prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — Som inledning till den föreslagna lagen anges i förstastycket av denna paragraf vad som vid tillämpning av lagen avses medmotordrivet fordon. Därefter följer två undantag från lagenstillämpningsområde. Det ena undantaget avser andra molorredskap än vissagaffeltruckar och det andra motordrivet fordon som är avsett att föras avgående. 1 paragrafens andra stycke ges en särskild regel för det fall att tillmotordrivet fordon har kopplats fordon av annat slag. När del gäller attnärmare ange vad som skall förstås med motordrivet fordon och annat motorredskap än 1975/76:15 252 gaffeltruck, har valls den tekniken att hänvisning görstill de definitioner av dessa begrepp som finns i fordonskungörelsen (1972:595)och kungörelsen (1952:45) angående klassificeringen av vissa gaffeltruckar. Meddenna teknik bhr lagens tillämpningsområde helt beroende av administrativreglering, i det alt det bestäms av vad regeringen eller, efter regeringensbemyndigande, annan myndighet kan komma att besluta. Lagrådet vill ifrågasättaom detta är förenligt med regeringsformen. Trafikskadelagen avser ett ämne somtorde vara att hänföra till det i 8 kap. 2 § RF angivna lagområdet. Inom dettaområde, som hör till det s. k. obligatoriska lagområdet, är delegation avlagstiftning inte tillåten. Regeringens normgivningskompetens omfattar här -bortsett från föreskrifter om anstånd med att fullgöra förpliktelser endastverkställighetsföreskrifter. En förutsättning för att regeringen skall fåmeddela en verkställighelsföreskrift är emellertid, att den lagbestämmelse somen sådan föreskrift skall komplettera är så detaljerad att regleringen intetillförs något väsenlligl nytt genom den av regeringen beslutade föreskriften (prop.1973:90 s. 211). Det kravet måste därför ställas att trafikskadelagenstillämpningsområde bestäms genom en regel i själva lagen. Det är tydligt att sådana allmänt brukade ord sommotordrivet fordon och motorredskap är fullt användbara när det gäller att angelagens tillämpningsområde. Vad angår frågan om undantag för motorredskapframgår av remissprolokollet, att den föreslagna bestämmelsen därom ärprovisorisk. Den avses gälla i avbidan på all ställning tas lill frågan ominförandet av registreringsplikt för motorredskap. 1 denna fråga har förslagnyligen framlagts av motorredskapsutredningen i betänkandet SOU 1974:26. Attlagen nu föreslås bli tillämplig på gaffeltruckar av visst slag, medanmotorredskap i övrigt lämnas utanför, motiveras av föredragande statsrådet medatt bilansvarighetslagen i rättspraxis har ansetts tillämplig på gaffeltruckarav delta slag (NJA 1965 s. 468). Goda skäl synes föreligga för atl tillämpningsområdet förden nya lagen, i avbidan på atl slutlig ställning tas till frågan i vilkenutsträckning den skall gälla motorredskap, anpassas efter tillämpningsområdetför den nu gällande bilansvarighetslagen. Denna har emellertid i senarerättspraxis ansetts tillämplig även på motorredskap av annan typ, nämligenvissa s. k. hjullastare (NJA 1973 s. 100). Anledning torde saknas att nubehandla motorredskap av sistnämnda slag på annat sätt än gaffeltruckar. Det sagdatalar för att den föreslagna trafikskadelagen tills vidare görs tillämplig päbåde gaffeltruckar och hjullastare i den utsträckning sådana fordon har ansettsfalla in under bilansvarighetslagen. Lagregeln torde kunna utformas i anslutninglUl de kriterier som i rättspraxis har ansetts avgörande, när ifrågavarandefordon hänförts under bilansvarighetslagen. Det torde kunna överlämnas åtregeringen att genom verkställighetsföreskrifter ytterligare precisera detyper av molorredskap som avses. Även myndighet som regeringen utser kanlämpligen tilläggas denna uppgift, jfr 4§ fordonskungörelsen (1972:595).Eftersom det är fråga om en föreskrift för endasi begränsad tid, synes denlämpligen kunna tas upp Prop.1975/76:15 253 bland övergångsbestämmelserna till lagen. På grundav det anförda får lagrådet förorda, att som andra paragraf i det tidigareberörda inledande avsnittet tas in dels en bestämmelse som anger att lagen ejär tillämplig på motordrivet fordon, som är avsett att föras av gående, dels enbestämmelse motsvarande andra stycket i 1 § i det remitterade förslaget. Somkomplettering därtill torde bland övergångsbestämmelserna till den föreslagnalagen böra tas in en bestämmelse av innehåll, att lagen i fråga om molorredskaptills vidare är, enligt vad som närmare föreskrivs av regeringen ellermyndighet som regeringen besiämmer, tillämplig endast på sådant molorredskapsom är inrättat väsentligen för att självständigt nyttjas vid transporter. Denna paragraf innehåller bestämmelser om trafikförsäkringsphkt.Den föreskriver i sin första punkt att trafikförsäkring skall finnas förmotordrivet fordon som är eller skall vara registrerat här i landet och ej är avslälltsamt för annat motordrivet fordon som används här i trafik. Enligt uttalande avföredragande statsrådet innebär denna bestämmelse en utvidgning avförsäkringsplikten i förhållande till gällande rätt, i det att varje fordon somär registreringspliktigt och inte avställt måste vara försäkrat, oavsett om detanvänds i trafik eller inte. Riktigheten av detta uttalande kan ifrågasättas.Enligt nuvarande bestämmelse i 1 § trafikförsäkringslagen skalltrafikförsäkring finnas för motorfordon som är registrerat här i riket och somej är avställt samt för annat motorfordon som här brukas i trafik. Av 8 § bilregislerkungörelsen(1972:599) torde följa, atl registreringsplikl i princip föreligger bara närett fordon "brukas". Ett fordon som inte används i trafik - vilkettorde vara detsamma som att det, med bilregisterkungörelsens terminologi, inte"brukas" - är alltså inte registreringspliktigt. Därmed är del inleheller försäkringspliktigt så länge det är oregistrerat. Den föreslagnabestämmelsen, att trafikförsäkring skall finnas för fordon som inte är menskall vara registrerat, synes därför sakna självständig betydelse vid sidan avföreskriften att försäkringsplikt föreligger beträffande fordon som används häri trafik. Med hänsyntill det sagda förordar lagrådet, all i uttrycket "fordon som är ellerskall vara registrerat här i landet" orden "eller skall vara"får utgå. För att nå terminologisk överensstämmelse med bilregisterkungörelsenbör vidare uttrycket "användes här i trafik" ersättas med"brukas i trafik här". Enligt lagrådets mening bör paragrafen Jämkasredaktionellt sålunda, att som ett första stycke i paragrafen upptas de förnormalfallen avsedda huvudbestämmelserna i första, andra och flärde punkterna i del 1975/76:15 254 föreslagna första stycket och att som ett särskilt andrastycke får följa särbestämmelsen i första styckets tredje punkt om möjlighettill viss begränsning av skyldigheten atl meddela trafikförsäkring. Detföreslagna andra stycket får i följd härav bilda ett tredje stycke iparagrafen. Med denna paragraf avses atl tvångsvis upprätthållaförsäkringsskyddet viss efter det att avtal om trafikförsäkringegentligen skolat upphöra lill följd av uppsägning eller av annan anledning. 1ett första stycke behandlas ordinära fall, medan ett andra stycke tar upp det i5 § andra stycket i förslaget behandlade fallet att trafikförsäkringsanstalts tUlståndatt meddela försäkring återkallas. Tiden har angivils till en månad, som enliglförsta stycket räknas från det att anmälan om avtalets upphörande har inkommitfrån försäkringsanstalten till myndighet som regeringen bestämmer och enligtandra stycket sammanfaller med den i 5 § andra stycket angivna enmånadsfristen.Från regeln i första stycket görs undantag för del fall alt ny försäkring harblivit gällande för fordonet eller försäkringsplikten har upphört. Den redaktionella utformningen av första stycket synesnågot oegentlig med hänsyn till vad som åsyftas. För aft den avseddainnebörden skall komma tUl klarare uttryck lorde huvudbestämmelsen i stycketböra utformas sålunda, att avtal om trafikförsäkring ej upphör att gälla förränen månad har förflutit från det anmälan, att avtalet blivit uppsagt eller attannan anledning till dess upphörande inträtt, har inkommit frånförsäkringsanstalten till myndighet som regeringen bestämmer. Därefter lordeundantagsbestämmelsen kunna avfattas sä, att vad nu sagts dock ej gäller, om nytrafikförsäkring för fordonet har trätt i kraft eller om skyldigheten att hållatrafikförsäkring har upphört. Angående innebörden av den föreslagna regeln kannämnas alt, om avtalstiden skulle - 1. ex. på grund av uppsägning - utlöpaförst efter det att en månad har förflutit från inkommen anmälan, något behovav föriängning ej föreligger och att regeln då ej heller blir flllämplig. Enligt denna paragraf, som inleder avsnittet omtrafikskadeersättning, utgår sådan ersättning i första hand för person- ellersakskada som uppkommer i följd av trafik här i landet. Paragrafen föreskrivervidare, att trafikskadeersättning utgår även i vissa fall när skadefalletinträffar utomlands. Så är fallet när fordonet är registrerat här i landeteller tillhör svenska staten och den skadelidande är svensk medborgare ellerhar hemvist i . Därvid avräknas dock skadestånd eller motsvarande ersättningsom den skadelidande med anledning av skadan har uppburit enligl utländsk lag. Mot den föreslagna utsträckningen av lagenstillämpningsområde till vissa trafikskador utomlands är enligt lagrådets meningintet att erinra. 1975/76:15 255 Förslaget ansluter i denna del till vad som redantillämpas på grund av frivilligt åtagande från de svenskatrafikförsäkringsanstalternas sida. Den föreslagna regeln innebär vidare etlnärmande till dansk och norsk rätt och står också i god överensstämmelse medden antagna om tillämpUg lag vid internationellatrafikolyckor. Denna gör för fall som omfattas av den föreslagna regelnundantag från principen, att lagen i det land där olyckan har inträffat (lex locidelicti commissi) skall tillämpas på skaderegleringen, och anvisar i ställetregistreringslandets lag som tillämplig lag. Denföreslagna avräkningsregeln, enligt vilken skadestånd eller motsvarandeersättning som den skadelidande har uppburit enligt utländsk lag skallavräknas, ger däremot anledning till erinran. Syftet med de föreslagnabestämmelserna om utlandsskador är enligt motiven, att resultatet för denskadelidande skall bli detsamma som om skadan hade uppkommit i . Denavsedda innebörden uttrycks också så, att trafikskadeersättningen skallbestämmas på samma sätt som om skadan hade inträffat i . AU märkaär, att i fall då skadan inträffar i någon avräkning för skadeståndinte skall ske enligt förslaget, utan trafikskadeersättning skall utgå tilltäckning av hela skadan. 1 fråga om utlandsskador tillämpas denna ordning redannu när den svenska trafikförsäkringen gäller utomlands. Trafikförsäkringensvarar sålunda för det skadestånd som den skadelidande äger erhålla enligt denutländska lagen och därutöver, på grund av det tidigare nämnda åtagandet, förden ytterligare ersättning som den skadelidande skulle ha fått, om svensk laghade varit tillämplig. För denskadelidande vill det synas som om den föreslagna avräkningsregeln inte innebärnågon reell försämring, eftersom den föreskriver avräkning endast av skadeståndeller motsvarande ersäUning som den skadelidande har "uppburit"enligt utländsk lag. Av lagbestämmelsen framgår visserligen inte vad somgäller, innan den skadelidande har uppburit någon ersättning enligl denutländska lagen. Ordalydelsen synes närmast anvisa den skadelidande att förstsöka få ut honom tillkommande skadestånd och därefter vända sig mot traflkförsäkringenför att få ul återstående belopp i form av trafikskadeersättning. 'Men iremissprotokollet sägs, att den skadelidande i fall då skaderegleringen drar ulpå tiden inle skall behöva avvakta denna utan skall kunna vända sig direkt tilldet svenska försäkringsbolaget och få ut trafikskadeersättning enligt densvenska lagen. Har han då inte uppburit någon ersättning enligt främmande lag,blir det inte fråga om någon avräkning. Avräkningsregeln leder emellertid, sägsdet, till att den skadelidande inte kan begära att få uttrafikskadeersättningen utan att överlåta till den svenskatrafikförsäkringsgivaren all den rätt som han enligt främmande lag kan ha tillsådan ersäUning som skall avräknas enligt paragrafen. Om sålundaden föreslagna avräkningsregeln inte innebär någon reell försämring för den skadelidandei förhållande till vad som eljest gäller enligt den föreslagna lagen, medför den en avgjord, försämring av 1975/76:15 256 Eftersom utsträckningen avlagens tillämpningsområde avser sådana fall då trafikskadan uppkommer i följdav trafik med elt här i landet registrerat fordon eller med ett svenska staten tUlhörigtfordon, kan antagas att föraren i det allt övervägande antalet fall är svenskmedborgare eller har hemvist här i landet. Om han t. ex. genom enkelt vållandehar ådragit sig skadeståndsskyldighet enligt aUmänna skadeståndsregler -svenska eller utländska - medför den föreslagna avräkningsregeln, alt han självfår svara för det skadestånd som kan komma att åläggas honom enligt denutländska lagen. Trafikskadeersältning utgår ju inte för annan del av skadanän den som inte täcks av skadeståndet. Detta bekräftas också av ett uttalande iremissprotokollet i anslutning till 19 § i förslaget. Men om skaderegleringensker med tillämpning av svensk lag, vilket mycket väl kan tänkas komma att skemed hänsyn till den starka anknytningen tUl (jfr den tidigare nämndaHaagkonventionen i ämnet), blir ej fråga om någon avräkning, utan då gäller denföreslagna lagens bestämmelser i övrigt. Och dessa medger återkrav mot skadevållarenendast om denne har vållat skadan uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet (se20 § första stycket i det remitterade förslaget). Det kan ej anses som entillfredsställande ordning, att skadevållarens ställning sålunda blir beroendeav om skaderegleringen sker med tillämpning av svensk eller utländsk lag. Ensådan ordning förefaller också alldeles onödig. De skadefall som omfattas avden föreslagna regeln har så stark anknytning till att anledning saknasatt behandla dem annorlunda än skadefall här i landet. Lagrådet vill därförförorda, att den föreslagna avräkningsregeln får utgå. Emellertidavses avräkningsregeln ta sikte även pä det fallet att trafikskada harförorsakats inte bara av svenskt fordon utan även av annan, t. ex. en ufländskbil eller annan trafikant. 1 remissprotokollet anförs som exempel pä avräkningatt den skadelidande har uppburit viss ersättning, t. ex. från ett kolliderandefordons trafikförsäkring, och därutöver har rätt till skadestånd av exempelvisen cyklist eller en väghållare. Han är då skyldig inte bara att vidkännasavräkning för vad han redan har uppburit utan också alt överlåta sinkvarstående skadeständsrätt på det svenska försäkringsbolaget intill det beloppsom han har uppburit därifrån. Detta uttalande tyder på att man med avräkningsregelnvill undvika, att den svenska trafikförsäkringen skall slutligt svara för sådanskada för vilken utländsk trafikförsäkring eller utländsk skadevållare äransvarig helt eller delvis. Från denna synpunkt torde även böra beaktas fall dåden svenske fordonsföraren har tecknat utländsk trafikförsäkring, som täckerbl. a. sådana utlandsskador som enligt den föreslagna bestämmelsen i 8 § förstastycket andra punkten faller in under den föreslagna lagen. Men vad som harberörts är något annat än att avräkning skall ske så snart ersättning förskadan har utgått "enligt utländsk lag". Den väg som bör väljas, om man vill nå det nu angivnamålet, lorde vara att i de avsedda fallen medge den svenskatrafikförsäkringsanstalten en 1975/76:15 257 vidare återkravsrätt än som följer av den föreslagna lageni övrigt. Den svenska traflkförsäkringsanstalten borde sålunda intill beloppetav utgiven trafikskadeersättning kunna få inträda i all den rätt tUlskadestånd eller annan ersättning som tillkommer den skadelidande mot annan änägaren, brukaren eller föraren av det svenska fordonet, såvida ej den ansvarigeär svensk medborgare eller har hemvist här i landet. Likaså borde den svenskatrafikförsäkringsanstalten kunna utan hinder av de begränsningar som kan följaav 22 eller 23 § få utöva återkravsrätt, som på grund av utgiventrafikskadeersättning kan tillkomma den mot utländsk trafikförsäkringsgivare. I detta sammanhang synes också böra beaktas de föreslagnabestämmelserna i 19 § om rätt för den som har utgett skadestånd ellerersättning på grund av försäkringsavtal att inträda i skadelidandes eUer försäkrings-havaresrätt till trafikskadeersättning. Den rätt som föreskrivs i 19 § torde sålundaböra tillkomma, såvitt avser första stycket, endast ägare, brukare eller förareav svenskt fordon och annan som är svensk medborgare eller har hemvist här iriket samt, såvitt avser andra och tredje styckena, svensk försäkringsgivare. När det gäller de speciella fall av utlandsskador som nusenast har berörts, dvs. fall då utom svensk skadevållare och svenskskadelidande även en utländsk skadevållare eller utländsk trafikförsäkring ärinblandad, vill lagrådet emellertid ifrågasätta, om de verkligen har denekonomiska betydelse att de förtjänar en särreglering. För den händelse den lösningen väljs, att avräkningsregelnfår utgå, återstår som enda regel för skadefallen utomlands den som harupptagits i 8 § första stycket andra punkten i det remitterade förslaget. Ävenmed etl sådant begränsat innehåll bör en reglering, som avser skadefall medinternationell anknytning, upptas i en särskild paragraf. Enhgt lagrådetsmening blir regeln genom sin internationellträttsliga karaktär av sådansärskild betydelse att den inte bara bör brytas ut ur den föreslagna 8 § utanäven bör få bilda ett eget avsnitt, förslagsvis med rubriken . Detta avsnitt synes lämpligen kunna få sin plats närmast föreavsnittet Övriga bestämmelser. Som följdav vad lagrådet nu har förordat återstår av 8 § i det remitterade förslagetförsta punkten i första stycket samt andra stycket. Den förstnämnda utgörinledning tUl avsnittet Trafikskadeersättning och innehåller, att för person-eller sakskada som uppkommer i följd av trafik här i landet med motordrivetfordon trafikskadeersättning utgår i fall som anges i denna lag. Andra stycketinnehåller en bestämmelse rörande atomskada. Av dessa bestämmelser synes denförra kunna med fördel flyttas till det inledande avsnitt av lagen som lagrådethar förordat i det föregående och med erforderlig redaktionell jämkning få sinplats i första paragrafen. Andra styckets bestämmelse rörande atomskada tordefå bilda en särskUd paragraf senare i avsnittet Trafikskadeersättning,lämpligen närmast efler 17 §. 17 Regeringen 1975. 1975/76:15 258 Genom en hänvisning till 5 kap. skadeståndslagen(1972:207) och lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor regleras idenna paragraf hur trafikskadeersättningen skall bestämmas till sitt belopp. Om8 § i förslaget upplöses på sätt lagrådet har förordat, skulle förevarandeparagraf bli den som inleder avsnittet Trafikskadeersättning. Detta synesmindre lämpligt. Med hänsyn härtill och då man inom förevarande avsnitt såvittmöjligt bör följa samma disposiflon som gäller beträffande skadestånd i denallmänna skadeståndslagen, förordar lagrådet att bestämmelsen flyttas nednärmast efter de föreslagna bestämmelserna i 10 och 11 §§. Med anledningav vad som sägs i specialmotiveringen till paragrafen om avräkning av vissaandra förmåner än som anges i 5 kap. 3 § skadeståndslagen kan här erinras omatt nämnda lagrum i samband med antagande av de nya bestämmelsernaom skadestånd vid personskada fick en annan lydelse än den i prop. Enligt den slutliga lydelsen undantas från avräkning inte baraengångsbelopp utan också periodisk ersättning som utgår på grund av enskilttecknad olycksfalls-dier sjukförsäkring. Vad som sägs om engångsbelopp imotiveringen gäller alltså även periodisk ersättning från sådan försäkring. 10 och 11 §§ I fråga om dessa båda paragrafer vill lagrådet förordaändringar av redaktionell natur. Innebördenav 10 § första stycket och 11 § är, ehuru det ej är angivet i lagtexten, att ifall som där avses trafikskadeersätlning utgår oberoende av om någon ägare,brukare eller förare - kan anses vållande tUl skadan eUer ej. 1 det fall sombehandlas i 10 § andra stycket, i det följande benämnt koUisionsfallet, krävsdäremot uttryckligen våUande på ena sidan eller bristfällighet hos ettderafordonet för atl trafikskadeersätlning skall utgå. För alt lagtexten skaU blitydligare förordar lagrådet, atl det både i 10 § första stycket och i 11 § förstastycket anges uttryckligen all trafikskadeersältningen utgår oberoende av omnågon är vållande tUl skadan eller ej. Mol ell sådant lUlägg tUl lagtexten kanmöjligen invändas, att det är obehövligt därför att ersättningen utgår direktur trafikförsäkringen. Denna nya tekniska anordning synes emellertid inte varasådan alt den utan vidare kan uppfattas på det sättet att den, om inget annatsägs, innebär rent objektivt ansvar. Detta gäller i aU synnerhet som vållandeanges i 10 § andra stycket. Av betydelse för frågan är också att det i lagar,både äldre och yngre, som innehåller regler om strikt skadeståndsansvar,uttryckligen anges att ersättning utgår oberoende av vållande. Ett exempel avtidigare datum utgör lagen (1943:459) om tUlsyn över hundar (4 §). Ettnärliggande exempel både i sak och i tfden är atom ansvarighetslagen(1968:45), som föreskriver både strikt ersättningsansvar (11 §) ochförsäkringsplikt (22 §). Från allra senaste tid kan nämnas ett 1975/76:15 259 1975 tUl lagrådet remitterat förslag till lag om Järnvägsansvarighet vid befordran av resande (3 §). Även med hänsyn till deninternationella trafiken synes vara av värde att det av lagen tydligt framgår,att ersättning utgår på rent objektiv grund. Det kan också framhållas, att bådeden finska och den norska lagen i ämnet anger, att ersättning utgår oberoendeav vållande. Den föreslagna regeln i 10 § andra stycket tUldrar sig iett annat hänseende intresse från redaktionell synpunkt. 1 de fall som avses i10 § första stycket och 11 § utgår trafikskadeersättning ur det berördafordonets egen trafikförsäkring. Reglernas avfattning föranleder i dettahänseende inga bekymmer. Det i 10 § andra stycket behandlade kollisionsfalletter sig däremot genast mera komplicerat. Detta synes emellertid snarare ha singrund i den redaktionella utformning som regeln har fått i det remitteradeförslaget än vara sakligt betingat. Den redaktionella teknik som har använtshär innebär nämligen en ömvändning av det betraktelsesätt som de övrigabestämmelserna synes utgå från, i del att regeln här föreskriver ersättningfrån ett annat fordon än det som eljest är huvudord i bestämmelserna. Därmedbryts systematiken och det bhr svårare att följa vilka slags skador som föranlederersäUning ur ett fordons trafikförsäkring. Lagrådet vill därför förorda, attregeln formuleras efter samma betraktelsesätt som i de övriga bestämmelserna,dvs. med ulgångspunkt i samma fordon . Detta föranleder visserligenytterligare en bestämmelse, nämligen av innehåll att ersättning ej utgår förskada på det egna fordonet eller på egendom som befordras därmed, menunderlättar förståelsen av ersättningssystemet. En förutsättning för att trafikskadeersältning säkertskall utgå i kollisionsfall är, utom atl vållande eller bristfäUighetföreligger på den sida mot vUken ersättningsanspråket riktas, att varkenvållande eller bristfällighet föreligger på den sida från vUken kravet påersättning framställs. Enligt vad som framhålls i den allmänna motiveringenavses detta fall med bestämmelserna i 10 § andra stycket i del remitteradeförslaget. Det fall atl vållande eller bristfällighet föreligger även på densenare sidan behandlas som ett fall av jämkning i den föreslagnajämkningsregeln i 12 § andra stycket. Denna lagtekniska lösning synesemellertid inte helt tillfredsställande. 1 kollisionsfallet är de bådafordonssidorna i förhållande till varandra jämställda i ansvarshänseende.Kollisionsfallet skiljer sig därigenom från övriga i 12 § behandladeJämkningsfall, eftersom i dessa strikt ansvar föreligger på fordonets sida meni regel ej på den skadeUdandes.