prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Dels får sådanarbetsinställelse vidtas endast vid konfUkt om anställnings- och arbetsvillkorvarom avtal må träffas, dels begränsas i vissa hänseenden rätten tillsympatiåtgärder och dels skall som viUkor för rätt att delta i strejk gälla attbeslut om strejken fattats av organisation som tjänstemannen tillhör. Vadsålunda föreslagits har vunnit gillande hos flertalet remissinstanser och ävenjag anser förslagen om dessa begränsningar i rätten till arbetsinställelsevara på sin plats. Det finns icke anledning att inom det offenfligatjänstemannaområdet tiUåta lockout och strejk annat än som påtryckningsmedel iavtalsförhandlingar. Stridsmedlen bör alltså ej få användas för att övapåtryckning i fråga varom avtal ej må träffas. I princip bör det ej heller varatillåtet att instäUa arbetet för att bispringa den som befinner sig i konfliktmed en tredje part. Sålunda bör exempelvis statens tjänstemän ej få vidtasympati-strejk för att stödja kommunalt eller privat anstäUda arbetstagare. Däremotsynes det ej böra resas förbud mot att en organisation av statstjänstemänsympatistrejkar för att bistå en annan sådan organisation. Kravet att strejkskall ha beslutats av tjänstemannens arbetstagarförening motiveras av att detär föreningen, som i avtalsförhandlingarna företräder tjänstemannen och som haratt gentemot arbetsgivaren främst taga ansvaret för arbetsfredens bevarande.Eftersom det står varje tjänsteman fritt att ansluta sig till enarbetstagarförening, utgör villkoret i fråga ingen begränsning i tjänstemansmöjUgheter att med fackliga medel tillvarata sina intressen. Medan sålundastrejk kan företagas endast av organiserade tjänstemän, bör såsom föreslås ipromemorian lockout kunna riktas även mot den som är oorganiserad. Tillfackliga stridsmedel som är att jämföra med strejk hör bl. a. sådana aktionersom partiell arbetsvägran, exempelvis vägran att utföra övertidsarbete, samtnedsättning av arbetstakten, s. k. maskning. Även uppsägning i fackligt syfteutgör en med strejk jämförlig stridsåtgärd. Enligt min mening finns det ickeanledning att inom det offentliga tjänstemannaområdet tillåta dylika slridsåtgärdervid sidan av strejk. Tjänstemännen bör vid konflikt ha att välja mellan totalarbetsinställelse i form av strejk och att fullgöra sin tjänsteplikt fullt ut. gjorde den ändringen ipropositionsförslaget att tjänstemans rätt att delta i strejk skuUe varaberoende, inte av beslut av organisation som tjänstemannen tillhörde utan avbeslut av arbetstagarförening som anordnat strejken. Därigenom fick ävenoorganiserade tjänstemän möjlighet att solidarisera sig med sina strejkandearbetskamrater, utan att alltså behöva ansluta sig tiU den arbetstagarföreningsom utlyst strejken (andra stycket av 15 § StjL resp. 3 § KtjL). ' SOU 1963:51. 1975/76:105 Bilaga 2 99 ARK (majoriteten) uttalar att de speciellafredspliktsreglerna i 15 § StjL och 3 § KtjL inte bör ses endast mot bakgrundav de ovan återgivna motivuttalandena. ARK anför härom i huvudsak (SOU 1975: 1s. Då departementschefen fann förslag böra framläggasom rätt att vidta lockout och strejk i intressetvister, skedde det underbeaktande av de huvudavtal som efter mönster av redanträffats mellan staten och de dåvarande kommunförbunden samt de offenfligatjänstemännens huvudorganisationer och som var avsedda alt träda i kraftsamtidigt med StjL och KtjL. Enligt departementschefen innebar dessa avtalavsevärda garantier mot samhäUsfarliga konflikter inom det offentligatjänstemannaområdet. Dessa allmänna värderingar kan helt naturligt utvecklasmera i detalj när de inriktas på enskildheterna i 15 § StjL resp. 3 § KtjL. Vadangår sympatiåtgärder kan sålunda hävdas att en primärkonflikt på den privataarbetsmarknaden, vilken i sig kan utsätta samhället för svåra påfrestningar,inte bör kunna åtföljas av sympatiåtgärder inom den offentliga sektorn medrisk att verksamheten där helt eller delvis lamslås när den i stället bordeostörd kunna ägnas åt att skydda medborgarna mot konsekvensema av densamhällsfara som primärkonflikten kan innebära. Vidare kan iakttas att ensympatiåtgärd inom den offentliga sektorn för att kunna utgöra ett effektivtstöd åt part i primärkonflikt inom den enskilda sektorn i allmänhet måste anordnasså att den i ett eller annat hänseende menligt påverkar förhållandet mellandet allmänna och motparten i primärkonflikten. Särskilda problem uppstår om detallmänna eller dess arbetstagare söker utöva påtryckningar på part iprimärkonflikt genom att utnyttja hans beroende av det allmännas myndighetsutövningeller av sådan offentlig verksamhet, t. ex. inom socialvårdens ellerhälsovårdens område, som utövas tiU följd av rättslig eUer faktiskmonopolställning. Man kan tänka sig exempelvis det fallet att arbetstagarsidaninom den offentliga sektorn vidtar sympatiåtgärd i form av vägran att tabefattning med den myndighetsutövning som består i prövning av viss typ avansökningar av visst privatföretag som är inblandat i en primär konflikt, eUeratt samma arbetstagarsida som sympatiåtgärd vägrar att inom något offentligtmonopolområde tillhandahålla service åt särskilt utpekade representanter förarbetsgivarsidan i primärkonfUkten. Samma typ av sympatiåtgärd skulle kunnatänkas vidtagen även av den offentliga arbetsgivarsidan med sikte på vissgrupp av arbetstagare inblandad i primärkonflikten. Sammanfattningsvis konstaterar ARK att hänsyn tUlaUmänna grundsatser om allas likhet mför lagen och allas rätt till likabehandUng från samhäUets sida inte synes tiUåta sympatiåtgärder av nu angivenart. ARK går härefter in på frågan om vilka typer avstridsåtgärder som bör vara tillåtna på det offentliga tjänstemannaområdet.Härom anför ARK i huvudsak (s. 684). 1975/76:105 Bilaga 2 100 Även beträffande övriga enskildheter i denreglering som återfinns i ]5 § StjL och i 3 § KtjL gör sig i princip de förutåtergivna allmänna värderingarna alltjämt gällande. På en väsentlig punkt synesdock en reform i regelsystemet böra övervägas. Det gäller här den nuvarande begränsningenav stridsmedlen till lockout och strejk. En utvidgning som tillåter även andratyper av stridsålgärder t. ex. vägran att arbeta på övertid synes intebehöva medföra att man sätter åt sidan de allmänna intressen som över huvudbjuder till försiktighet vid bedömningen av frågan om stridsåtgärderstUlåtlighet inom den offentliga sektorn. Vad angår sådana partiellastridsåtgärder som innebär aktivt handlande märkes att de är olagliga ochmöjliga att angripa med straff och andra sanktioner så snart de innebär enoriktig myndighetsutövning. Del är sålunda oberoende av den nu tänktautvidgningen av stridsrätten t. ex. förbjudet för polistjänstemän att inågot fackligt syfte söka påverka den offentUga arbetsgivaren genom att.utsättaallmänheten för en felaktig tillämpning av trafikföreskrifter. Är återigenfråga om stridsåtgärder som innebär passivitet partiell arbetsvägran bhräven med den tänkta ändringen avgörande för åtgärdens tillåtlighet om den haftett enligt 15 § StjL resp. 3 § KtjL godtagbart, dvs. Dennaiakttagelse får betydelse med hänsyn till förbudet i 3 § StjL resp. 2 § KtjLatt genom avtal inkräkta på det allmännas rätt att bestämma över denoffentliga verksamhetens art. 15 § StjL liksom 3 § KtjL upptar såväl i sinnuvarande som i sin föreslagna lydelse förbud att genom stridsåtgärder sökapåverka det allmänna då nämnda bestämmanderätt utövas. I lagförslaget hardetta uttryckts så, att stridsåtgärd får vidtas vid konflikt om annat vUlkor änsådant som avses i 3 § andra eller tredje stycket StjL respektive 2 § andraeller tredje stycket KtjL och alt stridsåtgärd i övrigt i princip inte ärtillåten. En partiell arbetsvägran i form av vägran att utföra viss särskiltangiven arbetsuppgift kan i åtskilliga fall ses som ett försök att påverka detallmänna i dess val av verksamhet. Förekommer någon omständighet som ger anledningtill antagande att det är fråga om ett sådant försök, torde ofta oöverstigligasvårigheter resa sig när det gäller att styrka att den partiella arbetsvägranvarom är fråga haft ett renodlat tillåtet fackligt syfte. Frågan om dettillåtna syftet får betydelse även när partiell arbetsvägran vidtas medinriktning på individuellt utpekade subjekt. Ovan har beträffandesympatiåtgärder erinrats om de fall då en sådan åtgärd med sikte på vissenskild person eller privatförelag företas inom området för myndighetsutövningeller inom t. ex. socialvårds- eUer hälsovårdsområdet; och på angivna skäl harsådan sympatiåtgärd ansetts inte böra vara tiUåten. En partiell arbetsvägranav nu angivet slag kan givetvis vidtas inom den offentliga sektorn ulananknytning tUl någon primärkonflikt inom den enskilda sektorn. Någon särskildförbudsregel i lagtexten torde emellertid inte erfordras för nu avsedda fallav primärt vidtagen partiell arbetsvägran. I dessa fall synes nämligen åtgärdenregelmässigt få anses sakna det fackliga syfte som enligt 15 § StjL resp. 3 §KtjL erfordras för att göra åtgärden tillåtlig. Vad angår övriga typer avpartiella stridsåtgärder, framför allt övertidsvägran, synes någrabetänkligheter inte behöva resas om de tillåts inom den offentiiga sektorn.Beträffande dem kan också erinras om de garantier mot brak av olämpligaåtgärder som ligger i kravet enligt båda de nämnda lagrummen att stridsåtgärdpå arbetstagarsidan för att vara tillåten skall vara anordnad avarbetstagareförening. Äv betydelse är också den nya varselregeln 1975/76:105 Bilaga 2 101 i36 § i förslaget till FKL, vilken regel även omfattar partiella stridsåtgärder.Såsom redan f. n. är fallet med rätten att vidta strejk och lockout skall ävenrätten att vidta andra typer av stridsåtgärder givetvis kunna genom avtalbegränsas i den utsträckning avtalsparterna anser erforderligt tUl skydd motsamhäUsfarliga konflikter. Mot bakgnmd av det nu anförda har ARK i förslagentill ändringar i tjänstemannalagarna låtit den nuvarande begränsningen avrätten att vidta stridsåtgärder till att avse endast strejk och lockout utgå. I15 § första stycket StjL resp. 3 § första stycket KjtL skall detta enligtförslaget uttryckas så, att vid konflikt om annat anställnings- ellerarbetsvUlkor för statstjänsteman resp. för i KtjL avsedd tjänsteman än sådantsom avses i 3 § andra eller fjärde stycket StjL resp. i 2 § andra eller fjärdestycket KtjL får lockout, strejk, blockad, bojkott eUer annan därmed jämförligstridsåtgärd vidtas, om annat inte följer av lag eller avtal. Liksom f. n. kompletteraslagregeln med stadgandet att i övrigt är stridsåtgärd som berör beståendeanställningsförhållande inte tilllåten. Samtidigthar ARK dock funnit skäl att komplettera särtegleringen i 15 § Stjl resp. 3 §KtjL med en särskild regel tiU undvikande av att en otillåten stridsåtgärdvidtas till följd av en felaktig uppfattning om rättsläget. Uppkommer tvist ifråga om viss åtgärd är tillåten eller inte skall åtgärden enligt denna regelinte få vidtas förrän tvisten prövats och avgjorts av AD (15 § andra stycketStjL; 3 § andra stycket KtjL). MotÄRK:s förslag i förevarande delar anmäls avvikande meningar dels när det gällerolika typer av stridsmedel av ledamoten , dels när det gällersympatiåtgärder i LO/TCO-reservationen, tUl vilken ledamötema ochLindberg ansluter sig. Ledamoten anför i fråga om förslaget omvidgad användning av olika stridsmedel på den offentliga sektorn (SOU 1975: 1s. Såvitt jag kan finna måste varje stridsåtgärdförmodas syfta tUl att skydda ett fackligt intresse. Gränsdragningen måsteenligt mitt synsätt liksom hittiUs ske med utgångspunkt i vad som ansestUlåtligt med hänsyn tiU den offentliga verksamhetens särart liksom tilltredje mans berättigade intressen. Stridsåtgärder sådana som nedsättning avarbetstakten (maskning) eller vägran att utföra yissä angivna arbetsuppgiftersynes mig över huvud taget inte'kunna accepteras på den offentliga sektorn.Sådana åtgärder kan nämligen ehuru vidtagna i fackligt syfte underkonflikttiden förändra myndighetens verksamhet på ett sätt som är oförenligtmed de intressen som den skall tillgodose. Vid förhandlingsrättsreformensgenomförande rådde enighet om att de tillåtliga stridsmedlen borde begränsastill att avse lockout och strejk. Utvecklingen kan intesägas ha jävat denna uppfattning. Jag anser således att den nuvarandeordningen bör bestå. Möjligen skuUe dock en sådan stridsåtgärd somövertidsvägran kunna accepteras, eftersom dess verkningar till skUlnad frånandra former av partiell arbetsvägran inte berör verksamhetens inriktning ochdärmed inte drabbar allmänheten. 1975/76:105 Bilaga2 102 I LO/TCO-reservationen anförs i fråga omsympatiåtgärder på den offentliga sektom i huvudsak (SOU 1975: 1 s. 955, jfr s.928). Kommittén avvisar tanken på en utvidgning av rättentUl sympatiåtgärder på den offentliga sektorn. Som motiv anförs att om enprimärkonflikt på den privata sektorn åtföljs av sympatiåtgärder inom den offentligasektorn kan verksamheten där helt eller delvis lamslås i stället för att denoffentliga sektorn skall kunna ägna sig åt att skydda medborgarna mot deneventuella samhäUsfara som primärkonflikten kan innebära. Enligt vår meningkan delta resonemang inte accepteras. För det första är det osannolikt att ensympatiåtgärd, beslutad av organisationernas styrelser och med iakttagande avöverenskomna regler i huvudavtalet meUan organisationema och de offenfliga arbetsgivarna,skuUe medföra några allvarligare störningar av samhällsviktiga funktioner. Vårövertygelse är att ett beslut om sympatiåtgärd, grundat på en framställningfrån en stridande part inom t. ex. den privata sektorn, kommer att vara mycketnoga genomtänkt och att därvid de uttalanden som parterna gjort t. ex. ihuvudavtalet på det statliga området kommer att beaktas. I exempelform har därangivits områden på vilka stridsåtgärder bör användas med särskildförsiktighet. Bland exemplen ingår områden och funktioner av typen riketssäkerhet, upprätthållande av lag och ordning, vård av sjuka, omhändertagna ochandra behövande, utbetalningar som behövs för enskUdas ekonomiska trygghet. Envarslad sympatiåtgärd skaU dessutom, om en part så begär, behandlas i särskiltinrättad nämnd med partssammansättning. I det statliga huvudavtalet har ocksåundantag från rätt till stridsåtgärder gjorts för sådana tjänstemän som pågrimd av sin ställning i organisationen eller sina arbetsuppgifter på ettsärskilt sätt företräder arbetsgivaren eller som eljest av särskilda skäl börvara undantagna. För det andra menar vi att kommitténs uppfattning om att denoffenfliga sektorn under en konfliktsituation på t. ex. den privata sektornostörd skall ägna sig åt alt skydda medborgarna mot de faror somprimärkonflikten kan innebära principiellt måste vara felaktig. Närstridsåtgärd tUlgripits, måste det legitima syftet därmed över huvud tagetkunna vara att den innebär påfrestningar inte bara för motparten utan också förallmänheten så att ett opinionstryck skapas som medverkar tiU en förnyadprövning av tvisten. Det kan vara förståeligt att statsmakterna när deoffentliga tjänstemännen tillerkändes stridsrätt inte fann sig kunna gå längreän som skedde. Med de erfarenheter och den överblick som erbjuder sig i emeUertid ingen grundad anledning att de offentliga tjänstemännenalltjämt skall vara missgynnade vad gäller rätten till sympatiåtgärder.Särskilt reform då de statligt anstäUda arbetarna, till skUlnadfrån kommunalarbetarna fick sin rätt till sympatiåtgärder indragen framstårrestrik-tionema som svårförsvarUga. Kommittén föreslår iu för övrigt i andrahänseenden, och på goda grunder, en utvidgning av de offentliga tjänstemännensstridsrätt. Vi anser således att arbetstagarna på den offentliga sektornskall ha rätt att vidta sympatiåtgärder i samma utsträckning som övrigaarbetstagare. Detta bör även gälla primärkonflikter med internationell bakgrand(härvidlag får hänvisas tUl SOU 1975: 1 s. 950952). 1975/76:105 Bilagal 103 I den mån remissinstansema särskilt uttalar sig ifrågan om fredsplikt och arbetskonflikter på det offentliga tjänstemannaområdetdelar flertalet ARK:s uppfattning att nuvarande begränsningar i rätten tillsympatiåtgärder bör bibehåUas, medan inställningen tiU förslaget om- vidgadanvändning av olika stridsmedel är mera skiftande. ARK-majoritetensståndpunkt i fråga om sympatiåtgärder biträds helt eller huvudsak av JK,, generaltullstyrelsen, RRV, , ,juridiska fakulteten vid . och /SR.yAT uttalar dock att på ett område av den offentliga sektorn, nämligen inom deaffärsdrivande verk som inte intar monopoUiknande ställning, t. ex.domänverket, saknas de skäl som ARK anför mot sympatiåtgärder till förmån fören part i en primärkonflikt på den privata arbetsmarknaden. Emellertid kan deten-, ligt JK bli så pass svårt att göra en gränsdragning mellan olika slag avaffärsdrivande verk, att enhetliga regler för hela den offentliga sektorn intekan undvaras. JK anser därför i princip att parterna inom den offentligasektorn inte bör ha rätt att vidta fackliga sympatiåtgärder vid konflikt inomden privata sektorn. Än mindre anledning finns enligt JK att låta dessa parteringripa i arbetskonflikter utomlands. När det gäller konflikter som bottnar ipolitiska missförhåUanden, anser JK att en sympatiåtgärd av part på denstatliga arbetsmarknaden får en helt annan valör än om den företas av parterinom den enskUda sektorn. Staten har enligt JK möjlighet att på andra sätt, somäven torde tUlfredsställa de statligt anställda, kunna frammana en opinion motpolitiska missförhållanden utomlands. framhåller att densociala tryggheten i landet onekligen skulle kunna förvandlas till otrygghetinför blotta möjligheten att den kunde användas som maktmedel t. ex. vidsympatiåtgärder. påpekar att en konflikt exempelvis påden statliga sektorn så gott som undantagslöst kommer att inverka störande påviss myndighetsutövning och därmed på samhällsfunktionerna. Det kan enligtstyrelsens mening inte vara rimligt att åtgärder, som för medborgarna medför eninskränkning i den statliga förvaltningens service, skall få utnyttjas för attframtvinga en viss lösning av en tvist mellan arbetsgivare öch arbetstagareinom den kommunala eller privata sektom. anser att varkensympatistrejk eller annan stridsåtgärd till förmån för parter i konfliktutanför statstjänstemannaområdet eller politisk strejk bör få förekomma (tvåledamöter av företagsnämnden vill dock likställa de offentligt anställda med deprivatanställda). vid nämner problemethuravida sympatiåtgärder skall få vidtas på den offentliga sektorn till stöd åtpart i primärkonflikt på den privata sektorn som ett exempel på frågor där detprivaträttsliga 1975/76:105 Bilaga 2 104 ochdet offentligrättsliga synsättet i särskild grad bryter sig. Nar reservanternasynes hävda att reglerna bör utformas så att stridsåtgärd här bör innebärapåfrestningar för allmänheten, synes det fakulteten klart alt det snävtprivaträttsliga perspektivet fått dominera på ett sätt som inte rimligen kangodtas. SF, TCO och Svenska kommunalarbetareförbundetansluter sig däremot tUl LO/TCO-reservationen i fråga om sympatiåtgärderna. Vad härefter angår ARK-majoritetens förslag omvidgad användning av olika stridsmedel biträds detta av iVästerbottens län, de båda kommunförbunden, SF och Kommunalarbetareförbundet.TCO uttalar utan att uttryckligen tUlstyrka förslaget att den avseddalikställigheten med den övriga arbetsmarknaden naturligtvis är av stor vikt förde berörda tjänstemännen och deras fackliga rättigheter. JK accepterarförslaget att tillåtna stridsåtgärder skall få omfatta även blockad och bojkottsamt, under förutsättning att det inte innebär någon särbehandling av vissaarbetsuppgifter, övertidsvägran. Däremot avstyrker JK att maskning ellerunderlåtenhet att behandla vissa ärenden skaU tiUåtas. Även omman kan anse alt dessa passiva åtgärder strider mot 3 § andra stycket StjL, kangränsdragningen mellan tillåtna och otillåtna slridsåtgärder vara svår attgöra, slutar JK. RRV godtar förslaget under förutsättning att det klargörs att"maskning" inte får förekomma på den offentiiga sektorn. /SRtillstyrker att arbetstagarparten skall kunna tillgripa mera nyanseradestrids-åtgärder än f.n., t. ex. övertidsstrejk. godtar i princip attövertidsvägran tiUåts men avstyrker i övrigt förslaget om en utvidgning avstridsmedlen. I övrigt ställer sig remissinstanserna avvisandeeller tveksamma till tanken på en utvidgning av stridsmedlen. SJ erinrar om altARK förutsätter att, liksom rätten att vidta strejk och lockout, även rättenatt vidta andra stridsåtgärder skall kunna begränsas genom avtal i den utsträckningparterna anser erforderligt till skydd mot samhäUsfarliga konflikter. DettaÄRK:s uttalande ger SJ anledning att framhålla att nämnda skydd i första handär en medborgerlig angelägenhet vars tillvaratagande samhället inte syneskunna förbehåUslöst låta bero av uppgörelser på arbetsmarknaden på grundval avdär hävdade intressen. Till de instanser som i lUihet med reservantenAldestam yrkar eller helst ser att den nuvarande begränsningen av rätten tillolika stridsåtgärder behålls, hör ÖB, försvarets civilförvaltning, försvaretsmaterielverk, , generaltullstyrelsen, ,, lantbruksstyrelsen, i och JO. ÖB framhållersålunda att slridsåtgärder inom försvarsmakten får en negativ inverkan påkrigsorganisationens trovärdighet såväl utomlands som inom landet. Denföreslagna utvidgningen får så allvarliga konsekvenser för försvarsmakten atten tUlfredsställande lösning på särreglering 1975/76:105 Bilaga 2 105 ävenav detta skäl måste komma till stånd. Försvarets civilförvaltning finner detbetänkligt att utvidga stridsrätten främst med hänsyn tUl att det blir tredjemans intresse som drabbas av alt den offentiiga verksamheten inte kan inte biträda tanken ens på att tillåtaövertidsvägran. framhåller att om rätten tillstridsåtgärder utvidgas till att avse även partiella åtgärder på sätt ARKföreslagit, så innebär det så stora risker för allvarliga störningar avkänsliga samhällsfunktioner, att ett förstärkt skydd mot samhäUsfarligakonflikter är nödvändigt. Vid denna bedömning beaktar verket även deerfarenheter som vunnits under konflikt som berört verketsfunktioner. Generaltidlstyrdsen, som anser att nuvarande ordning bör bestå,hävdar att övertidsvägran kan få allvarliga konsekvenser med hänsyn till devärden som kan stå på spel och till samhällsintressen i allmänhet. Visserligenkan sägas att konsekvenserna av en total arbetsnedläggelse har ännuallvarligare verkningar än en partiell. Vid strejk är emellertid alla berördaparter medvetna om följdverkningarna, medan verkningarna av en övertidsvägraninte kan överblickas i de fall den aktualiseras i samband med en inteförutsebar akut händelse. SAV framhåller att om parlieU arbetsvägran ellermaskning tillåts, öppnas rättslig möjlighet att utforma åtgärden så attärendena inte handläggs i överensstämmelse med allmänna förvaltningsrättsligaprinciper. Partiell arbetsvägran kan t. ex. utformas så att tjänstemännen hosen myndighet enbart får avgöra ärenden med udda nummer i diariet. Maskning kanutformas på liknande sätt, t. ex. med tonvikt på vissa arbetsuppgifter. SAVavstyrker förslaget i dessa delar. Särskilda olägenheter kan, om än i mindreomfattning, uppstå även vid vägran att utföra övertidsarbete, jourtjänst ellerberedskap t. ex. inom kommunikationsväsendet. Införs likväl överlidsvägran, kandock enhgt SAV sältas i fråga, om inte undanlag bör göras beträffande sådanövertid som avses i 8 och 9 §§ allmänna arbetstidslagen (1970: 103). Länsstyrelseni finner att förslaget inte tar hänsyn till de olikheter som iåtskilliga hänseenden råder mellan den offentliga och den enskUda sektorn.Fackliga slridsåtgärder på den enskUda sektorn har sin störstapåtryckningseffekt genom den ekonomiska skada som kan åsamkas motparten.