prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — Företagarorganisationerna konstaterar attutredningen inte ger några närmare riktlinjer för generalklausulenstillämpning när det gäller ändrade förhållanden vid långvariga avtal.Organisationerna understryker vikten av försiktighet och återhållsamhet vidtillämpning av generalklausulen i sådana fall, särskilt i fråga omaffärsmässiga förhållanden. Någon väsentlig förändring av domstolarnashittillsvarande restriktiva inställning synes inte heller på denna punkt varamotiverad. Över huvud taget finns del enligt organisationernas mening anledningalt varna för övertro på domstolarnas möjligheter atl rätt avväga kommersiellarelationer under beaktande av alla omständigheter. Statensnämndför arbetstagares uppfinningar uppmärksammar särskilt ändradeförhållandens inverkan på avtal om ersättning för uppfinningar som har gjortsav arbetstagare. Sådana avtal skiljer sig från sedvanliga konsumentförhållandenpå det sättet att de avser , nämligen hela palenttiden. Det liggeri sakens natur alt del under denna långa lid ofta, kanske regelmässigt,inträffar förhållanden som inte har förutsatts vid avtalet och som kan påverkabedömningen av vad som är skälig ersättning. Eftersom ingen av parterna medsäkerhet kan förutse vad framtiden har i sitt sköte - en ny uppfinning kan t.ex. helt rubba den ekonomiska betydelsen av den uppfinning som avses medavtalet - måsle varje sådant avtal bli något av en spekulation från bådaparters sida. Även om båda parter är besjälade av en vilja att nå fram till enskälig och rättvis ersättning, kan den överenskomna ersättningen på grund avefteråt inträffade förhållanden framstå som direkt ofördelaktig för någonderaparten. kan del ibland vara rimligt att en bestämmelse om ersättning jämkas pågrund av efteråt inträffade förhållanden. Det kan t. ex. vara fallet omersättningen har bestämts till ett lågt engångsbelopp lill följd av atlparterna har utgått från alt uppfinningen inte skulle utnyttjas annal än iringa utsträckning och det senare visar sig atl uppfinningen får storanvändning och atl arbetsgivarens vinst blir stor. Men det är ingalunda alltidklart alt jämkning bör ske därför att arbetsgivarens vinst har blivit större änvad som förutsattes vid avtalels lillkomsi. Har ersättningen bestämts till enviss royalty på försäljningspriset av den produkt uppfinningen avser ochframstod royaltyn som skälig med hänsyn lill vad som var känt vid avtaletsingående, kan det knappast vara rimligt att jämka ersättningen på den grundenall arbetsgivarens vinst har blivit större än väntat, t, ex, därför alttillverkningen har rationaliserats eller därför att avsättningen på grund avändrade samhällsförhållanden har blivit större än parterna räknat med. Prop.1975/76:81 89 Enligt nämndens mening ger utredningens lagförslagoch motivuttalanden inte någon verklig ledning för atl bedöma i vilka fallavtal mellan en uppfinnare och hans arbetsgivare bör jämkas på grund avändrade förhållanden. Ovissheten om huruvida efter avtalet inträffadeförhållanden bör föranleda jämkning är ägnad att minska tilliten till träffadeavtal och att försvåra möjligheterna att förutse domstols bedömning av krav påjämkning. Olägenheterna härav är uppenbara. De gör sig väsentligt mer gällandevid avtal om utnyttjande av uppfinningar än vid sedvanligakonsumentförhållanden, i all synnerhet som sådana avtal är avsedda atl gällaunder mycket och det myckel ofta måste förekomma atl den ekonomiskabetydelsen av en uppfinning blir en annan än vad som förutsattes vid avtaletsingående. Utredningen synes inte särskilt ha beaktat de speciella förhållandenapå detla område. På grund av det anförda förklarar sig nämnden inte varaövertygad om atl den föreslagna generalklausulen är lämplig för avtal om rätttill arbetstagares uppfinningar. För den händelse generalklausulen anses börainnefatta en hänvisning lill efter avtalet inträffade förhållanden, bör enligtnämnden övervägas att införa en bestämmelse om möjlighet att på grund avändrade förhållanden jämka vad domstol har bestämt om ersättning tillanställd för uppfinning. 4.3.7Förhållandet mellan olika avtal understryker starktutredningens åsikl att man vid tillämpningen av generalklausulen bör kunna lahänsyn till all ett avtal är sammankopplat med ett annat, oavsett om avtalenhar ingåtts mellan samma eller olika parter. Enligt konsumenttjänstuiredningenserfarenhet har koppling av avtal om markförvärv och entreprenadavtal storutbredning inte minst vid uppförande av gruppbyggda småhus. Man torde med fogkunna tala om en speciell avtalstyp. I avsaknad av särskilda regler för dennatyp av kombinerade avtal anser utredningen att den nya generalklausulen iförening med avtalsvillkorslagen - om den görs tillämplig på köp av fastegendom - bör kunna utgöra ett åtminstone t. v. godtagbart skydd frånkonsumentsynpunkt. anser att sammankopplingav avtal rörande köp av småhus inte sällan kan falla inom ramen för vad som ärotillböriigt. Förbundet förklarar sig dela utredningens uppfattning attsammankoppling av avtal mellan olika parter särskilt bör beaktas vidtillämpning av generalklausulen. Företagarorganisationerna tar upp frågan om dentvingande konsumentskyddslagstiftningens inflytande via generalklausulen påavtalsförhållanden i annat försäljningsled. En viss motsättning synes på dennapunkt föreligga mellan utredningens synsätt och den inställning som kom tilluttryck vid genomförandet av konsumentköplagen. Då påpekades att del råderavtals- 1975/76:81 90 frihetbeträffande konsumentköplagens återverkningar på ansvarsförhållandena inomnäringslivet. Den anpassning som därefter har skett visar attansvarsregleringen mellan olika försäljningsled kan behöva utformas efter andrariktlinjer än de tvingande reglerna i konsumentskyddslagstiftningen och medbeaktande av andra kommersiella faktorer, bl. a. den fortlöpandeaffärsförbindelsen. Organisationerna framhåller därför att avtalsfriheten mellannäringsidkare inbördes inte får inskränkas genom överflyttning av de tvingandereglerna lill avtalsförhållanden i tidigare led. Även konsumenttjänstuiredningen berör frågan omförhållandet mellan avtal i olika led. Utredningen delar den i betänkandetframförda uppfattningen all man inte med stöd av generalklausulen bör kunnajämka villkor i ell avtal mellan en näringsidkare och en konsument på grund avatl näringsidkaren slår i beroendeställning lill en leverantör e. d, itidigare led, Å andra sidan framhåller utredningen att bestämmelser somtillförsäkrar konsumenten vissa befogenheter kan drabba företag idet sista ledet oskäligt hårt, om dessa inte kan göra gällande motsvarandebefogenheter gentemot företag i tidigare led. Den faktiska avtalsfriheten kannämligen vara nästan lika inskränkt i dessa relationer som i förhållandetmellan näringsidkare och konsument. Detta gäller inte minst på tjänsteområdetdär den näringsidkare med vilken konsumenten träffar avtal ofta är en enskildhantverkare eller småföretagare, anser att det ivissa fall, t, ex, beträffande reklamationstider vid fabrikationsfel, inte ärrimligt att ge konsumenten ett långtgående skydd, om inte rättsordningen ocksåsörjer för att vederbörande näringsidkare har möjlighet att säkerställa sig iförhållande till tidigare led. Mot bakgrund av det sagda biträder utredningende i betänkandet framförda synpunkterna på generalklausulens tillämpning ihithörande fall, påpekar atl generalklausulenvid jämkning på grund av påstådd otillbörlighet kan få konsekvenser även för engodlroende tredje man och atl dessa inte synes ha beaktats av utredningen. 4,3.8 Hänsyn till iniernationella förhållanden Utredningens synpunkter på möjligheterna atttillämpa generalklausulen pä avtal med internationell anknytning har inteföranlett annat än enstaka uttalanden under remissbehandlingen. SvenskahandelskammarfÖrbundei understryker risken för att, om svensk domstol jämkarvillkor i internationella avtal, sådana avtal förses med prorogationsklausultill utländsk domstol. Förbundet framhåller också vikten av attgeneralklausulen tillämpas med försiktighet i iniernalionella förhållanden. Flera remissinstanser kritiserar utredningensuttalanden om att domstolarna vid tillämpningen av generalklausulen i störstamöjliga utsträckning bör Prop.1975/76:81 91 geavgörandena en principiell innebörd. Hovrätten för erinrar omatt avsikten med 8 S skuldebrevslagen synes ha varit den helt motsatta.Hovrätten konstaterar alt utredningen inte närmare går in på frågan hur ettprincipiellt avgörande skall ernås. Uppenbariigen måste väl detla ske genom enfastställelselalan, eftersom i annat fall domstolens syn pä avtalsvillkoretkommer till uttryck endast i domskälen. Del synes emellertid vara atl förväntaatl gäldenären i regel föredrar all avvakta ett krav på fullgörelse innanprocess kommer till stånd, varvid frågan om villkorets otillböriighet kommerupp endast invändningsvis. Att borgenären skulle föra en fastställelselalanbeträffande villkorets giltighet torde komma att höra lill sällsynihelerna. uttalar att en domstolsprincipiella inställning lill ett visst villkor naturiigtvis kommer till synesi domen i de förmodligen sällsynta fall då ell visst avtalsvillkor påstås varaotillbörligt i och för sig och någon prövning av omständigheterna i övrigt inteföretas. Utredningen förutsätter emellertid atl domstolarna även i andra fallskall göra uttalanden som kan vara vägledande. Eftersom den föreslagnalagstiftningen medför att parterna får svårare än tidigare atl förutse ettavtals slutliga konsekvenser, blir behovet av normbildning och vägledning störreän tidigare. Domstolarna har emellertid visat obenägenhet att i sinaavgöranden göra uttalanden som går utöver vad som är nödvändigt för prövningenav det aktuella fallet. Principiella uttalanden, inte minst i frågor somuppstår vid tillämpningen av den föreslagna generalklausulen, får enligtförbundets mening något värde endast om de kan grundas på en utredning somgrundligt belyser del aktuella problemet och som ger domstolen möjlighet allöverblicka förhållanden som kanske inte har varit föremål för någon närmarediskussion mellan parterna. Enligt förbundet torde del knappast vara möjligtatt i underrätterna annat än i speciella fall åstadkomma en sådan underbyggnadav avgörandena. Som har berörts i avsnittet 4.2,1 framför ocksåmarknadsdomstolen och kritik mot utredningensuttalanden om att de allmänna domstolarna i största möjliga utsträckning börge sina avgöranden en principiell innebörd. förklarar sigvisseriigen inte ha något att erinra mot att generalklausulen ges en sådanutformning att de allmänna domstolarna får möjlighet att göra generellabedömningar och uttalanden beträffande ell visst avtalsvillkor, I praktiken böremellertid den civilrättsliga prövningen inriktas på en nyanserad bedömning därhänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Även betonar att tillämpningen avden civilrättsliga generalklausulen måste präglas av en helhetsbedömning. Ensådan bedömning kan knappast leda lill avgöranden som har större principiellräckvidd än domstolsavgöranden i allmänhet. Dessutom framhåller samfundetliksom vikten av att de allmänna domstolarna inte tar över dekonsumentskyddande uppgifter som har anförtrotls och KO,Samfundet påpekar vidare alt utredningens uttalanden aktualiserar 1975/76:81 92 frågorom vilket prejudikatsvärde domstolsavgöranden har, hur prejudikat skall tolkasoch huruvida någon form av lagförklaringsinslitul bör införas i svensk rätt.Dessa frågor bör emellertid enligt samfundets mening utredas i ell störresammanhnag. Som har berörts går flera remissinstanserin på frågan om förhållandet mellan allmän domstols bedömning enligt en civilrättsliggeneralklausul och tillämpning av avtalsvillkorslagen.Marknadsdomstolen understryker att del ankommer på domstolen atl göra denlypiserade bedömning som är ägnad att skapa en viss standard av skydd förunderlägsen avtalspart. Utredningen har härvidlag inte tillräckligt klart'markerat den avgörande skillnad i uppgifter och betraktelsesätt som föreliggermellan och allmän domstol. delarutredningens åsikl att de allmänna domstolarna inte kan vara bundna avmarknadsdomstolens avgöranden. Det ligger emellertid i sakens natur, som ocksåutredningen har framhållit, att de allmänna domstolarna kan förväntas tillmätamarknadsdomstolens avgöranden den största vikt vid tillämpningen av generalklausulen. För att den möjlighet till generell bedömning medstöd i avtalsvillkorslagen som har tillerkänts skall få ensädan betydelse för rättstillämpningen på förmögenhetsrättens område som ärönskvärd och som har förutsatts av utredningen ärdet enligt marknadsdomstolensmening självfallet nödvändigt att frågor om avtalsvillkors skälighet verkligenblir föremål för domstolens prövning. Det är därför angeläget att KO som regelöveriåter åt atl bedöma om elt visst avtalsvillkor bör an:3essom oskäligt. Det ringa antal fall som har underställts domstolensprövning visar all förhållandena härvidlag inte är tillfredsställande. framhåller kan godkända förbudsförelägganden som har utfärdats avKO inte tillmätas samma betydelse för de allmänna domstolarnasrättstillämpning som avgöranden av . Också de förhandlingsöverenskommelsersom har uppnåtts av KO måsle anses vara av mindre värde. Härtill kommer attKO:s ställning som företrädare för konsumentintresset gör atl samma auktoritetinte kan förväntas tillerkännas hans ställningstaganden som beslut avmarknadsdomstolen. Konsumemijänsiuiredningen ansluter sig i alltväsentligt till vad som anförs i betänkandet om relationerna mellan marknadsdomstolensoch KO:s rättstillämpning och allmän domstols tillämpning av den föreslagnageneralklausulen. Riskerna lör att diskrepanser skulle uppkomma i bedömningenbör inte överbelonas. All allmän domstol inte är bunden av marknadsdomstolensrättstillämpning torde följa redan av processrättsliga regler.Marknadsdomstolens beslut om förbud saknar rättskraft i egentlig mening och kaninte ha prejudiciell verkan utan endast bevisverkan i en civilprocess. Enligt företagarorganisationerna torde denviktigaste skillnaden mellan bedömningen enligt avtalsvillkorslagen ochbedömningen enligt den föreslagna generalklausulen inte avse självatillböriighetsbedömningen utan be- Prop.1975/76:81 93 prövning kan endast mynna ut i ett förbudmot elt visst avtalsvillkor. Allmän domstol har i regel också att avgöra vilketinnehåll avtalet i stället skall ha. När del gäller tillböriighetsbedömningensynes avsikten vara all principiell överenssläm-melse skall föreligga mellanden näringsrältsliga och den civilrätlsliga . skall deallmänna domstolarna ha full möjlighet att ta hänsyn till samtligaomständigheter i det särskilda fallet. Organisationerna framhåller därför atlanvändning av ett villkor som har förbjudils enligt avtalsvillkorslagen inteautomatiskt bör stämplas som otillböriigt i en civilprocess. Organisationerna understryker vidare attingripanden med stöd av en civilrältslig generalklausul inte får ske motavtalsvillkor som har ansetts godtagna av rättsordningen.Rättsutvecklingen med stöd av avtalsvillkorslagen kan - särskilt under denärmaste åren men även på - komma att medföra atl tidigarevedertagna villkor blir otillåtna för framliden. Med hänsyn härtill bör detklart slås fasl alt den vägledande karaktären av avgörandenvid bedömningen enligt den föreslagna generalklausulen endast kan gälla senareingångna avtal. Även RTS understryker betydelsen av att förbud som harmeddelats av inte ges retroaktiv verkan. anser att det inte nogstarkt kan understrykas atl de allmänna domstolarna vid tillämpningen avgeneralklausulen inte skall vara bundna av avgöranden och änmindre av resultatet av KO:s förhandlingsverksamhel. Skulle de allmännadomstolarna känna sig bundna - eller åtminstone uppfordrade av förarbetena -atl sträva efter att nå ell resultat som i det konkreta fallet blir identisktmed ett generellt beslut som har fattats med tillämpning av näringsrätlsliglagstiftning, skulle den egentliga rättsskapande verksamheten på området, ävencivilrättsligt, komma atl falla på de instanser som tillämpar den näringsrättsligalagstiftningen. En sådan utveckling lar samfundet bestämt avstånd från. Denskulle ge ytterligare näring ål den av samfundet tidigare framförda kritikenmot att beslut inte kan överklagas. Samfundets betänkligheter gäller i särskilt höggrad del inflytande på de allmänna domstolarnas bedömning som KO:sförhandlingsresultat enligt utredningen förutsätts få. Det bör beaktas att deskäl som ligger bakom KO:s ställningstaganden kanske inte alls redovisas så attde blir kända för domstolarna och allmänheten. Den förhandlingssituation somåtminstone enskilda företag befinner sig i gentemot KO liknar i viss mån densituation som den föreslagna generalklausulen bl, a, avser att motverka,nämligen att den ena parten för att kunna fortsätta sin verksamhet kan kännasig tvingad att acceptera den andra parlens villkor. Som utredningen harframfört kan det i en sådan situation framstå som ett helt orealistisktalternativ för vederbörande företagare atl avstå från avtal hellre än attträffa avtal på villkor som har föreslagits av en "starkare part". 1975/76:81 94 Samfundet tar också upp utredningens uttalanden omatt och praxis kan tjäna som stöd för tillämpningen avgeneralklausulen även utanför det område som och direkt hänför sig till. En sådan analog tillämpning måste enligtsamfundet ske med stor försiktighet redan när det gäller konsumentförhållanden.Är avsikten att analogin skall utsträckas även lill andra fall, tar samfundetklart avstånd från utredningens uppfattning. Som tidigare nämnts framhållerkonsumemijänsnttredningen den nya generalklausulens betydelse när det gälleratt skapa skydd för mindre rörelseidkare och andra kategorier som kan ansesjämställda med konsumenter. Härvidlag bör den tvingandekonsumentskyddslagstiflningen kunna ges en vidsträckt analogisk tillämpning. 1det sammanhanget uttalar utredningen alt detsamma bör kunna ske med deprinciper om i sig oskäliga avtalsklausuler som efterhand utbildas imarknadsdomstolens praxis. Några remissinstanser berör instansordningensbetydelse för utvecklingen av rättspraxis på området. Företagarorganisationernaunderstryker den betydelse som prejudikatsbildningen på avtalsvillkorslagensområde kommer att få för tillämpningen av den civilrätlsliga generalklausulen.Enligt Svenska handelskammarfÖrbundei kommer det alt ta mycket atl fåen något så när upplysande rättspraxis rörande tillämpningen avgeneralklausulen, medan rättspraxis torde utvecklas relativt snabbt påavtalsvillkorslagens område. Detta medför en risk för att avgöranden kommeratt strida mot varandra. som organisationerna understrykerviklen av en enhetlig rättspraxis. De anser att avgörandet i sista instans päbåda områdena bör ankomma på samma domstol och föreslår att marknadsdomstolensavgöranden enligt avlalsvillkorslagen skall kunna överklagas hos högsta domstolen. Även , i vars yttrandePK-banken instämmer, föreslår samma lösning. framhåller till enbörjan alt förarbetenas betydelse för tolkningen av den nya generalklausulenefter hand kommer att avta som en följd av ändrade värderingar och den snabbautvecklingen i samhället över huvud laget. Rättspraxis kommer därmed att fä enallt större betydelse för tolkningen. Vidare framhåller bankföreningen alt enjämförelse mellan förarbetena lill avlalsvillkorslagen och utredningens motivtill den nya generalklausulen klart ger vid handen att bedömningen avavtalsvillkors lillbörlighet i myckel slor ulsiräckning skal! ske efter sammakriterier. Enligt bankföreningen bör också beaktas allmarknadsdomstolen sannolikt kommer att utveckla en omfattande praxis inomavtalsvillkorslagens område, medan högsta domstolen troligen får endast ettfåtal mål om till-lämpningen av generalklausulen i avtalslagen. Följden häravkan lätt bli att högsta domstolen, när den i enstaka mål får att bedöma fråganom tillböriighet av ett avtalsvillkor, finner sig ställd inför en långvarigpraxis i iTiarknadsdomslolen, Skulle innebörden av denna praxis för högsta dom- Prop.1975/76:81 95 stolenframstå som tveksam, kommer domstolen att befinna sig i det vanskliga valetmellan alt antingen gå emot denna praxis och därvid kanske bryta upp redanetablerade mönster i det ekonomiska livet eller följa marknadsdomstolensbedömning. Prejudikalsbildningen på det aktuella området är uppenbariigenförenad med speciella svårigheter och borde därför anförtros en domstol med densammansättning och särskilda ställning som preju-dikatsinslans som utmärkerhögsta domstolen. anser att det skulle vara värdefullt om tvister angåendeJämkning eller undanröjande av oiillböriiga hyresvillkor överfördes tillhyresnämnd och bostadsdomsiolen. Partsorganisationerna lorde enligt förbundetsmening vara bättre skickade än de allmänna domstolarna att avgöra vad som kananses motsvara god sed på hyresmarknaden, och tvister av detta slag hör naturligthemma i instanser med intresserepresentation. Flera remissinstanser tar upp den av utredningenberörda frågan om det bör införas möjlighet för något organ som företräderkonsumentintressen alt föra den enskildes talan inför domstol.Konsumeniijänstutredningen konstaterar atl antalet konsumenimål i de allmännadomstolarna är påfallande litet. Den utbyggda rättshjälpen och tillkomsten avsmåmålslagen synes inte ha medfört någon förändring i detta avseende. Särskiltbegränsat är antalet konsumentmål i högre instans, framför allt i högstadomstolen. Rättspraxis är oerhört mager i fråga om s. k, konsumenttjänster somutförs i myckel stor utsträckning och där rättslägel kan vara tveksamt.Frågan om det bör införas en möjlighet för elt särskilt organ att företrädakonsumenten är enligt konsumenttjänslutredningen myckel väsentlig frånkonsumentskyddssynpunkt. Frågan berör dock inte bara den föreslagnageneralklausulen ulan hela det system av civilrättsligkonsument-skyddslagstiftning som har införts eller förbereds. Detta storalagstiftnings-komplex riskerar att snabbi stelna och i vissa fall t. o, m.stanna på papperet, om förfördelade konsumenter inte förmår föra sin sak tillrättslig prövning och rättspraxis förblir obetydlig. Utredningen erinrar om attnågon prejudikatsbildning ännu inte kommit till stånd i fråga omhemförsäljningslagen, trots att dess räckvidd ler sig osäker i elt flertalbetydelsefulla hänseenden. Enligt konsumenttjänstuiredningen förefaller densvenska rättsordningen präglas av en betydande stelhet när det gäller formernaför att handlägga fall där många enskilda personer mot samma svarande villframföra yrkanden som grundas på likartade omständigheter. Vi saknar ett systemför kollektivtalan som är jämföriigi med det amerikanska dass action-systemet.Det torde vara skäl att överväga om vår rättegångsordning behöver kompletterasi detta hänseende. Delta är dock ett komplicerat spörsmål med räckvidd långtutöver de egentliga konsumentskyddsfrågorna. När det gäller att garantera den konsumentskyddandecivillagstiftningens genomslagskraft talar enligt konsumenttjänstuiredningensmening starka skäl lill förmån för förslaget atl ge ett särskilt organbefogenhet att föra konsumenternas talan i allmän domstol. Det organ som närmasttorde kom- Prop.1975/76:81 96 mai fråga är utan tvivel KO. De mål som bör kunna tas upp i denna ordning synes iförsta hand vara sådana som rör principfrågor. Men det kan finnas skäl atl geKO motsvarande befogenhet i andra mål, t. ex. sådana som rör betydandeekonomiska värden för ell kollektiv av konsumenter eller mål om produktskadorsom har drabbat många konsumenter på elt likartat sätt. Ett närmareställningstagande lill hithörande frågor måste enligtkonsumenttjänslutredningen föregås av särskild utredning. Ställning för då bl.a. tas till om KO skall föra fastställelselalan eller fullgörelsetalan på engrupp av namngivna konsumenters vägnar eller om båda vägarna bör stå öppna förhonom.