prop · FZ0339 · 1975-12-31 00:00:00 — Jag delar utredningens uppfattning att åtgärder förelever med anpassningssvårigheter bör ske med hjälp av limplanejämkningareller anpassad studiegång i övrigt. 1 motsats till utredningen anser jag attmedel för särskild undervisning för elev som på grund av handikapp ellerlångvarig sjukdom ej kan delta i vanligt skolarbete bör utgå enligt nuvaranderegler. Medel för detta ändamål utgår i efterhand beroende på undervisningensomfattning. Av denna anledning är det mindre lämpligt att beräkna medel förverksamheten på antalet elever i skolenheten. Beslut om särskild undervisningför elev fattas av elevvårdskonferensen. För elever med anpassningsproblem kan i vissa fallfordras ytterligare åtgärder anser utredningen och föreslår insatser i form avskoldaghem och skolveckohem. För verksamheten bör enligt statsbidrag utgåför fritidsverksamheten efter samma grunder som gäller för annan motsvarandeverksamhet i kommunen. Flera remissinstanser, däribland kommunförbundet,menar att klarare regler bör utformas om statligt stöd för verksamheten iskoldaghem och skolveckohem. Några remissinstanser, däribland socialstyrelsenoch socialutredningen, är tveksamma lill förslaget. Dessa instanser menar attskolan går utanför sina traditionella gränser med en sådan verksamhet.Socialstyrelsen anser dessutom att skolveckohem innebär en ny form avomhändertagande av barn, som framför allt från rättssäkerhetssynpunkt inte äracceptabel. kommun menar att institutionsvård inte är förenligt med tankegångarnaom alt problemen skall lösas i individens egen miljö. Som jag har redovisat finns det starka invändningarmot alt skolan bygger upp en särskild medanpassningsproblem. Enligt min mening måste denna fråga ses i ett större ochvidare sammanhang där samhällets övriga socialpolitiska åtgärder också måstebeaktas. Skoldaghem finns i ett antal kommuner. Skoldaghem eller liknandekan i vissa lägen vara lämpliga när skolans normala insatser inte visar sig tillräckliga.Kommunerna bör därför liksom nu ha möjlighet att inrätta skoldaghem ellerliknande. Det primära syftet med dessa hem skall inte vara undervisningen utanfamiljebehandlingen och den sociala omsorgen. Skoldaghem eller liknande blirdå en gemensam angelägenhet för skolan och för de sociala myndigheterna inomkommunen. 1975/76:39 241 Jag anser inte att skolan bör ställa upp några kravpä behörighet för eventuella befattningar som föreståndare för dessa hem.Däremot bör skolstyrelsen i sin resursavvägning kunna avsälla medel förverksamhet inom skoldaghem för lärarinsatser och för insatser avfritidskaraktär. Jag är dock inte beredd all föreslå alt medel ur statsbidragetfår utgå lill sådana kostnader som normalt bekostas av kommunen t. ex.bespisningsbiträden och kapitalkostnader. 1 fråga om huvudmannaskapet föreligger skildauppfattningar bland remissinstanserna. SÖ anser att skolan bör vara huvudman förskoldaghem eller liknande medan m. fl. remissinstanser anseratt sociala centralnämnden i kommunen bör svara för verksamheten. Mot bakgmndav vad jag har anfört om att också skoldaghemmen måste ses i ettsocialpolitiskt perspektiv, anser jag det vara fråga om ett gemensamt ansvarför skolstyrelsen och sociala centralnämnden eller motsvarande. Liksominrättandet av skoldaghem är en angelägenhet bör också frågan omhuvudmannaskapet avgöras av kommunen. har analyserat problem i samband medstadieövergångar och lämnat en rad förslag lill åtgärden Bl, a, bör elever ochlärare från sista årskursen i stadiet besöka första årskursen i närmast högrestadium. Vidare föreslås stadieövergripande tjänstgöring för lärare ochmöjlighet för lärare alt delta i arbetet på avlämnande stadium.Inskolningsperioder är ett annat viktigt förslag. Vidare föreslås enförsöksverksamhet med förändrad disposition av timplanen på högstadiet i syfteatt minska antalet verksamma lärare i den enskilda arbetsenheten. Remissinstanserna tillstyrker i huvudsakutredningens förslag. SFL m. fl. menar att stadieövergripande tjänstgöring böravse såväl låg-mellanstadium som mellan-högstadium. /SR anser däremot attutredningens egna undersökningsresultat inte underbygger resonemanget omstadieövergångar, och eftersom övergångarna inte har den övervägande negativakaraktären för eleverna som menar, behöver stadieövergripande tjänstgöringinte tillgripas. Föregen del vill jag anföra följande. Som jag har framhållit bör en helhetssyntillämpas på all pedagogisk verksamhet bland barn och ungdom. Detta gällersåväl omsorgsverksamheten och fritidsverksamheten som undervisningen. Med ensådan utgångspunkt kommer verksamheten att planeras och genomföras utifrånkunskaperna om barns utveckling och uppväxtvillkor. Behoven av särskildaåtgärder vid övergången från förskola till grundskola och från ett stadium tillett annat inom gmndskolan kommer därigenom alt minska. Traditionen från ettäldre skolsystem, som delvis övertagils av , gör dock att mångaelever upplever svårigheter vid övergångarna. 16 1975/76. 1975/76:39 242 övergångenfrån mellanstadiet till högstadiet. Särskilda åtgärder som minskarsvårigheterna behöver därför vidtas. Del är väsentligt att detta uppmärksammasi det dagliga skolarbetet. Del är viktigt all eleven redan från starten i enny skolmiljö för god kontakt med sin omgivning och lär känna de nyaförutsättningarna för sin skolgång. Genom att öka undervisningstiden successivtvid stadieöver-gängar kan läraren fö möjlighet att i mindre elevgrupper lärakänna gruppen och anpassa skolarbetet lill den enskilde eleven. Den enskildaskolan och dess arbetslag bör själv planera sådana temporära anordningar ochdärvid ha stor frihel att vidta förändringar inom ramen för timplanens totalaantal elevveckotimman Detta kan rymmas inom del förslag till jämkningar som jagi det föregående har förordat. SIAis synpunkter på övergången från mellanstadium tillhögstadium delas av flertalet remissinstanser som menar att just övergångentill ämnesrum och många olika lärare medför betydande svårigheter. Delta sker ien ålder då eleverna i allmänhet befinner sig i en känslig utvecklingsfas.Liksom utredningen anser jag att skolan bör vidta olika åtgärder för att minskade problem som därvid kan uppstå. har enligt min mening lagt fram flera värdefullaförslag om hur man skall minska problemen för eleverna vid övergången tillhögstadiet. Hit hör förslaget om stadieövergripande tjänstgöring. Jagtillstyrker detta förslag. De svårigheter som aktualiseras av att elevema fårfler lärare än på mellanstadiet bör kunna minska när lärarna på högstadiet istörre utsträckning kommer att undervisa i tre ämnen var. Enligt 1967 årsbeslut om lärarutbildning skall nämligen lärarna på högstadiet i princip varabehöriga i tre ämnen. Det ankommer på SÖ och kommunerna att beakta detta besluti sitt arbete. Frågor som berör problem i samband med övergången tillhögstadiet behandlas också av lä-ramtbildningsutredning. Redan nu kanantalet lärare per elev på högstadiet minskas genom åtgärder inom ramen för schemaläggningoch tjänstefördelning. Det är väsentligt att dessa möjligheter utnyttjaseffektivt. Problemen på högstadiet är inte enbartkoncentrerade till lärarrollen och lärarspecialiseringen. Av stor betydelse ärockså förhållandet mellan ämnesstoff på mellanstadiet och i motsvarande ämnepå högstadiet. Det är viktigt att eleven på det nya stadiet får lära sig någotnytt som kan vidareutveckla förvärvade kunskaper, färdigheter ocherfarenheter. Onödiga upprepningar mellan stadierna bör därför enligt minmening undvikas. Detta för dock inte innebära minskade möjligheter tillfärdighetsträning av moment från tidigare stadier om så erfordras. Det ankommer på SÖ att i sin läroplansuppföljningbeakta här nämnda och andra problem som kan uppslå i samband medsladieövergångar. Prop.1975/76:39 243 2.5Samverkan mellan skola och hem Klassföreståndarens centrala roll, speciellt påhögstadiet, skall ses bl. a. mot bakgrund av elevernas behov av vuxenkontakt.Utredningen diskuterar ingående klassföreständarfunktionen och menar bl. a. altvarje lärare skall vara kontaktlärare (klassföreståndare) och att tid förkontaktarbete skall avsättas på schemat med . Flertaletremissinstanser delar denna uppfauning men anser det onödigt att byta utbeteckningen klassföreståndare mot kontaktlärare. Jag har vid mitt ställningstagande till frågan omelev- och personalgrupperingar (avsnitt 2.3) understrukit den stora betydelseidentifikationsprocessen har i barna- och ungdomsåren, 1 det sammanhanget harjag särskilt betonat arbetslagets betydelse för kontinuitet och stabilitet iett barns anknytning till en eller flera vuxna, Samma synsätt bör läggas påklassföreståndarens roll. För elevens sociala utveckling likaväl som förlösningen av problem i det dagliga arbetet har eleven behov av att medförtroende kunna vända sig till en person i skolan i förvissning om att dennakan hjälpa till med att lösa problem och förmedla de kontakter som erfordras.Klassföreståndaren har fyllt denna funktion. Jag delar därför i huvudsak den uppfattning somutredningen har om klassföreståndarens funktion och anser att det liksom f n.bör åligga varje lärare att vara klassföreståndare. Klassföreständarfunktionenkan i huvudsak delas upp i ett konlaktskapande och ett problemorienteratarbete. I sitt konlaktskapande arbete skall klassföreståndaren söka skapa sågoda relationer som möjligt till elever, föräldrar och anställda pä skolan.Detta arbete bör påbörjas , t. ex. redan vårterminen innanden nya elevgruppen kommer. Målet måste vara att lägga grunden till välfungerande relationer som bygger på ömsesidig tillit och en öppenkommunikation. Detta kontaktarbeie utgör grunden för den andrasidan av klassföreständarfunktionen som innebär att tillsammans med elever,föräldrar och personal söka upptäcka och bearbeta de problem som uppstår i detdagliga samspelet i skolarbetet. Som jag tidigare framhållit tjänar de vuxnassamspel med varandra och elevema som modell för eleverna och speglar därmedsamarbetets villkor av givande och tagande. Det sätt pä vilket elever och vuxnatillsammans i skolan bearbetar problemen måste alllid relateras till målet förskolans verksamhet. Härigenom kan de vardagliga konflikterna utnyttjaskonstmktivt och därmed bli en tillgång för en skola som främjar både barns,ungdomars och vuxnas personlighetsutveckling. Klassföreständarfunktionen kräver i allmänhet olikaarbetsinsatser beroende på barnens ålder och mognad samt hur klassen är sammansatt.Jag anser att klassföreståndarens hela uppgift ej kan utföras pä en särskildsche-malagd timme men att detta arbete väsentligt underiättas, särskilt på högstadiet,om det finns speciell tid för detta under skolveckan. Förslaget om en samladskoldag möjliggör detta. 1975/76:39 244 Utredningen behandlar ingående problemen medskolfrånvaron. Utredningen föreslår i detta sammanhang att närvaroplikt skallråda och att frånvaro bör förhandsanmälas och registreras. Skolan är ansvarigför frånvaroregistreringens organisation. Hemmen skall informeras om forekommandefrånvaro menar utredningen. De remissinstanser som har berört frågan, t. ex.SACO/SR och SL, instämmer med utredningen att skolfrånvaron skall observerasoch registreras samt alt kontinueriig uppföljning bör ske. I likhet medutredningen och remissinstanserna är jag av den uppfattningen att närvaropliklbör råda i samt att frånvaro skall förhandsanmälas. 1 första handbör hemmet ansvara för denna anmälan, men jag anser att skolan i den måneleven själv anmäler sin frånvaro bör ha tilltro till dessa uppgifter. och anser jag att problemenmed registrering och uppföljning av skolfrånvaron i första hand arenelevvårdsfråga som närmast skall tas upp och bearbetas inom arbetslaget och avklassföreståndaren. Det är således inte främst en fråga om att finna ettadministrativt bra registrerings- och rapportsystem. Några generella anvisningarbör därför inte utfärdas utan lokala förhållanden bör avgöra insatsernas art.Del är särskilt viktigt att åtgärder inom detta område vidtas i nära kontaktmed föräldrarna och eleverna. har starkt betonat nödvändigheten av ensamverkan mellan skola och hem. Utredningen anför sju områden som lämpliga utgångspunkterför förbättrad samverkan: "kvartssamtal", klassmöten, uppsökandeverksamhet, riklig och regelbunden information, kontaktlärarfunk-tionen,lärarutbildningen samt försöksverksamhet. menar att varje förälder till barn igrundskolan bör ges lagfäst rätt att under en arbetsdag, räknad per bam ochstadium, fö ledigt från sitt förvärvsarbete för alt delta i information ochsamtal i skolan. Samhället bör genom föräldraförsäkringen svara för ersättningför föriorad arbetsförtjänst. Utredningen föreslår att två klassmöten per läsårskall vara obligatoriska i och att skolan och klassföreståndarenskall vara skyldiga att kalla till dessa. För att ytterligare förbättra kontaktverksamhetenföreslår att . per elev tillförs skolan för att användas efter lokaltbedömande främst för uppsökande verksamhet. För att biträda vid utbildning ochinformation menar att det skall finnas konsulenttjänster på länsskolnämndernaoch SÖ. Förslagen om förbättrad kontakt mellan skola ochhem tillstyrks av många remissinstanser, däribland RHS och kommunförbundet.Några remissinstanser ifrågasätter värdet av den föreslagna ledigheten om denbegränsas till så . SÖ understryker behovet av en uppsökandeverksamhet. SÖ markerar klassföreståndarens centrala roll i samspelet hem ochskola. 1975/76:39 245 LOvill söka nya vägar att få kontakt med de grupper av föräldrar, som skolan intenår. Samarbetet mellan hemmen och skolan är ytterstväsentlig. Barnets samspel med föräldrar och hemmiljö påverkar på dettavgörande sätt dess förutsättningar att utveckla sina inneboende möjligheterintellektuellt, känslomässigt och socialt. Enligt min mening måste därförinformationen från hemmet till skolan liksom från skolan till föräldrarnaförbättras. Föräldrarna bör fö ökad information om aktuella läroplaner,arbetssättet i skolan, vad barnen upplever i skolan, studieresultat samtbarnens relationer till skolpersonal och kamraten I likhet med () och kommun m.fl. remissinstanser avvisar jagdock särskilda medel för expertmedverkan från SÖ och länsskolnämnderna förutökad information och hjälp med kontaklarbetet. Fullgörande av sådanaarbetsuppgifter får anses ingå i SÖ:s ordinarie uppgifter. Gjorda undersökningar visar att såväl föräldrar ochelever som lärare vill att kontakterna mellan hem och skola skall öka samt för ett ökat elevengagemang i dessa kontakter. I likhet med föreslårjag att två kontakttillfällen per läsår skall vara obligatoriska för skolan attanordna och atl klassföreståndaren är skyldig att kalla till dessa. Föräldrarnaupplever de personliga samtalen och direktkontakten med läraren som mervärdefulla och givande än allmänna klassmöten. Enligt min mening bör därförklassföreståndaren kunna låta dessa kontakter ske i form av enskilda samtalmed föräldrarna. Det är viktigt atl eleverna deltar i dessa. Klassföreståndarenhar ett ansvar för att skolan får kontakt med alla föräldrar. Detta kan fordraatt klassföreståndaren gör hembesök. Jag är inte beredd att nu förorda atl föräldrarnaerhåller ersättning för att besöka sitt barn i skolan. Remissinstanserna harhär haft delad syn. Flera skolstyrelser och kommuner ifrågasätter nyttan av attfö per stadium för besök. Några hem- och skolaföreningar anser atlintresset hos föräldrarna för skolan ej är beroende av en eventuell ersättning.Självfallet skall skolan stå öppen för besök då del ärlämpligt för föräldrarna att komma dit. Jag utgår från att skolledningen ochskolpersonalen medverkar till att föräldrarna alltid skall känna sig välkomnatill skolan. När jag behandlar resursernas storlek kommerjag att vid kon-stmktionen av den s. k. försiärkningsresursen ta hänsyn tillbehovet av särskilda medel för kontakten mellan hem och skola. Skolstyrelsenbör vid sin fördelning av förstärkningsresursen beakta behovet av medel för kontaktverksamheten.I denna verksamhet bör skolstyrelsen prioritera uppsökande verksamhet bland deföräldrar som skolan inte når på annat sätt. Särskilda medel för dennaverksamhet kommer jag således ej all föreslå. Prop.1975/76:39 246 2.6Vissa frågor rörande läroplan Utredningen berör nuvarande timplan på högstadietnär den diskuterar problemen med stadieövergången mellan mellanstadietsklasslärarsystem och högstadiets ämneslärarsystem. Utredningen anser det intemöjligt atl utan omfattande försöksverksamhet ta ställning till en nyutformning av högstadiets timplan. Men den finner det angeläget atl man i detfortsatta läroplansarbetet vidtar okonventionella åtgärder för att främja enutveckling mot färre lärare per elev. anser det vara en viktig uppgift förSÖ att ta initiativ till och svara för utvärdering av försök i denna riktning.Det bör då också övervägas att ersätta uppdelningen på allmän och särskild kursi engelska, matematik, franska och tyska med resurslid. Remissinstanserna har helt obetydligt berört dessafrågor. För egen del vill jag anföra följande. Timplanens konslmktion kan inte anses vara en gångför alla given. Förändringar måste ske mot bakgrund av vad som krävs genomutvecklingen i samhället och de värderingar som präglar denna. Vid fattades beslut om att högstadium i huvudsak skulle varasammanhållet, men att studieprogrammet skulle ge utrymme för val som knyter antill elevernas intressen (prop. 1968:129, SU 1968il79, rskr 1968:366). Varjeelev kan välja ett av tillvalsämnena tyska, franska, teknik, konst ellerekonomi. Vidare har eleven att välja verksamheter inom fritt valt arbete.Erfarenheterna av tillvalssyslemet visar att valet mellan olika ämnen skerefter traditionsbundet könsrollslänkande och att det senare valet tillgymnasieskolan i hög grad är beroende av valet av tillvalsämne. Skolan har enviktig uppgift att fylla då del gäller att motverka val av utbildning och yrkesom gmndas på sociala faktorer och traditionella könsrollen En översyn avtillvalssystemet på högstadiet med hänsyn till de erfarenheter som hittillsvunnits av utbildningsorganisationen anser jag vara motiverad. Jag har i det föregående förordat all arbetet igrundskolan för en inriktning mot praktiska och laborativa arbetsformer.Särskilt stor betydelse har enligt min mening en översyn av arbetssättet i denaturorienterade ämnena. Det finns tecken som tyder på att undervisningen imatematik och naturorien-terande ämnen fungerar så att elever avskräcksfrån fortsatta studier i dessa ämnen. Effekterna av detta har jag tidigareberört i prop. 1975/76:100, bil. Vid en läroplansöversyn bör även dettabeaktas. SÖ har f. n. i uppdrag att överväga de teoretiska och praktiskainslagen i undervisningen på gmndskolans högstadium (UbU 1972:45, rskr1972:287 och UbU 1974ill, rskr 1974il20). Denna fråga bör kunna behandlasgemensamt med översynen av tillvalssystemet. Mot bakgrund av vad jag förordatom arbetssättet i gmndskolan bör översynsarbetet närmast ta sikte på vilkaundervisnings-mässiga fördelar som ligger i alt bygga in de nuvarandetillvalsämnena ekonomi, konst och teknik samt ämnet barnkunskap i övriga ämnenjämfört 1975/76:39 247 medatt tillsammans med delar av andra ämnen skapa särskilda ämnesblock. I dettasammanhang bör övervägas att göra delar av det nuvarande ämnet teknikobligatoriskt för alla elever i syfte att öka elevernas praktiska färdigheteroch kunskaper, ett förslag som också framförts inom ramen för SÖis könsrollsobjeki. Vid en sådan översyn är det naturligtvis ocksåangeläget alt beakta de främmande språkens nuvarande ställning. Jag anser atldet fortfarande bör vara möjligt för elev på högstadiet att välja ett andrafrämmande språk. En översyn av högstadiets timplan bör som harföreslagit även innefatta den kursuppdelning som f n. sker i allmän ochsärskild kurs i ämnena matematik, engelska, franska och tyska. bestårvariationen mellan kursallernativen främst i skillnader i valet av lärostoff,graden av konkretion, inlärningslid etc. Eftersom läroplanen förutsätter alt deenskilda eleverna alltid skall ha en undervisning tillrättalagd efter sinafömtsättningar kan del ifrågasättas om del finns några pedagogiska skäl tilluppdelning av eleverna i alternativa kurser. förekommer samläsningmellan allmän och särskild kurs inom en del högstadieskolor. En övergång tillenhetligare kursuppläggning frigör resurser som kan användas till ökad individualisering.Vidare kan klassen hållas samman , vilket måste anses vara enfördel för eleverna. Jag utgår från att en förändring i här åsyftad riktninginte skall medföra en minskad resurstilldelning. Som jag kommer att beröra bör ävenmellanstadiets timplan ses över och timtalet minskas med två till treveckotimmar för att ge utrymme för annan verksamhet än lektionsbunden sådan. Vid revidering av läroplanen förgrundskotan gjordes inga större förändringar av mellanstadiet i fråga omlärostoff m. m. Mellanstadiet kom inte heller i någon nämnvärd grad all berörasav anordningen med resurstimmar, dvs. den flexibla ekonomiska ram sommöjliggör en varierande resursanvändning. Bland de problem som redovisas för mellanstadietsdel vill jag här främst nämna elevernas arbetssituation. Efter övergången frånlågstadiet till mellanstadiet möter eleverna flera nya ämnen. Inom de flestaämnen har här liksom på högstadiet, skett, en ökning av stoffmängden utan attnågon omprioritering av stoffet har gjorts. Detta måste i ökad graduppmärksammas i allt kursplanearbele men gäller inte minst mellanstadiet, därlärostoffet upplevs som synneriigen omfattande. Jag ämnar senare föreslå regeringen atl uppdra åtSÖ att vid den konlinueriiga översynen av läroplanen för utredahur sloffmängden på mellanstadiet skall kunna minskas. Därvid bör det ocksåundersökas om undervisningstiden och tiden för andra verksamheter kan anges itimmar i stället för nuvarande veckotimmar . Detbör också övervägas att ange undervisningstiden i olika ämnen per stadium istället för per årskurs. Det senare skulle ge skolorna större möj- ligheleratt göra anpassningar till enskilda elevers behov utan att behöva göratimplaneförändringar. En annan åtgärd är alt i nämnda läroplansöversynockså beakta kraven på en ökad färdighetsträning pä mellanstadiet bl. a. medavseende på elevernas språkliga utveckling. Det behövs en kontinuitet överstadiegränserna både när det gäller elevernas utveckling i fråga omkommunikalionsfär-digheter och när det gäller undervisningens former ochinnehåll. nämnda sammanförande av huvudmomenten för ämnen ochämnesgmpper från nuvarande huvudmoment förstadier till gemensamma huvudmomentför hela torde underiätta denna kontinuitet. 1 detta sammanhang bör också kraven pä ökadetekniska inslag i undervisningen och problemen med att i ökad utsträckning föett experimentellt arbetssätt i nalurorienterande ämnen tas upp. SÖis översynsarbete i de av mig förordade uppdragenbör slutföras så alt förslag till regeringen kan överlämnas senast våren 1977.Detta gäller även frågor rörande den praktiska yrkesorienteringen m. m. som jagbehandlar i del följande. diskuterar läromedlens roll i förhållande tillläroplanens huvudmoment och anvisningar. Det stoff som skolan använder menarSIA skall vara anpassat inte bara till elevens mognad ulan också lillsamhällsutvecklingen. anser att det stoff skolan valt atl arbeta meddärvidlag inte har förändrats i samma takt som samhället. Den ökning istoffmängden som skett och sker utifrån samhällsförändringarna har inte medförtnågon omprioritering av stoffet. Detta menar medför att undervisningssituationenbåde för lärare och elever blir pressande, då det blir allt svårare att fö inallt inom den givna ramen. Jag instämmer i SIAis slutsats av resonemangetkring stoffmängden att det är nödvändigt med en sträng sovring av det stoffskolan skall arbela med. Stoffets omfattning och svårighetsgrad skall varierasefter elevernas förulsättningan Stoff, som är olämpligt för den ene eleven, kanvara lämpligt för den andre.