prop · FZ0311 · 1975-12-31 00:00:00 — Om däremot räkenskapshandlingar under längre tidrymd förvarats iden granskades bostad, bör förvaringsutrymmet enligt departementschefensmotivering anses som verksamhetsutrymme i lagrummets mening, även om bostaden intenormalt användes för verksamheten. Detskall inte förnekas, atl varaktigheten av förvaringen kan spela viss roll. Denär dock enligt lagrådels mening av underordnad betydelse. Gränsen mellanverksamhetsutrymmen och privata utrymmen bör i stället - för alt inte denprivata sektorn skall bli alltför trång - dragas så, alt ett utrymme inle blir atlbetrakta som verksamhetsutrymme, med mindre det huvudsakligen användes förverksamheten. Om sålunda en liten näringsidkare inte har något särskilt kontorutan förvarar sina räkenskaper exempelvis i en byrålåda i sitt sovrum, måstedel te sig som tämligen självklart, att bostaden inte bör hänföras tillverksamhetsutrymme, och att de särskilda garantier som omgärdar privatbostadenshelgd enligt andra stycket skall gälla. Lagrådetföreslår, med åberopande av vad sålunda anförts, all före orden "för sinverksamhet" i första stycket första meningen inskjutes ordet "huvudsakligen". Eftersökningi utrymme, som användes av någon som har uppdrag för den granskade i dennesverksamhet, lärer i praktiken sällan kunna ifrågakomma hos andrauppdragstagare än sådana som har atl taga befattning med den granskadesbokföring eller andra bevismedel. 1fråga om utformningen av riskrekvisitet torde få hänvisas till vad lagrådetanfört vid 5 ! Med"allmän plals" i första styckets andra mening lorde avses plals. somär upplåten för eller eljest frekventeras av allmänheten. Därigenom kommer förvaringsboxi järnvägsstaiionsbyggnad och liknande att utgöra förvar, som faller underförsta stycket. Beiräffandeandra meningen i första stycket anföres i specialmotiveringen alt det förbeslut om eftersökning i förvar saknar betydelse vem som är Prop, 1975/76:11 173 ägaretill förvaret eller vem som av annat skäl förfogar över delta. Det är såledesmöjligt, säges del vidare, att besluta om eftersökning i ett skåp eller enportfölj, som finns i exempelvis den granskades kontorslokaler, även om det ärklart att förvaret tillhör tredje man. Till undvikande av missförståndbeträffande den rätta innebörden av styckets andra mening vill lagrådet ianslutning härtill påpeka, att lagtextens föreskrift att för eftersökning iförvar gäller samma villkor som för eftersökning i utrymme måste betyda att eftersökningi förvaret får beslutas endast om det finns grundad anledning antaga att dengranskade använder förvaret för sin verksamhet - eller med lagrådets förslaghuvudsakligen för sin verksamhet - eller att, vilket dock knappast torde blitillämpligt, förvaret yrkesmässigt användes av annan, som har uppdrag för dengranskade i dennes verksamhet, samt tillika sabotagerisk föreligger. Uttrycket"samma villkor" har med andra ord härsamma betydelse som uttrycket"motsvarande villkor". 1 sammanhanget lorde vidare få hänvisas lillvad lagrådet anför vid 14 S rörande innehållet i nämnda paragraf 1specialmotiveringen till paragrafen sägs alt beslut om säkringsålgärd i principkan vara i kraft fram lill dess den pågående granskningen lett lill ett lagakraftvunnetavgörande i beskatlningsfrågan; främst lär därvid beslag vara åsyftat men ävenförsegling kan i och för sig komma att ha längre varaktighet. Emellertid angesvidare i specialmotiveringen. atl ett hävande av beslut om säkringsåtgärd inte ovillkoriigenbehöver leda lill au säkrat bevismedel skall återgå i den granskadesbesittning. Allmänna kontrollföreskrifter, såsom 56 t; 3 mom. tredje styckettaxeringslagen, menas då ge myndigheten rätt att behålla bevismedlet viss lidoavsett att beslutet om säkringsåtgärd hävts. De kontrollföreskrifter av antyddart som ger myndighet rätt atl i och för granskning ha vi.ssa, den granskadetillhöriga handlingar i sin besittning måste emellertid anses bygga påförutsättningen alt den granskade själv ställt handlingarna tillgranskningsmyndighetens förfogande. Har däremot den granskade tvångsvis, pågrundval av ett beslut om säkringsåtgärd, berövats besittningen avhandlingarna, är läget ett annat. Häves nämligen det beslut som utgör grundenför att granskningsmyndigheten överhuvudtagel fått handlingarna i sinbesittning, bör gälla att den ursprungliga besiltningssituaiionen skallåterställas, oavsett den rält granskningsmyndigheten eljest må ha att fådisponera handlingarna. En grundsals av denna innebörd gäller som huvudregelinom ulsökningsrätten (jfr 50! ; utsökningslagen), och anledning saknas att påförevarande område anlägga ett annat synsätt. Detbör tilläggas, alt förevarande fråga lorde ha särskild betydelse för 1975/76:11 174 attmöjligheten att påkalla prövning av beslutet skall kunna fylla någon verkligfunktion som rättssäkerhetsgaranti. Det i specialmotiveringen anlagdasynsättet skulle göra det möjligt för granskningsmannen atl meddela beslut ombeslag och i kraft av detta beslut komma i besittning av ifrågakomnabevismedel, varefter han skulle kunna häva beslagsbeslutet menlikväl behålla bevismedlen under åberopande av den i 56! ; 3 mom. andra ochtredje styckena taxeringslagen eller likartade bestämmelser inskrivna rättenför granskningsmyndighet att disponera den granskades handlingar. Om eftertalan mol beslutet överinstansen erfar alt beslaget är hävt, lär den enligtallmänna processuella grundsatser finna sig ej ha anledning atl ingå påprövning av beslagsfrågan. Men lika fullt skulle den granskade vara berövadhandlingarna och inte ha tillgång lill annat korrektiv än sådant som erbjuds ibestämmelser om undantagande av bevismedel från granskning (56 ! ; 4 mom.taxeringslagen m. fi.). Det synes inte tillfredsställande om den granskade pånyss antytt sätt skulle kunna berövas möjligheten alt efter klagan få prövathuruvida säkringsåtgärden varit lagligen grundad. Medhänsyn till det anförda förordas att som en andra mening i förevarandeparagraf intages en föreskrift av följande lydelse: "Häves beslut om sådanåtgärd, skall besittning eller annat förhållande, som rubbats genom åtgärden,genast återställas." Medden i lagförslaget använda terminologin avser första stycket av förevarandeparagraf även beslut om hävande av säkringsålgärd. Med hänsyn till vad lagrådetföreslagit under 8 ! ; bör bestämmelsen emellertid gälla endast beslut attanvända säkringsåtgärd. På grund härav och med hänvisning till vad lagrådetanfört under4 ! ; föreslåsatt i lagtexten ordet "angående" ersattesmed ordet "om". 1konsekvens med vad jag anför vid 15 ! ; hemställer jag atl andra stycket utgår. Beträffandevissa fall, där första stycket andra nieningen bör tillämpas, hänvisas till vadlagrådet anför under 14- Prop.1975/76:11 175 1förevarande paragraf föreslås att vid verkställighet av eftersökning i utrymmeäven förvar som påträffas där får genomsökas. Uppenbariigen har bestämmelsentillkommit företrädesvis med tanke på att länsskalterätt, när den beslutar om eftersökningenligt 7 i; andra stycket, inte kan förutse vilka förvar som kan komma atlpåträffas. Till skillnad från sistnämnda bestämmelse - som tillåter eftersökningi förvar endast om del finns grundad anledning antaga att bevismedel finns där- innehåller 14 1; inga uttryckliga begränsningar i frågan vilka förvar somenligt den bestämmelsen får genomsökas. 1 sakens natur bör dock anses liggaalt, när länsskatterätts beslut om eftersökning i privatulrymmen skallverkställas och fråga uppkommer om tillämpning av 141;, man bör anse 71; andrastycket vägledande för verkställigheten, så att eftersökning kommer i frågaendast om det finns grundad anledning antaga att förvaret innehåller bevismedel. Detsagda får särskild betydelse, när eftersökning skall ske i den granskadesbostad och denna disponeras även av annan (hustru, samboende eller familjemedlemi övrigt). Utomordentlig försiktighet bör iakttagas vid bedömningen om eftersökningenskall utsträckas att avse förvar som kan antagas vara familjemedlemmensprivata. Inte minst bör beaktas möjligheten atl familjemedlemmen i sina låstaförvar kan ha ting som han eller hon önskar hemlighålla inte bara förutomstående utan också - och kanske särskilt - i förhållande till dengranskade. Det bör betonas att den som sammanbor med den granskade bör räknas lillden i 10 ! ; första stycket andra meningen åsyftade personkretsen och alltså börberedas tillfälle att inställa sig vid förrättningen. 1viss mån äger det nu sagda tillämpning även när eftersökning i verksamhetsutrymmebeslutats enligt 7 ! ; första stycket. Eftersökningen bör då ej - underåberopande av avsaknaden i 14 ! ; av närmare villkor beträffande förvarets art -kunna ske i påträffade förvar under andra förulsällningar än som anges i 7 ! ;första stycket. Det torde f ö. bli en praktisk handläggningsfråga huruvida eftersökningsbeslutmeddelas särskilt för vafle förvar som påträffas vid eftersökning iverksamhetsutrymme eller om man nöjer sig med att falla tillbaka på detursprungliga eftersökningsbeslutet, avseende själva verksamhetsutrymmet, ochanser 14 ! ; utgöra tillräcklig grund för eftersökning även i påträffade förvar.Resultatet bör under alla förhållanden bli detsamma. Videftersökning i rörelselokaler kan uppkomma fråga om eftersökning i låstaförvar, som anställda hos den granskade uppges disponera för privat räkning(skrivbordslådor, klädskåp etc). 1 den mån tillräckliga skäl för eftersökningi sådant förvar likväl anses föreligga, bör verkställighet anses ske jämväl hosden anställde och denne alltså beredas tillfälle all närvara (10 ! ; förstastycket). Prop.1975/76:11 176 Bestämmelseni andra stycket av förevarande paragraf har avseende såväl på beslut omanvändande av säkringsåtgärd som pä beslut om hävande av sådan åtgärd.Lagtexten bör omformuleras med beaktande av vad lagrådet anfört vid 4! ; omterminologin i lagförslaget. Vadangår tredje stycket skall enligt remissförslaget underställning äga rum intebara av beslut om användande av säkringsåtgärd utan även av beslut om hävandeav sådan åtgärd. Varför underställning skall behöva ske även i hävningsfalletter sig svårförståeligt. Den enskilde har i sådant fall inte något intresse avunderställning, och skulle underställning vara önskvärd av annat skäl synes enregel därom inte ha sin plats i lagen. Här mä vidare hänvisas till all, enligtvad lagrådet anfört under 8 ! ;, etl beslut om hävande av säkringsbeslut fåranses medföra skyldighet för myndigheten atl återställa det rubbadeförhållandet. Vid tillämpning härav torde ett beslut om hävande avsäkringsåtgärd, som fattats av särskilt förordnad granskningsnian, rätteligenredan vara verkställt när det underställes. Medhänsyn till vad sålunda anförts föreslår lagrådet dels att ordet "angående"i tredje styckets första mening utbytes mot ordet "om", dels attandra stycket ges följande lydelse: "Granskningsnian beslutar om säkringsåtgärdi annat fall än som avses i första stycket samt om hävande av säkringsåtgärd." Förslagetinnebär, atl tre former av säkringsåtgärder skall förekomma, nämligen beslag,försegling och eftersökning. Rätten att besluta om säkringsålgärd skall iallmänhet tillkomma flänstemän inom taxerings- eller granskningsverksamheten; ifråga om eftersökning i privat utrymme, bostad och liknande, läggs dockbeslutanderätten på länsskatterätten. 1vad gäller beslutsfunktionen företer det nu remitterade förslaget likheter meddet förslag som finansministern - densamme som , statsrådet -remitterade till lagrådet , 1961, och som därefter låg lillgrund för proposition till och ledde till den nuvarande handräckningslagensantagande. Den gången motsatte sig lagrådet, av rättssäkerhetsskäl, attbeslutanderätten uppdrogs åt en befattningshavare inom taxeringsväsendet(enligt förslag taxeringsintendenten); lagrådet föreslog i ställetatt det skulle vara som skulle besluta om handräckning av nuifrågavarande slag. Länsskatterätten har numeraträtt i ställe. Jagkan inte se atl situationen på förevarande område principiellt har ändratssedan 1961. Skattetrycket har hårdnat, och människors benägenhet Prop.1975/76:11 177 atlpå olika säll söka undgå skall har på grund härav sannolikt tilltagit; detta isin tur har medfört, att statens ansträngningar alt motverka sådana försök harintensifierats, i följd varav laxeringsorganisaiionen svällt enormt under degångna åren. Men dessa omständigheter måste leda lill den slutsatsen,alt kravet på rättssäkerhet i fråga om taxering och tvångsåtgärder itaxeringsförfarandet fåtl ökad tyngd. Jagser alltså med betydande skepsis på förslaget atl återigen söka fiytta nedbeslutanderätten på ett lägre plan. De flänstemän som enligl förslaget i förstahand ifrågakommer som beslutsfattare är i länsstyrelsernas skatteavdelningarde s. k. enhetscheferna, dvs. de avdelningschefer, i allmänhet i byråchefsgrad,vilka är placerade närmast under skattechefen. 1 och andrainstanser torde det bli fråga om befattningshavare med något lägre flänsleslällning.De som sålunda avses skola vara beslutsfattare är i allmänhet inte jurister; defiesta har ekonomulbildning. Emellertidskall också lägre flänstemän - som uppfyller vissa krav på utbildning ocherfarenhet - kunna förordnas alt vara beslutsfattare i fråga om tvångsåtgärderav nu avsett slag. Förslaget upptar inte några begränsningar i sådanthänseende. Man kan befara, atl när trycket på organisationen växer,allteftersom ökade fordringar ställs på effektiviteten i kontrollen, förordnandenaalt vara beslutsfattare i fråga om tvångsåtgärder kommer all gå allt längre nedpå skalan. Jagfinner detta betänkligt. Huvudtanken är tydligen att granskningsmannen - någongång i sällskap med kronofogden eller en kronoassistenl - skall bege sig tillden som skall kontrolleras och på hans kontor slå sig ned och begära fram böckerna.Finner han då att allt inle är i sin ordning, skall han på ställetkunna besluta om eftersökning. Sådan eftersökning skall under vissabetingelser, om någon från kronofogdemyndigheten ej är tillstädes, kunnautföras av granskningsmannen själv. Han kan också ta räkenskapsböcker i beslagoch försegla lådor och skåp. Detkan starkt ifrågasättas, om de uppgifter som sålunda enligt förslaget skallåvila revisors- och granskningspersonal inom taxeringsväsendet och närliggandeområden på ell naturligt säll låter sig förena med denna personals ställning iallmänhet. Risken för alt spänningen mellan beskattningsväsendetsrepresentanter och medborgarna kommer alt skärpas är påtaglig. - Jag förbiserinte, alt åklagare, polis och lullpersonal enligt gällande lagd, ex.rättegångsbalken) och annan författning har befogenhet atl ta egendom i beslageller verkställa husrannsakan och alt det kan göras gällande atl kontroll- ochgranskningspersonal inom laxeringsväsendet bör kunna lå motsvarandebefogenheter. När del gäller tvångsåtgärder enligt är detdock fråga om misstanke rörande brott, och detsamma gäller tullväsendet. Jagförbiser inle heller, att den skattskyldige enligl författningarna har engrundläggande skyldighet alt tillhandahålla sina räkenskapsböcker torgranskning. Det är .självklart att beskaitningsmyndigheterna skall ha medel /: Ke.i-riiigen /975/76. \r II. Prop.1975/76:11 178 tillsill förfogande atl vid behov tvinga fram räkenskaperna. - atlpå ell oftast överraskande säll genoni beslut ute på fallet av en be fattningshavare i relativt underordnad flänsleslällning utsätta den granskade för långtgående ingripanden - som jag vänder mig emot. Medmin utgångspunkt hade del varit naturligt atl man eftersträvat en överarbetningoch modernisering av lag. Dess grundprinciper -alt det ärlänsskatterätten som skall besluta om tvångsåtgärder och kronofogdemyndighetensom skall verkställa beslutet - är enligt min mening allflämt bärande. Närdepartementschefen emellertid nu valt att framlägga förslag till en helt nylag, har jag inle velat motsätta mig all delta förslag lägges lill grund förlagstiftning. Den föreslagna ordningen fyller dock i vissa hänseenden interimliga anspråk på rättssäkerhet för den enskilde. Härvidkommer i första hand eftersökningsinslilutet i blickpunklen. Eftersökning ären långtgående åtgärd, vilket i sin mån avspeglar sig i bådeutredningsförslaget och deparlementsförslaget på det sättet attbeslutande-rätlen i fråga om eftersökning i den granskades bostad lagts pådomstol (länsskatterätien). Emellertid är även eftersökning i kontorslokalermånga gånger en högst ingripande åtgärd av grannlaga natur; eftersökningen kanröja förhållanden, helt vid sidan av skattskyldigheten, vilka inte bör kommatill utomståendes kännedom, och eftersökningen kan försätta den granskade ipinsamma situationer i förhållande till anställda och kunder osv. För min delanser jag att befogenheten alt besluta om eftersökning även när det gällerkontorslokaler bör tillkomma domstol (i detta fall ensamdomare ilänsskatterätt). En domare företräder genom utbildning och tradition i viss månett annat synsätt än en revisor - vilket är betydelsefullt även för upprätthållandeav respekten i förhållande till allmänheten. Jag föreslår i enlighethärmed, atl första stycket i förevarande paragraf skall lyda sålunda: "Länsskalterättbeslutarom eftersökning på framställning av granskningsnian." Atl IVamsiällningenskall vara skriftlig behöver knappast utsägas; del framgår av förvallningsprocesslagen.Av sagda lag följer också, att framställningen skall uppta de skäl som åberopastill stöd för åtgärden, vilket förebygger förhastande. ; förvallningsprocesslagenframgår, atl ansökningen inle behöver delgivas med den som berörs av eftersökningen,om det befaras att underrättelse skulle avsevärt försvåra genomförandet avbeslut i målet (jfr vad som anförts av lagrådet vid 4 !;). Eftersom beslut om eftersökningfår meddelas endast när sabotagerisk är för handen, torde läget i allmänhetvara sådant, alt den som berörs av åtgärden inte bör underrättas. Skall eftersökningenske på advokatkontor eller på en auktoriserad eller godkänd revisors byrå isyfte att konstalera huruvida där finns handlingar som tillhör en klient, synesdock ofta kommunicering av framställningen med advokaten eller revisorn böraäga rum. - Beträffandeunderrättelse om länsskailerältens beslut hänvisar jag till vad som anföres vid 23 ! 1975/76:11 179 Medden terminologi, som använts i det remitterade lagförslaget, innebär förstastyckets första mening, att kronofogdemyndigheten skall verkställa inle barabeslut om användande av säkringsålgärd utan även beslut om hävande av sådanåtgärd. Det ter sig dock enligl lagrådets mening inte realistiskt attkronofogden skall behöva medverka i verkslällighel av hävningsbeslut. Medhänsyn härtill och med användning av den terminologi, som lagrådet förordat vid4 ! ;, föreslås alt ordet "angående" i första meningen av förstastycket utbytes mot ordet "om". ,, Manneifelt: Föreskrifteni andra styckels första mening att granskningsman äger verkställa beslut enligl15! ; andra stycket, om det kan ske obehindrat, torde rimligen åsyfta endastbeslut om användande av säkringsåtgärd. Granskningsnian torde även ulansärskild bestämmelse därom vara berättigad alt verkställa beslut om hävande avsäkringsåtgärd, och detta även om beslutet meddelats av domstol. Vi föreslårdärför att första meningen i andra stycket ges följande lydelse:"Granskningsnian äger verkställa beslut om säkringsåtgärd enligt 15! ;andra stycket, om del kan ske obehindrat," Förslagetär uppbyggt så, att tyngdpunkten i fråga om rättssäkerheten förläggs lill verkställighetsstadiel.Verkställigheten skall enligt huvudregeln i första stycket första nieningen avförevarande paragraf åvila kronofogdemyndigheten. Emellertid skallgranskningsmannen under vissa förutsättningar kunna själv verkställa beslut.Han skall, om det kan ske obehindrat, t. ex. ha möjlighet atl utföra eftersökningi kontorslokaler och plombera förvaringsutrymmen samt stänga och plombera rum.Detta kan inle vara lämpligt. Skaltevä.sendets flänstemän kan i regel inteförväntas få erforderiig rutin atl bemästra verkställighetens skiftandeproblem, och mötet mellan granskningspersonalen och dem som utsätts föråtgärderna kan befaras leda lill ej önskvärda sammanstötningar. Remisskritikenger åtskilligt stöd för vad jag nu anfört. Och det förefaller som omgranskningspersonalen själv skulle känna viss olust inför utsikten att behövasyssla med genomförandet av eftersökning och försegling. Däremotsynes det mig vara en onödig omgång om verkställigheten av beslagsbeslut alllidskall behöva utföras av kronofogdemyndigheten. Om handlingen finns åtkomlig ochvidare åtgärd ej erfordras än alt granskningsmannen förklarar att han vill tahandlingen med sig, synes han böra få genomföni beslaget själv, underförutsättning att det kan ske obehindrat. Prop.1975/76:11 180 Avspecialmotiveringen framgår, alt "obehindrat" skall lolkas så, allhinder mot att granskningsmannen företar förrättningen skall anses föreligga såsnart den hos vilken förrättningen äger rum förklarar alt han inte tillåtergranskningsmannen att agera. Detmå tilläggas att denna konstruktion i och för sig är ett gott argument för attverkställigheten av eftersökning och försegling skall ligga hos kronofogdemyndigheten.De skatl- och avgiftsskyldiga som vill krångla - och det är ju i förhållandetill dem som lageri är aktuell - torde nämligen fort komma att lära sig, att omgranskningsmannen kommer ensam, utan biträde från kronofogdemyndigheten, såräcker det med ett enkelt förbud från den granskades sida för att både eftersökningoch försegling skall hindras. torde i så fall någon frånkronofogdemyndigheten inte finnas att tillgå i en handvändning. Insikten häromlär snart medföra, att granskningsmännen inte går ut ensamma utan tar med sigbiträde från kronofogdemyndigheten redan från början. Därmed har den av migönskade ordningen uppnåtts på en otillfredsställande omväg. Jagföreslår att andra stycket erhåller följande lydelse: "Granskningsnianäger verkställa beslut om beslag, om förrättningen kan genomföras obehindrat." 1konsekvens med vad jag anfört vid 16 ! ; hemställer jag, att förevarandeparagraf utgår. Paragrafenbehandlar rätten för den granskade m. fi. att begära att "beslagtagetbevismedel" undantages från granskningen. Tvivel kan uppslå om sådan rättföreligger bara beträffande bevismedel som för lillfället ligger under beslageller om rätten också avser bevismedel, som tidigare beslagtagits menbeträffande vilka beslaget hävts. Den sistnämnda ordningen synes vara denlämpligaste, eftersom därigenom uppnås att den granskade kan få ettvidsträcktare skydd i del avseende som beröres 121!;. Sålunda bör han kunnauppnå att detta lagrums förbud mot att undantaget bevismedel återges elleråberopas i granskningsärendet blir gällande även i fråga om bevismedel somomfattats av ett redan hävt beslag. I enlighet med det anförda bör uttrycket"beslagtaget bevismedel" utbytas mot uttrycket "bevismedel somär eller har varit under beslag". 1975/76:11 181 Enligtförevarande paragraf skall beslut om säkringsåtgärd tillställas endasi dengranskade men däremot inle annan, hos vilken verkställighet sker. Densistnämnde skall enligt förslaget i stället erhålla verkställighetsbevis, se 24! ;.Emellertid får ett beslut om säkringsåtgärd anses angå envar, hos vilken delskall verkställas, och denne bör i princip vara berättigad att begäraomprövning av beslutet i högre instans. Det synes därför nödvändigt att beslutom säkringsåtgärd överiämnas inte bara till den granskade utan även till annan,hos vilken verkställighet sker. Isammanhanget må framhållas att, om exempelvis försegling eller eftersökningsker beträffande utrymme som disponeras av flera personer, verkställighetenfår anses ske hos dem alla. Bestämmelseni första stycket att beslut skall överiämnas till någon, som kan ansesföreträda den granskade, om denne inte är närvarande vid förrättningen, synesinte fylla något praktiskt syfte. När det gäller överlämnande av verkställighelsbevistorde däremot en moisvarande regel kunna vara lämplig. Lagrådet kommer attföreslå att en sådan bestämmelse upptas i 24! Medbeslut om säkringsåtgärd avses i förevarande paragraf såväl beslut avgranskningsman som beslut av domstol.