prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — 9 och 10 §§ RF, att de även i fortsättningen måste regleras i offentiigrättsligordning. Föreskriftema för ledigkungörande utgör sålunda i sig en väsentligförutsättning för en riktig tillämpning av bestämmelsen omtillsättningsgrunderna. Detta måste beaktas också i den nya lagstiftningen.Personalorganisationerna har fört fram förslag om att frågorna om förfarandetvid tjänstetillsättning skulle regleras genom avtal i stället för ioffentUgrättslig ordning. Detta förslag kan Uka litet som det anfördaförslaget om utredning övervägas i detta sammanhang. Redan här skall dockstrykas under att organisationemas krav på inflytande i hithörande frågor, t.ex. i samband med den statliga omplaceringsverksamheten, bör kunna tillgodosesäven med den ordning som jag föreslår. Jag föratsätter givetvis att så ocksåsker. Vidare kan erinras om de nya regler som gäller enligt förordningen (1975:441) om verkan av lönegradsändring av tjänst m. m. (jfr prop. I fråga om tillsättandet av tjänster som byråchef eller avdelningschefinom statsförvaltningen kan också erinras om att inrikesutskottet nyUgen haruttalat att det finns skäl som talar för ett öppnare tillsättningsförfarande ändet som f. n. tillämpas för detta slags tjänster (InU 1975/76: 2). Vid tillsättning av statliga tjänster används olikas. k. anställningsformer, nämligen dels fullmakt och konstitutorial, delsförordnanden av olika slag (7 § första stycket, 9 § andra stycket). Ordinariedomartjänst skall tiUsättas med fullmakt och annan ordinarie tjänst medfullmakt eller konstitutorial eller, om särskilda skäl föreligger, medförordnande. Övriga tjänster skall tUlsättas med förordnande, likaså vikariat.Fullmakt eller konstitutorial innebär att anställningen är varken tidsbegränsadeller uppsägningsbar. Förordnande meddelas antingen för bestämd tid eUer tillsvidare (7 § andra stycket). Tillsvidareförordnande kan antingen meddelas utantidsbegränsning eller också begränsas att gälla längst tiU viss tidpunkt. Iregel skall förordnande ges utan tidsbegränsning. Förordnande för bestämd tideller tills vidare längst till viss tidpunkt får sålunda meddelas endast isärskilda faU, som anges i lagrammet (7 § tredje stycket). Bestämmelsentillämpas enUgt praxis även för s. k. objektsanställ-ning (jfr 5 § andrastycket LAS). Regeringen kan enligt 7 § tredje stycket meddela avvikandeföreskrifter (jfr även 2 § andra meningen LAS). Där särskilda föreskrifter harmeddelats, har det skett i nära samverkan Prop.1975/76:105 Bilaga 2 209 medde statsanstäUdas huvudorganisationer. Jag syftar främst på kungörelsen (1974:1007) om tidsbegränsning av statligt lönereglerad anställning, m, m.Förordnande som strider mot 7 § tredje stycket eller mot föreskrift som avsesdär skall på yrkande av tjänstemannen förklaras gälla utan tidsbegränsning (7 §fjärde stycket). Mål härom handläggs enligt LRA (51 § StjL), Enligt vad som synes vara ÄRK:s mening bör fråganom valet mellan de i 7 § angivna anställningsformerna i princip regleras genomavtal, nämligen i den mån avtal inte gör intrång på statens rätt och möjlighetatt bestämma över myndighels verksamhet (s, 650), ARK synes anse att en sådanordning följer av förslaget till ändring i 3 §, även om 7 § första och andrastyckena som ARK föreslår behålls oförändrade. Ingen ändring föreslås i 9 §andra stycket. Vad först angår förordnande som ju i praktikenhar störst betydelse anser jag att det av ordningsskäl bör framgå av lagenatt förordnande av det ena eller det andra slaget liksom f, n, skall vara denvanliga formen för anställning i statens tjänst. Däremot bör i fortsättningen med hänsyn till mitt tidigare redovisade principiella ställningstagande frågan om tidsbegränsning eller annan begränsning av förordnande inom LÄStillämpningsområde kunna regleras uteslutande av LAS (5 §) eller genomkollektivavtal inom dess ram (3 § andra stycket). Det anförda innebär alt SljL:s föreskrifter omtidsbegränsning (7 § andra och tredje styckena samt hänvisningen till 7 § andrastycket i 9 § andra stycket) inte bör föras över tiU den nya lagen. Däremot bör av de skäl som angavs vid tillkomsten (prop, 1974: 174 s, 71) föreskriftenom särskild förklaring (7 § fjärde stycket) få sin motsvarighet i den nyalagen, dock givetvis enbart med avseende på tidsbegränsning som strider mot LASeller mot kollektivavtal som avses där. I fråga om "arbetstagare med företagsledandeeller därmed jämförlig ställning" är LAS inte tillämplig (1 § andrastycket 1), Vilka tjänstemän som skall anses ha en sådan ställning belyses ilagmotiven (InU 1973: 36 s. 28, jfr prop, 1973: 129 s, 230), Jag vill ocksåerinra om att tidsbegränsning enligt 7 § tredje stycket StjL är tillåten bl,a, på grund av "arbetsuppgifternas särskUda beskaffenhet". Somexempel på sådana fall nämns i motiven "vissa högre befattningar, därförordnandetiden på grand av förtroendekaraktären har begränsats att gälla visstid" (prop. 1974: 88 s. 230), Vidare har regeringen, med stöd av sinbefogenhet enligt sistnämnda lagrum, föreskrivit att tidsbegränsning avförordnande på tjänst under vissa förutsättningar får ske i fråga om "densom intager verksledande eller därmed jämförlig ställning" (3 § förstastycket 1 i den förut nämnda kungörelsen 1974: 1007), Jag finner att sådanaförordnanden också i fortsättningen måste kunna tidsbegränsas enligtregeringens bestämmande, exempelvis när det är motiverat av förtroendeskäleller andra liknande skäl. En föreskrift därom bör tas med också i den nya 14 1975/76. 1975/76:105 Bilaga 2 210 lagen.Däremot saknas anledning att i den lagen ta med någon motsvarighet till 7 §andrafjärde styckena StjL, såvitt rör de verksledande m. fl. I sak torde ensådan ordning inte innebära någon förändring för de berörda tjänstemannagrupperna.Det får givelvis förutskickas alt de särskUda föreskrifter som kan behövasliksom meddelas efter samråd med de statsanställdashuvudorganisationer. Förslaget innebär dock att ett tidsbegränsat förordnande iförekommande faU får överklagas genom besvär av tjänstemannen i fråga. Han kannaturligtvis också liksom f, n, föra talan vid AD resp, tingsrätt underpåstående, alt anställningen skall vara att anse som icke verksledande e, d,och att reglerna i LAS således skall gälla. Vad därefter angår den speciella anställningsformenfuUmakt medför denna en trygghet som går längre än den LÄS erbjuder. Även om utvecklingeninom många förvaltningsgrenar pekar på en avveckling av fullmaktsinstitutet,synes någon anledning att nu helt slopa denna särskilda anställningsform inteföreligga (jfr prop, 1974: 174 s. 50). Det har allmänt ansetts vara ettsamhällsintresse att ordinarie domare och vissa förvaltningstjänstemän inneharett särskilt anställningsskydd. I fråga om domarna torde detta framgå bl. a. avatt i RF har tagits in flera bestämmelser angående ordinarie domare (11 kap, 1och 5 §§, jfr även 12 kap. 8 §), Den nuvarande regeln att ordinarie domartjänsttiUsätls med fullmakt bör därför föras över till den nya lagen; beträffandeförvaltningstjänstemän bör frågan om vilka tjänster som skall tillsättas medfullmakt regleras genom närmare föreskrifter av regeringen. Det synes nämligeninte möjligt att i lagen uttömmande ange vilka tjänstemän detta skall gälla.Det får förutsättas att sådana speciella tjänster som har tillsattsmed fullmakt bl, a, en del högre tjänster i vilka ingår arbetsuppgifter avrättsvårdande karaktär eUer annars med rättslig eller liknande anknytning även i fortsättningen kommer att tiUsättas i samma ordning, i den månsärskilda skäl inte föranleder annat (jfr 7 § första stycket StjL), Frågan omvem som skall utfärda fullmakt får också regleras i administrativ ordning. Det återstår att behandla den andra speciellaanställningsformen, konstitutorial. Denna anställningsform lär på statensområde numera förekomma relativt sällan utom i polisväsendet, affärsverken m,m, TUl skillnad från fullmaktshavaren har denkonstituerade tidigare kunnat dömas till avsättning i disciplinär ordning. Medhänsyn bl, a, till de nya lagregler om disciplinansvar och avskedande som harträtt i kraft (1975: 668) behöver konstitutorial inte längrebehållas. I dess ställe bör fortsättningsvis i förekommande fall fullmakt kunnaanvändas, när så anses lämpligt. En sådan begränsad utsträckning av fullmaktsinstitutetsanvändningsområde får godtas med hänsyn till den motiverade förenkling somavskaffandet av konstitutorial medför, I fråga om tjänsteföreningsfallen fårjag hänvisa tUl vad jag anför i ett senare 1975/76:105 Bilaga 2 211 avsnitt(13,12,1,5), För de löpande konstitutorialen bör fortfarande nuvarandeföreskrifter tillämpas. Detta bör framgå av en särskild övergångsbestämmelsetiU den nya lagen, I detta sammanhang vill jag också behandla fråganom de s, k, tjänstetyperna. Hos staten förekommer f. n, fem olika typer avtjänst, nämligen dels ordinarie tjänst, dels extra ordinarie tjänst, extratjänst, arvodestjänst och göromålsförordnande (jfr 3 § StjS), Tjänstetypen ärav betydelse bl, a, för uppsägningstidens längd och vissa andra kollektivavtalsregleradefrågor (jfr t, ex, 9 och 19 §§ AST), Äv 3 § andra stycket StjL följer altfrågan om tjänstetyp enligt gällande rätt skall regleras i offentligrättsligordning (avsnitt 13,4,1), I likhet med ARK (s, 650) anser jag att ifortsättningen frågan om tjänstetyp bör regleras genom avtal, såvitt rör andratjänstemän än domare. Det bör således ankomma på avtalsparterna att avgöra i vadmån det alltjämt skall förekomma olika typer av tjänst och vilken innebörd ensådan indelning skaU ges. Detta följer i och för sig redan av mitt tidigareredovisade ställningstagande därom att bestämmelsen om tjänsteorganisationensutformning i 3 § andra stycket a skall sakna motsvarighet i den nya lagen.Intresset av att vissa förvaltningstjänstemän, som f, n, innehar fullmakt,också i fortsättningen åtnjuter en särskild anställningstrygghet kan, som nysshar framgått, tUlgodoses genom alt dessa tjänstemän fortfarande anställs medfullmakt, även där de inte uttryckligen benämns ordinarie. Med hänsyn främsttUl RF:s föreskrifter angående ordinarie domare måste däremot frågan om vUkadomartjänster som skall vara ordinarie och rättsverkningarna härav fortfaranderegleras i offentiigrättslig ordning. Detta bör uttryckligen framgå av den nyalagen, lämpligen genom en regel om att ordinarie domartjänst tillsätts medfuUmakt och om att regeringen bestämmer vilka domartjänster som skall varaordinarie. En sådan regel har sin naturliga plats i lagen i anslutning tUl denallmänna bestämmelsen om anstäUningsformen i statlig tjänst. Som nämnts kommerjag till frågan om förening av tjänster (13,12,1,5), De frågor om anställningsbevis som tas upp i StjL{8 §) bör enligt ARK föras över tUl det område som regleras i avtal. Jag kanbiträda detta förslag. Den anförda regeln bör aUtså inte längre tas upp ilag. Alt märka är att beslut om anställning också i fortsättningen för ordningensskull enligt allmänna förvaltningsprinciper torde böra meddelas skriffligenäven där detta inte följer direkt av 11 § aUmänna verksstadgan (1965: 600, 11 §ändrad : 1101) eller av andra bestämmelser, I enlighet med ARK:s förslag får jag redan nuanmäla att det i denna och andra anställningsfrågor kan finnas anledning förmig att återkomma till regeringen med förslag om "interimistiska"bestämmelser, som Prop.1975/76:105 Bilaga 2 212 isamband med de nya reglernas ikraftträdande skall gälla i avvaktan påkollektivavtal. Frågan om tUlsättning av vikariat (9 §) harbehandlats i samband med 6 och 7 §§, 13,12,1,3Åligganden I 1012 §§ StjL finns bestämmelser som mera allmäntreglerar statstjänstemännens åligganden. I 55 § StjL finns dessutom ettsärskilt förbud att lämna tjänsten under krig eller krigsfara. 110 § första stycket sägs att tjänsteman skallställa sig till efterrättelse instmktion, arbetsordning och andra bestämmelserom arbetet. Han är enligt detta lagrum också skyldig alt åtlyda de särskildaföreskrifter rörande hans tjänsteutövning som kan ha meddelats. Vidare skallhan, enligt andra stycket, oberoende av fastställd arbetsfördelning lämna detbiträde som förman bestämmer. Utöver bestämmelserna i 10 § finns för en delområden andra allmänna bestämmelser om åligganden meddelade i lag och i annanförfattning, t, ex, i i fråga om domare. Grundläggande bestämmelser om myndigheternasverksamhet finns föratom i StjL i de olika myndigheternas instruktioner och iandra författningar som har utfärdats i administrativ ordning. Allmänna bestämmelserom arbetet hos myndighetema finns också intagna i den tidigare nämnda allmännaverksstadgan. Dessutom gäller de arbetsordningar och aUmänna bestämmelser iövrigt om arbetet som myndigheterna utfärdar. Ofta utfärdas också särskildaföreskrifter för vissa tjänstemän angående deras tjänsteutövning. Tjänsteman ärskyldig att följa även sådana föreskrifter. Alla dessa föreskrifter anger iprincip ramen för den enskUde tjänstemannens åligganden i tjänsten. Av 10 §följer emellertid också att tjänsteman är skyldig att lyda en förmans order ochdetta även om ordern mnebär alt tjänstemannen tas i anspråk för andra arbetsuppgifterän dem som annars normalt ankommer på honom. På gmnd av regler som harutfärdats med stöd av 10 § kan tjänsteman vara skyldig att finna sig ilångtgående ändringar av sina tjänstgöringsförhållanden. Han anses t. ex. varaskyldig att underkasta sig ändrade bestämmelser om tjänstgöringsområde ochstationeringsort samt sådan vidsträcktare eller ändrad tjänstgöring hosmyndigheten, som inte i grand ändrar tjänstens beskaffenhet. Behovet av attkunna omstationera tjänstemän har visat sig vara särskilt stort inomutrikesförvaltningen, försvarsmakten och SJ. Ett sådant behov har ocksåframträtt i samband med omlokalisering av statlig verksamhet. Med debegränsningar som följer av allmänna arbetstidslagen (1970:103, ändrad senast1975: 728) och av avtal om undantag från lagen är tjänstemannen också skyldigatt efter förmans bestämmande utföra övertidsarbete och jourtjänst. Attlydnadsplikten enligt 10 § inte medför någon skyldighet att utföra 1975/76:105 Bilaga2 213 enlagstridig handling eller att lyda en order som uppenbart inte har med tjänstenatt göra torde följa redan av allmänna rättsgrander (jfr även t. ex. 8 §polisinstruktionen 1972: 511). Berör ordern ett avtalsreglerat område påsådant sätt att tjänstemannen tvingas åsidosätta vad som åligger honom enligtkollektivavtal eller utföra vad som inte ankommer på honom enligt avtalet, kanhan också vägra att lyda ordern. Genomen ändring i 3 § har frågor om ledning och fördelning av arbetet gjorts iprincip avtalstiUåtna fr. o. m. . Bestämmelsen i 10 §lämnades därvid utan ändring. Ensärskild straffsanktionerad lydnadsplikt gäller för krigsmän enligt 21 kap. 1och 2 §§ . Om krigsman vägrar eller underlåter att lyda förmansbefallning, kan han dömas till disciplinstraff eller fängelse. Samma påföljdgäller för det fall att han i stället otillbörligen uppehåUer befallningensfullgörande. Som krigsmän anses bl, a, de som är anställda inom försvarsmaktensom officerare eller meniga. Regeringen får vidare förordna att även andraanställda vid försvarsmakten skall anses som krigsmän i mening(21 kap. 20 § ). Så har skett i kungörelsen (1968: 333) ominnebörden i rättsligt hänseende av begreppen krigsmakten och krigsman. Enligtde allmänna grunderna för arbetsrätten anses f. n. inom den privata sektorn avarbetsmarknaden att en arbetstagares arbetsskyldighet följer direkt avarbetsavtalet utan att frågan behöver ha fått en uttrycklig reglering iavtalet. I den mån annat inte har avtalats, anses arbetsgivaren ha rätt attleda och fördela arbetet på det sätt han finner bäst, ARKmenar att grunden för statstjänstemannens lydnadsplikt på det avtalsbaraområdet i princip måste sökas i arbetsavtalet, sedan frågor om arbetets lednmgoch fördelning och därmed om åligganden i tjänsten genom nämndalagändring i princip har hänförts till det avtalsbara området, I avsaknad avuttryckliga regler i arbetsavtalen rörande tjänstemännens plikter finns enligtARK anledning räkna med att anställningsavtalen kommer att anses i vissutsträckning ha hämtat sitt pliktinnehåll från det pliktsystem som tidigaresanktionerades av ämbetsansvaret. Därutöver får man enligt ARK söka vägledningi de allmänna principer rörande arbetsskyldighetens omfattning och rörandearbetstagares pUkter i övrigt som har vuxit fram på den privata arbetsmarknaden. ARKvUl emellertid se hela det offentliga anställningsförhållandet som grandat påavtal. Förekommande lydnadsplikt och arbetsskyldighet bör enligt ARK anses hasin grund i avtal även i fall där arbetsgivaren med stöd av 3 § StjL skallkunna förfoga över viss arbetsledningsfråga. ARK föreslår därför att densärskilda regleringen i 10 § upphävs. På det område som även vid tUlämpningav 3 § blir fritt för avtal, torde enligt ARK de principer för bedömande avarbetsskyldighetens omfatt- 1975/76:105 Bilaga 2 214 ningsom gjort sig gällande på den privata arbetsmarknaden komma att vinna inträde.I avsaknad av uttryckliga avtalsbestämmelser får i kollektivavtalsbundnaförhåUanden ramen för myndighetens verksamhet och tjänstemannens allmännayrkeskvalifikationer antas bli avgörande för omfattningen av denna skyldighet(jfr AD:s dom 1929 nr 29). Träffas avtal i arbetsskyldighetsfrågoma, bliremeUertid enligt ARK läget ett annat. Den centrala betydelsen av den nyaavtalsfriheten enligt 3 § och av avskaffandet av 10 § är, menar ARK, att manöppnar dörren för förhandlingar och avtal i hithörande frågor och att manhärigenom gör det möjUgt att även inom den offentliga sektorn tillämpa detregelsystem, som med sikte på bl. a. frågor rörande arbetets ledning ochfördelning byggts upp i FKL. Under remissbehandlingen har ARK:s förslag, alt densärskilda regleringen av lydnadsplikten i StjL skall upphävas, godtagits av deanställdas organisationer och av flera statsmyndigheter. Några myndighetermenar dock att denna reglering bör behållas. De pekar på att det med hänsyntill att myndigheternas verksamhet och organisation fortlöpande undergårförändringar och till att denna verksamhet måste fullgöras i enlighet med RFoch andra författningsbestämmelser hittiUs har ansetts nödvändigt attmyndigheterna, utan inskränkningar genom avtal och utan rätt förarbetstagarsidan att vidtaga slridsåtgärder, kan bestämma om dearbetsuppgifter varje tjänsteman skaU utföra, om ändring av dessaarbetsuppgifter och om tjänstgöringsort och verksamhetsområde. Det sättsdärför i fråga, om inte reglerna i 10 § bör behållas, i varje fall i den mån degäller frågor som rör myndighets verksamhet eller andra frågor som enligt denav ARK föreslagna utformningen av 3 § eller annars skall vara undantagna frånavtalsområdet. Föregen del får jag anföra följande. Det synes f, n, råda en viss osäkerhet om hur långtregleringen i 10 § sträcker sig. Frågan saknar emellertid enligt min meningbetydelse i detta sammanhang. Intresset bör i stället knytas till frågan huruvidaman på det statliga området behöver särskilt reglera frågor om åligganden itjänsten i offentligrättslig ordning på sätt som har skett i 10 §, För att rätt kunna bedöma behovet av särskildaoffentligrättsliga föreskrifter i fråga om allmänna åligganden i tjänsten börman söka klargöra hur förhållandena, med godtagande av mitt förslag i övrigt,skulle komma att gestalta sig utan sådana föreskrifter. Det följer redan av avtalsrättens allmänna grunderatt en arbetstagare är skyldig att utföra det arbete som han har åtagit sig idet anstäUningsavtal som gäller för honom och att han även i övrigt har attuppfylla de särskilda åligganden som får anses innefattade i tjänsten.Arbetstagaren är dessutom skyldig att utföra även armat arbete som står inaturligt samband med arbetsgivarens verksamhet och som kan anses falla inomarbetstagarens allmänna yrkeskvalifikationer (jfr AD:s anförda 1975/76:105 Bilaga 2 215 dom1929 nr 29), På den stafliga sektorn torde detta gälla oavsett om arbetetutförs i den egna tjänsten eller som vikarie för annan. Åliggandena varierar naturligtvis från tjänst tilltjänst och från en verksamhetstyp tiU en annan. Sålunda måste det i mångatjänster anses ligga en ganska långt gående skyldighet att åtlydakommenderingar av den art som behövs för att myndighetens olika uppgifter skallkunna fullgöras, även om inte detta sägs uttryckligen i anställningsavtalet. Behovetatt utnyttja kommenderingar är naturligtvis särskilt framträdande vid vissamyndigheter, t, ex, inom försvaret och polisväsendet. Jag har i det föregående slagit fast, att detankommer på de politiska organen eUer myndighet som de bestämmer att besluta ommyndighels verksamhetsort, I det statliga ansläUningsavtalet måste därför ansesingå även en skyldighet för den anställde att "följa med", om detallmänna beslutar om en omlokalisering av hans anställningsmyndighet. Naturligtvisär han dock i en sådan situation oförhindrad att i stället lämna tjänsten efteregen uppsägning. Under vissa förutsättningar kan han också begära alt få bliomplacerad till annan statiig anställning (jfr omplaceringsförordningen 1974:1006), Jag vUl i sammanhanget också erinra om att en arbetstagare naturligtviskan få andra arbetsuppgifter på grund av omplacering vid arbetsbristbeträffande hans diltillsvarande arbetsuppgifter eUer på grund av att han intelämpar sig för de uppgifter som han innehar. Avtal kan som har framgått av det föregående naturligtvisinte träffas om sådana åligganden som kan finnas reglerade i tvingande lag. Hararbetsskyldigheten i annat fall uttryckligen reglerats på visst sätt i avtal,gäller naturligtvis den regleringen. Har avtal ännu inte träffats i frågan,gäller i stället den administrativa reglering som kan finnas, I sista hand fårledning hämtas från den tillämpade ordningen för berörd arbetstagarkategori. Det gäller alltså nu att med utgångspunkt i denskisserade ordningen pröva behovet av en särskild lagreglering av frågan omstatstjänstemännens allmänna åligganden i tjänsten. Här bör då erinras om attenligt mitt förslag en särskUd lagreglering och annan offentligrättsligreglering som hänger samman med den statliga verksamhetens särart alltjämtkommer att finnas kvar i en del ämnen som visserligen inte direkt reglerarfrågor om åligganden men som ändå har en klar anknytning tiU det offentligaanställningsförhållandet, t, ex, frågor om tjänstetillsättning. Jag vill vidareframhålla att det f, n, inte finns någon offentligrättslig reglering avarbetsskyldighetsfrågor på det kommunala tjänstemannaområdet i allmänhet.Något behov av en sådan reglering har inte heller påståtts föreligga. Del nu presenterade reformförslaget på detoffentliga området har utformats med beaktande bl. a. av den politiskademokratins krav. 1975/76: lOS Bilaga 2 216 kravkan enligt min mening tiUgodoses även om den särskilda, offentligrättsligaregleringen i 10 § av frågor om åligganden i statlig anställning inte fårnågon motsvarighet i den nya lagen. Med hänsyn härtill och tUl det starktuttalade kravet från de offentiiganställdas organisationer att i ökad grad fåträffa avtal om tjänsteåligganden ansluter jag mig tUl ARK:s förslag i aktueUtavseende. Således bör den särskilda regleringen i 10 § slopas. Det har från en del håll hävdats att ett sådantslopande skulle få ogynnsamma konsekvenser för försvarsmaktens del. Underremissbehandlingen har sålunda krav på ett bibehållande av enoffentligrättslig reglering i denna del rests främst från militär sida, ÖBhävdar exempelvis att det allmännas krav på lydnad och arbetsprestation inomförsvaret skulle motivera en särskild lagreglering av frågan. Jag vill i detta sammanhang först hänvisa tiU detstraffansvar för brott mot lydnadsplikt av krigsman som följer av 21 kap, 1 och2 §§ . Ett slopande av den offentligrättsliga regleringen av lydnadsplikteni 10 § medför inte något hinder mot att tillämpa ett sådant straffansvar äveni fortsättningen. Ätt redan arbetsavtalet inom bl, a, försvarets område fåranses innebära ett åtagande från tjänstemannens sida att även under normala,fredliga förhållanden följa de order och föreskrifter som har tillkommit föratt möjliggöra verksamheten har jag redan framhållit.