prop · FZ03149 · 1975-12-31 00:00:00 — 1975/76:149 76 kännedomom dem i förväg. Jag förutsätter dock att huvudmännen om möjligt i samband medavgiftsdebitering eller på annat sätt lämnar uppgift om beslutad taxeändring(se prop. 1970: 118 s. 149). Iförsta stycket föreskrivs vidare att avgift kan utgå som engångsavgift och somperiodiska avgifter: Det vanligaste är att för anslutnmg fordras enanslutningsavgift av engångskaraktär, varjämte periodiska avgifter tas utefter en enhetiig tarbff. De periodiska avgifterna brakar delas upp i en fastavgift (effektavgift) och i en förbrukningsavgift (energiavgift). Enligtandra stycket får engångsavgift inte sättas högre än att den svarar motfastighetens andel i kostnaden för den allmänna fjärrvärmeanläggningensutförande. Jag hänvisar till vad jag har anfört härom i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.4). Jag har vid 24 § berört vad som räknas som kostaadför utförande av anläggningen. Kostnadema för anläggningens drift och underhåUfår endast täckas genom periodiska avgifter. Huvudmannen får däremot självavgöra om han vill ta ut kostnaderna för anläggningens utförande genomengångsavgifter eller periodiska avgifter eller kombinera båda metoderna. Engångsavgifternakan uppgå tiU betydande belopp och därför bU betungande för fastighetsägarna.Enligt 26 § andra stycket finns en rättighet för fastighetsägarna att fåengångsavgiften uppdelad på årliga betalningar under högst . Föratsiittningenhärför är att engångsavgiften uppgår till belopp som är betungande med hänsyntill fastighetens ekonomiska bärkraft och övriga omständigheter. Vidare krävsatt fastighetsägaren begär uppdelning och att han ställer godtagbar säkerhet.Tvist om tillämpning av dessa bestämmelser prövas av va-nämnden. Bestämmelsemautgör inget hinder för huvudmannen att medge en längre avbetalningstid än tioår. Vid tUlkomstenav va-lagen diskuterades ingående engångsavgiftens betydelse vid omreglering avfastighetsinddningen och vid ny bebyggelse på förat bebyggd tomtmark. Jaghänvisar till denna diskussion (prop. 1970: 118 s. 106107 och 3LU 1970: 54 s.7374). ResuUatet av uttalandena blir att frågan om ny engånsavgift i dessasituationer får avgöras från fall tiU fall. Paragrafenmotsvarar 27 § tredje stycket va-lagen och 30 § i utredningens förslag.Paragrafen innehåller bestämmelser om den tidpunkt då avgift förfaller tiUbetalning och om skyldighet att betala ränta på för-faUet belopp. Enligt27 § tredje stycket va-lagen skall avgift betalas vid arifordran. På obetaltbelopp får skälig ränta räknas för anordran. F. n. går det iallmänhet till så att kommunförbundet rekommenderar viss ränta och att denanges i huvudmannens taxa. 1975/76:149 77 formatsmed 63 § byggnadslagen som förebild. Bestämmelserna gäUer både engångsavgiftoch periodiska avgifter. Besked om kravet skaU lämnas före den dagavgiften skaU betalas. Ränta torde inte komma i fråga före den sålunda bestämdabetalningsdagen. Har engångsavgift delats upp på flera betalningar finnssärskilda betalningsdagar. Räntdagen (1975: 635) harträtt i kraft (prop. 1975:102, LU 1975: 30, rskr 1975: 234).Lagen mnehåller i första hand regler om dröjsmålsränta. Enligt 6 § räntdagenskall dröjsmålsränta motsvara diskonto, ökat med fyraprocentenheter. Räntelagen innehåller också bestämmelser om s. k.avkastningsränta, dvs. ränta på betalning som skall återgå i samband med attavtal hävs tiU följd av betalningsmottagarens kontraktsbrott eller av liknandeanledning. Avkastningsräntan skall enligt 5 § räntelagen motsvara riksbankensdiskonto med ett tillägg av . Räntelagens regler om avkastningsräntaär genom hänvisningar tillämplig vid ränteberäknuig enligt expropriationslagenoch annan fastighetsrättslig lagstiftning. Föredragande statsrådet uttaladevid tillkomsten av räntelagen (prop. 1975: 102 s. 110) att bestämmelserna omränta i 63 § byggnadslagen och 27 §tredje stycket va-lagen var så speciella att de då borde lämnas oför ändrade. Enligtmin mening bör räntebestämmelserna i det nu aktueUa lagförslaget och iva-lagen utformas på samma sätt. Va-lagens nuvarande regel om skälig ränta böremellertid fyllas ut genom hänvisnmg tUl räntelagen. Enligt förslaget fårdröjsmålsränta räknas enligt 6 § räntelagen för anfordran. Närengångsbelopp fördelas på flera betalningar bör huvudmannen ha rätt tillavkastningsränta enligt 5 § räntelagen på varje del av avgiften som ännu intehar förfallit till betalning. Utgångspunkten bör härvid vara den dag då denförsta betalningen skall ske. 27 § har utformats i överensstämmelse med detanförda. Motsvarande ändring föreslås i valagen. Paragrafenmotsvarar 28 § va-lagen. Enligt paragrafen kan huvudmannen träffa avtal medfastighetsägare om sådan fjärrvärmefråga som inte regleras i allmännabestämmelser eller taxa. Jag hänvisar tiU vad jaganförde vid va-lagens tiUkomst (prop. 1970: 118 s. 9497). RättsförhåUandetmellan huvudman och fastig-betsägare skall i princip grundas på, föratom lagensbestämmelser, allmänna bestämmelser och taxa, som upprättas av huvudmannen ochsom utan särskild överenskommelse gäUer mellan parterna. Beträffande frågor sominte regleras av lag, allmänna bestämmelser eller taxa föreligger 1975/76:149 78 Huvudmannen kan förutsättas besluta om taxa och allmännabestämmelser som är tiUämpliga för flertalet fastighetsägare inomverksamhetsområdet och avtalsreglering torde därför företrädesvis bli aktuellnär det gäller sjukhus, mlUtära anläggningar och industrier (jfr vad jag anförtvid 22 §). Sådana brukare bör få tUlfälle tiU verkliga förhandUngar medhuvudmannen, eftersom det kan finnas behov av särskilda föreskrifter. Även avgiftsfrågomakan kräva specieUa överväganden för denna kategori av brukare. De aUmännabestämmelserna om skälig och likvärdig behandling m. m. måste dock iakttas. Omparterna Inte kan komma överens i de nu diskuterade fallen kan va-nämnden enligt37 § faststäUa vilka villkor som bör gälla för brukande av anläggningen. Avtalsom träffas i fråga som regleras i allmänna bestämmelser eller taxa blir utanverkan (se prop. 1970: 118 s. 151). Om aUmänna bestämmelser ändras kan dettamedföra, ätt ett tidigare träffat avtal inte längre blir gällande i viss del.Vilka konsekvenser detta skall få för avtalets rättsverkningar i övrigt fårbedömas enligt allmänna avtalsrättsliga regler. Frågan i vilken mån avtal fårträffas i frågor som regleras i lagen får prövas från faU tiU fall genomtolkning av de lagbestämmelser det är fråga om. Med hänsyn tUl lagreglernasstarka offentligrättsliga karaktär får dock möjligheterna tiU awikelser ansesvara ganska små. Paragrafeninnehåller bestämmelser om skadeståndsskyldighet m. m. och motsvarar 29 §va-lagen och 31 § i utredningens förslag. Enligtparagrafen skall huvudman eller fastighetsägare som har överskridit sin rätteller åsidosatt sin skyldighet i förhållande till den andra återställa vad somhar rabbats eller fuUgöra vad som eftersatts samt ersätta skadan.Bestämmelserna är utformade efter mönster av motsvarande regler för tomträtt,som vid tiden för va-lagens tillkomst fanns i 4 kap. 7 § lagen (1907: 36 s. 1)om nyttjanderätt till fast egendom men som överförts tUl 13 kap. 8 §jordabalken. Jaghänvisar till vad som anfördes vid tillkomsten av va-lagen (prop. 1970: 118 s.153, 192 och 201). Det rör sig i princip om ett skadeståndsansvar oberoende avvållande. Frågan humvida fullgörelse eller skadestånd skall kunna utkrävas vidforce majeure och i andra jämförbara fall får bedömas efter i stort sett sammaprinciper som gäller beträffande motsvarande spörsmål i kontraktsrättsligaförhållanden. Jag vUl erinra om att jag i 11 § andra styclcet dock föreslagitviss lagreglering av dessa frågor, nämUgen när det gäUer huvudmannensleveransskyldighet. I de fall som anges i 11 § andra stycket gäller inteleveransskyldighet ochdetta medför givetvis att inte heUer 29 § bUr tUlämplig. Någon begränsning iparternas ansvar får inte föreskrivas i allmänna bestämmelser som meddelasenligt 22 §. Bestämmelsernai 29 § gäller bara i förhållandet mellan huvudman och brakare. Frågan omskadeståndsansvar mot tredje man, exempelvis brukares ansvar för skada somtillfogas annan brukare, får bedömas efter vad som gäller om skadestånd i utomobUgatoriskaförhållanden. Detsamma gäller skada som huvudman och fastighetsägare tiUfogarvarandra men som inte har samband med fjärrvärmeförhållandet. Sistnämnda frågeställnmghar belysts i ett avgörande av högsta domstolen (NJA 1975 s. 1), som gälldefråga om allmän domstols behörighet i mål rörande tvist meUan huvudman förallmän va-anläggning och ägare av fastighet som anknutits tUl anläggningen omskadestånd på grand av översvämning i fastighetens källare. Paragrafenmotsvarar 30 § va-lagen och 32 § i utredningens förslag. I paragrafen reglerasfrågan om rätt för huvudmannen att stänga av värmetillförseln. Enligt30 § va-lagen gäller följande. Försummar fastighetsägare att betala avgift somavses i va-lagen eUer att i annat väsentligt hänseende iaktta vad som åliggerhonom och har huvudmannen inte genom anmaning kunnat åstadkomma rättelse, fårhuvudmannen stänga av vattentiU-förseln till fastigheten om detta kan ske utanatt sanitär olägenhet uppkommer. Kosmad för avstängningsåtgärd får påförasfastighetsägaren. Jag uttalade vid va-lagens tiUkomst (prop. 1970: 118 s. 154)att avstäng-ningshotet bör utnyttjas med försiktighet och tillgripas bara närhuvudmannen har ett starkt intresse av att framtvinga rättelse från den försumligebrukaren och någon risk för sanitära olägenheter inte föreligger. Utredningensförslag motsvarar bestämmelserna i va-lagen. Förslagetkritiseras av flera remissinstanser. i och länanser att denna form av påtryckningsmedel är olämplig i förevarande fall ochföreslår att bestämmdserna får utgå. Andra medel för Indrivning av avgift bör istället komma i fråga. Ytterst bör tvångsförvaltnuig av fastigheten tUlgripas.Länsstyrelsen i län ifrågasätter om bestämmdserna är nödvändiga.Länsstyrelsen framhåller att huvudmannen kan utverka betalningsföreläggandeför fordringar på avgifter. Enligt synes bestämmelsema vara utanverkan. En avstängning drabbar tredje man, dvs. Huvudmannen böri stäUet ges rätt att kräva deposition för minst en betalningsperiods årliga avgifter. Enahanda synpimkter framförs av 1975/76:149 80 Enligt är förslaget synnerligen tveksamt.Om det är fråga om en hyresfastighet drabbas hyresgästerna utan att dessa ärvållande tUl försummelsen. En undantagsregel för hyresfastigheter bör enligtförbundet därför allvarligt övervägas. I vart fall bör hyresgästorganisationunderrättas före avstängning. påpekar attundantaget för :sanitär olägenhet praktiskt taget alltid kan åberopas medanandra skäl, exempelvis säkerhet och sysselsättning, ibland kan väga lika tungt.Sveriges villaägareförbund anser att man möjligen kan sätta ett frågeteckenför förslaget. I en uppgörelse meUan konsumentombudsmannen och elverksföreningenhar en bestämmelse, som gav leverantören rätt att stänga avleveransen vid betalningsdröjsmål, ersatts med en regel att avstängning intefår ske vid ringa betalningsdröjsmål och utan föregående avisering. Rekvisitet"ringa dröjsmål" (kortvarigt eller ett obetydligt belopp) saknas iden föreslagna lagtexten. Näringslivets byggnadsdelegation anser attavstängning endast bör få ske vid betydande betalningsförsummelse. anser att avstängnings-möjligheten i de allra flesta fall blirfiktiv genom undantaget för sanitär olägenhet. Det kan inte vara rimligt atthuvudmannen skall fortsätta leverans utan betalning. Förslaget bör i ställetutformas i enlighet med den av eldistributörerna tilläm]3ade principen attavstängning normalt inte sker förrän det genom berörd myndighet harprövats om leveransen bör fortsätta .av sociala eller andra skäl och betalningsansvareti samband därmed övertagits av det allmänna. I fråga om flerfamiljshus börhuvudmannen dessutom underrätta hyresgästerna. Jagvill för egen del anföra följande. En huvudman som inte får betalt för sinavärmeleveranser kan utverka betalningsföreläggande för sin fordran och kan ominte ägarbyte har skett som yttersta utväg framtvinga exekutiv försäljning avfastigheten. I det stora flertalet faU torde huvudmannen genom sådana åtgärderkunna på ett tillfredsställande sätt ta till vara sina intressen. Det tar dockofta att genom exekutiva åtgärder skaffa sig betalning. Mot denbakgrunden måste man räkna med att det kan finnas fall där det skulle verkastötande om huvudmannen under alla omständigheter var skyldig att fortsättasina leveranser utan att få betalning. Kven i andra situationer kan det varabefogat att avstänga värmetUlförsehi. Som exempel kan nämnas att brakaren, istrid mot allmänna bestämmelser, vidtar åtgärder med fastighetens värmeväxlaresom medför skada på ledningsnätet. Jag anser därför att lagen bör gehuvudmannen möjlighet att avstänga värmetillförsel. Dennabör dock utformas mera restriktivt än 30 § va-lagen. Den bör kunna tUlämpasbara i undantagsfall. början bör sålunda gälla att avstängning inte får ske på grand av betalningsförsummdseannat än om försummelsen är väsentlig. I fråga om småbelopp får huvudmannen indrivning. 1975/76:149 81 Avstängning bör inte få ske om sanitär olägenhetuppkommer. Detta innebär att huvudman inte kan stänga av värmetUlförseln tillflerfamiljshus där hyresgästerna är beroende av fjärrvärmen för uppvärmning avsina lägenheter. Om avgifter inte betalas för ett flerfamiljshus är det f. ö.sannolikt att förvaltningen av huset i övrigt är sådan att kommunen böröverväga om förutsättningar föreligger för tvångsförvaltning av fastigheten.Därigenom kan det undvikas att huvudmannen tvingas att under längre tidleverera fjärrvärme till ett flerfamiljshus utan betalning. Nät det gälleregnahem kan det vid betalningsförsummelse finnas anledning för huvudmannen attta kontakt med socialnämnden. Jag vill slutligen framhålla att huvudmannen har möjUghetatt samråda med hälsovårdsnämnden i frågan om sanitär olägenhet kan antasuppkomma genom en avstängning. Innanavstängning tillgrips bör huvudmannen genom anmaning försöka åstadkommarättelse. Även i fråga om väsentlig försummelse bör huvudmannen liksom enligtva-lagen vara skyldig att först genom anmaning till fastighetsägaren försökaåstadkomma rättelse. I samband med anmaningen bör brukaren ges skälig tid förrättelse. När det gäller avgifter som inte har betalats bör tiden inte varakortare än (se prop. 1970: 118 s. 155). Brukaren kan alltså genombetalning klara sig undan från hotet om avstängning och har avstängning redanskett skall leveransen återupptas när betalning skett. I sistnämnda fall bör bmkarendock dessutom betala kostnaden för avstängningsåtgärden. Enligt min mening börhuvudmannen inte ha rätt att kräva någon form av säkerhet för framtidaavgifter. I enlighetmed det anförda har bestämmelserna i paragrafen om avstängning utformats påföljande sätt. Försummar fastighetsägare att betala avgift som avses i lagen eUeratt i annat väsentligt hänseende iaktta vad som åligger honom och ärförsummelsen väsentlig får huvudmannen stänga av värmetillförseln tUl fastighetenom han inte genom anmaning har kunnat åstadkomma rättelse och avstängning kanske utan att sanitär olägenhet uppkommer. Desynpunkter på avstängningsinstitutets brukande som jag nu har framfört börenligt min mening gälla även i förhållandet mellan huvudman och brukare enligtva-lagen. 30 § va-lagen föreslås därför bli ändrad på motsvarande sätt. Omhuvudmannen stänger av värmetUlförseln utan att han har rätt till det, blir hanskadeståndsskyldig enligt 29 §. Tvister om tillämpningen av bestämmelserna omavstängning prövas av va-nämnden, som också i interimistiskt beslut kan taställning till om avstängning får ske medan tvisten prövas. 6 1975/76. 1975/76:149 82 Särskildabestämmelser om vissa allmänna fjärrvärmeanläggningar 3133 §§ Paragrafernaiimehåller vissa särbestämmelser för allmänna fjärrvärmeanläggningar som drivsav huvudman som inte är kommun. Bestämmelserna motsvarar 32 och 33 §§ va-lagenoch 33 och 34 §§ i utredningens förslag. 31 §innehåller endast en erinran om att 32 och 33 §§ gäUer för allmänfjärrvärmeanläggning som drivs av annan än kommun. Den prövning som skerenligt 31 § va-lagen har när det gäller fjärrvärme byggts in i industriverketsprövning enligt 2 § i förslaget; En allmän fjärrvärmeanläggning som drivs avett kommunalt bolag omfattas av 32 och 33 §§ (se avsnitt 5.2). Enligt32 § första stycket får kommun inom vars område anläggningen har sittverksamhetsområde utse tiUsynsman för anläggningen. Rätten är ovillkorlig ochvarje kommun som har någon del av anläggningen inom sitt område har rätt attutse tUlsynsman. Enligt andra stycket har tillsynsman tiUträde tUl alla ddarav anläggningen. Han får vidare granska räkenskaper och övriga handlingarrörande denna. Han skall avge berättelse över sin tillsyn tillkommunen. Enligt tredje stycket skall tillsynsmannen till kommunen anmälaförhållande som påkallar ingripande av kommunen, statens industriverk ellerannan myndighet. Sistnämnda bestämmelse har bl. a. med hänsyn till industriverketsroll givits en formulering som något avviker från motsvarande bestämmelse iva-lagen. Ersättningtill tillsynsman skaU betalas av den kommun som utsett honom. Frågan omtystnadsplikt behandlas i 34 §. I 33§ finns beslämmelser om syssloman. Kan med skäl antas, att huvudmanåsidosätter viss eller vissa fastigheters intressen eller annars driveranläggningen på mindre lämpligt sätt, kan industriverket förordna syssloman alli huvudmannens ställe och för hans räkning driva anläggningen. Syssloman kanvidare entledigas av industriverket när förhållandena föranleder det.Syssloman har rätt till arvode av huvudmannen. Detär alltså industriverket och inte som enligt va-lagen som kanförordna syssloman. Ätt det finns behov av syssloman kan komma fram genomanmälan av fastighetsägare eUer tUlsynsman. kan också ta uppfrågan ex officio. Bland de omständigheter som kan föranleda förordnande avsyssloman kan nämnas att huvudmannen tillämpar taxebestämmelserna fel tiUförfång för vissa fastighetsägare eller försummar skötseln av anläggningen.Frågan om tystnadsplikt för syssloman behandlas i 34 §. 1975/76:149 83 Paragrafen motsvarar 34 § va-lagen och 35 § i utredningensförslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt. Enligt 34§ va-lagen (i lydelse enligt SFS 1975: 730) får den som deltagit iundersökning enligt 20 § inte obehörigen röja eller nyttia yrkeshemligheteller annat förhållande som han därvid fått kunskap om. Straffbestämmelsernafinns i 20 kap. 3 § (se prop. 1975: 78 omansvar för funktionärer i offentiig verksamhet m. m.). Enligt 20 kap. 5 §tredje stycket må åklagare, om inte annat är för visst fall stadgat, åtalabrott mot sådan tystnadsplikt som gäller tUl förmån för enskild målsägandeendast om denne anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmänsynpunkt. Bestämmelsernaom tystnadsplikt bör utformas på ett sätt som stämmer överens med vad somgäller enligt va-lagen. Enligt min mening bör emdlertid tystnadsplikten bådeenligt förslaget och i va-lagen utvidgas att gälla även för tillsynsmän ochsyssloman. Tystnadsplikten hindrar dem givetvis inte att offentliggöra vad sombehövs för att de skall kunna fullgöra sina uppdrag. Detta framgår av ordet obehörigeni paragrafens formulering. Paragrafen innehåller bestämmelser om industriverketshandläggning av fjärrvärmefrågor och om fuUföljd av talan mot industriverketsbeslut. Paragrafen motsvarar 35 § andra till fjärde styckena va-lagen och 36 § andraoch tredje styckena i utredningens förslag. För förfarandet vid industriverket gällerförvaltningslagen (1971:290). Enligtförsta stycket kan industriverket i ärende enligt den föreslagna lagen vidbehov anlita sakkunnig. Den sakkunnige har rätt till ersättning med belopp, somindustriverket bestämmer. Huvudmannen för den fjärrvärmeanläggning som ärendetrör betalar ersättningen. Industriverketskall enligt förslaget handlägga frågor om allmänförklaring avfjärrvärmeanläggning enligt 2 § och frågor om verksamhetsområdets utsträckningenligt 6 §. I dessa frågor skall enligt 35 § tredje stycket talan motindustriverkets beslut föras hos regeringen genom besvär (se avsnitt 5.5). I övrigtkan industriverket enligt förslaget meddela vitesföreläggande enligt 7 §rörande verksamhetsområde samt besluta om syssloman enligt 33 § och omersättning till syssloman och sakkunnig. I dessa frågor skall enligt 35 § andrastycket talan mot industriverkets beslut föras hos kam- Prop.1975/76:149 84 marrätten genom besvär. Mot kammarrättens beslut förstalan hos regeringsrätten. I fjärde stycket, som saknar motsvarighet i va-lagen och iutredningens förslag, bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter omavgifter i ärende hos industriverket. Regeringen kan i sin tur bemyndigaindustriverket att meddela föreskrifter. Avgiften bör motsvara industriverketsadministrationskostnader (självkostnad inklusive löner till anställd personal). 36 och 37 §§ Paragraferna innehåller bestämmelser om va-nämndensprövning och motsvarar 36 och 37 §§ va-lagen samt 37 § i utredningens förslag. Enligt 36 § skall mål som anges i 37 § prövas av statensva-nämnd. Paragrafen innehåller vidare en hänvisning till den särskUda lagen omstatens va-nämnd, som innehåller alla förfarandebestämmelser. I 37 § anges de mål som skall prövas av va-nämnden.Va-nämnden är exklusivt behörig i dessa tvister och de får alltså inte prövasav tingsrätt. Uppräkningen stämmer överens med motsvarande uppräkning i va-lagen(se prop. 1970: 118 s. 158). I punkt 7 har dock lagts till tvist om skyldighetenligt 8 § andra stycket att medverka till att provisorisk anordning förvärmeförsörjning inr'ättas eller alt utge ersättning. Frågan om huvudmannensleveransskyldighet torde i allmänhet komma att prövas som en fråga omskadestånd enligt punkt 6. Beträffande punkt 4 hänvisar jag till vad jag haranfört vid 28 §. De mål som anges i den punktvisa uppräkningen får endast avsetvister mellan huvudman och brukare. När det gäller de i inledningen angivnamålen om inlösen eller ersättning enligt 15 eller 16 § kan det dock även varafråga om tvist mellan huvudman och en utomstående ägare till den aktuellaanläggningen. När det gäller betalningsföreläggande finns en speciell lag förfordringar på avgifter (se avsnitt 7.3). Jag vill erinra om att talan mot beslut i fjärrvärmefrågorav huvudman kan föras genom kommunalbesvär (se avsnitt 5.5). Den föreslagna lagen bör träda i kraft den 1 juli 1976.Lagen får ingen omedelbar effekt för fastigheter som anslutits till fjärrvärme.Lagens regelsystem träder i funktion först efter det att allmänförklaring harskett enligt 2 §. Några särskilda övergångsbestämmelser torde därför intebehövas. Jag vill dock uttala att den nya lagen och efterföljande allmänförklaringi princip inte mbbar avtal som träffas . Frågan huruvidatillkomsten av den nya lagen i särskilda fall kan komma att inverka på deförutsättningar under vilka sådant avtal har ingåtts och därigenom eventuelltpåverka dess giltighet får bedömas i rättstill-lämpningen enligt allmännagrundsatser (se prop. 1955: 121 s. 112). Prop.1975/76:149 85 7.2 Förslaget till lag om statens va-nämnd Till förslaget till lag om statens va-nämnd har förts överde förfarandebestämmelser som finns i 36 och 3854 §§ va-lagen (se avsnitt5.5). Någon ändring av förfarandet åsyftas inte. Jag anser det därför ihuvudsak vara tillräckligt att jag anger vUken motsvarighet i va-lagen som denya bestämmelserna har. I några fall genomförs sakliga ändringar. Så är falletmed bestämmelserna i 6 och 19 §§. Dessa nyheter kommer jag givetvis attkommentera särskilt. Paragrafen innehåller endast en bestämmelse om attva-nämnden prövar mål enligt va-lagen och enligt den föreslagna lagen omallmänna fj ärr värm e anl äggningar. Nämndens sammansättning m. m. Paragrafen motsvarar i huvudsak 36 § första och andrastyckena valagen. Första stycket innehåller kompetensregler för va-nämndensledamöter. Jag hänvisar tUl vad jag har anfört i avsnitt 5.5. I förhållandettill va-lagen har endast den ändringen gjorts att som alternativt kompetenskravi förekommande fall lagts till att vederbörande ledamot skall ha erfarenhet m. m.av fjärrvärme.