min mening inte tillmätas aUtför storbetydelse. De olägenheter detta kan medföra får anses vara begränsade. Jagförordar alltså som en allmän riktUnje att bara under i äktenskap mellansvensk moder och utländsk fader regdmässigt skaU kunna naturaliseras omfamiljen är bosatt i och båda föräldrarna har ansökt omnaturalisation. Bam bör få tUlfäUe att yttra sig. Undantag börkunna förekomma i de fall då barnet förlorar 1975/76:136 24 sitttidigare medborgarskap endast om det naturaliseras med fadem ochdenne kan väntas bli naturaliserad . 5.2.5Barns förvärv av svenskt medborgarskap som biperson i visst fall EnUgt 3 och 4§§ MbL kan utlänning under vissa fömtsättningjir fä svenskt medborgarskap efteranmälan hos länsstyrelse. Sådan rätt tiU-konuner den som har levt i Sverigeviss som anges i lagen (increscens) och den som har varitsvensk medborgare (återvinning). I 5 § MbL anges under vilka fömtsättningarogift barn som är bosatt i landet får svenskt medborgarskap genomatt dess fader eUer moder förvärvar svenskt medborgarskap efter sådan anmälan.Bestämmelsen innebär att bam i äktenskap följer fadem som biperson vid dennesförvärv av svenskt medborgarskap. Bara i rtenskap följer dock modem om hon äränka eller om barnet efter äktenskapets upplösning står under hennes vårdnad.Barn utom äktenskap blir svensk medborgare tillsammans med modern utom i de faUdå fadem är utlänning och har vårdnaden om barnet. I defall som avses i 5 § MbL får bamet automatiskt svenskt medborgarskap i och medatt ifrågavarande förälder bUr svensk medborgare. Idepartementspromemorian (Ds Ju 1975:17) Faderskap och vårdnad föreslås attbestämmelsema om biuns förvärv av svenskt medborgarskap som biperson iåtervinnings- och increscensfaUen ändras. Ändringen är en följd av förslagetatt begreppen barn i äktenskap och barn utom äktenskap skall avskaffas. Densyftar emellertid även till att anpassa 5 § tiU de föreslagna nyavårdnadsbestämmelserna. Med hänsyn härtiU vill jag i korthet erinra ominnehållet i den förut nämnda lagrådsremissen i denna del. F.n.gäUer enligt FB att barn vars föräldrar är gifta står under deras gemensammavårdnad. Däremot kan inte ogifta föräldrar utöva den rättsliga vårdnadentillsammans. I detta fall är det bamets moder som har vårdnaden. Inte hellerfrånskilda makar kan gemensamt ha den rättsliga vårdnaden om sina barn. Istället bestämmer domstol vem som skaU vara vårdnadshavare. Vid upprepadetiUfäUen har emeUertid rests krav på att även ogifta och frånskUda skaU hamöjUghet att gemensamt utöva vårdnaden om sina barn. I lagrådsremissen rörandeändring i FB m.m. föreslås att frånskUda skall ha möjUghet att behåUa dengemensanmia rättsliga vårdnaden om barnen. Om makarna före skilsmässan har haftgemensam vårdnad och är ense om att den skall fortsätta efter skilsmässan, skaUdomstolen i princip alltid besluta i enUghet med deras önskemål. Vidareföreslås att domstol i fråga om ogifta föräldrar som så önskar skall kunnabesluta att de skall ha gemensam vårdnad om sina bam. den nyssnämnda departementspromemorian föreslagna ändringen av 5 § MbLfäster avgörande vikt vid vem som har vårdnaden om 1975/76:136 25 barnet.Barn som är och ogift bUr svensk medborgare som biperson tiUfadern, om denne ensam eUer tiUsammans med modem har vårdnaden. Däremot följerbamet enUgt andra stycket modem i medborgarskapshänseende, endast om hon ensamhar vårdnaden eUer har vårdnaden gemensamt med barnets fader och han är svenskmedborgare. Huruvida föräldrarna är eUcr har varit gifta med varandra skaUinte tillmätas betydelse. Är annan än fadern eUer modern vårdnadshavare,förvärvar barnet svenskt medborgarskap tiUsammans med modem. Utformningenav 5 § MbL har kritiserats av och . Man har pekat på detorimUga i att förvärv av svenskt medborgarskap för förälder som inte sammanbormed barnet skall medföra att barnet fär svenskt medborgarskap bara av detskälet att föräldern har del i vårdnaden. Vidare har framhålUts att förslaget ivissa faU hindrar att bamet får svenskt medborgarskap tiUsammans med denförälder hos vilken barnet bor. Det har ansetts olämpUgt att baraet inte inågot fall får tas upp till svensk medborgare tUlsammans med modem när fadem ärutlänning och gemensamt med modern har vårdnaden om barnet. Omvårdnadsreglerna i FB ändras bör enUgt SIV:s mening 5 § MbL ges ett sådantinnehåll, att bam får svenskt medborgarskap som biperson till endera avföräldrarna om denne antingen ensam har vårdnaden eUer har vårdnadentillsammans med den andre och denne är svensk medborgare. I övriga faU därgemensam vårdnad förekommer kan barnet enligt i stället tas upp tUl svenskmedborgare efter ansökan om naturaUsation. Jagkan dela de nämnda remissinstansernas instäUning tUl den föreslagnabestämmelsen. Denna leder till mindre lämpUgt resultat i de faU då fadern ochmodem har gemensam vårdnad men fadera inte lever tUlsammans med barnet. Ett bambör i medborgarskapshänseende i möjUg mån följa den förälder som barnet levertillsammans med och som aUtså utövar den faktiska vårdnaden, föratsatt attdenne också har den rättsUga vårdnaden. Svårigheter möter emeUertid när detgäUer att förena det nu nämnda önskemålet med en automatiskt verkande bestämmelseom förvärv av medborgarskap. En sådan bestämmelse måste knyta an tUlförhållanden som klart och entydigt kan konstateras. Detta är faUet mednuvarande rekvisit i 5 § MbL. Det får även anses gäUa i fråga om innehavet avden rättsUga vårdnaden men däremot inte i tiUräckUg grad beträffande utövandetav den faktiska vårdnaden. Deändrade börds- och vårdnadsreglerna föranleder av bl.a. det skälet enUgt minmening, att nuvarande automatik vid baras förvärv av svenskt medborgarskap sombiperson delvis måste överges. I fråga om bestänmielsens utformning ddar jagsålunda SIV:s uppfattning, att naturaUsation i stället får tillgripas i vissafaU då föräldrarna har gemensam vårdnad om baraet. 1975/76:136 26 Jagföreslår sålunda att barn automatiskt får svenskt medborgarskap som bipersontiU fadern eller modern i fall som avses i 5 § MbL, under förutsättning att denav föräldrama som blir svensk medborgare genom anmälan ensam har den rättsUgavårdnaden om barnet. Motsvarande bör gäUa om föräldrama har gemensam vårdnad,men den andre föräldem redan är svensk medborgare. Får föräldrarna samtidigtsvenskt medborgarskap och har de gemensam vårdnad, bör barnen likaså fä svensktmedborgarskap. I övriga faU bör barnet däremot inte automatiskt få svensktmedborgarskap som biperson till endera av föräldrarna. De varierandesituationer som det i dessa faU är fråga om kräver enligt min mening attmöjUghet finns tUl diskretionär prövning. Det är därför naturUgt attnaturaUsationsvägen används. Jaghar tidigare behandlat frågan om Uberalare praxis vid självständignaturalisation av barn. När det gäller naturalisation i de fall som jag nu hartagit upp bör avgörande betydelse tillmätas önskemålen hos den avvårdnadshavarna som även faktiskt handhar vårdnaden. Den omständigheten attdomstol förordnat om gemensam vårdnad efter skilsmässa eUer i faU dåföräldrama inte är gifta bör, som jag redan nämnt, inte utan vidare medföra,att samtycke från den andra föräldem alltid skaU krävas för naturalisation avbaraet. En prövning får ske i varje SärskUt faU, varvid den andre föräldernsintresse för barnet och aktiva deltagande i vårdnaden spelar in. Föratt inte försämra möjUgheten för bam att få svenskt medborgarskap som bipersoni de fall som avses i 5 § MbL, bör man vid naturalisation i hithörande faUbortse från eventueU uppkomst av dubbelt medborgarskap. 5.3Underlättande av naturalisation och medborgarskapsförvärv av nordbogenom anmälan EnUgt6 § första stycket MbL kan utlänning på ansökan upptas tiU svensk medborgare(naturaliseras), om han har fyUt , har hemvist här i riket,har fört en hederhg vandel samt har möjUghet att försörja sig och sin familj.NaturaUsationsansökan prövas av . Även om angivna viUkor inte är uppfyllda,kan enligt andra stycket i samma paragraf naturalisation äga mm, om det medhänsyn tiU sökandens förhåUanden föreligger särskUda skäl för detta. Somexempel på sådana särskUda skäl nämns i lagen att det skidle medföra gagn förriket att sökanden upptas tiU svensk medborgare, att sökanden förut haftsvenskt medborgarskap eller att sökanden är gift med svensk medborgare. Närsökanden är dansk, finländsk, isländsk eller norsk medborgare kan undantaggöras från kravet hemvist, 'även om annat särskilt skäl inteföreligger. Om utlänning inte förlorar sitt ut- 1975/76:136 27 ländskamedborgarskap genom naturalisation utan särskilt medgivande från den utländskaregeringen eller annan myndighet, kan enligt 6 § tredje stycket MbL ställas somviUkor för att sökanden skaU få svenskt medborgarskap, att ban inom viss tidstyrker att sådant medgivande har lämnats. I naturalisationsärenden bestämmerSIV om naturaUsationen skaU omfatta även sökandens ogifta barn under 18 år.Besvär över SIV:s beslut i naturaUsationsärenden avgörs av regeringen. Enligt10 § b) MbL har medborgare i annat nordiskt land möjUghet att genom en ensidigförklaring förvärva svenskt medborgarskap, om han uppfyUer vissa viUkor.Bestämmelsen är för sin tillämpning beroende av att regeringen efter avtal medannat nordiskt land har förordnat att den skaU gäUa i förhåUande tiU detlandet. Så är faUet med , och . Medborgare i någon av dessastater får svenskt medborgarskap efter anmälan hos länsstyrelse, under förutsättningatt han förvärvat det danska, finländska eUer norska medborgarskapet på annatsätt än genom naturaUsation, att han fyUt , att han harhemvist i riket samt att han inte har dömts tiU fängelse. Idepartementspromemorian (Ds A 1975: 14) Förvärv av svenskt medborgarskap harlagts fram förslag som syftar tiU att utlänning tidigare än nu skaU kunna blisvensk medborgare genom naturalisation eller anmälan enUgt 10 § b) MbL. Vidareföreslås att kravet på försörjningsförmåga slopas samt att en ytterUgareUberaUsering sker av praxis vid självständig naturalisation av bam. Detsist nämnda förslaget har jag tidigare behandlat. Jag ämnar i det följande varför sig ta upp frågoma om sänkning av kravet på hemvisttid här i landet och omavskaffande av kravet på försörjningsförmåga. I anslutning tUl den sist nämndafrågan avser jag delvis med anledning av synpunkter som underremissbebandUngen har framförts av att särskilt behandla frågor som rörkravet på hederUg vandel för bifall till naturalisationsansökan. Somjag har nänrnt uppstäUer MbL som krav för naturaUsation, att utiänningen harsitt hemvist h'är i landet . Redan före tillkomsten av MbLtUlämpades i praxis krav pä minst sju ärs hemvist för annan utlänning ännordbo. 6 § andra stycket MbL jmgivna möjUgheten att medge dispens från vUUcoren förnaturaUsation har i stor utsträckning kommit att tiU-lämpas i fråga om kravetpå hemvisttidens längd. Den dispenspraxis som har utbUdats i detta hänseendeinnebär i korta drag följande. Förnordiska medborgare krävs endast vistelse i riket för naturaUsation.Utomnordisk medborgare som är gift med svensk medborgare naturaliseras vistelse här och akten- 1975/76:136 28 skåp.För nordisk medborgare krävs endast vistelse och ett ärs äktenskap.Sammanboende under äktenskapsliknande förhållanden likställs med äktenskap idetta hänseende. Närdispens meddelas på gmnd av andra "särskUda skäl" uppställsvarierande krav på hemvisttid. Sålunda får utiäiming som för att erhåUasvenskt medborgarskap måste ansöka om befrielse från tidigare medborgarskapnormalt vUlkorat svenskt medborgarskap vistelse, med hänsyn tUlatt det som regel tar att bli befriad från det tidigaremedborgarskapet. Vidare ges dispens även åt äldre personer, statslösa och ivissa fall politiska flyfctmgar. Personer får sålunda i aUm'ånhetsvenskt medborgarskap vistelse här. Detsamma gäller statslösaoch politiska flyktingar, när starka humanitära skäl föreligger. Även om detinte föreligger sådana skäl, får statslösa dispens vistelse iSverige. Idepartementspromemorian (Ds A 1975: 14) föreslås att hemvistkravet förutomnordiska medborgare sänks tUl fem är. Motsvarande förslag fanns även iinvandramtredningens slutbetänkande (SOU 1974:69) Invandrama och minoriteterna.Den föreslagna sänkningen av hemvistkravet motiveras i promemorian med bl.a.den fasta och i vissa hänseenden långtgående dispenspraxis som har utvecklatsvid tUlämpningen av 6 § MbL. Lagtexten sägs ba kommit att i allt mindre gradge en rättvisande bild av gäUande rätt. Vidare hänvisas tiU att hartagit emot ett stort antal invandrare och att särskUt en radåtgärder har genomförts för att underlätta för invandrama att växa in i svenskaförhåUanden. Genom dessa åtgärder har invandrama fått möjlighet att snabbareän förr inlemmas i det svenska samhäUet. Enligt promemorian bör inte krävaslängre hemvisttid än vad som behövs för att utlänningar i allmänhet skall hinnainlemmas i det svenska samhäUet. Mot bakgrund av sådana överväganden föreslåsi promemorian, att hemvisttiden enUgt 6 § MbL för utomnordiska utlänningarbestäms till fem är i stället för nuvarande . Nordiskamedborgare har som jag har nämnt möjUghet att bU svenska medborgareinte bara genom naturaUsationsförfarandet utan även genom att göra anmälan tilllänsstyrelse enligt 10 § b) MbL. En föratsättning härför är hemvist iSverige. Fastän nordisk medborgare i praxis kan naturaliseras redan efter treår, väntar de flesta ytterUgare för att skaffa sig svensktmedborgarskap genom anmälan. Ifråga om medborgare i nordiskt land föreslås i departementspromemorian Uksom iinvandraratredningens betänkande, att kravet på hemvisttid sänks från tre . Förslaget motiveras i promemorian med de nordiska ländemas gemenskap ifråga om kultur och samhällsförhållanden. I promemorian föreslås vidare att enuttrycklig bestämmelse om det särskilda hemvistkravet för dansk, finländsk,isländsk eller 1975/76:136 29 norskmedborgare förs in i lagtexten. SlutUgen föreslår man att kravet på sju årshemvist i anmälningsfallen sänks tiU . Den senare ändringen fömtsätterför sin tillämpning att nya avtal träffas meUan , och omtUlämpningen av 10 § b) MbL i dess nya lydelse. Ipromemorian läggs fram förslag tiU nya riktlinjer för dispenspraxis tiU följdav sänkningen av hemvistkravet. Jag återkommer tiU denna fråga. Förslagetatt sänka kravet på hemvisttid i naturaUsations- och anmälningsfallen hartillstyrkts eUer lämnats utan erinran av samtUga remissinstanser. Någonremissinstans menar emeUertid, att en sänkning av hemvisttiden tiU vidnaturaUsation av nordbo förutsätter att motsvarande sänkning genomförs iövriga nordiska länder. Vidare pekas i ett par yttranden på att rösträtt förutlänning enUgt den nyUgen införda lagstiftningen i denna fråga förutsätter treårs vistelse här medan naturaUsation av nordbo skedl kunna ske redan efter tvåär. Ilikhet med remissinstansema anser jag förslaget om en sänkning av det genereUahemvistskravet vara väl underbyggt. Dispens lämnas numera i sådan utsträckning,att lagens hemvistkrav i praktiken endast är tiUämpligt på sådanasökande som i samband med naturaUsation förlorar sitt tidigare medborgarskap exempelvis sökande från flertalet v'ästeuropeiska länder samt på poUtiskaflyktingar, vilka naturaliseras utan krav på befrielse från sitt hemlandsmedborgarskap. Lagtexten har därigenom, som anförs i promemorian, kommit att iallt mindre grad ge en rättvisande bild av gäUande fömtsättningar för förvärvav svenskt medborgarskap, vUket i och för sig är olyckligt. Det avgörandeskälet för min ståndpunkt är emeUertid, att de många åtgärder som på senaretid har vidtagits för att underlätta för invandrama att växa in i det svenskasamhället har lett tUl att nuvarande krav på hemvisttid framstår som onödigtlångtgående. Jag delar uppfattningen i promemorian att kravet på hemvisttidensVångd inte bör sättas högre än vad som erfarenhetsmässigt behövs för attutlänningar i allmänhet skall hinna inlemmas i det svenska samhäUet. Denföreslagna tiden för utomnordiska medborgare är enligt min meninglämpligt vald. Gemenskapeni fråga om kultur och samhäUsförhåUanden inom bör föranleda atthemvistkravet sätts avsevärt lägre för nordiska medborgare. Jag ansluter noigtiU förslaget att tiden sänks tiU två är. Med anledning av påpekandet i ett parremissyttranden, att mindre krav härigenom ställts vid förvärv av svensktmedborgarskap än för rätten för utlänning att rösta i kommunala val, viU jaghänvisa tiU att treårstiden i fråga om rösträtten är gemensam för allautiänningar, oavsett nationaUtet. Någon särbehandling av nordiska medborgarehar sålunda inte skett i det hänseendet. EnUgt min mening kan det angivnaförhål- 1975/76:136 30 landetinte tillmätas betydelse vid bestämmandet av hemvisttiden vid naturalisation avnordbo. Inte heller bör, som har framförts under re-nussbehandUngen, ändringeni MbL göras beroende av att motsvarande sänkning sker i de övriga nordiskaländernas lagstiftning. Denföreslagna tvåårstiden bör uttryckligen framgå av 6 § första stycket MbL. Detmåste nämligen anses otiUfredsställande att en så viktig och i fråga omtiUämpningsområdet så väl avgränsad regel endast framgår av praxis. Densärskilda dispensregehi för nordbor i andra stycket utgår därvid. Ävenhemvisttiden vid nordisk medborgares förvärv av svenskt medborgarskap efteranmälan enligt 10 § b) MbL bör sänkas. Jag ansluter mig tiU förslaget ipromemorian att sänka tiden till . Ändringen i denna del föratsätter attnytt avtal träffas med , och om tiUämpningen av 10 § b)MbL i dess nya lydelse. Jag avser att i annat sammanhang ta upp denna fråga.TiUs vidare kommer bestämmelsen sålunda att gälla i sin nuvarande lydelse. Somjag redan har nämnt har en fast praxis utbUdats vid tillämpning avbestämmelsema i 6 § MbL om hemvist i . De förslag jag nu har lagt frammbbar förutsättningarna för denna praxis. En sänkning av kravet pähemvisttidens längd gör det nödvändigt att ta ställning tiU om vissa nuförekommande dispenser efter en sänkning aUtjämt bör komma i fråga.