prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Förslagelsyftar lill att ge samhället effektivare styrmedel än tidigare och attsamtidigt tillgodose kraven pä enkel utformning och snabb handläggning. Enavgörande förutsättning för en effektiv lokaliseringspäverkan är, enligtrapporten, att de regionalpoliliska bedömningarna kommer in sä tidigt iföretagens planering att företagen själva inle har hunnii binda sig för ettvisst lokaliseringsalternaliv. Ett avtal borde därför träffas mellan staten ochnäringslivet om insyn i företagens investeringsplaner och överläggningar omföretagens val av lokaliseringsort. har behandlat frågan om starkare styrmedel iregionalpolitiken. I betänkandet (SOU 1975:90) Arbete åt alla framhällerutredningen att det inte är tillräckligt att förbättra de nuvarande ekonomiskastyrmedlen. Enligl utredningen bör de ekonomiska stimulansmedlen kompletterasmed någon form av system för lokaliseringspåverkan. Vidremissbehandlingen av rapporten för regional balans har förslagel tillsystem för lokaliseingspåverkan fått stöd av de flesta remissinstanserna. Ävenjag anser att detta förslag kan läggas till gmnd för ett system med utökad lokaliseringspäverkan.Det ankommer pä regeringen alt besluta om de åtgärder som krävs förverksamheten. Jag anser att det är lämpligt att informeras om vilkaåtgärder regeringen har vidtagit och hur systemet med lokaliseringspåverkanavses fungera. Regeringenhar på mitt förslag träffat en överenskommelse med omsamråd i tokaliseringspolitiska frågor. Syftel med samrådet skall vara attskapa förutsättningar för alt regionalpolitiska synpunkter beaktas pä etttidigt stadium vid planeringen av investeringar inom industrin. Samrådet bör vara enkeltoch i stor utsträckning bygga på muntliga överläggningar om företagensinvesteringsplaner. Initiativ till överläggningar skall kunna tas säväl av detstatliga organ som handhar samrådet som av företagen. Som underlag för samrådetskall riäna vissa skriftliga och översiktliga uppgifter om investeringsplaner m.m, som förelagen skall redovisa till lokaliseringsorganel. Mera omfatiandeförändringar i företagens investeringsplaner som uppkommer mellan redovisningsiillfällenaskall på företagels initiativ meddelas till lokaliseringsorganet. Samrådetskall omfatta ca 170 större industriföretag som är av särskilt intresse frän regionalpolitisksynpunkt. har genom överenskommelsen förbundit sig att verkaför att de berörda förelagen deltar i samrådet och därvid iakttar vad som härhar sagts om formerna för samrådet. 1975/76:211 259 vidareverka för att vart och ett av företagen undertecknar en skriftlig förbindelseatt delta i samrådet. Jaghar för avsikt att inleda överiäggningar med företrädare för olika typer avkooperativ verksamhet för att fä lill ständ liknande överenskommelser medstörre kooperativa produktionsföretag. Fleraskäl talar för att systemet med lokaliseringspåverkan fullföljs också pälänsplanet. En slörre del av de regionalpolitiska problemen bör i framtidenkunna lösas inom länet genom avvägningar av insatser mellan delar av samma län. Lokaliseringspåverkanav näringslivet bör ha sin utgångspunkt i den närings- ochsysselsättningspolitik som regering och riksdag lägger fast. I länsplaneringenbehandlas sysselsättningsfrågorna utföriigt. Genom belysningen avsysselsättningens regionala och näringsgrensvisa fördelning har en god grundlagts för systemet med lokaliseringspåverkan, Lokaliseringspäverkanbör på såväl regional som central nivå skötas av de samhällsorgan som har detsamlade ansvarel för samhällsplaneringen. En företagslokalisering kan dåbedömas bäde med hänsyn till dess belydelse för sysselsättning, industristmkturm. m. och mot bakgrund av dess konsekvenser för samhällsbyggande och miljö.Verksamheten med lokaliseringspåverkan på central nivå, dvs. samråd med destörre företagen, bör enligt min mening handhas av en särskild gmpp, I dennabör ingå personer med erfarenhet frän departementsarbetet med de övergripandeplaneringsfrågorna. Till gruppen bör knytas en referensgrupp med representanterför industrin och fackliga organisationer. Pä länsnivån bör länsstyrelsemasvara för verksamheten med lokaliseringspäverkan. bör därvid samverkamed länsarbetsnämnden och företagareföreningen. Självfallet bör de kommuner somberörs få information pä ett tidigt stadium. Verksamheten bör pä länsnivågrundas på DIS-systemet. 1 några län utnyttjar länsmyndigheterna redanuppgifterna i DIS-systemet på ett systematiskt sätt. Det torde därför finnasgoda förutsättningar för ett effektivt utnyttjande av DIS-systemet i lokaliseringspåverkandesyfte. Genomsystemet för lokaliseringspäverkan erhålls tidig information om de fall däprövning kan aktualiseras enligt 136 a § BL av en verksamhets lokalisering och tillätlighetmed hänsyn lill hushållning med energi, träfiberråvara eller landets samlademark- och vattentillgångar Om det föreslagna systemetmed lokaliseringspåverkan skulle visa sig otillräckligt bör starkare styrmedelkunna tillgripas i form av etableringskontroll. Eftersom lagstiftning häromkan utformas med kort varsel anser jag det inte nödvändigt att nu lägga framförslag för lill lag om sådan kontroll. Jag vill emellertidkortfattat beskriva hur en sådan etableringskontroll bör utformas. En viktigutgångspunkt bör vara att del föreslagna systemet skall vara enkelt utformat.Förelag, som omfattas av kravet på etableringslillständ, bör åläggas att anmälasina planer till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 1975/76:211 260 eftergälla endast om regeringen resp. myndigheten inom en månad påkallar samråd medföretaget. Om samråd påkallas får byggnadsåtgärd inte vidtas förrän etableringstillståndhar beviljats. Om däremot samråd inte påkallas skall inte heller krävas etableringstillståndför den anmälda åtgärden. Pä sä sätt kan de regionalpolitiskt ointressantafallen snabbt mönstras ut ur systemet. Lagen bör ge undanlag för vissaåtgärder. Undantagen bör avse byggnadsåtgärd som uteslutande syftar tillutvidgning av personalutrymmen eller förbättring av arbetsmiljö ocharbetarskydd, byggnadsåtgärd för vilken regeringen har beviljallokaliseringsstöd eller för vilken företag har fått rätt att utnyttjainvesteringsfond samt slutligen byggnadsåtgärd som avser lokaler för statlig,eller landstingskommunal myndighets verksamhet. Detsystem för lokaliseringspäverkan som jag nu har beskrivit avser industriföretag-När erfarenhet vunnits av detta samråd fär ställning tas till frågan omöverenskommelser av motsvarande art bör slutas med de större företagen inomservice och handel. I avvaktan härpå kvarstår det nuvarande systemet medlokaliseringssamråd för partihandel, vamhandel, bank- och annanfinansverksamhet, försäkringsverksamhet, fastighetsverksamhet samt uppdragsverksamheti storstadsområdena. Systemetmed lokaliseringspåverkan har enligt min mening sitt främsta värde i att ssinihälleoch företag kan utbyta information i lokaliseringsfrågor på ett tidigt stadiumi företagens planeringsprocess. Det kan vid dessa diskussioner visa sig attdet samhällsekonomiska och det företagsekonomiska intresset leder till olikaval av investeringsort. I sådana fall bör de olika formerna för statligt regionalpolitisktstöd kunna bringa den företagsekonomiska kalkylen att sammanfatta medsamhällsintresset. Denäringspolitiska medel som jag här har berört syftar alla till att skapa ökademöjligheter att påverka lokaliseringen av de investeringar som ärbetydelsefulla frän industri- och regionalpolitiska synpunkter. Ambitionernabör enligl min uppfattning höjas sä alt bl, a. balans kan skapas på bådegeografiska och yrkesmässiga delarbetsmarknader. Ett exempel pä medel somsyftar till alt uppnå bättre balans mellan olika gmpper pä arbetsmarknaden ärden pågående försöksverksamheten med könskvotering vid lokaliseringsstöd, introduktionssiödoch uibildningsstöd. Jag vill erinra om att har beslutat att föriängaförsöksperioden till utgången av /78 (prop. 1975/76:100 bil. 13,InU 1975/76:37, rskr 1975/76:250), Deregionalpolitiska insatser, somjag har redovisat i det föregående, när iallmänhet inte ut lill de mest glesbefolkade områdena. Här är det nödvändigtatt vidta åtgärder av speciell karaktär. För att ge vissa utökadesysselsättningsmöjligheter till den äldre ortsbundna befolkningen i de mestglesbefolkade delarna av skogslänens inland bedrivs sedan är 1971 i tolvkommuner intensifierade kommunala sysselsättningsinsalser (IKS). Sysselsättningsuiredningen,som utvärderat IKS-verksamheten, har fun- Prop.1975/76:211 261 nitden vara ett viktigt komplement till andra sysselsättnings- och regionalpolitiskainsatser. Arbetsobjekten har fått god spridning till kommunernas mestutpräglade glesbygdsdelar och ca 60 96 av de sysselsatta har varit över 50 år Jaghar för min del funnit de kommunala sysselsättningsinsatserna vara ettintressant försök att öka tillgängen på arbetstillfällen i de områden där andraåtgärder inte lämpligen kan sättas in. Berörda kommuneroch länsorgan delar sysselsätlningsutredningensuppfattning att verksamheten är av stor belydelse för glesbygdsbefolkningen.Sysselsättningsutredningen kommer i sitt fortsatta arbeie att mera i detaljundersöka möjligheterna att ytteriigare effektivera verksamheien. Denna bördärför fortsätta i nuvarande former. Användningenav de industri- och regionalpolitiska medlen bör ske med utgångspunkt frän en effeklivoch väl fungerande planering. En höjning av ambitionsnivån på dessa områden ärofrånkomlig. Anspråken pä regional balans, en hög och jämn sysselsättning inomindustrin, en balanserad stmk-turomvandling, en bättre arbets- och livsmiljöliksom resurs- och energisituationen kommer att göra en mera långtgåendeplanering nödvändig. Denindustripolitiska planeringen byggs ut. Denna planering sker i samverkan medannan planering, däribland den regionalpolitiska. Del ligger i sakens natur attde s. k. tunga branscherna - främst skogsindustrin, järn-och stålindustrin, petroindustrin,varvsindustrin saml den tyngre verkstadsindustrin - måsle ägnas särskilduppmärksamhet. Dessa branscher är centrala för den svenska ekonomin. De svararför en myckel stor del av industrins förädlingsvärde, investeringar,sysselsättning och export. Flera av dessa branscher uppvisar en påtagliggeografisk koncentration. Undersenare år har regeringen tillsatt tre s. k. branschråd - för skogsindustrin,byggnadsindustrin samtjärn- och stålindustrin. Ett likartat organ finns förvarvsindustrin. För skogsindustrin och byggnadsindustrin har regeringenaviserat s. k. näringspolitiska program. För stålindustrin finns i principsamma målsättning att sä långt möjligt fä ett samlat grepp överbranschutvecklingen. Att genom branschråden konlinueriigt bygga upp och förbättraunderiagel vad gäller branschens långsikliga utveckling syfiar i grunden tillatt effektiviteten och den internationella konkurrenskraften kan upprätthållasoch att strukturomvandlingen kan ske i balanserade och socialt acceptablaformer. Centralariktlinjer för den industri- resp. regionalpolitiska planeringen bör enligt sysselsättningsulredningensförslag kompletteras med regionala industripolitiska program som upprättasinom ramen för länsplaneringen. Jagvill på denna punkt eftersamråd med chefen för industridepartementet konstateraatt del samspel mellan industripolitik och regionalpolitik som under senare ärsuccessivt vuxit fram bör vidareutvecklas. Stor vikt bör läggas vid deregionala aspekterna pä industripolitiken i del fortsatta arbetet medlänsplaneringen. Det är i detta sammanhang väsentligt att arbetet bedrivs päett likartat sätt i hela landet och arbetet bör därför grundläggas Prop.1975/76:211 262 genomatt medverkar vid framtagandet av underiag för statsmakternasindustripolitiska ställningstaganden. Ett sädantunderiag bör som framhålls i rapporten för regional balans, kunna varaen av utgångspunkterna för den industri- och lokaliseringspolitiskaverksamheten pä länsnivå. Det industripolitiska inslaget i länsplaneringen bördärvid syfta till att bygga upp ett effektivt och motståndskraftigt näringslivi regionen. Närdet gäller underiagsmaterial och prognoser, pågår f n, ett utvecklingsarbetesom syftar till att få fram metoder för ett samarbete mellan länsstyrelsernaoch statens industriverk. Länsplaneringens malerial torde också kunna användassom ett av underiagen för branschrådens verksamhet. Deavvägningsproblem som kan uppstå mellan de regional- och industripolitiskaintentionerna mäste göras av regeringen. Efter centrala anvisningar börarbetet med och uppföljningen av de regionala induslripoliliska frågorna kunnaske pä länsnivå. som företagareföreningar ochlänsarbetsnämnder har härvid en väsenilig roll att spela. Vidare bör arbetetläggas upp i samråd med kommuner, fackliga organisationer ochnäringslivsorganisationer. Formernaför en regional induslripolitisk programverksamhet övervägs fortlöpande inomregeringskansliet. Genom långtidsutredningen och industriverkets verksamhetpresenteras ett allt bättre material om näringslivsutvecklingen i landet.Genom att lägga detta material till grund kan länsplaneringensindustripolitiska bedömningar ges ytteriigare konkretion och stadga. Enutbyggd informationsverksamhet från samhällsorganen och bättre kontakter mednäringslivs- och branschorganisationer är avgörande för möjligheterna attuppnå de regional- och sysselsättningspolitiska syftena. Samhället kan naturiigtvisaldrig få ett tillfredsställande informationsunderiag för sin sysselsätiningspolittkom sysselsätiningsplaneringen inom enskilda förelag ar bristfällig. mening bör samhället kräva att åtminstone destörre företagen upprättar sysselsätlningsplaner. Dessa bör gälla både delkortsiktiga - konjunkturpolitiskt intressanta - perspektivet och detmedellånga. Sysselsättningsplanerna bör dä utarbetas i samråd mellan förelagoch representanter för de anställda,. Jag vill i delta sammanhang erinra omförslagen i prop, 1975/76:166 angående informationssystemets företag -samhälle () fortsatta inriktning, som förelagts . a. att samrådsskyldighet med de anställda i samband med uppgiftslämnandetas in i den lag som reglerar informationssystemet. 9.6.3Insatser inom offentlig sektor Sysselsättningsutredningenhar redovisat de stora behov som föreligger inom olika samhällsområden, framförallt när del gäller sjuk- och hälsovård. Prop.1975/75:211 263 socialomsorg samt utbildning. Dessa behov kan väntas öka under de närmasle åren. Ombehoven tillgodoses kommer det att krävas väsentligt ökade arbetsinsatsersärskilt hos kommuner och landsting. räknar med attantalet anställda inom oftentlig verksamhet skulle öka med ca 70 000 mellanåren 1975 och 1980 om man nöjer .sig enbart med oförändrad standard.Verksamhetsplaner i stat och kommun pekar pä en ökning med ca 150 000sysselsatta. Utredningen har också redovisat ett altemativ med en högreambitionsnivå, som bygger på inventeringar av de faktiska behoven. I dettaalternativ blir sysselsättningsökningen ca 250 000 personer. Vidremissbehandlingen av sysselsättningsulredningens liksom av långtidsutredningensbetänkanden har dessa olika alternativ för att tillgodose behoven diskuterats.Flertalet remissinstanser har sett det som myckel värdefullt att få dessaräkneexempel utförda. Man har dock understmkit att en kraftig ökning av denoffentliga sektom kommer att kräva inkomstförstärkningar för det allmänna. Dealternativ, som sysselsättningsuiredningen har presenterat, utgör räkneexempel,och det är enligt min mening inte lämpligt att i fixerade tal ange enutbyggnadstakt för den offentliga servicen i form av ett visst antalarbetstillfällen, I vilken takt som en utbyggnad kommertill stånd är beroendeav beslut i de politiskt ansvariga organen. Del innebär att kommunfullmäktige,landsting och riksdag successivt kommer att ta ställning till hur olika behovskall tillgodoses och hur de bör avvägas mot andra angelägna önskemål. Dettamåste ske inom ramen för det resursulrymme som står till buds. Jag delarutredningens uppfattning att några i siffror fastslagna mäl försysselsättningsutvecklingen inte kan ställas upp. Redan aktuellaverksamhetsplaner får betecknas som mycket ambitiösa. Att täcka angelägna behovinom sjuk- och hälsovård, utbildning m. m, är enligt min uppfattning en centralpolitisk uppgifl. Denöverenskommelse som regeringen har träffat med omutbyggnaden av barnomsorgen och som har godkänt är ett exempel päarbetet med att täcka behoven. Den utbyggnadstakt som blir följden avöverenskommelsen ansluter sig i denna del till den högre ambitionsnivån isysselsättningsutredningens exempel. Somhar anförts i kompletteringspropositionen (prop. 1975/76:150) framstår det somnödvändigt alt - vid sidan av redan gjorda åtaganden bl, a, beiräffandebarnomsorgen - prioritera en utbyggnad av långtidssjukvården för de äldre, Behoveiav en utbyggd långtidssjukvård är också dokumenterad i landstingens ulbyggnadsplaner.Takten i genomförandet får emellertid bli beroende på det ekonomiska utrymmet.Kostnadsutvecklingen på detta liksom pä övriga angelägna samhällsområden fär ocksäingå vid den samlade bedömning som måste göras av kommunernas och landstingensutgifter och inkomster, Idirektiven till sysselsättningsuiredningen angav jag som en väsentlig 1975/76:211 264 uppgiftför utredningen all belysa de finansiella problem och skattemässiga konsekvensersom följer av en mera ambitiös sysselsättnings- och regio-nalpolittk. Jagbetonade vidare att den finansiella utvecklingen avgör hur snabbisysselsättningen inom den offentliga sektorn kan öka. Som jag harnämnt har långtidsutredningen visal hur den offentliga sektorn har den dubblauppgiften att åstadkomma det erforderiiga nettosparandel i ekonomin ochfinansiera en ökning av den egna verksamheten. Det framgår avlångtidsutredningens finansiella kalkyler att ökningstakten i de offentligainkomsterna mäste höjas avsevärt jämfört med den allmänna inkomsiulvecklingeni de fall där en prioritering av den offentliga sektorn förutsätts, Sysselsättningsuiredningenhar inte kunnat göra nägra ingående finansiella studier i det delbetänkande somnu presenterats. Enligt vad jag har erfarii avser dock uiredningen att ägnadenna fråga stor uppmärksamhet i det fortsatta utredningsarbetet. Utredningenräknar med alt försl vid tiden för slulbeiänkandel kommer de krav pä realaresurser som blir en följd av utredningens förslag att vara tillräckligtkonkretiserade för att läggas lill grund för en mera ingående finansiellanalys. Man anger som mäl för arbetet att de finansiella bedömningarna inteenbart bör avse att konsekvensberäkna olika förslag utan att resultaten ocksämåste kunna ligga till gmnd för en diskussion om avvägningen mellan reformeroch kostnader. Som bakgmnd till sina förslag har utredningen redovisatöversiktliga räkneexempel för att belysa de finansiella konsekvenserna av enökning av sysselsättningen inom offentlig sektor. Enligt utredningensuppfattning visar exemplen med all tydlighet att det inte är möjligt att görautfästelser om den offentliga sektorns expansion pä gmndval av den automatiskatillväxten i ekonomin. En stor del av denna mäste användas för t. ex. ökade stats-tjänariöneroch bibehållandet av mänga transfereringars värdebeständighet. Till dettakommer också som utredningen har påpekat alt inteckningar i det tillgängliga resursulrymmetmåste göras för reformverksamhet pä områden vid sidan avsysselsättningspolitiken, t. ex. vad gäller stöd till svaga gmpper i samhället. De beräkningar utredningengjort över de sammanlagda statliga och kommunala utgiftema för en expansion avden offentliga sektorn enligt den s. k. högre ambitionsnivån anger ettfinansieringsbehov vid slutet av om drygt 16miljarder kr. Detta motsvarar enligt utredningen enkommunal skatteökning om totalt . eller en höjning av arbetsgivareavgiftenmed sammanlagt 9 96, För min egen del vill jagliksom utredningen framhälla att ekonomiska beräkningar av den typ somsysselsättningsutredningen presenterat naturligtvis inte ger någon fullständigbild av de effekter som sysselsättningsökningen får för välfärden i samhället.De ökade kostnaderna ger mänga människor förbättringar i levnadsvillkoren. Somexempel vill jag nämna långtidssjukvården, där ökade vårdinsatser resulterar i ellmänskligare och mera drägligt liv för de långtidssjuka. Prop.1975/76:211 265 ökarkvinnornas möjligheter att komma in pä arbetsmarknaden. Detfinns också mera renodlade finansiella inläkts- och kostnadsposter i denoffentliga ekonomin som inte helt täcks in i dessa översiktliga kalkyler.Kostnaderna för aktivering av svåmiobiliserad arbetskraft skall vägas mot delbortfall av bidrag av olika typer som kan bli möjligt genom en ökadsysselsättningsgrad, t. ex. bostadsbidrag, socialhjälp, arbetslöshetsersättningoch förtidspensioner. I takt med att den sociala omvårdnaden byggts ut harmedborgarna i praktiken garanterats en viss minimistandard, oavsett om dearbetar eller inte. Dessa garantier ligger i sjukförsäkring, arbetslöshetsunderstöd,pension, socialhjälp etc. Denna miniminivå har genom bl. a. det socialpolitiskareformarbetet successivt höjts. En sysselsättningsökning kan innebära minskadestatliga och kommunala kostnader för denna verksamhet, Sysselsättningsuiredningenhar pekat på att en stor del av arbetskraftsreserverna i den svenska ekonominutgörs av hemarbetande kvinnor, I likhet med utredningen vill jag notera att iden mån som den framtida sysselsättningsökningen beslår i att hemarbetandekvinnor gär ut i förvärvslivet, begränsas den effekt på samhällets kostnaderför trygghetspoliliken som jag nämnde tidigare. A andra sidan skall mot dettaställas att ett ökat deltagande i arbetslivet från redan bosatta i regioneninte ställer ökade krav på samhällsinvesteringar i bostäder,fritidsanläggningar, vägbyggen m. m. Definansiella problemen när det gäller att tillgodose medborgarnas behov avservice inom den offentliga sektorn fär enligl min mening inle underskattas.Som framgär av min redogörelse för de allmänna utgångspunkterna försysselsättningspolitiken tillåter inte det tillgängliga resursutrymmet bäde ensnabb privat slandardstegring och en snabb offentlig konsumtionsökning. Jagdelar ulredningens uppfattning att en offentlig sysselsättningsökning mästeåtföljas av ett politiskt ansvar för att nödvändigt finansiellt resursutrymmeskapas. Det finns inget utrymme för en lättsinnig överbudspolitik. Flerautredningar arbetar f n. med frägor som rör behovet av och formerna förfinansiering av den offentliga verksamheten, I avvaktan på alt dessa arbetenslutförts får frågan om medel för en fortsatt utbyggnad av den offentligasektorn bedömas efter hand som konkreta planer föreligger och behovet avreformer vägts mot andra angelägna önskemål. Jag vill här erinra om att nämnda överenskommelsen beträffande utbyggnaden om barnomsorgen äveninnefattade finansieringsfrågan. Jaggår härefter över till att behandla vissa regionala aspekter pä en ökadsysselsättning inom den offentliga sektorn. Fleraremissinstanser har angivit att tillväxten av antalet sysselsättningstillfällenkommer att vara snabbast i de mest tätbefolkade delama av landet, Nägra harliksom sysselsättningsutredningen tagit upp frågan om hur en utbyggnad av degemensamma riänslerna skall förenas med strävandena till regional spridning avarbetsplatserna. Ävenom kraven pä befolkningsunderiag sätter gränser för möjlighetema att fördelautbudet av gemensamma tjänster över landet tror jag att man 1975/76:211 266 inteskall överskatta koncentrationstendenserna. Sysselsättningsökningen inom denoffentliga sektorn kommer främst att avse lokal serivce. Utbyggnaden avbarnomsorg, långtidsvård, utbildning m, m, behöver ske i hela landet. Eftersomdet lokala behovet av service fördelas pä i stort samma sätt som befolkningen iriket, bör sysselsättningsökning inom offentlig sektor komma samtliga till del.Regionalpolitiken syftar ju till att fördela möjlighetema till arbete, serviceoch miljö på ett likvärdigt sätt över landet. Jag utgär vidare ifrån att kommunernasoch framför allt landstingens verksamhet bedrivs på ett sätt som slär isamklang med de regionalpolitiska riktlinjerna.