prop · FZ03170 · 1975-12-31 00:00:00 — För atterkännandet skall vara giltigt krävs alltid, förutom vad som föreskrivs iförsta slyckel, att del godkänns skriftligen av såväl modem som av den man somvar hennes make vid tiden för barnets födelse. Moderns godkännande är allisånödvändigl även om barnel har uppnått myndig ålder. Är barnet myndigt krävsdäremot inte godkännande av barnavårdsnämnden, utan i stället skall barnelsjälvt godkänna erkännandet. Det sagda innebär att det anvisade förenklade förfarandetför hävande av presumtionen om den äkta mannens faderskap kan komma lillanvändning endast om både den äkta mannen och modern är i livet och är kapablaatt avge en viljeförklaring av angivet innehåll. IIredje stycket föreskrivs att rätten skall förklara erkännande sakna verKan motden som har avgett det, om det senare visas all han inte är far till barnet.Bestämmelsen överensstämmer nästan hell med moisvarande regel i nuvarande 3kap. 2 S tredje stycket FB. Uttrycket att erkännandet saknar verkan"mol" den som har avgett det har valts med tanke på erkännanden somhar lämnats enligt paragrafens andra stycke. Härigenom förhindras att modernsmakeautomaliskl kommeratt på nytt anses som far lill barnel,om erkännandetförklaras sakna verkan. Paragrafen,som innehåller den materiella bestämmelsen om när domstol skall förklara en manvara far, överensstämmer i sak hell med nuvarande 3 kap. 3 S FB. Om medverkan vid läsiställande av faderskap Prop.1975/76:170 167 ISFörsta stycket motsvarar nuvarande 3 kap. 4 S första styckei FB. Andrastycket är nytt. Del ger barnavårdsnämnden möjlighel att utreda frågan om vemsom är far till ett barn, även om enligt 1 kap, I § försia styckei moderns makepresumeras vara far till barnet. En förutsättning är emellertid altvårdnadshavare för barnet, dvs. i normalfallet modern eller hennes make, begäratt barnavårdsnämnden skall verkställa utredning. Har vårdnaden om bamettillagts en särskilt förordnad förmyndare är del han som är behörig alt begäraatt barnavårdsnämnden skall verkställa utredning. Det krävs emellertid allnågon av vårdnadshavarna är kyrkobokförd eller vistas i landet. Om så inte ärfallet krävs att barnel är svensk medborgare. Skulle modems make inte varavårdnadshavare, har han ändå rätt alt påkalla barnavärdsnämndsutredning. Enytteriigare förutsättning för att ulredning skall sättas i gäng är i samtligafall att nämnden finner det lämpligt. Nämnden bör alltså göra en viss förhandsprövningav del befogade i alt sätta i gång en utredning. Skulle exempelvis en makesmisstankar om alt han inte är far till barnet framstå som uppenbart obefogade,bör nämnden kunna vägra att göra utredning. Ärde nu angivna villkoren uppfyllda, skall barnavårdsnämnden börja utreda fråganom faderskapet ulan att avvakta att del genom lagakraftägande dom harfastställts att moderns make inte är far till bamet. Som närmare skall berörasunder 3 kap. 16 S blir det enligt departemenlsförslaget också möjligt att i sambandmed en lalan om hävande av den äkte mannens faderskap föra talan mot annan manom fastställande av faderskapet. Itredje slyckel föreskrivs att talan mot beslul alt intepåbörja utredning då sådan har påkallats enligt andra styckei förs hoslänsstyrelsen genom besvär samt att lalan mot beslul förs genombesvär hos kammarrätien. Paragrafen,som i huvudsak motsvarar nuvarande 3 kap. 5 S FB, innehåller bestämmelseromvilken som det åligger all fullgöra uppgift enligl I S, attsörja för all faderskapet lill barnet fastställs eller att i övrigt görafaderskapsuiredning. Påpekas bör all i sådana fall då ulredning skall göraslill följd av begäran enligt 1 S andra styckei utövas vårdnaden om barnelnormall av modern och maken gemensamt. Enligt sisla punkten i förevarandeparagraf skall man då ta hänsyn lill var modem är kyrkobokförd eller vistas,när del gäller att avgöra vilken som skall verkställaulredning. Paragrafenmotsvarar nuvarande 3 kap. 6 S FB, Den blir tillämplig också i fråga om sådanutredning som avses i I S andra stycket. Prop.1975/76:170 168 1enlighet med vad som har föreslagits i avsnittet 6,2.2 har bestämmelserna ilagen (1969:618) om fastställande av faderskapet lill bam utom äktenskap(faderskapslagen) arbetats in i FB, Förevarande paragrafer motsvarar 2-5 SSfaderskapslagen och blir tillämpliga även i fråga om ulredning som avses i I . Vadgäller J ). där det sägs att barnavårdsnämnden bör bereda den som kan antasvara far lillfälle alt erkänna faderskapet, är det naturligtvis i fall dåutredning har begärts enligt I S andra slyckel en förutsättning all såväl modemsom hennes make är införstådda med alt erkännande skall ske. Enligt6 N- bör barnavårdsnämnden verka för att blodundersökning äger rum beträffandemodern, barnet och den som kan eller skall anses vara far till bamet, om dennebegär det eller anledning finns till antagande att modern har haft samlag medmer än en man under tid då barnet kan vara avlat. I fall då utredningen harbegärts enligt I S andra stycket kan alltså alllid moderns make begärablodundersökning, liksom annan man som enligt barnavårdsnämndens utredning kanvara barnels far. Paragrafenmotsvarar 6 S faderskapslagen. Första styckei, som handlar ombarnavårdsnämndens skyldighet att föra protokoll, är tillämpligt både närnämnden enligt I S försia slycket har alt sörja för att faderskap fastställsoch när nämnden enligt 1 S andra stycket har påbörjat faderskapsutredning. Andrastycket innehåller en föreskrift om alt barnavårdsnämndens utredning börbedrivas skyndsamt och att den skall vara avslutad från barnetsfödelse, om inle särskilda skäl föranleder annal. Det anges uttryckligen attdenna tidsangivelse gäller endasl sådana fall då barnavärds-nämnden enligt 1 Sförsia stycket har att sörja för att faderskapet till barnet fastställs, Vissa beslämmelser om rällegången i mål om faderskap Målom lörklaring all viss man ej är fader Demäl som avses under denna rubrik är mål enligt I kap. 2 S om hävande av denlegala faderskapspresumtionen, Paragrafenmotsvarar nuvarande 2 kap. 1 och 2 SS FB. 1 enlighet med vad som harföreslagits i avsnittet 6.2.1 har emellertid i departementsförslaget de fristersom f. n. gäller för mannens rält att väcka talan om hävande avfaderskapspresumtionen slopats. I jörsta styckei föreskrivs därför endast altmannen, om han vill vinna förklaring att han inte är far till barnet. Prop.1975/76:170 169 skallväcka talan härom mot bamet eller mot dess arvingar, om det har avlidit. Iandra och tredje styckena anges under vilka förutsättningar mannens arvingar,om denne har avlidit, kan väcka lalan om att mannen inte är far lill barnet. Ienlighet med vad som gäller enligt nuvarande 2 kap. 2 S FB är det var och ensom jämte eller näst efter barnet är berättigad till arv efter mannen som undervissa förutsättningar har rätt att väcka sådan talan. Efteriämnar mannen jämtemaka efterarvingar som anges i 3 kap. 1 S har var och en av demmoisvarande rält att väcka talan. Arvingarnasrätt att väcka talan om mannens faderskap har begränsats väsentligt iförhållande lill vad som gäller f n. Bakgrunden till beslämmelserna ärföljande. Enligtgällande rätt är arvingarna uteslutna från talerätt, om mannen efter barnetsfödelse har erkänt det som sitt. Denna princip har jag ansett böra gälla även ifortsätlningen. Principen bör gälla oberoende av om mannen har känt till ellerhaft skäl att anta att modern haft samlag med annan man. Vaddärefter gäller del fallel att den avlidne mannen inte har erkänt barnet .somsitt bör beaklas att det vid hans frånfiille kan ha förflutit ålskilliga årfrån barnets födelse. Alt mannens arvingar i en sädan situation skulle ha rättatt väcka talan om mannens faderskap kan inte anses lämpligt. Frågan är då omarvingarna bör ha en sådan rätt. om mannens död har inträffat kortare lid efterbarnets födelse. Olika synpunkler gör sig här gällande. Jag har dock ansettövervägande skäl tala för att mannens arvingar inte skall ha någon rätt attväcka talan om hans faderskap lill barnel när han själv inie har vidtagit någraåtgärder för att få detta upphävt. Huvudregeln bör därför vara alt arvingarnatill mannen inte har någon talerätl. Denna ståndpunkt intas också ipromemorian. Vidare har så gott som samtliga remissinstanser anslutit sig tillförslaget i den delen. Fulltul kan emellertid den angivna huvudregeln inte gälla. I promemorian sägs attarvingarna till en början bör ha rält att väcka talan, om mannen har dött förebamets födelse. Talerätt bör vidare föreligga, om mannen visseriigen avledefter barnels födelse men han aldrig kände lill födelsen. Vadsom sålunda föreslås har allmänt godtagits under remissbehandlingen. och ävenjag har ansett att förslaget pä denna punkt är lämpligt. Enliglgällande rält är mannen bevarad i sin talerält utan lidsbegränsning, om hanvisserligen känner till barnels existens men inte har varaktigt sammanbott medbarnet. Anledningen härtill är att det i sådant fall ofta står klart förberörda parter all mannen inte är far till barnet. Om barnet i della lägeväcker lalan mot mannen som grundas på all barnel har äkienskaplig börd, t, ex.en talan om underhåll, prekluderas mannens rält att väcka talan mot barnel inomett år från det han erhåller del härav. Om emellertid barnel inte väcker sådantalan och mannen avlider, har mannens arvingar motsvarande rätt att väckatalan mot barnet om äktenskaplig börd. 1975/76:170 170 avdetta slag bör enligl promemorian finnas även i fortsättningen. Jag delar denuppfattningen. Om mannen inie har varaktigt sammanbott med barnel och hellerinte har erkänt barnel bör alltså, om han avlider, hans arvingar ha räu auväcka lalan mot barnel om hans faderskap. Deras rätt härtill bör dock, somföresläs i promemorian, vara utesluten, om talan som grundats på att mannen ärfar till barnet har väckts mot honom under hans livslid och del därefter vidhans död har förflutit frän det han fick del av barnets lalan, Ienlighel med det anförda föreskrivs i andra styckei att arvingarna har räu attväcka lalan om mannens faderskap, om han inle har varaktigt sammanbott medbarnet och heller inle efter barnets födelse har erkänt det som sitt.Arvingarnas talerält är dock utesluten, om vid mannens död mer än ell årförfiutit från det alt han fäll del av talan som väckts mot honom och somgrundals på all han är far lill barnet. Hararvingarna enligt andra styckei rätt all väcka lalan om mannens faderskap ochhar dödsboet utsatts för anspråk som grundas på all mannen är far lill barnel,måste arvingarna enligt iredje styckei instämma sin lalan frän delatt anspråket mol dödsboet framställdes. Bestämmelsen har sin moisvarighei inuvarande 2 kap. 2 S andra punkten FB, Paragrafen,som handlar om barnets räll all väcka lalan om hävande av faderskapspresumtion,motsvarar nuvarande 2 kap. 3 S FB, Paragrafen,som innehåller forumbeslämmelser, motsvarar nuvarande 20 kap, 1 och 14 SS FB. Paragrafen,som bl. a. reglerar frågan om vem som får föra talan för underårig part,motsvarar nuvarande 20 kap. 2 S FB i dess lydelse enligt SFS 1974:1038. 1 promemorieförsläget harsom ett iredje stycke lagiis upp vissa beslämmelser om rätt för svaranden allpåkalla prövning av frågan om hävande av faderskapspresumtion i fall däkäranden återkallar sin lalan. Beslämmelserna har utsatts för krilik av ellpar remissinstanser. För min del har jag ansett bestämmelsema onödiga, Nägonmoisvarighei till dem har därför inte lagils upp i departemenlsförslagei. Prop.1975/76:170 '71 Målom faslslällande ov faderskap Iparagrafen anges vilka som är berättigade att föra talan om faslslällande avfaderskap för ett bam som är underårigt, 1 fall som avses i 2 kap. I S förs barnetstalan av barnavårdsnämnden. Härmed avses i första hand fall då ingen man enligt1 kap. 1 S automatiskt skall anses som barnets far och då del enligt 2 kap. I Sförsta slyckel åligger barnavårdsnämnden att sörja för att faderskapet,fastställs. har emellertid räll all föra lalan även i fall dåvisseriigen viss man skall presumeras vara far men talan har väckts om att hanskall frånkännas faderskapet. Som jag närmare skall beröra vid 16 S har dånämnden möjlighel att - sedan faderskapsuiredning har skett-lill gemensamhandläggning med nyssnämnda lalan väcka lalan om fastställande av faderskap. Vidsidan om barnavårdsnämnden får bamets talan alltid föras av modern, om hon ärvårdnadshavare. Denna talerält gäller, även om modem inle har uppnått myndigålder. Talan får vidare alltid föras av särskilt förordnad förmyndare förbamet. Dessa bestämmelser motsvarar dem som är intagna i 7 S första stycketfaderskapslagen. Påpekasbör att moderns resp. särskild förmyndares talerätt gäller även i andra mål omfastställande av faderskap lill underårig än sådana där barnavårdsnämndenenligt 2 kap. I S har att verka för faderskapels fastställande. Paragrafensforsla punki motsvarar delvis 7 S andra stycket faderskaps-lagen. Bestämmelsengäller emellertid inte bara fall då det åligger barnavårdsnämnden att verkaför faderskapels fastställande ulan också övriga situationer. Vadbarnavårdsnämndsfallen beträffar innebär bestämmelsen liksom nu att nämnden ärskyldig att föra talan mot den eller de män som skäligen kan komma i fråga somfar lill barnet. Härvid skall beaktas vad som har kommit fram vid nämndensulredning eller under målels handläggning vid domslolen. Äveni läll då barnavårdsnämnden beslutar all väcka lalan om fastställande av faderskaptill gemensam handläggning med lalan om förklaring att viss man inie är farlill barnet, skall talan föras mot den eller de män som enligl nämndensulredning skäligen kan komma i fråga som far till barnet. Kan flera män komma ifråga som ftir. kan del dock ibland vara lämpligt att nämnden avslår från sådangemensam handläggning som har nämnls och i stället avvaktar utgången av dentalan som är anhängig för att, om denna talan bifalls, väcka lalan omfaslslällande av faderskapet för sig. Andrapunkten motsvarar 9 S faderskapslagen och föreskriver att i avliden mans ställeskall stämmas de arvingar till honom som anges i 2 S. torde ha gälltredan tidigare även i mål där barnavårdsnämnden inte haft 1975/76:170 172 Bestämmelsen blir , genom placeringen i FB, lillämplig i alla målom fastställande av faderskap. FörstaSlyckel motsvarar helt 10 S försia stycket faderskapslagen. I lagrummetregleras alltså vid vilken domstol talan skall väckas i sådana mäl där detenligl 2 kap. I S första styckei åligger barnavårdsnämnden all sörja för altfaderskapet lill bamet fastställs. Vidare innehåller lagrummet en bestämmelseom överflyttning av mål. Andraslycket avser mål i vilka del inle åligger barnavårdsnämnden att sörja lor attfaderskapet fastställs. I sådana mål får talan väckas vid rätlen i den ort därmannen eller, om del är flera män som instäms, en av dem har sitt hemvist. Harmannen eller en av de män som talan gäller dött, får lalan väckas vid rätlen iden ort där dödsboet efter honom svarar. Som reservforum anges Stockholmstingsrätt. Ifall då enligt 16 S talan om faslställandeav faderskap väcks till gemensamhandläggning med lalan enligt 1 kap, 2 S, dvs. talan om förklaring att viss manej är för lill barnet, skall talan om faslslällande av faderskapet givetvisinstämmas vid den domstol där talan enligl I kap. 2 S är anhängig. härom har tagits in i paragrafens iredje siycke. Paragrafenöverensstämmer med 10 S andra och iredje styckena fiider-skapslagen. Enligtparagrafens /ö/iVfl siycke fär. då mäl om fastställande av faderskap äranhängigt, frågan om faderskapet prövas endast i det målet. Enligt andrastycket fär lalan inle prövas slutligt före barnets födelse. Paragrafen ärtillämplig i alla mäl om faslslällande av faderskap och alltså inle endasl isädana mål dä barnavårdsnämnden har all sörja för alt faderskapet fastställs. Iparagrafen, som motsvarar 8 S faderskapslagen, föreskrivs att rätten på ansökanav svarande skall utförda stämning pä man som inie redan är instämd i måletoch pröva om han är far lill barnel. Om sådan ansökan skall i tillämpliga delargälla vad som är föreskrivet om stämningsansökan. Paragrafen gäller i samtligamål om fastställande av faderskap och alltså inle bara i mål där barnavårdsnämndenharatt sörja för alt faderskapet lill barnet fastställs. Prop.1975/76:170 ' Paragrafenmotsvarar 11 S faderskapslagen. Är omständigheterna sådana attbarnavårdsnämnden enligl 2 kap. 1 S försia stycket har att sörja för all faderskapetlill barnel fastställs föreligger givelvis alltid en av barnavårdsnämndengjord faderskapsuiredning. En utredning kan emellertid ha gjorts också lillföljd av en begäran härom enligt 2 kap, 1 S andra slycket, I bägge fallen ärbarnavårdsnämnden enligt 2 kap, 8 S skyldig att föra protokoll över vad somhar förekommit av betydelse i faderskapsfrågan. Iparagrafen, som motsvarar 12 S första stycket faderskapslagen, föreskrivs att envar som kan föra talan på barnels vägnar skall beredas tillfälle all yttra sig i målet. Paragrafens tillämpningsområde är inte inskränkt till mål vari barnavårdsnämnden har att föra talan utan gäller generellt i mål om fastställande av faderskap. ' Paragrafenmotsvarar 13 S första och andra styckena faderskapslagen. Bestämmelserna hargenom överflyttningen till FB fått generell tillämpning i alla mål omfastställande av faderskap. Vadgäller andra slycket. som föreskriver att vittnesförhör inle får ske i syfteall siyrka att viunet har haft samlag med modern då barnel kanantas vara avlat, kan följande framhållas. Om en man kan komma i fråga som fartill barnel. är det, för att frågan om faderskapet skall kunna bli så allsidigtbehandlad som möjligt i målet, lämpligare alt han stäms in som svarande än atthan hörs som vittne. Genom att barnavårdsnämnden har ålagts att stämma in allade män som kan komma i fråga som far till barnel, finns det garantier för attmannen i fråga ocksä blir instämd i sådana mål där barnavårdsnämnden har altsörja för alt faderskapet lill barnet fastställs. 1 andra mål finns inte någramoisvarande garantier, Å andra sidan ligger del i de redan instämda svarandenasintresse att stämma in annan man som kan misstänkas ha haft samlag med barnelsmor . 1 praktiken torde man därför även i andra mål änsådana där barnavårdsnämnden har att sörja för faderskapets fastställandekunna räkna med att ansökan om stämning görs mol icke instämd man under deangivna förhållandena. Något hinder mol all låta det berörda förbudet motvittnesförhör gälla generellt i mål om fastställande av faderskap har därförinle ansetts föreligga. Enbestämmelse om att rätten kan hålla förhandling inom stängda dörrar flnns nu i20 kap, 39 S FB, I departemenlsförslaget har bestämmelsen flyttats lill 20 kap,10 S FB, Någon moisvarighei till 13 S tredje slyckel faderskaps- 1975/76:170 174 lagen,som innehåller en beslämmelse av motsvarande innehåll, är därför inleerforderlig i detta sammanhang, Paragrafen,som motsvarar 14 S faderskapslagen, innehåller bestämmelser om avskrivning avmål efter återkallelse. Genom överflyttningen till FB blir bestämmelsema direkltillämpliga i alla mål om fastställande av faderskap, Paragrafen,som motsvarar 15 S faderskapslagen, innehåller beslämmelser omrättegångskostnad i mål där om fastställande avfaderskapet till barnet, gäller i stället för 18 kap, 1-7 SSrättegångsbalken. Vidtillkomsten av bestämmelserna i 15 S faderskapslagen anförde de-partementschefen(prop. 1969:124 s. 114 och 115) att den allmänna regeln i 18 kap. 1 Srättegångsbalken om all föriorande part skall ersätta vinnande part dennesrättegångskostnad var mindre väl lämpad i mål enligt faderskapslagen, såvittangick kärandesidans ansvar. Om en av barnavärdsmannen (numerabarnavårdsnämnden) väckt faderskapstalan ogillades, borde detta inle rimligtvisgä ul över barnet. Departementschefen anförde vidare att kravet på positivsannolikhet för faderskap ökade risken för att talan kunde komma alt ogillasoch att olägenheterna av de allmänna ersättningsreglerna blev särskillframträdande i sädana fall där barnavårdsmannen blev skyldig all stämma inflera män. Barnet borde därför aldrig kunna förpliktas alt ersätta motparts-kostnad i faderskapsmål. Beiräffande frågan om svarandes ersättningsskyldighetför motpartens rättegångskostnader anförde departementschefen att de nyareglerna, bl. a, den vidgade lalepliklen för barnavärdsmannen, innebar attfaderskapsprocessen fick ell starkare inslag av officialförfarande anindisposiliva mål i allmänhel. Mot bakgrund bl, a, härav syntes det rimligt attsvaranden i fortsättningen normalt inte skulle kunna förpliktas ersättakärandens rättegångskostnader. Enligt departementschefen borde därför somhuvudregel gälla att vardera parten skulle bära sin kostnad i faderskapsmäl. Avde nu återgivna uttalandena framgår all de särskildarättegängskosl-nadsreglerna i faderskapslagen har kommit lill framför allt medhänsyn till alt en företrädare för det allmänna tillagts en laleplikt ifaderskapsmålen. Med hänsyn härtill har jag ansett att dessa särskildaersättningsregler bör gälla även i fortsätlningen i mål där barnavårdsnämndenför talan, 1 andra faderskapsmäl föreligger däremoi inle samma skäl att införaen huvudregel om all vardera parten skall bära sin kostnad. I dessa mäl gälleralltså de allmänna bestämmelserna i 18 kap. i sin helhet. Underremissbehandlingen har påpekat att gällande Prop.1975/76:170 175 bestämmelserinnebär att svaranden i ett faderskapsmål där iallmänhet skall åläggas att till statsverket återgälda hälften av kostnadernaför blodundersökning eller annan undersökning av ärftliga egenskaper även närkäromålet ogillas eller återkallas. Enligt tingsrättens mening är dennaordning inte tillfredsställande. Tingsrätten anser därför att domstolarna börha möjlighet alt avstå från att ålägga svaranden återbelalningsskyldighel. Förmin del anserjag liksom tingsrätten att det givetvis kan förekomma fall då detinte är skäligt att ålägga svaranden återbelalningsskyldighel beträffandekostnader för blodundersökning m. m. Som exempel kan nämnas att modernfelaktigt har uppgett att hon har haft samlag med svaranden. Enligt min meningerbjuder emellertid de beslämmelser som har tagits upp i förevarande paragraflillräckliga möjligheler att komma till rätta med den angivna situationen.Dessa beslämmelser innebär bl. a. att barnets ställföreträdare kan förpliktasersätta kostnad som ställföreträdaren har vållat svaranden genom illojal ellerförsumlig processföring. Paragrafen,som motsvarar 16 S låderskapslagen, innehåller bestämmelser för del fall atttalan i faderskapsmål fullföljs till högre rätt. Enligt försia stycket åliggerdet dä den högre rätten att pröva faderskapsfrågan i hela dess vidd. Vidareföreskrivs i andra stycket all om den högre rälten härvid finner att någon sominle är part i målel skäligen kan komma i fräga som far lill barnet, skall päyrkande av part domen undanröjas och målet i dess helhet återförvisas lill dendomstol som först har dömt i det. Till följd av barnavårdsnämndens åliggandeall sörja för alt faderskapet till barnel fastställs är det i praktikengaranterat att nämnden begär undanröjande och återförvisning för den händelseden högre rällen skulle finna au någon som inle är part i målet skäligen kankomma i fråga som far lill barnel. Givelvis kommer barnavårdsnämnden också alli ell sådani fall ansöka om stämning pä den mannen, 1ett mål där barnavårdsnämnden inte för talan har man inte samma garanti förattpart yrkar undanröjande och återförvisning och sedan ansöker om stämning pä mansom inte har varit part i målet, Å andra sidan har den som företräderbarnet även i ett sådani mäl ett starkt tryck på sig att agera på det angivnasätiet. Syftet med bestämmelsen, att fä faderskapsfrågan allsidigt prövad i ettsammanhang, torde därför uppfyllas även i andra faderskapsmål än dem därbarnavårdsnämnden har att sörja för fastställande av faderskapet. Med hänsyntill det sagda har första och andra styckena giorts generellt tillämpliga ialla mål om fastställande av faderskap, 1//prf/(";n'(A-('/föreskrivs att 11-13 SS äger motsvarande tillämpning ihögre rätt och all detsamma gäller 10 S iredje stycket och 14 S i fall då barnavårdsnämndför lalan i målel. Prop.1975/76:170 176 Föreningav mål 16 S