prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — Detta material kommer sålunda att vara av betydandevärde för att bedöma vilka krav på den allmänna sysselsättningspolitiken, somfullföljandet av de regionalpolitiska riktlinjerna ställer. Det bör ankomma påutredningen att göra en sådan bedömning. Somjag framhållit krävs betydande samhälleliga insatser för alt skapa enökning i antalet arbetstillfällen, vilken svarar mot medborgarnas förväntadeanspråk på sysselsättning. En allmän expansion av efterfrågan på arbetskraft äremellertid inte tillräcklig för att åstadkomma arbete åt alla. De skiftandeförhållandena mellan och inom regionerna talar för atl samhällets åtgärdermåste utformas för alt svara mot myckel varierande behov. Ännu tydligareframträder nödvändigheten av selektiva insalser, när man utgår frånindividernas situation på arbetsmarknaden. Åtgärdernaför att bistå utsatta grupper, så att de kan delta i arbetslivet, återfinnsfrämsi inom arbetsmarknadspolitkens ram. Hit hör insatser för geografisk ochyrkesmässig rörlighet i form av arbetsförmedling, arbetsmarknadsutbildning m.m. Vidare kan framhållas olika åtgärder för arbetsanskaffning i form avberedskapsarbeten och skyddad sysselsättning. Enfortsalt kraftig utbyggnad av arbetsmarknadspolitiken kommer att A: 17 Skr 1975:4 526 varaav avgörande betydelse inte bara för möjligheterna att sänka den öppnaarbelslöshelen, utan också för all underlätta ett ytterligare utträde påarbelsmarknaden och höja sysselsättningsgraden. pågår ellerplaneras en översyn av flera av de arbetsmarknadspolitiska medlen. Så är t. ex.arbetsmarknadsutbildningen föremål för utredning som såväl denskyddade verksamhelen som den yrkesmässiga rehabiliteringen kommer att sesöver. Vidare har arbetsförmedlingens organisation får möjligheter att införa datateknik i platsförmedlingen.Arbetsmarknadsstyrelsen har fåll i uppdrag att utreda förutsätlningarna att ökainformationen lill arbetförmedlingen om lediga platser och en eventuellobligatorisk anmälningsskyldighet av lediga platser. De förebyggande inslagen iarbetsmarknadspolitiken i syfte atl förhindra ulslagning av individer frånarbetsmarknaden har förstärkts . Det har skett bl. a. genominrättandet av anpassningsgrupper i elt slort anlal företag. Denna verksamhetär föremål för särskild uppmärksamhet inom arbetsmarknadsdepartementet.Slutligen kan nämnas, atl vissa effekter av arbetsmarknadspolitiken granskas avexpertgruppen för utredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor (EFA). Regeringenavser att fortlöpande lägga fram förslag på grundval av material från bl. a.det nämnda utredningsarbetet i syfte alt vidareutvecklaarbetsmarknadspolitiken och öka dess resurser. Detankommer på de sakkunniga att nära följa det redovisade utredningsarbetet. Deskall därvid bedöma vilka ytterligare krav, som kommer att slällas påarbetsmarknadspolitiken och dess inriktning mot bakgrund av den framlidasysselsättningspolitiken. Arbetsmarknadspolitikenspelar, som jag framhållit, en utomordentligt viklig roll för att stärkaindividernas slällning på arbetsmarknaden och underlättanäringslivets personalrekrytering. För att möjliggöra ett inträde påarbetsmarknaden för de grupper, som saknar förvärvsarbete, kommer del,enligt min mening, att krävas ytterligare åtgärder för att anpassa arbetslivetefter individemas krav. Sådana åtgärder kan tänkas på en lång rad områden. Avgrundläggande betydelse för en sådan anpassning är att de anställda får etlökal inflytande över de egna arbetsförhållandena. En omfattandereformverksamhet har inletts när det gäller demokratiseringen av arbetslivet.Så t. ex. är arbetsrätten föremål för översyn. Betydelsefullaändringar i arbetarskyddslagsliftningen har genomförts fr. o. m. den 1 januari1974. Därigenom har de anställdas medverkan i utformningen av sin arbetsmiljöförstärkts. En fortsatt förändring av arbetsmiljön och en anpassning avarbelskraven är av stor vikt när det gäller att underlätta elt deltagande iförvärvsarbetet. Detta är särskilt angeläget när det gäller atl beredasysselsättning på den öppna arbetsmarknaden ål personer med olika slag avhandikapp. Ävennär del gäller arbetstiden kan förändringar övervägas som gör arbetslivet meralättillgängligt. Som elt exempel kan nämnas tanken på att möjliggöra enkombination av deltidsarbete och delpension för äldre arbetstagare. Den fråganprövas f. n. av pensionsålderskommittén, (S 1970:40). Överhuvud taget hartanken på siörre individuell frihet i valet mellan å ena sidan arbetstidens förläggningoch å andra sidan studier, semester, pension och andra ledighetsperioder vunnitalll större aktualitet. Undersenare år har arbetstiden förkorlats från 45 limmar per vecka.Att förkorta arbetstiden är elt sätt att disponera ett förbättratproduktionsresultat. Avvägningen mellan förbättrad konlanllön, förbättrad 527 Kommittéer; : 17 socialtrygghet och förkortad arbetstid tillkommer i första hand de fackligaorganisationerna. I del aktuella läget ger arbetslagarnas organisationer förturåt en förlängning av semestern. De har emellertid angett, att detlångsiktiga målet för reformarbetet pä arbetsridsområdet är ca 30-limmarsarbetsvecka. Organisationerna har uttalat sig för atl förkortningen av arbetsveckanbör ske i form av en minskad arbetstid per dag. Jag delar uppfattningen, attden framtida arbetstidsförkortningen bör genomföras genom att dagarbetslidenreduceras. För en sådan lösning talar både sociala och sysselsättningspoliliskaskäl, inte minst med tanke på strävandena efter jämställdhet mellan män ochkvinnor i arbetslivet. Elt annat område, påvilket åtgärder kan behöva vidlas, är utbildningen. En bättre balans i utbudoch efterfrågan om personal med olika utbildning är en väsenllig uppgift för enlångsiktig sysselsättningsplanering. Utbyggnaden avgrundskolan, gymnasieskolan, den högre utbildningen och annan vuxenutbildninginnebär atl lidpunkten för ungdomens inträde i arbetslivet senareläggs. Enbrislande anpassning mellan näringsliv och utbildning har skapat vissasvårigheter för ungdomen på arbetsmarknaden. Särskilt gör sig dessa svårighetergällande i övergången från studier till arbete. Olika typer av insatser somunderlättar ungdomens inträde i arbetslivet bör därför övervägas. En möjlighetär att genom utvidgad praktik förbereda ungdomen för arbetslivet. Återkommandeutbildning är en annan möjlighet i detta sammanhang. Lagstiftning, som syftartill att ge den enskilde rätt till ledighet från sitt arbete för studier,förbereds f. n. inom Kungl. Jaghar här redovisal en rad områden på vilka förändringar kan behöva ske för atten bäitre anpassning skall kunna uppnås på arbetsmarknaden. En förutsättningför en sådan anpassning är att den traditionsbundna uppdelning mellan mäns ochkvinnors yrken och arbetsuppgifter bryts och atl olika förvärvshinder ochhinder för likvärdiga arbetsvillkor undanröjs. Det bör ankomma på desakkunniga atl ge en översiktlig bedömning av behovet av åtgärder för altförändra arbetslivet efter människornas krav. Överhuvud taget bör detundersökas hur företag och förvaltningar genom lämpliga åtgärder skall kunnaslimuleras att i sin anställnings- och interna personalpolitik medverka tillatt förverkliga det sociala och samhällsekonomiska målet att upprätthållastadig sysselsättning inte endast för den mest attraktiva personalen, utan ävenför dem, som under nuvarande förhållanden har en svagare ställning påarbetsmarknaden. Det är här fråga om att utarbeta riktlinjer för attsystematiskt bryta ned olika typer av förvärvshinder och därigenom öka utbudetav arbetskraft som företagens efterfrågan skall påverkas, så att denbällre svarar mot individernas krav och förutsättningar. 9.Sysselsättningspolitiken planering och organisation nuvarande samhällsplaneringen berörs sysselsättningsaspekten i en radsammanhang. Vartfemte år presenterar ekonomiska avdelning enlångtidsutredning som dels arbelar med ett femårigt perspektiv och dels görvissa utblickar i ell ännu längre perspektiv. De två senaste långtidsutredningarnahar avstämts och reviderats av den femåriga planeringsperioden.Långtidsutredningen kan ses som en information till olika beslutsfattare isamhällsekonomin om hur andra enheter inom det A:17 Skr 1975:4 528 nuvarandeekonomiska systemet ser och om de avvägnings-och balansproblem,som härigenom aktualiseras. 1den regionala utvecklingsplaneringen f. n. Länsplanering 1974 analyserassysselsättningsproblemen på regional och nivå. Bedömningar görs avlänsstyrelser, landsiing, kommuner och fackliga organisalioner. Delta materialställs samman och ligger till grund för beslut om regionalpolitiken.Del av antagna regionalpolitiska handlingsprogrammet (prop. 1,InU 1972:28, rskr 1972:347) har länsplaneringen som sin viktigasteutgångspunkt. Kommunernasekonomiska planering redovisas för femårsperioder i kommunalekonomisklångtidsplanering (KELP). redovisas också den sysselsättningsutvecklinginom verksamhet som följer av den ekonomiska flerårsplaneringen. Dekommunala bostadsbyggnadsprogrammen, som bygger på samma allmännaförutsättningar som KELP, är också viktiga i dessa sammanhang. Även pålandstingsnivå genomförs en ekonomisk flerårsplanering (LKELP). Inomindustridepartementet pågår en omfattande utredningsverksamhet som syftar lillalt ge underlag för den framtida energipolitiken. Utredningar bedrivas avseendesåväl industrin som helhet som olika branscher. a. utvecklingen beträffande sysselsättning, investeringar,produktivitet, lönsamhet samt forskning och utveckling såväl totalt som förolika delar av industrin. Av olika branscher som är föremål för särskildaundersökningar kan nämnas dalaindustri, raffinaderiindustri, petrokemiskindustri, järn- och stålindustri, massa- och pappersindustri, träbearbetandeindustri, textil- och konfektionsindustri samt livsmedelsindustri. För vissabranscher, t. ex. varvsindustrin, har upprättats rullande informationssystem,som möjliggör en löpande bevakning av utvecklingen vad gäller t. ex.investeringar, kapacitet, finansiering och sysselsättning. Delinformationssystem mellan näringsliv och samhälle som infördes den 1 april 1973kan komma att få betydelse för sysselsättningsplaneringen. Länsstyrelserna fårdärigenom information om kommande personalförändringar m. m.i företagen. Ihuvudsak kan långtidsutredningen och den regionala utvecklingsplaneringenbetraktas som av varandra oberoende planeringssystem. Tidsplanerna för 1975års långtidsutredning och Länsplanering 1974 medger ett förbättratinformationsubyle mellan de båda planeringssystemen. Modeller,som kan ge underlag för en bättre integration mellan långtidsutredningarna ochden regionala utvecklingsplaneringen och för prövning sinsemellan av de bäggeplaneringsformernas resultat, har presenterats av bl. a. expertgruppen förregional utredningsverksamhet (ERU) i belänkandet (SOU 1974:1) Orter i regionalsamverkan. Pågående utvecklingsarbete inom långtidsutredningen syftar ocksåtill att åstadkomma en avstämning mellan de båda planeringssystemen. Genomdessa verksamheter kommer de sakkunniga att få tillgång till väsentligautgångspunkter för sina bedömningar. Omden ambitiösa sysselsättningspolitik, som jag har beskrivit i det föregående,skall kunna genomföras krävs en effektivare planering. Planeringför förbättrade sysselsättningsmöjligheter måste bedrivas på allaadministrationsnivåer i vårt samhälle. De sakkunniga bör överväga vilkaförbättringar, som behöver vidtas i den nuvarande långsiktiga planeringen istal och kommun samt i näringslivets medverkan i planeringen. 529 Kommittéer: A:17 föratt behövligt underlag för en sådan långsiktig sysselsättningspolitik skallkunna utformas. De sakkunniga bör därvid även överväga formerna för en aktivsysselsättningsplanering i kommunerna och en ökad samverkan mellan stat ochkommun i denna planering. I fråga om förslag som rör den kommunala planeringenbör de sakkunniga samråda med de offentliga utredningar som behandlarkommunernas verksamhet. Närdet gäller ansvarfördelningen mellan stat, kommun och näringsliv iförverkligandet av sysselsättningspolitiken måste det emellertid liksomhittills vara en central statlig uppgift att leda denna politik och utformaerforderliga instrument. Det måste också vara en stailig uppgift att handhatillämpningen av dessa medel i de fall landets samlade resurser påverkas istörre omfattning. Även frågan om den regionala omfördelningen avsysselsättningstillfällen i landet niåste fortsättningsvis vara en statliguppgift. Genom den partiellalänsstyrelseformen har en bättre samordning av åtgärder, som ärväsentliga för den regionala utvecklingen, erhållits på länsnivå. På riksnivåhandhas åtgärderna inom olika sektorer av ämbetsverken inom de ramar somriksdag och regering lägger fast. De sakkunniga bör överväga hur åtgärdernainom olika sektorer bör samordnas för atl med bibehållande av kraven på eneffektiv och rationell verksamhet en högre ambitionsnivå skall kunna uppnås försysselsättningen inom statliga verksamheler. Utredningen skall härvid samrådamed länsberedningen (C 1970:28). Kommunernaspåverkan av näringslivel sker främst genom att kommunerna tillhandahåller godautvecklingsbetingelser i form av service, industriområden m. m. Stödtill näringslivet, som är att jämställa med regionalpolitiskt stöd, får däremotinte ges av kommunerna. För väsentliga delar av sysselsättningen har kommuneroch landsting direkt ansvar. svarade kommuner och landsting för ca 16 %av sysselsättningen i landet. Jag har i det föregående redovisat att denframtida sysselsättningsökningen främst måste ske inom den offentliga sektorn,inle minst inom kommunala verksamheler. Utredningen bör klarlägga de kommunalaförutsättningarna för en sådan politik. Även om sysselsättningeninom industrisektorn kan tänkas komma att stagnera ärutvecklingen inom industrin, såväl den privata som den kooperativa ochsamhällsägda, av stör betydelse för sysselsättningen i hela landet och i olikaregioner. Det är statsmakternas uppgift atl ange och påverka förutsättningarnaför denna utveckling. Det är vidare, som närmare utvecklats i det föregående,nödvändigt att företagen åläggs elt ökat ansvar för fullföljandet av densysselsättningspolitik som statsmakterna beslutat om. Detta förutsätter envidareutveckling av den aktiva näringspolitik som inleddes ochde reformer därefter, som syftar till ökad medbestämmanderätt för de anställdai företagen. Det blir en uppgift för de sakkunniga att närmare överväganäringslivets ansvar och medverkan i det konkreta fullföljande avsysselsättningspolitiken. 10.Utredningens verksamhetsformer och redovisning Motbakgrund av vad jag har anfört om utredningens uppgifter vill jagframhålla atl del är regeringens avsikt att fortlöpande återkomma tillriksdagen med bedömningar och förslag tillåtgärder i fråga om I saml Nr 4 A:17 Skr 1975:4 530 Det är angeläget att understryka alt reformverksamheten påsysselsättningspolitikens område skall fortsätta och vidareutvecklas även underpågående utredningsverksamhet. Desakkunniga bör arbeta under stor öppenhet för atl stimulera den allmännadebatten om sysselsättningsfrågorna. Utredningenbör lämna en samlad, översiktlig redovisning utgörande ensysselsättningspolilisk belysning av långtidstendenserna i vår ekonomi isamband med alt LU 75 publiceras och efter det att resultatet av Läns-planering1974 föreligger. Utredningen bör lämna ell slutbetänkande i anslutning till denreviderade LU 75, dvs. Enförutsättning för alt välfärdspolitikens sociala mål skall kunna nås är attsamhället har det samlade ansvaret för sysselsättningsutvecklingen. Ettövergripande mål för samhällets politik är arbeie åt alla. Denna strävan fåravgörande betydelse för den ekonomiska politiken, närings-,arbeismarknads- ochregionalpolitiken samt andra samverkande åtgärder. Desysselsätlningsplaner, som regeringen avser alt lägga fram för ,kommer att ange målen i fråga om sysselsättningens tillväxt . Därvidskall redovisas inriktningen av sysselsättningstillfällena, ansvarsfördelningenmellan stat, kommun och näringsliv, finansieringen av en växandesysselsättning, bl. a. dess krav på skattepolitiken samt de erforderligastyrmedlen. Utredningensarbeie och redovisningar av material, bedömningar och förslag bör utformas såatt de kan utgöra en del av underlaget för en sådan sysselsättningsplanering.Även för de politiska partiernas programverksamhet på sysselsättningsområdetbör utredningens arbete kunna bli av slort värde. Utredningsarbetepågår på en rad områden som har anknytning till frågan om den framtidasysselsättningsplaneringen. Det är viktigt att de sakkunniga håller kontakt ochsamarbetar med dessa utredningar i syfte att undvika dubbelarbete och utnyttjamaterial och erfarenheter. De sakkunniga bör därför inte göra egnadetaljstudier på sådana områden, som är föremål för utredningsarbete av andraorgan. Det är viktigt att ett nära samarbete sker med långtidsutredningen somutifrån de allmänna ekonomiska målen gör undersökningar och överväganden om deframtida utvecklingstendenserna i vår ekonomi. Utredningenhar hållit sex sammanträden. Utredningenarbetar i sex olika arbetsgrupper fördelade på följande områden:näringspolitik, regionalpolitik, arbetsmarknadspolitik, kommunernas ochlandstingens sysselsällningsplanering, frågor rörande ungdomens inträde iarbetslivet och finansiella frågor. Enligtdirektiven bör utredningen lämna en samlad översiktlig redovisning utgörande ensysselsättningspolilisk belysning av långtidstendenserna i vår ekonomi isamband med att LU 75 publiceras och efter det att resultatet av Länsplanering1974 föreligger. Utredningen bör lämna ett slutbetänkande i anslutning till denreviderade LU 75, dvs. Utredningensarbete beräknas pågå . 531 Kommittéer: A:18 18.Organisationskommittén (A 1974:03) för skyddat arbete Maj:ts bemyndigande för översyn av vissa formerav arbetsmarknadspoliliskt motiverad industriell verksamhei (se Post- ochInrikes tidn. Ordförande:Fagerlund, ., assistent, led. Ledamöter;, . Å., t.f. kansliråd , Maj R., kassör, led. I., avdelningschef , , direktör Experter:Agnelöw, J. , ombudsman , . L., t.f. departementsråd ,I. , byråchef , ., departementssekreterare , BerntA., avdelningschef , ., lektor (fr.o.m. ) ,., ombudsman Sekreterare:Högberg, , sekreterare (fr.o.m. ) Lokal: 13, 4 tr. Postadress: , Fack, 103 10 , tel. växel Direktiv(anförande av statsrådet till statsrådsprotokollet ): Samhälletbedriver verksamhet i skilda former för att beredasysselsättning åt sådan handikappad och svårplacerad arbetskraft som inie harkunnat få anställning på den reguljära arbetsmarknaden. Det sker bl. a. iverkstäder för skyddat arbete. Inom arbetsmarknadspolitikens ram har utvecklatsäven andra former för sysselsättning med delvis liknande syfte och inriktning.Exempel härpå är industriellt beredskapsarbete, arbete vidkontorsarbetscentraler samt hemarbete. Det gemensamma för verksamhetsformernaär den i huvudsak industriella inriktningen. Verkstäderför skyddat arbete drivs i regel av landsting och vissa kommuner underarbetsmarknadsstyrelsens (AMS) tillsyn. Syftet är att ge arbete ochrehabilitering åt personer som på grund av fysiska, psykiska och socialahandikapp inte kan få eller behålla arbete på den reguljära arbelsmarknaden.Antalet verkstäder har stigit från 1960 till 270 vid utgången av år 1973och antalet platser från ca 1 600 till 14 400. Statenger bidrag till såväl driften som anordnandet och utrustningen av de skyddadeverkstäderna. Bidraget till byggnader och produktionsutrustning /70 till av de loiala anordningskostnaderna. År 1972uppgick den sammanlagda omsättningen i A:18 Skr 1975:4 532 verksamhetentill 447,1 milj. kr. och driftunderskottet till 231,1 milj. kr.Anordningsvärdel för befintliga verkstäder beräknades till ca 392milj. Driftbidrägets andel av det totala driftunderskottet motsvarade 24,1%år 1972. Utredningenrörande den skyddade sysselsättningen föreslog i betänkandet (SOU 1972:54)Skyddat arbete dels ett enhetligt landstingskommunall huvudmannaskap förverksamheten, dels vissa åtgärder för att åstadkomma en regional utjämning avantalel platser, dels upprättandet av elt centralt organ som skulle hjälpahuvudmännen med marknadsföring, produktanskaffning, produktutveckling m. m.Remissbehandlingen av betänkandet visade en mycket splittrad inställning lillförslaget att landstingen skulle vara huvudmän för verksamheten. Medan en gruppremissinstanser hänvisade lill behovet av samordning medarbelsmarknadspoliktiken i övrigt ocb därför förordade någon form av statligthuvudmannaskap, uttalade sig andra remissinstanser för landstingskommunalthuvudmannaskap. De senare hänvisade till behovet av samordning med övrigrehabiliteringsverksamhet som landstingskommunerna bedriver. Syftetmed de industriella beredskapsarbetena som bedrivs av AMS är i första hand attge arbetsförmedlingen rådrum atl vidta ålgärder för omplacering i första handav äldre och handikappad arbetskraft som friställs i samband medindustrinedläggningar. I vissa fall har emellertid industriellaberedskapsarbeten inrättats också för atl skapa arbetstillfällen för lokaltbunden arbetskraft i orter med allmän undersysselsättning. fanns58 industriella beredskapsarbeten med närmare 2 000 arbetstagare. Budgetåret1972/73 var nettokostnaden för verksamheten 47,6 milj. kr. Den totalaomsättningen uppgick till ca 105 milj. kr. rörande den skyddade sysselsättningen framhåller har deindustriella beredskapsarbetena på en del håll och för vissa grupper avarbetstagare kommit att fylla i huvudsak samma funktion som verkstäderna förskyddat arbete. En orsak härtill är att den skyddade verksamheten ärotillräckligt utbyggd i vissa delar av landel. föreslog ibelänkandet (Ds In 1972:8) Sysselsättning i glesbygder alt ett system medsamhällsägda verkstäder för lokalt bunden arbetskraft på vissa orter skulle bliföremål för särskild ulredning vari skulle inbegripas de industriellaberedskapsarbetena i glesbygden. KontorsarbetscentralerbÖTJadeinrättas första hälft för alt bereda vissa grupper avarbetslösa sysselsättning liknande arkivarbete. Antalet platser uppgick ifebruari 1974 till 1 576, fördelade på 45 centraler. Länsarbetsnämnderna ärhuvudmän för kontorsarbetscentralerna-. Löne-och anställningsförmåneröverensstämmer med vad som i allmänhet gäller för arbetslösa som sysselsätts iarkivarbete. Dentotala omsättningen vid kontorsarbetscentralerna kan inte anges exakt.Intäkterna kan emellertid för /74 beräknas till ca 7 milj. kr.,vartill kommer ca 6,6 milj. kr. för framställning av plalslistor tillarbetsförmedlingen. Verksamhetenvid kontorsarbetscentralerna behandlades i en departementspromemoria(Ds In 1971:15) Beredskapsarbete inom kontor och förvaltning. I promemoriankonstaterades atl kontorsarbetscenlral-ernas lillkomsl kunde ses som enkonsekvens av bl. a. en tidigare ensidig produktionsinriktning inom denkommunala arbetsvärden. Genom utvecklingen mot marknadsmässig debitering vidcentralerna och införandet av kontorsserviceenheter vid verkstäderna förskyddat arbete 533 Kommittéer: A:18 ansågsdessa båda verksamhetsformer dock ha kommit att närma sig varandra. Enligtpromemorian kunde man därför överväga antingen att inordna kontorsarbetscentralernai den kommunala skyddade sysselsättningen eller att låta dem stå kvar som enform av statlig arbetsvärd. I betänkandet Skyddat arbete föreslås attverkstäderna för skyddat arbete och kontorsarbetscentralerna inordiias underett gemensaml landstings-kommunalt huvudmannaskap. Hemarbetebedrivs av både arbetsmarknadspolitiska och regionalpolitiska skäl. Som ett led iarbetsmarknadspolitiken bedrivs hemarbete i eller landstingskommunalregi och under AMS' tillsyn. Syftet är att ge arbetsmöjligheter åt delspersoner som på grund av handikapp har svårt att förflytta sig till enarbetsplats, dels handikappade som bor i glesbygd och utan tillgång till arbetei skyddad verkstad. Inom vissa regioner har verksamheten kommit att utnyttjasför att sysselsätta även ortsbundna arbetssökande utan handikapp. År 1973sysselsattes ca 700 personer i statsunderstödd hemarbelsverksamhel anordnad idenna form.