prop · FZ03160 · 1975-12-31 00:00:00 — Antingenskall det vara frågan om "övergrepp" varmed enligt uiredningen skallförslås gärning som kan beivras på straffrättslig väg eller "annat allvarligtmen" t, ex, att någon skiljs frän sin anställning eller inte får en sädan.Erfarenheterna visar att det inte går att rätt bedöma verkningarna ens iSverige av att exempelvis en flyktings personliga förhållanden blir kända ochän mindre är det möjligt att med nägon grad av säkerhet bedöma eventuellaskadeverkningar i vederbörandes hemland. När del gäller skaderekvisitet"övergrepp" ställer det sig mycket svårt att få klariagt vilkagärningar som är så allvariiga att de kan föranleda åtal i utlänningens hemland.Med hänsyn till det stora antalet nationaliteter som finns i kanhemland vara snart sagt vilket land i världen som helst. När det gäller rekvisitet"annat allvariigt men" ger sig skadeverkningarna kanske till kännaförst om utlänningen efter återvänder till hemlandet.Prövningen kompliceras av att det kanske inte alltid klart framgår vilkensintresse den företräder som begär handlingens utlämnande. Attbeslutsfattaren skall kunna skaffa sig någon säker uppgift om vilkaverkningarna kan bli i utlänningens hemland är enligt verkets mening uteslutet. Omhuvudregeln beträffande här ifrågavarande handlingar fortfarande fär vara attde skall hällas hemliga om inte trygghet är för handen, att ett utlämnande inteskadar den handlingarna rör eller hans nära anhöriga måste det innebära ettbättre skydd för utlänningen än om huvudregeln i stället är att handlingarnaskall vara offentliga men kunna hällas hemliga om ell utlämnande kan befarasleda till övergrepp eller annat allvariigt men. Verket anser därför alt sädanahandlingar i princip bör vara hemliga och avstyrker utredningens förslag tilllydelse av 37 § LAH i den män paragrafen avser handlingar som tillkommit iutlänningskontrollsyfte. 1975/76:160. träffandenämnda handlingar utformas så att sekretesskyddet blir det primära ochoffentlighetsintresset det sekundära. Däden utlänning som handlingarna angår själv torde ha de bästa förutsättningarnaför att bedöma eventuella skadeverkningar av ett utlämnande bör handling somhär avses kunna lämnas ut till annan om utlänningen samtycker härtill. Utan sådanisamtycke bör handling kunna lämnas ut under de förutsättningar som anges i 14 §sekretesslagen. Det är naturiigtvis tänkbart att nägon utlänning kan komma i ensådan situation att han kan tvingas ge siti samtycke lill att handlingar lämnasut till någon som kan skada honom. Detta torde emellertid höra till de absolutaundantagen och kan inle motivera att myndigheterna ges en sädan förmyndarställninggentemot utlänningar som utredningens förslag innebär. Invandrarverketdiskuterar vidare det register över utlänningar i landet som del åligger verketatt föra och anför härom. Iregistret antecknas namn, födelsedatum, personnummer, kön, nuvarande ocheventuellt också tidigare medborgarskap, adresser, inkommande ansökningar ochbeslut i ansökningsärenden, ärenden angående främlingspass och resedokumentsamt beslut i avlägsnandeärenden. Av registret framgår inte om utlänningen ärpolitisk flykting. Enbart den omständigheten att en utlänning under åberopandeav politiska skäl ingivit ansökan om uppehållstillstånd i kanemellertid medföra stora svårigheter för honom eller hans familj om detta blirkänt för myndigheterna i utlänningens hemland. Ett utlämnande av adressuppgiftbeträffande en utlänning som tillåtils kvarstanna i av politiska skälkan också medföra att han åsamkas skada. Offentlighetskommitténansåg all register över utlänningar som vistades i skulle vara hemliga.OSK har emellertid inte tagit med detta i sitt förslag. ansermot bakgrund av vad ovan anförts alt verkets register i princip bör varahemligt. Uppgifter ur registret bör emellertid kunna lämnas ut under samma förutsättningarsom verket ovan förordat beiräffande handlingar som tillkommit i utlänningskontrollsyfleoch angår utlännings personliga förhållanden. Ett stadgande härom bör föras inunder lämpligt lagrum. Invandraiverkeierinrar ocksä om att förteckningar över utlänningar i naturiigtvis ocksäkan göras med hjälp av folkbokföringens register. Blandutlänningar som är kyrkobokförda här finns en hel del politiska fiyktingar. ovan anfört kan de lida skada om deras vistelse och eventuellt ocksåderas adress blir känd för obehöriga. Detkan finnas legitima intressen av alt erhålla förteckningar över exempelvisalla kyrkobokförda utlänningar med visst medborgarskap och deras adresser.Sådana förteckningar kan vara nödvändiga för att kunna nå ut med informaiion ivikliga samhällsfrågor. Ett sådant intresse har exempelvis stiftelsenInvandrartidningen som lämnar information till alla invandrare i , En förteckningupptagande exempelvis alla i kyrkobokförda medborgare i visst land kanemellertid komma alt innehålla namnen på en mångfald politiska fiyktingar.Kommer en sådan förteckning i händerna på vederbörande lands myndigheter kandet innebära risk för att de namngivna eller deras anhöriga kommer till skada.Verket anser alt förteckningar av här nämnt slag endast bör lämnas ut dåtrygghet kan anses vara förhanden att de 1975/76:160. förtecknadeinte kommer lill skada, således huvudsakligen till statliga och kommunalamyndigheter och stiftelser, 47 S LAH bör därför kompletteras med en bestämmelsehärom; alternativt bör ell uttalande göras i förarbetena till den nya lagen. Slutligenanför invandraiverkei att den förteckning över utlänningar som enligl beslut avmyndighet i , , , eller har utvisats,förvisats eller förpassats med förbud att utan särskilt tillstånd återvändatill resp. land även i fortsäitningen bör hållas hemlig. EnligtRA, i Stockholmslän och innebär förslaget en rimlig avvägning mellanintresset frän rättssäkerhetssynpunkt av insyn i det slora anlalel mål somavgörs ulan rättegång, å ena sidan, och den enskildes intresse att inte behövabli utlämnad till offentligheten på grund av en anmälan, som inte leder lillpåföljd, å den andra. anser däremot att man motbestämmelsen kan rikta samma kritik som mot nuvarande regler, nämligen attpolis- och åklagarmyndighets beslut att avskriva en brottsutredning vanligenblir hemliga. Därigenom kan den offentliga kontrollen över alt allt gär rätttill inom denna sektor inte upprätthällas. Hänsynen till deltaoffentlighetsintresse borde enligt nämndens mening tillgodoses bättre. Polisstyrelseni fäster uppmärksamhet vid de speciella ärenden därpolisens medverkan ej påkallats i direkt brottsbekämpande syfte mer underåberopande av polisens hjälpande funktion, t. ex. vid lägenhetsbråk, befaradeolyckshändelser eller dödsfall i lägenheter o, d. Varken 8 eller 38 ij LAHtäcker innehållet i de handlingar som upprättats vid dylika ingripanden. Förnärvarande torde ofta nog endast efter en verklig härddragning av begreppet"verksamhet till förekommande eller beivrande av brott" handlingarupprättade vid dylika hjälpaktioner kunna hänföras under 10 § sekretesslagen.Normalt kan måhända intresset all skydda anmälare och andra i dylikasituationer ej vara sä uttalat, men en prövning med tillämpning av skaderekvisiteti 38 § LAH bör bli möjlig. Ett tillägg till detta lagrum synes därför böraövervägas. Länsstyrelseni anser att 38 § bör avse skydd för den enskilde även i de faUhan omhändertagils enligl lagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagande (LTO).LTO-fallen behöver inte ha sin upprinnelse i brott och således därför varahänförbara under 38 ij i dess föreslagna lydelse. Handlingar rörandeomhändertagande enligt LTO kan enligt förvisso innehållauppgifter som kan medföra otillböriigt men för den enskilde. Beträffandedet i bestämmelsen upptagna skaderekvisitet vill domareförbundifrågasätta, huruvida det ej bör vara tillräckligt för hemlighållande attutlämnande kan befaras medföra men för enskild. Prop.1975/76:160. manställningen"otillböriigt men" ger nämligen uppfattningen om en gradering av detmenliga på ett sätl som inle torde ha avsett. vill med kvalificeringen "otillböriigt"markera vissa undantagssitualioner -kommunikation under förundersökningen och bagatellförseelser.Förbundet anser markeringen i fråga mindre tjänlig för sådant syfte och befararatt kvalificeringen i stället kan leda till offentlighet även i fall när så ejvarit avsett. diskuterar länsstyrelserna i och läni anslutning till försia stycket andra meningen. i Stockholmslän konstaterar alt sådana handlingar hos länsrätt i anhängigt mål ominterimistisk återkallelse av körkort både enligt gällande rätt och enligt förslagelsynes vara hemliga, när åtal ännu inte väckts. Enligl iVästerbottens län innebär första stycket andra meningen inte en klargörande kodifieringav praxis utan en pä vaga grunder gjord inskränkning av det nuvarande skyddetför enskild integritet. För att fä klarhet i om och när de hos bl. a.länsstyrelsen förvarade exemplaren av förundersökningsprolokoll blir offentligahandlingar behöver en lagreglering av exemplarfrägan. Detförhällandet att ett mindre antal av alla upprättade polisrapporter, förhörs-PMoch förundersökningsprotokoll ges in till allmän domstol kan inte gärna fåbetydelse vid bedömningen av om handlingar av detta slag är offentliga ellerinte. Genombegränsningen i första stycket andra meningen av möjligheten till sekretesskyddsynes, enligl Föreningen , en lucka ha uppkommit, om manjämför innehållet i paragrafen med innehållet i 53 §. Föreningen anför vidare. Förslagettorde nämligen innebära att åklagaren för att kunna tillvaralaga den enskildesintressen måsle utverka domstolens beslul om sekretess i samband medåtals väckande. Föreningen finner en sådan lösning opraktisk och olämplig. Ivissa fall måste nämligen handlingssekreiess bibehållas jämväl sedan åtalväckts. Enligt såväl förslaget som gällande rätt mä domstolen i avbidan päförhandling inom stängda dörrar besluta att handlingar som inkommit i måletinte utan dess tillstånd mä ullämnas. Det sekretesskydd som här avses innebärskydd inte blott för den misstänkte utan även för annan person som berörs t.ex. målsäganden i mål om utpressning. Det hinder mol utlämnande som kanföreligga av nu anförda skäl måste givetvis beaklas av polis- ochåklagarmyndigheterna. Då av naturiiga skäl regelmässigt förfiytermellan tidpunkten för åtals väckande och lidpunkten för förhandling ellerdomstols beslut om sekretess är det i här avsedda fall nödvändigt aU polis- ochåklagarmyndigheterna gör en förhandsbedömning om hemlighållande på här avseddgrund erfordras sedan åtal väckts. Så sker också enligt nu gällande rätt.Finnes vid en sådan bedömning anledning antaga att förhandling kommer att skeinom stängda dörrar har polis- och åklagarmyndigheterna enligt gällande rättmöjlighet och skyldighet att vägra lämna ut handling i avbidan på rättensbeslut om sekretess. Som framgår av vad ovan anförts bör denna möjlighetbibehållas. Detta sker lämpligast på så sätt alt den av kommittén föreslagnabegränsningen av paragrafens tillämplighet utgår. 1975/76:160. Rörandehandlingar hos JO kan hänvisas till JO:s under 8 § redovisade uttalanden. 39§ Verkställighet av påföljd Skaderekvisitet"att ändamålet med vården motverkas" föranleder kommentarer från tvåremissintanser. hovräti har ingen invändning i sak men erinrar om attmotsvarande stadgande i 14 5 sekretesslagen har ansetts vara i princip grundlagstridigl,eftersom lillämplig sekrelessgrund saknas. Samma resonemang synes kunna förasmed OSK:s förslag lill sekreiessgrunder. erinrar om att detuttalas i motiven, att i uttrycket ligger generellt att utlämnande kan varamenligt för den berörde. Enligt interneringsnämndens mening ger emellertidlagtextens avfattning ej klart uttryck ät tanken, att utlämnande kan varamenligt för enskild. Ett förtydligande bör därför ske. Hovrättenöver och tar upp skillnaden mellan första och andra stycket i frägaom de centrala nämndernas och övervakningsnämndernas beslul. Någon sädanskillnad finns inte nu och kan enligt hovrätten inte anses vara motiverad. Den undvikesom första och andra styckena sammanslås, t.ex. pä följande sätt: "Handlingsom inom kriminalvärden uppräitats rörande den som är intagen i anstalt ellerunderkastad kriminalvård i frihet skall hällas hemlig i vad den avser hansbehandling eller eljest-- sättes i fara.Vad nu sägs gäller ej beslut av kriminalvärdsnämn- den,ungdomsfängelsenämnden, interneringsnämnden eller övervakningsnämnd." Kriminalvårdsstyrelsenkonstaterar att genom formuleringen av första stycket i denna paragrafstyrelsens beslut har sekretessbelagts. Enligt styrelsens hiedömning kanendast undantagsvis utlämnande av andra handlingar än beslut ifrågakomma.Kriminalvårdsstyrelsen behandlar vidare behovet av sekretesskydd för några kalegorierav personer som ej omfattas av 39 S och anför, OSKhar begränsat paragrafens tillämpningsområde till att avse personer som ärintagna i anstalt eller är underkastade kriminalvård i frihet. Härigenomutesluts häktade och de som undergår kriminalvård genom att t. ex. verkställapåföljd i häkte. För de handlingar som på häkte upprättas beträffandebehandlingen av häktad och hans personliga förhållanden saknas sekretesskydd iden män uppgifterna inte kan hemlighållas enligt 38 § LAH. Detta framstår sombetänkligt, då dessa personer inte av domstol befunnits skyldiga till brott. Ettsärskill problem utgör de till frihetsberövande påföljd dömda som inte intagitsi anstalt p. g. a. att de ännu inte förelagts inställa sig, eller därför all deerhållit uppskov med verkställigheten, antingen av kriminalvårdsstyrelseneller genom nåd. Av den som dömts till fängelse söker ungefär var tredjeuppskov, I uppskovsärendena förekommer mycket ofta upplysningar av sådan artatt myckel starka skäl talar för sekretess. Det kan exempelvis vara fräga omläkarintyg eller social ulredning beiräffande den dömde eller nägon honom närstående. Prop.1975/76:160. Bilaga 3 ' '6 Interneringsnämndentillstyrker förslaget såvitt gäller hos nämnden upprättade handlingar-utom beiräffandebeslul. Beslul av interneringsnämnden rörande den som vårdas i eller utomanstalt är, säger nämnden, enligl gällande lag alltid offentiiga. 1 ;sförslag har bestämmelse om nämndens beslut upptagits endast i förevarandeparagrafs andra stycke som avser handlingar rörande den som är underkastadvård i frihet. 1 denna del torde den nya lagstiftningen böra ges samma innehållsom nuvarande lag, dvs, alt nämndens beslut även i frågor som avses iparagrafens första stycke är offentliga. 40§ Sjukvård och socialvård m. m. Förslagetatt sammankoppla sekretessen inom sjukvården med där rådande tystnadspliktermottas positivt av regeringsrätten, arbetarskyddsstyrdsen, länsslyrelsen IGöteborgs och län, JO, och läkarförbund.Regeringsrätten uttalar sin tillfredsställelse över att läkarintyg pä dettasätt kan sekretessbeläggas oavsett hos vilken myndighet de befinner sig.Kommunfullmäktige i anser kopplingen mellan sekretess ochtystnadsplikt mindre lyckad. Konstruktionen torde få till följd, anförs del,att sekretessen blir i det närmaste absolut, något som skulle komma att lägga allvariigahinder i vägen för det samarbete mellan exempelvis sjukvård och socialvård,som frän andra synpunkter framstår som eftersträvansvärt. Riksförsäkringsverkelsäger sig sakna möjlighet att bedöma hur de föreslagna reglerna kommer alttillämpas gentemot försäkringens organ men understryker det enligt verkelsmening oavvisliga kravei att dessa organ får full tillgäng till för dem erforderiigahandlingar som avses i 40 §, Tystnadspliktskommilténtar upp frågan om bestämmelsens grundlagsenlighet och erinrar om att fallen avhemlighällande skall vara noga angivna i särskild lag. En vidare hänvisning,som i den föreslagna paragrafen, till "lag eller förordning" ärmindre väl förenlig med den åsyftade grundlagsregeln. Den hävdvunnauppdelningen av sjukvärdssek-relessen mellan förtroendefallen och övriga bör istället komma till uttryck direkt i LAH. 1 samma riktning uttalar sig Juridiskafakulteten vid . ,som anser den föreslagna ordningen i och för sig tilltalande, finner anledningatt nägot uppehålla sig vid frågan om räckvidden helt allmänt av den föreslagnasekretessen. Vissa uttalanden i special moll veri ngen, där bl. a. talas omläkarintyg som tillkommit i en "förlroendesituation" (s. 259 sistastycket) skulle kunna tolkas så, att ansett att denna sekretess inteomfattar annat än vad som motsvaras av den i princip absoluta tystnadsplikt somhänför sig till vad en patient 1975/76:160. ex. en läkare i förtroende och de iakttagelser som läkaren gör med ledningav dessa uppgifter samt den diagnos han ställer. Emellertid förefaller del avandra uttalanden att döma som om med uttrycket förtroendesituation velat innefattaett vidare begrepp och tydligen tänkt sig en sädan situation föreligga sä snarten person uppsöker en läkare för behandling eller rådfrågning. Lagtextensinnehåll motiverar ocksä en sådan tolkning. Detta innebäratthandlingssekretessen enligt första stycket sträcker sig lika långt somtystnadsplikten i dess helhet och således omfattar inte blott vad som kanhänföras till nyssnämnda långtgående tyslnadspliktsdel utan även den mindrestränga tystnadsplikt som kan sägas begränsas till sädana iakttagelser somgjorts oberoende av nägot patientens förtroende. Styrelsen utgår frän attstyrelsens nu framförda tolkning av bestämmelsen är den rikliga.Socialstyrelsen konstaterar att en handlingssekretess som den senast beskrivnatorde medföra bl. a. att sä gott som samtliga läkarintyg omfattas av en absolutsekretess, både intyg vars innehåll grundar sig pä förtroendeuppgifier ochintyg som baserar sig pä läkarens egna iakttagelser fortsätter. Socialstyrelsensläller sig tveksam till om samtliga läkarintyg skall tillerkännas en sästräng sekretess som föreslås i vilka sammanhang de än åberopas. Det verkarrimligt att så blir fallet beträffande läkarintyg i t. ex. körkortsärende,tjänstetillsättningsärende eller sjukskrivningsärende. Det förefaller däremotmera tveksamt om stycket också bör utsträckas till läkarintyg som åberopas iett bostadsförmedlingsärende för att försöka styrka rätt till förtur ibostadskön eller i en brottmålsprocess för att söka påverka bedömningen vidstraffmätningen. Samma tveksamhet kan överhuvudtaget göra sig gällande vid allade läkarintyg av olika slag som sökande, klagande eller annan part införskaffarfrån läkare och sedan äberopar hos myndigheter för att där komma i en bättreställning i visst avseende eller för att bereda sig en förmån eller fördel someljest inte skulle tillkomma dem. 1 dessa fall är situationen som regel enannan än i förstnämnda slag av ärenden, där det vanligtvis föreskrivs attsökande har alt förete läkarintyg av visst slag. Styrelsen är medveten om attdet är svårt att göra en bestämd gränsdragning mellan ärenden där läkarintygbör omfattas av sträng sekretess och andra ärenden där sädan sekretess kanifrågasättas för där företedda läkarintyg. Beträffande sistnämnda grupp avärenden kan det med fog hävdas att det föreligger ett samhällsintresse attförhindra maktmissbruk av sädan grad att offentlighelsregeln bör gälla. ÄvenJO diskuterar frågan i vad mån läkarintyg omfattas av första styckets regel. Allaläkarintyg och läkarutlåtanden blir emellertid att bedöma enligt förstastyckets regel. Sådana förekommer i en mängd olika lyper av ärenden och hos myndighelerav de mest skilda slag. Det blir ingalunda nägon lätt uppgift för dessamyndigheter att avgöra om ett läkarintyg eller ett läkarutlåtande omfattas avsekretess enligt första styckei. Vilka läkarintyg och läkarutlåtanden skallanses tillkomma i en förtroendesituation? Hör t. ex. läkarintyg ikörkortsärenden och tjänsteansökningsärenden hit? Och vilken betydelse lår den försjukvården stadgade allmänna tystnadsplikten som 1975/76:160. endaslförbjuder obehörigi yppande av patients personliga förhållanden? För egen deltolkar jag sekretessregeln i försia styckei så att den ger sekretess ät alla läkarintygoch läkarutlåtanden utom sädana som utfärdas pä en myndighets egen begäran somled i myndighetens utredning av ett ärende. 1 vad mån sådana intyg ochutlåtanden skall åtnjuta sekretess får då bedömas enligt de eventuellasekretessregler som gäller för ärendelypen i fråga. Ett klarläggande uttalandei denna viktiga fråga behövs emellertid. JOpåpekar också all av läkarsekreterare upprällade handlingar -trots vad OSKanfört därom - lorde omfattas av första slycket, Frägan är ju om inom sjukvärdenupprättade handlingar och även läkarsekreterare är underkastade den i lagen(1975:100) med vissa bestämmelser för personal inom hälso- och sjukvård m. fi.föreskrivna tystnadsplikten. JO anser vidare att det inle kan godtas att vad enpatient brevledes meddelar en läkare i förtroende får ett svagaresekretesskydd än motsvarande muntliga uppgifl, som av läkaren antecknas t. ex,i läkariournal. Sekretessregeln i försia slyckel bör därför omarbetas så altden kommer att omfatta också från patient inkommen handling. Juridiskaoch medicinska fakulteterna vid , ,och anser att s j u k-journalerna inte skall anses som allmänna handlingar. Läkarförbundetunderstryker att en sjukvärdsjournal inte är en handling som kan jämföras medinom myndigheters verksamheter förekommande dokumentation. Förbundet utvecklarsin ståndpunkt pä följande sätt. Journalenär i första hand att betrakta som arbetsanteckningar till hjälp förundersökning och behandling av patient. Dess syfte är att ge underiag för godoch adekvat vård och att möjliggöra kontinuitet i vården i all synnerhet närdenna anförtros fiera läkare. Journalen innehåller mycket ofta uppgifter omömtåliga och känsliga personliga förhållanden vilka patienten eller dennesanhöriga, ibland andra personer, lämnat i förtroende till läkaren. Dessa ärnödvändiga för att läkaren skall kunna göra riktiga medicinska bedömningar ochkomma fram till rätta diagnoser. Läkaressjukvärdande verksamhet kan rimligen inte karakteriseras såsom enmyndighetsutövning och det ter sig främmande alt jämställa förvaltningsärendenoch läkarvård. Patienten upplever inte heller situationen så att han, när hansöker läkaren, vänder sig till en myndighet. En myndighetsfunktion kan överhuvud inte anses förenlig med förtroendeförhäl-landet mellan läkare ochpatient, vilket är en förutsättning för god sjukvård och att patienten skallkunna återföras till hälsa. Läkarverksamhetoch sjukvård i allmänhet är med andra ord artskild från annan myndighetsverksamhet och har med vissa väl avgränsade undantag enbart karaktären avtillhandahållande av tjänster. Mycket starka skäl talar därför för atthandlingar rörande sjukvård inte skall betraktas som allmänna handlingar. föreslår att frågan om sjukjournalen görs till föremål försärskild prövning och anför därvid. Härvidbör fastställas vilken del av del nuvarande journalmaterialet, som rimligen börbetraktas som handling utformad av myndighet. Prop.1975/76:160. Bilaga 3 "9 föreslåralt uppgifter tillhörande denna del framgent förs separat och på sä sätt attoffentlighetsprincipen blir tillgodosedd. Det lorde här framförallt gällainformation som belyser klientelets sammansättning med hänsyn t. ex. till äldersgrupperingoch sjukdomspanorama, värdtider, antal undersökningar och operationer av olikaslag osv. Allapersonliga anteckningar angående de enskilda patienterna bör däremot samlas isärskilda journaler, som icke bör ha karaktär av allmän handling. Regler förhur dessa i princip skall föras och handhas bör utarbetas. Härvid bör man i försiahand ta sikte pä att stimulera ur sjukvårdssynpunkt ändamålsenlig journalföring,alltså skapa förutsättningar för en dokumentation, som tillgodoser värdensbehov under hänsynstagande till den enskildes integritet, som ständigt kanhällas aktuell och som pä ett överskådligt sätt återger lidigareställningstaganden och den akluella situationen. Vidare bör i princip anges hurläkaren lämpligen bör lämna information till patienten, anhöriga, myndigheteroch andra och under vilka omständigheter dessa bör äga rätt ta del avtillgängliga anteckningar. Regleringen bör garantera kontrollerandemyndigheter tillböriig insyn i verksamheten.