prop · FZ03174 · 1975-12-31 00:00:00 — Vad i försia slycket stadgas skall ock gälla, om nägon.med uppsåt att gå främmande makt tillhanda, här i riket hemligen eller medanvändande av svikliga medel antingen bedriver verksamhet för anskaffande avuppgifter om annans personliga förhållande eller till dylik verksamhet lämnarmedverkan som ej är allenast tillfällig. De är 1949 verkställda ändringarna i stadgandet innebar inskränkningari det straffbara området i två hänseenden. Särskilda regler om siraff vidmedverkan infördes i bestämmelsen. Härigenom inskränktes del straffbara områdeti förhållande till vad annars skulle ha gällt enligt de allmänna medverkansreglerna.Vidare preciserades bestämmelsen angående "flykting-spioneri" därhän,all den endasl avsåg underrättelseverksamhet genom utforskande av enskildspersonliga förhållanden. Stadgandet har i sak oförändrat överförts till BrB 19: 9. 4.2 Överväganden och förslag Det föifarande som enligt BrB 19: 9 första stycketkriminaliseras utgör en verksamhel. En enstaka åtgärd är inle tillfyllest.Verksamheten skall avse anskaffande av uppgifter rörande militära eller andraförhållanden. Liksom i 19: 5 krävs dessutom alt ett men-rekvisil skall varauppfyllt. Uppenbarandel av uppgifterna för främmande makt skall sälunda kunnamedföra men för annan främmande makts säkerhel. En ytterligare inskränkning avdel straffbara området ligger däri att tillämpningen av medverkansbestämmelseni 23:4 har begränsats genom en särskild medverkansregel i själva straffsladgandel. Vid den slutliga utformningen av vad som ulgör19: 9 tillades ett andra stycke, varigenom kriminaliserades ett på visst sättulfört anskaffande av uppgifterom annans personliga förhållanden. Även härerfordras att del rör sig om en verksamhet. Däremot krävs inte alluppenbarandet av uppgifterna kan medföra särskilt men. Stadgandets syfte är attbereda en- 1975/76:174 61 skilda personer skydd mot fara för framtida förföljelseeller annat lidande. Genom stadgandet erhåller således bl. a. flyktingar skyddmot registrering och annal "spionage" med hänsyn till politiskåskådning, ras, m.m. frän främmande makts sida. Stadgandet är således intepåkallat främsl av hänsyn till den svenska statens säkerhel. Av förarbetenaframgår emellertid, alt stadgandets placering i kapitlet om brott mot riketssäkerhet motiverats med att en verksamhel av detta slag även kan inrymma faraför den svenska staten, därigenom att verksamheten lätt kan läggas om lill attavse spioneri mol denna. 1subjektivt hänseende krävs, förutom uppsåt, läckande samtliga objektiva rekvisit,alt ett frislående uppsåtsrekvisit är för handen. Gärningsmannen skall ha haftuppsåt att gå främmande makt tillhanda. Som närmare utvecklats i anslutning lillspioneribrottel är härvidlag alla tre uppsåtsformerna direkt, indirekt ocheventuellt uppsåt - tillfyllest. 1 detta hänseende utgjorde ej hellerbestämmelsen om olovlig underrättelseverksamhet sådan den var utformad före1948 och lagändringar något avsleg. Uttrycket "hemligunderrättelseverksamhet i militärt eller politiskt syfte" i 8: 14 ainnebar sälunda inte alt gärningen var straffbar endast om den förövades med direkluppsåt. Somgärningsbeskrivningen i BrB 19: 9 första stycket utformats omfattar den iförsta hand i bedriven och för främmande makt avsedd agent-verksamhetsom är riktad mot annan främmande makt. Del ligger i sakens natur att enverksamhet av sådan beskaffenhet i allmänhet sker med direkt uppsåt och att sådaniuppsåt i allmänhet kan styrkas ulan större svårighet. Det lorde ocksä förhållasig sä, alt endast gärningar begångna med direkl uppsåt i det allmännarättsmedvetandet framstår som olovlig underrättelseverksamhet. Även språkligt lordeden använda brottsbenämningen svara bäst mol fall dä direkl uppsåt föreligger.Emellertid sträcker sig lagram-mets tillämpningsområde längre i del att detläcker även situationer där endast indirekt eller eventuellt uppsåt att gåfrämmande makt tillhanda föreligger. Fall kan alltså tänkas, där syftet medverksamheten är något helt annal än att gå främmande makt tillhanda men därverksamheten i alla fall får denna effekt. Som exempel kan nämnas att syftelmed viss verksamhel är att samla material som underlag för skapande av opinioninom landet mot en främmande makts agerande i visst sammanhang eller mot desspolitiska handlande i allmänhel. En verksamhet av delta slag har givetvis mycketlitet gemensamt med sädana föifaranden som sker med direkt uppsåt och som slraffstadgandetprimärt vill träffa. Avtillgängliga domar rörande bestämmelsens försia stycke har i intet fall idomsmotiveringen indirekl eller eventuellt uppsåt aktualiserats. Det förefallerockså föga troligt att det ifrågavarande stadgandet kommer lill tillämpning iandra fall än där direkt uppsåt är för handen. Vad nuupptagils och vad i motsvarande hänseende i del föregående anförts beiräffandespioneribrollet leder enligl min mening lill att stadgandet Prop.1975/76:174 62 i 19:9 första stycket i överensslämmelse med vad somföreslagits beträffande spioneribrottel bör ändras så. all endasl fall av direkluppsåt kommer att omfattas av stadgandet. En ändring av 19:9 första stycket i enlighet med det sagdakommer emellertid - i motsats till vad som i moisvarande situation gällerbeträffande spioneribrottet - att genomgående leda till straffrihet i de falldå endast indirekt eller eventuellt uppsåt föreligger. Till 19: 9 försia styckeiansluter nämligen inte nägon bestämmelse motsvarande den som är upptagen i 19:7. Fråga uppkommer då om en kompletterande bestämmelse för de senast berördafallen bör tillskapas. Som redan nämnts finns skäl antaga att antalet fall dären sådan beslämmelse skulle kunna bli tillämplig är ytterst begränsat. Någotegentligt praktiskt behov av en kompletteringsbestämmelse synes således inleföreligga. Inte heller kan det intresse som det nuvarande slraffstadgandetavser all skydda anses ha sädan styrka att en kompletterande bestämmelse kananses motiverad oavsett att den praktiska nytian av en sådan bestämmelse kanbedömas som myckel liten. Slutligen bör i sammanhanget beaktas att ingrepp medstraffrättsliga åtgärder mot den som utan syfte all gå främmande makt tillhandaförfar på sätt som i övrigt beskrivs i 19: 9 försia styckei för mången skullele sig främmande och obefogat. Uteslutet är ej heller att det skulle kunnauppfattas som en omotiverad inskränkning av rätlen till fri opinionsbildning.Vad nu anförts innefattar enligl min mening bärande skäl alt ej införa enkompletterande straffbestämmelse av det slag som här berörts. Vidkommande straffstadgandet i 19: 9 andra styckei skullei princip samma synpunkter kunna anläggas pä utformningen av rekvisitet"uppsåt att gå främmande makt tillhanda". Vid genomgång avtillgängliga domar rörande brott mot 19: 9 har emellertid framkommit altomkring hälften avsett s. k. flyktingspionage och alt i flera av de mål därdessa senare domar meddelats den tilltalade invänt alt uppsåt saknats att gåfrämmande makt tillhanda. Om direkt uppsåt stipulerades även i fråga om brottenligt 19: 9 andra slycket, skulle följaktligen det skydd för enskildamänniskors integritet, som stadgandet primärt är avsett att ge. kunna komma allbetydligt minska i styrka. Vid sådant förhållande synes nägon ändring avgärningsbeskrivningen ej böra komma i fråga. Däremoi kan det förtjänaövervägas att ge brott enligt 19:9 andra stycket en särskild benämning. Redansom gärningsbeskrivningarna i försia och andra styckena nu är utformade kandetta synas motiverat. Efler en ändring av gärningsbeskrivningen i första styckeii enlighet med vad som föreslagils i det föregående synes skälen för skildabrottsbenämningar än starkare. Benämningar som synes kunna lagas tillövervägande är "olovligt utforskande", "olovligt anskaffande av personuppgifter"och "olovlig personspaning". Den förslnämnda benämningen angervisserligen att fräga arom något slag av verksamhet men den synes alllförallmän och saknar dessulom anknytning till det intresse som främst skyddasgenom bestämmelsen, nämligen enskildas integritet. 1975/76:174 63 andra benämningen, som ocksä anger all fräga är omverksamhet, har visserligen viss anknytning lill bestämmelsens skyddsobjeklmen synes kunna ge intryck av att vad som är avsett alt skyddas harsamband med offentligrättslig personregistrering. Den tredje benämningen,slutligen, är visserligen tämligen allmän men synes adekvat såtillvida att denger antydan om såväl skyddsobjektet som all fråga är om en verksamhet. Pågrandval av nu redovisade överväganden och efter samråd med föreslås att brott som avses i BrB 19:9 andra stycket ges benämningen"olovlig personspaning". bör stadgandet överföras lill ensärskild paragraf. 5.1 Översikt över framväxten och utvecklingen av stadgandenom brott angående ryktesspridning Missgärningsbalken 6:5 lag stadgade strängastraff för den. som i ont uppsåt diktade eller kring landet utspridde"lögner och falska rychten, the ther röra Rikets säkerhet" eller somdärmed kom "almänt buller och oväsende" åstad.' Ett i sak likalydandestadgande blev av Lag-commileen genom dess är 1833 avgivna utlåtande upptaget idess förslag UU Straff-Balk (9:9) Commiteens förslag blev med oförändradbrottsbeskrivning upptaget i 1864 strafflag (8:14), där det i oförändrat skickbestod tUI 1936. Med förebild i utländsk strafflagstiftning föreslog Thyrén''.att utspridande av lögner och falska rykten skulle vara straffbart inte blottnär rikets säkerhet sattes i fara utan även när fara för allmän ordning ochfrid framkallades. Frågan togs upp till övervägande av den år 1933tillkallade kommittén för utredning om åtgärder mol statsfientlig verksamhet (SOU1935:8. s. Kommitténs uppdrag var att verkställa en förutsättningslös ulredningangående mot sädan av sammanslutningar eller enskilda bedriven verksamhet, somsyftar till att med våld eller annars på olaglig väg omstörta eller förändraSveriges stats- och rättsordning. Uppdraget synes böra ses mot bakgranden avvissa företeelser i samband med de diktatursträvanden som med förebilder fränandra håll i framträdde i vårt politiska liv. ' Ang. framväxten av brottet "ryktesspridning tillfara för rikets säkerhet" i svensk rätt må hänvisas till framställningenhos , Rätt och ära 1950 s. Se Utlåtande, i anledning af anmärkningar wid förslaget tillallmän Crlminallag. af Lagcommileen (1833) 2. uppl. 1840 s. 109 och Förslag tillCrlminallag 2. uppl. 1839 s, 17, ' Se Thyrén, Förberedande utkast till strafflag. Specielladelen XI (1933). s. 10(§ 15), s. 214. Prop.1975/76:174 64 Vid sin behandling av älgärder för alt stävja missbruk avyttrandefriheten uppehåller sig kommittén först vid problem rörandeyttrandefrihetens gränser. som yttrandefriheten framhålles som en avgrandpelarna för den demokratiska samhällsordningen anförs (SOU 1935:8 s. 99). Den frihet den demokratiska samhällsordningen inrymmer förindividen kan emellertid lika litet i delta hänseende som i någol annat varaobegränsad. Den har sina gränser i hänsynen lill andras frihet och samhälletsbästa. En frihet, som tjänar till förevändning att använda moralisktförkastliga medel och bryta samhällets lagar, kan icke åberopa sig på dedemokratiska principerna. Friheten förutsattes utövad under ansvar och självdisciplin.Där dessa saknas och friheten urartar till självsvåld, kan den demokratiskaordningen och därmed allas frihet råka i fara. Faran hotar såväl från det häll.där självsvåldet uppträder, som frän den reaktion, vilken självsväldet kanframkalla. En sädan reaktion kan i sin iver att ställa till rätta lätt frestasatt gä för långt. 1 den män självsväldet icke på annat sätt kan stävjas, måstefråga uppstå om samhällets ingripande. Under rubriken fönjtsättningarna för propagandansstraffbarhet uppehåller sig kommittén särskilt vid behandlingen av lögnaktigauppgifter. Den ovan berörda bestämmelsen i SL 8: 14 är här av särskiltintresse. Bestämmelsen hade emellertid en ålderdomlig karaklär och blev pågrund av dess vaga uttryckssätt knappast tillämpad. Enligt kommittén fanns detdock ett starkt behov av ett skydd mot samhällsfariig ryktesspridning. (SOU 1935: 8 s. 126-127). Någon meningsskiljaktighet kan ej råda därom attanvändande av ett sädant medel (lögnaktig propaganda) i den politiska stridenmåste fördömas. Användningen därav kan ocksä. såsom erfarenheten visar,innebära särskilda faror för lugnet och ordningen,.Osanna uppgifter och falskarykten ha visat sig särskilt ägnade att verka upphetsande och åstadkomma oro.En särskild form av medlets användning i de diktatursirävande kraftemas tjänstär provokaloriska dåd. vilka tillskrivas motståndarna. Det bör icke råda nägontvekan om att med de skadliga verkningar sädana propaganda-metoder kunna ha.staten bör reagera mol dem genom siraffstadgande. Svårigheterna för lillämpningenur de angående hetspropaganda anförda synpunkterna föreligga här i avsevärtmindre omfattning, då del använda medlet ger en viss fasthet åt broilsbeskrivningen. Den av kommittén föreslagna besiämmelsen avsåg, ianslutning till Thyréns förslag, utspridande av falska rykten och lögnaktigauppgifter. Angående avgränsningen av det straffbara området anförde kommittén (SOU1935: 8 s. 127). Det ligger i sakens natur all del ej går att i denpolitiska debatten helt undvika oriktiga uppgifter, som lämnas i god tro. ochäven om del skulle förekomma att oriktiga uppgifter medvetet lämnas, torde det.huru motbjudande ett sådant tillvägagångssätt än är, vara praktiskt omöjligtatt i varje fall ingripa. Verkan av en dyUk uppgift är också helt visst i vanUgafall ej 1975/76:174 65 farligare än all del kan vara nog med den allmännaopinionens dom och all i den fortsatta diskussionen uppgifien från annat hållrättas. Vad som bör drabbas äro de allvarliga fall, dä del falska ryktet ellerden lögnaktiga uppgiften är ägnad alt väcka förakt för allmänt organ eller attframkalla fara för rikets säkerhet eller allmän ordning och frid och då däråt givesallmän spridning i sådani syfte. Den av kommittén föreslagna bestämmelsen (8: 14) löd (SOU1935:8 s. 13). som uppsåtligen ger allmän spridning äl falska rykteneller lögnaktiga uppgifter, ägnade att väcka förakt för allmänt organ elleratt framkalla fara för rikels säkerhet eller allmän ordning och frid, straffes,där ej handlingen särskilt är belagd med högre straff, med fängelse ellerböter. 1 det pä grandval av kommitténs förslag ochremissyttrandena däröver utarbetade departementsförslaget (prop. 1936: 234. s. )återfanns kommitténs förslag väsentligen bibehållet (8: 29 a). Med anledningav anmärkningar frän lagrådet, vilka dock icke i sak biträddes avdepartementschefen, företogs en uppdelning av det föreslagna stadgandet på 8och 10 kap. SL. Därvid blev i den antagna lydelsen SL 8: 14 kvar men avsågblott den. som ger allmän spridning åt falska rykten eller lögnaktigauttalanden, ägnade att framkalla fara för rikels säkerhet. Enligl 10: 14 a SLbestraffades sädan ryktesspridning, ägnad all framkalla fara för den allmännaordningen eller väcka förakt för offentlig myndighet eller annat organ, somäger besluta i offentliga angelägenheter. Stadgandena avsåg uppenbarligen bådeutspridande och fortspridande. Departementschefen anförde bl.a. all uttrycken "väckaförakt för allmänt organ" och "framkalla fara för rikets säkerheteller allmän ordning och frid" var tämligen obestämda och svävande. Genomen närmare specificering skulle enligt departementschefens mening stadgandetdock kunna bli alltför begränsat. Vad gäller den allmänna ordningen påpekades,all det endast var fara för ordningsstörande av mera omfattande art som avsågs. Som nämnts framfördes i lagrådet erinringar motförslaget i sak. Lagrådet (prop. 1936: 234 s. 62) anförde sålunda bl. a. attdet då gäUande stadgandet i SL 8: 14 knappast Ullämpats och att det endast iett eller annat enstaka fall hade tagils upp till övervägande av ålalsmyndighel.Lagrådet var också av den meningen att det föreslagna stadgandet skulle fåringa verkan. Lagrådet avstyrkte stadgandet i vad det avsåg straff för förfarandesom var ägnat all "väcka förakt för offentlig myndighei eller annal organ,som äger besluta i offenliga angelägenheter". Härom anfördes bl. (prop.1936: 234 s. 63-64). Paragrafen innefattar jämväl stadgande om straff för därbeskrivet förfarande, som är ägnat alt "väcka förakt för offentligmyndighet eller annat organ som äger beslula i offentliga angelägenheler".Vad härmed åsyftas kan ej anses fullt tydligt och än mindre kan med ledning avlagtexten närs-Riksdagen 1975/76, i sami. Prop.1975/76:174 66 mare bedömas i vad mån ett sådant stadgande kan träffa nägrafall. vilka utan att vara annorstädes i strafflagen behandlade äro avobestridligt straffvärd beskaffenhet. En på osanna rykten och uttalanden stöddagitation, som har till mål att emot "offentlig myndighet" framkallaen stämning svarande emot det starka ordet "förakt", torde i sin framfärdendasl sällan kunna undgå att genom fakUska angrepp ä en eller flera för viss Ijänsteåtgärdeller tjänsteverksamhet ansvariga personer hemfalla under redan nu gällande slraffbud.Nära ligger ock antagandet, att en sådan förkunnelse under vissa omsländigheleroch i allt fall där den framträder i mer hotande form skall finnas innebära denfara för den allmänna ordningen, vilken redan förat i förevarande § angivits säsomgrund för ingripande med straff. Att ett särskill straffskydd skulle vara avnöden förde representativa församlingar och andra, vilka kunna vara hänförligaunder den ganska mångtydiga och även eljest mindre Ullfredsställandebeteckningen "organ som äger besluta i offentliga angelägenheter",kan icke anses vara på övertygande sätt påvisat. Även om utöver vad nu sagts nägrafall skulle förekomma, i vilka befogad näpst icke kan ske på annan väg än deni förslaget anvisade, lärer dock det praktiska tillämpningsområdet blivasynnerligen begränsat, och stadgandet måste antagas komma att mindre väl ägnasig för att ulöva en i huvudsak allenast återhållande eller dämpande verkan. Ejheller bör förbises, att ett sådant stadgande genom sin i vissa hänseendenobestämda innebörd kan - synneriigast i upprörda lägen - inbjuda till försökalt åt ett parti, som sitter vid makten, bereda en icke i allo berättigadföreträdesställning i den politiska striden, en möjlighet som tydligen är heltfrämmande för nu föreliggande förslags syfte och grander. Att olägenhe-temahärav måste bara betydande ligger i öppen dag. Genom den vidtagna revisionen av SL 8 kap. skeddevissa förändringar avseende stadgandet om samhällsfarlig ryktesspridning.Detta stadgande (nu SL 8: 21) erhöll dels strängare straffsatser, delsföreskrevs särskilt siraff för oaktsamhet vid krig eller krigsfara. Vid den år1942 vidtagna förnyade revisionen av samma kapitel skedde ej annan ändring änden som betingades av regeln i SL 8: 29 a om straffskärpning beträffande brott,som förövas, dä riket är i krig eller krigsfara. Dessa båda revisioner lämnadestadgandet i SL 10: 14 a ulan ändring. 5.2 Vissa förarbeten till nuvarande bestämmelser tog upp de ifrågavarande stadgandenai SL 8:21 och 10: 14 a till behandling. Kommittén fann det vara ändamålsenligtatt föra samman de båda stadgandena till ett stadgande (11:6), vilket bereddesplats bland brotten mot allmän ordning. Vid denna sammanslagning företogs ocksäsmärre justeringar i gärningsbeskrivningen. Sålunda skärptes kravei på osantinnehåll. Däremot utvidgades stadgandet att gälla påstående ägnat attframkalla fara för medborgerlig trygghet. Vidare behövde uttalandet ickelängre vara ägnat all väcka förakt för myndighei utan blott undergrävaaktningen för myndigheten. Eftersom kommittén fann det "vara 1975/76:174 67 ett rimligt krav. att innan någon tager på sitt ansvar attbland allmänheten sprida ett meddelande av här ifrågavarande slag. han i någonmån söker kontrollera meddelandets riktighet", föreslogs kriminaliseringav de fall av oaktsamhet. då meddelaren "underiåtit skäliga mätt och stegför att förvissa sig om dess osanning". Spridningsrekvisitet förändradesgenom alt uttrycket "bland allmänheten" infördes. Vid remissbehandlingen mötte det föreslagna stadgandet kritiki de mest skilda riktningar (prop. 1948: 80 s, 191 - 192). Man syntes allmäntvara av den åsikten, att brottsbeskrivningen var alltför vag. Från systematisksynpunkt ifrågasatte justitiekanslersämbetet riktigheten av hela brottets hänförandetill brotten mot allmän ordning. fann uttalandenägnade att framkalla fara för medborgeriig trygghet vara att hänföra lillbrotten mot person. Föreningen liksom länsslyrelsen iGävleborgs län gjorde den principiella erinran alt ultrycket "påståendeägnat att framkalla fara för rikets säkerhet, allmän ordning ellermedborgerlig trygghet" var ett exempel på en svävande brottsbeskrivning. Oaktsamhetsstadgandetvann föga genklang, och ifrågasatte och en ledamot avGöteborgs rådhusrätt bestred hela stadgandets lämplighet och nödvändighet.Nämnde ledamot anförde, att den föreslagna utsträckningen av kriminalisationenvar ägnad att beskära den offentliga kritiken i allmänna angelägenheler ochdärför inte borde upptas i lagen. Samfundet anförde bl. 1948: 80 s.192). Även om det icke kunde bestridas att ryktesspridning stundomkunde innebära en viss samhällsfara. vore samfundet likväl av denuppfattningen att bästa medlet all förhindra sädan ryktesspridning ellerförebygga de skadliga konsekvenserna därav icke vore straff utan vederhäftigupplysning. På grund härav ville samfundet förorda, att paragrafen upptogestill förnyat övervägande och alt man därvid, i stället för att föreslå enutvidgning av det straffbara området, undersökte möjligheterna att avskaffahela straffbestämmelsen eller väsentligt inskränka dess tillämplighetsområde.Skulle del emellertid befinnas erforderiigt all bibehålla en straffbestämmelsei ämnet, syntes det under alla förhållanden oundgängligen erforderligt allgiva broltsrekvisilen en mera distinkt och entydig utformning än som skett i förslaget.En så tänjbar paragraf som den föreslagna överensstämde icke med kravet pårättssäkerhet. Del straffbara området borde avsevärt inskränkas. Hovrätten över och fann däremotbrottsbeskrivningen vara alltför snäv och föreslog skydd även förfolkhushållningen. Departementschefen (prop. 1948: 80 s. 192- 193)tillbakavisade anmärkningen om brottets klassifikation men jämkade stadgandetslydelse till förhindrande av all det skulle kunna komma att tillämpas vid faraför enskild person. Stadgandet utsträcktes att gälla även folkförsörjningen. 1likhet med fann departementschefen det vara betänkligt attstraffa i fall av oaktsamhet. 1975/76:174 68 Departementschefen anförde bl. Med hänsyn till de allvarliga skadeverkningar som,särskilt i orostider, kunna inträda till följd av osann ryktesspridning finner jag, att ett stadgan de häremot allljämt bör upptagas i strafflagen. Jag bilräder likaledes kom mitténs förslag att utvidga skyddet för myndighet och annat organ med be slutanderätt i allmänna angelägenheler från att avse endasl ryktesspridning ägnad att väcka förakt lill att gälla all ryktesspridning som är ägnad alt un dergräva aktningen för myndigheten eller organei. Utöver vad kom mittén föreslagit finner jag vidare, att skydd mot osann ryktesspridning bör stadgas även för folkförsöijningen. På sätt hovrätten över och Ble kinge framhållit bör nämligen beaklas, all exempelvis rykten om knapphet på viss vara lätt framkalla hamstringspanik och därigenom kunna allvarligt inverka på det allmänna försörjningsläget. De nu behandlade straffbestämmelserna aktualiserades äveni annal sammanhang, nämligen i samband med att tryckfrihetssakunnigalade fram förslag till tryckfrihetsförordning (SOU 1947: 60). I belänkandetframhölls att beslämmelserna om iryckfrihetsbrott borde hänvisa till motsvarandestadganden i allmän lag. En väsenilig del av dessa stadganden berördes av detdå pågående arbetet med lagsliftning om brott mol staten och allmänheten. 1 dedelar som berörde denna lagstiftning utgick de Iryckfrihetssakkunniga i sittförslag från det då föreliggande av upprättade förslagetlill ändring i SL.