prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — Komnuttéförslagetatt slutlig förvaltare skall utses av konkursdomaren är därför väl förenligtmed de ökade kvalifikationskrav jag har föreslagit i fråga om förvaltarskap (seavsnitt 5.3.1). En reform i enlighet med kommittéförslaget ligger också i linjemed vad jag har anfört om behovet av samhällelig insyn i konkursförfarandet(jfr avsnitt 5.2.3). TUI förmån för ett system där slutlig förvaltare utses avkonkursdomaren talar också andra skäl. En sådan ordning torde vara bäst ägnadatt främja tilltron till förvaltarens opartiskhet. Förslagets betydelsehärvidlag får dock inte överdrivas. Det kan naturligen även medkommittéförslaget uppstå situationer då vissa borgenärer känner sigförfördelade. Enligt min mening innebär emellertid förslaget ett steg i rättriktning när det gäller att främja kravet på att förvaltaren skall haborgenärernas förtroende. Jag vill särskilt påpeka att den jakt på fullmaktersom förekommer i vissa konkurser blir av väsentligt mindre intresse omförslaget genomförs. Jag är därför beredd att ansluta mig tillkommittéförslaget i fråga om utseende av slutlig förvaltare. 1 likhet med fleraremissinstanser vill jag betona vikten av att konkursdomaren iprincip gör en prövning av omständighetema i varje särskilt fall och intefaller tillbaka på en slentrianmässig rutin. Några remissinstanser, bland dem RSV, ifrågasätter om intesystemet med interimsförvaltare kan slopas, om kommitténs förslag i fråga omutseende av slutlig förvaltare genomförs. För egen del har jag svårt att se några egentliga nackdelarmed systemet. Genom att definitiv förvaltare inte utses förrän vid förstaborgenärssammanträdet vinner man den fördelen att kunna höra borgenärerna isaken. Konkursboets omfattning och beskaffenhet har hunnitklarna så att man säkrare kan bedöma vilken insikt och erfarenhet uppdragetkräver. Till det första borgenärssammanträdet kan också komma framomständigheter som gör att den tidigare interimsförvaltaren inte bör utsesdärför att hans opartiskhet kan sättas i fråga. Jag anser därför övervägandeskäl tala för att komnutténs lösning bör godtas. Givetvis är det i första hand de borgenärer, som varkenhar sin rätt tryggad eller kan anses uteslutna från varje praktisk möjlighetatt få utdelning, vilka har det egentliga intresset av hur förvaltningenbedrivs. Konkursdomaren har därför anledning att fästa särskilt stor vikt vidsådan borgenärs uppfattning, särskilt om deimes fordran är betydande. 1975/76:210 188 utesluter emellertid inte att även andra borgenärers uppfattningkan vara värda att beakta. Jag är inte beredd att, som har ifrågasatts underremissbehandlingen, föreslå någon särskild lagregel om vilka borgenärer somskall ha inflytande över frågan om utseende av förvaltare. När det särskiltgäller vissa frågor om hörande av representant för statsverket anser jag detsjälvklart att kronofogdemyndighetens mening regelmässigt bör inhämtas, omstatsverket har beaktansvärda fordringar i konkursen. Inte heller på dennapunkt anser jag någon särskild regel behövas. 1 specialmotiveringen till 42 §återkommer jag till frågan om hörande av borgenärerna innan förvaltare utses. 5.4 Kostnader för reformen Koinmittébetänkandetinnehåller ingen närmare beräkning av det ekononuska utfallet av det förenkladeförfarandet. I betänkandet redovisas i stället vilka kostnader det allmänna kanväntas få svara för, om advokatalternativet eller ett renodlatkronofogdealtemativ väljs. Innan jag går närmare in på de av konunittén utfördaberäkningarna vill jag nämna att de grundas på penningvärdet ochutgår från antalet avslutade konkurser, 3.686. Det kan också påpekasatt beräkningama för de två altemativen inte är direkt jämförbara. F.n. svarar samhället för konkurskostnader endast i vissaav fattigkonkursfallen. Det rör sig främst om kostnaden för god man när statensom borgenär ansökt om konkursen. Dessa kostnader beräknar kommittén till700.000 kr. Härutöver gäller det konkursdomarens kostnader förkungörelse m.m. i de fall då dessa kostnader inte kan tas ut ur boet och annanborgenär än staten inte skall svara för dem. Dessa kostnader beräknarkonunittén till . HärtUl kommer att i vissa tillgångslösakonkurser som uppstår på ansökan av gäldenär jurist vid allmän advokatbyråbmkar förordnas till god man. Någon ersättning för uppdraget tUlfaller normaltinte advokatbyrån. Samhällets kostnader i denna del beräknar kommittén till150.000 kr. Enligt komnutténs beräkningar konuner statsverkets ansvarför konkurskostnader med advokataltemativet att öka med cirka 450.000 kr.inklusive kostnader hos konkursdomaren m.m. Beräkningama förkronofogdealtemativet är enligt kommittén mer osäkra. Konkursuppgiftema skullehos kronofogdemyndighetema kräva sammanlagt omkring 25.500 arbetstimmar om året.Härav skulle i runda tal 11.200 timmar falla på kronofogdepersonal, 11.400timmar på exekutiv personal och resterande 2.9(X) timmar på biträdespersonal.På grundval härav beräknar kommittén lönekostnaderna till 1.080.000 kr. Kronofogdemyndighetemas anslag skulleemellertid enligt kommittén inte behöva ökas med summan av nämnda belopp,eftersom viss överkapacitet kan tas i anspråk. För större delen av de Prop.1975/76:210 189 angivna kostnaderna bör enligt kommittén statsverket kunnafå täckning genom medel från konkursbona eller från ansvarig borgenär. TiU deangivna kostnadema skall även beträffande kronofogdealternativet läggaskonkursdomårens kostnader, . Vissaremissinstanser, de flesta på kronofogdesidan, menar att kommitténs beräkningarav kostnadema för kronofogdealternativet är alltför optimistiska. Det framhållssärskilt att behovet av personalförstärkning är större än som har antagits ibetänkandet och att någon personalreserv totalt sett inte finns inomkronofogdemyndigheterna. För egendel vill jag betona att kostnadsberäkningama kring den nu föreslagna reformenmed nödvändighet måste bli osäkra. En osäkerhetskälla ligger redan isvårigheten att bedöma den framtida konkursfrekvensen (jfr avsnitt 5.1). Jaganser det emellertid rimligt att låta antalet avslutade konkurser,4.563 stycken, bilda en utgångspunkt. Detta antal är högre än detkomnuttén har räknat med. För att uppnå kostnadsläge från det som gälldenär kommittéförslaget kom till måste också ett betydande påslag göras. Mot den angivna bakgrunden får statsverkets nuvarandeansvar för konkurskostnader antas uppgå till mer än 1,5 milj. kr. om året.Advokataltemativet skulle med kommittémajoritetens beräkningsgrunder leda tillatt de sammanlagda förvaltningskostnaderna för de konkurser som skallhandläggas enligt den enklare ordningen uppskattningsvis blir mellan 4 och 5milj. Till helt övervägande del avser summan advokatarvoden. Avbeloppet kan mer än hälften antas bli täckt av konkursbona och av enskUdaborgenärer. kostnadsansvar torde begränsa sig till en summa mellan2 och 2,5 milj. kr. Kostnadernaför det modifierade kronofogdealtemativ, som jag har förordat i det föregåendekan på grundval av beräkningar, som f.n. pågår inom RSV, bedömas inte bli likastora som för kommitténs advokatalternativ. Att departementsförslaget sålundaenligt min uppfattning måste bli billigare än advokatalternativet hänger främstsamman med de praktiska fördelar som är förenade med kronofogdealtemativet.Till dessa fördelar hör bl.a. att kronofogdemyndigheten normalt har godakunskaper om gäldenären och dermes ekonomiska förhållanden redan när konkursenbeslutas och att myndigheten också har stor erfarenhet av indrivningsarbete,försäljning av egendom, behandling av skattefordringar m.m. Också det närasambandet mellan konkursförvaltningen och kronofogdemyndighetemas uppgiftermed specialexekution och med den statliga lönegarantin talar för att kostnadernablir lägre. En annan mycket viktig omständighet som talar i samma riktning äratt myndighetemas kontors-och bokföringsresurser är väl avpassade för deuppgifter som kan komma i fråga. Konkursuppgiftema kan också ges till personalsom varken är över-eller underkvalificerad för uppgiften genom attförvaltningsarbetet delas upp mellan kronofogdepersonal och exekutiv personal.Någon motsva- 1975/76:210 190 rande personalklyvning förekommer normalt inte påadvokatbyråerna. Genomsnittligt sett torde de konkurser som handläggssom fattigkonkurser bli mer kostnadskrävande . Såvitt gäller dehelt tillgångslösa fallen kommer några häremot svarande ekonomiska vinster inteatt göras. Om tillgångar konuner fram kan dock borgenärskretsen som sådankonuna i bättre ställning, antingen genom att boet förslår till utdelning ellergenom att tillgångarna i vart fall får tas i anspråk för bestridande avkonkurskostnadema. Det går inte att närmare ange hur stora belopp det kan blifråga om. Man kan emellertid räkna med att staten som den i allmänhet störsteborgenären kommer att tillföras inte obetydliga medel. 1 fråga om de konkurser som handläggs enligt deordinära reglema men som i fortsättningen beräknas bli handlagda enligt denenklare ordningen blir förfarandet normalt mindre kostnadskrävande än . Jagvill bl.a. påpeka att kostnaderna för rättens ombudsmans medverkan i dessakonkurser f.n. torde uppgå till omkring en milj. kr. och att de ökadeuppgifterna för konkursförvaltama inte torde ta i anspråk tillnärmelsevis såstora summor. En stor del av de belopp som i nu ifrågavarande konkurser frigörsför utdelning tillfaller givetvis statsverket som borgenär. Såvitt gäller de konkurser, som enligt gällande regleravskrivs som efterföljande fattigkonkurser enligt 186 § KL, sker ingaväsentliga förändringar när det gäller kostnadema. I enlighetmed vad jag nu har anfört har inom upprättats förslag tiU 1. lag om ändring i konkurslagen(1921:225), 2. lag om ändring i jordabalken, 3. lag om ändring i lagen (1921:244)om utmätningsed, 4. lag om ändring i lagen (1970:741)om statlig lönegaranti vid konkurs, 5. lag om ändringi lagen (1971:494) om exekutiv försäljning av fast egendom, 6. lag om ändringi lagen (1971:500) om exekutiv försäljning av fartyg m.m. Förslaget under 4 har upprättats i samråd med chefen förarbetsmarknadsdepartementet. 1975/76:210 191 6.1 Förslaget till lag om ändring i konkurslagen(1921:225) Deändringar i KL som föreslås innefattar dels en genomgripande reformering avnuvarande bestämmelser om fattigkonkurs i 9 kap., dels vissa ändringar ochtiUägg i övriga delar av lagen. Jag vill påpeka att revisionen syftar till atti materiellt hänseende åstadkomma en bättre ordning i fråga om framför allthandläggningen av mindre konkurser. Den redaktionella överarbetningen har avskäl som jag berört i prop. 1975:6 (s. 149) getts en mera begränsad räckvidd.Enligt min mening torde de praktiska ölägenheter som är förenade med en sådanlagstiftningsmetod få godtas. Rubriken till 9 kap. har f.n. lydelsen "Huru förfarasskall, då konkursbo ej förslår till bestridande av konkurskostnadema".Kommittén föreslår att rubriken ändras till "Förenklad konkurs m.m.".För egen del förordar jag att 9 kap. rubriceras "Särskilda bestämmelser omhandläggning av mindre konkurser". 19 § Paragrafen upptar de grundläggande bestämmelserna omvad konkursdomaren har att iaktta när beslut om konkurs har meddelats. Dessabestämmelser blir inte direkt tillämpliga om konkurs skall handläggas enligtden enklare ordningen i 9 kap. En erinran härom har tagits in i ett nytt fjärdestycke i paragrafen (jfr även 185 §). 40 b § Enligt nuvarande första stycket i paragrafen,vilken innehåller de processuella reglerna om återvirming, påkallas återviimingav förvaltaren genom väckande av talan vid allmän domstol, genom anmärkning motbevakning eller genom invändning mot annat yrkande som framställs motkonkursboet. Om förvaltaren inte vill påkalla återviiming och inte heller ingårförlikning i saken, får borgenär påkalla återvinning genom väckande av talanvid allmän domstol. En förutsättning härför är dock att borgenären har bevakatfordran i korUcursen. Som jag har nämnt i den allmänna motiveringen skall sanunamaterieUa bestänunelser gäUa oavsett i vilken form konkursen handläggs (jfr 185§ tredje stycket). Kravet i 40 b § på att borgenär skall ha bevakat sin fordranför att ha rätt att föra återvinningstalan kan dock inte upprätthållas såvittavser de konkurser som handläggs enligt den enklare ordningen. Kommittén harföreslagit att detta löses genom att i 9 kap. tas in en bestämmelse om att vidåterviiming villkoret att borgenär har bevakat fordran inte skall tillämpas(185 a § tredje punkten kommittéförslaget). Enligt min mening är det docklämpligare att i 40 b § slopa kravet att fordran skall ha bevakats. Denformella utvidgningen av kretsen av taleberättigade borgenärer som skerhärigenom torde vara utan praktisk betydelse. 1975/76:210 192 förslaget har därför orden "som bevakat fordran ikonkursen" fått utgå ur paragrafens första stycke. Jag vill tillägga att den särskUda regel angående tidenför väckande av återvinningstalan som i kommittéförslaget har tagits upp i 185a § tredje purUcten sista meningen inte längre behövs, sedan de grundläggandereglema om beräkning av sådan tid har gjorts om i samband med reformen avåterviimingsinstitutet (se prop. 42 § I denna paragraf anges vilka kvalifikations- ochbehörighetskrav som skall gälla i fråga om förvaltare. Enligt paragrafens första stycke skall korUcursförvaltarenha den insikt och erfarenhet som uppdraget kräver, åtnjuta borgenärernasförtroende samt även i övrigt vara lämplig för uppdraget. I fråga om dennärmare innebörden av dessa rekvisit får jag hänvisa till vad jag har anfört iden allmänna motiveringen (avsnitt 5.3.1). I paragrafens andra stycke sägs att den som är anställdvid domstol inte får utses till förvaltare. Derma regel överensstämmer i sakmed vad som gäller. Kvalifikations- och behörighetskraven gäller såvälinterimsförvaltare som slutlig förvaltare vid ordinär konkurs. Enligt 43 §skall konkursdomaren utan dröjsmål utse interimsförvaltare. Som jag harpåpekat i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.3.2) bör till sådan förvaltareutses någon som kan antas vara lämpad även såsom slutlig förvaltare.Kvalifikations-och behörighetskraven gäller i princip också när konkurs skallhandläggas enligt den enklare ordningen och arman än kronofogdemyndighet skallvara förvaltare (se 185 a § första stycket andra meningen). Skadeståndslagens (1972:207) regler om skadeståndsansvar isamband med fel eller försummelse vid myndighetsutövning saknar vid ordinärakonkurser aktualitet (jfr prop. 1972:5 s. 507). Konkursförvaltare kan dockgivetvis bli personligen skadeståndsskyldig för fel eller försummelse. Nuvarande bestämmelser i 42 § andra stycket om obehörighetpå grund av ådömd straffpåföljd m.m. har utmönstrats såsom föråldrade. Om någon omständighet som utgör hinder mot att en personutses till konkursförvaltare skulle inträffa i fråga om en redan utseddförvaltare, skall han entledigas (se 80 §). 45 § I denna paragraf anges hur sluriig konkursförvaltareskall utses vid ordinär konkurs. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.3.2. Enligtförsta meningen i paragrafen skall den slullige förvaltaren utses avkonkursdomaren vid första borgenärssammanträdet. Innan kordcursdomaren utserförvaltare skall han höra de borgenärer som personligen eller genom ombud harinfunnit sig vid sammanträdet. Borgenär som inte kan inställa sig är naturligenoförhindrad att skriftligen ange sina synpunkter iförvaltarfrågan. Den angivna ordningen skall gälla även i 1975/76:210 193 sådana fall då flera slutliga förvaltare utses (se 41 och52 §§). Om konkursförvaltningen skall vara delad, skall konkursdomaren enligtandra meningen i paragrafen utse slutlig förvaltare för varje del avförvaltningen. I det nuvarande tredje stycket ges en regel för det fallet attingen borgenär infinner sig vid första borgenärssanunanträdet. Förvaltare skalldå utses av konkursdomaren. Någon motsvarande föreskrift har inte tagits med iförslaget. Det är givet att den omständigheten att inga borgenärer har infunnitsig vid sammanträdet inte skall föranleda uppskov med tillsättandet av slutligförvaltare. 46 § Paragrafenirmehåller regler om val av granskningsmän. En redaktionell justering hargjorts i paragrafens första stycke av hänsyn till de nya reglema 145 § omutseende av förvaltare. 47 § I paragrafensägs f.n. att borgenär, som har utsetts till förvaltare eller granskningsman,inte får undandra sig uppdraget utan giltigt skäl. Konunittén föreslår attparagrafen utgår med hänsyn till de nya reglerna om utseende av förvaltare ochmed hänsyn till att det knappast torde förekomma att granskningsman utses motsin vilja. Jag delar kommitténs uppfattning på denna punkt och förordar såledesatt bestämmelsen upphävs. 48 § I paragrafen,vilken behandlar frågor om utökning av antalet förvaltare under konkursens gång,har gjorts en redaktionell justering i första stycket av hänsyn till de nyareglerna i 45 § om utseende av förvaltare. 49 § Paragrafenbehandlar frågor om utseende av efterträdare till förvaltare ellergranskningsman som avgår. Även i derma paragraf har vidtagits en redaktionelljustering av hänsyn till de nya reglerna i 45 §. 1paragrafen har dessutom tillagts ett nytt tredje stycke, som i sak motsvararnuvarande 187 §. En mindre justering har härvid gjorts med hänsyn till attkonkursdomaren enligt 187 § andra stycket i departementsförslaget har berettsmöjlighet att utan anmälan av förvaltare ta initiativ till avskrivning avordinär konkurs, när boet inte kan antas räcka till betalning avkonkurskostnaderna och eventuella massaskulder. Med "fråga uppkomnut omavskrivning av konkursen enligt 187 §" avses dels det fallet attförvaltaren har gjort sådan anmälan som sägs i första stycket av sist-nänmdaparagraf, dels det undantagsfallet att fråga om avskrivning har aktualiseratspå annat sätt. 50 § Denna paragraf innehåller regler om förvaltningensbedrivande i vissa fall då förvaltaren har avgått eller har förhinder. Paragrafens första stycke avser endast slutlig förvaltare. Det är med andra ord bara tiden efter första borgenärssammanträdet som är aktuell. 13 1975/76. 1975/76:210 194 skett på denna punkt. Härutöver har en redaktionelljustering gjorts av hänsyn till de nya reglema i 45 § om utseende avförvaltare. 51 § Enligt paragrafens nuvarande lydelse skallförordnande för förvaltare utfärdas av konkursdomaren. Bestämmelsen skall sesmot bakgrund av gällande regel att borgenärema väljer förvaltaren. Meddet nya systemet för utseende av förvaltare bör bestänunelsen utgå ur KL. 54 § Paragrafen reglerar vissa av förvaltarensskyldigheter i samband med konkursutbrott. I paragrafens första stycke ges bl.a. regler om bouppteckning vid ordinär konkurs. Dessa blir genom hänvisning i 185 b § första stycket tillämpliga även när konkurs handläggs enligt den enklare ordningen. Vid båda handläggningsformerna kan det för tillämpning avlönegarantin vara av värde att bouppteckningen innehåller uppgift om huruvidaskuld avser lön eller pension. Detta gäller inte minst när tillämpningav 7 §andra stycket lönegarantilagen blir aktuell. Enligt det lagrummet ankommer detpå konkursdomaren att när fråga uppkommit om avskrivning av konkursen enligt187 § KL underrätta kronofogdemyndigheten i gäldenärens hemortskommun om detfinns anledning anta att fordran som omfattas av lönegarantin kan görasgäUande. I överensstämmelse med kommittéförslaget har därför iparagrafens första stycke gjorts det tillägget att förvaltaren ibouppteckningen skall ange i vad mån skuld avser lön eller pension. Härutöverhar gjorts vissa redaktioneUa justeringar. 55 § I paragrafen anges förvaltarens skyldighet attgenom en förvaltar berättelse underrätta konkursdomaren om boets tillstånd m.m. Kommittén föreslår att förvaltaren utöver vad som nugäller åläggs att i förvaltarberättelsen särskilt anmärka, om egendom harfrångått gäldenären under sådana förhållanden att den kan bli föremål föråterviiming. Förslaget överensstämmer med vad som har föreslagits i fråga ommindre konkurser. Det ligger också i linje med den reform som har skett beträffandeåtervinningsinstitutet. Även jag kan ansluta mig till förslaget, som hargodtagits av samtliga remissinstanser. Den av kommittén föreslagna bestämmelsenhar tagits upp i departemensförslaget utan ändring i sak. 58 § Enligt nuvarande första stycket första meningen iparagrafen skall pengar som flyter in under förvaltningen, i den mån de intebehövs för betalning av löpande utgifter, av förvaltaren inom sättasin i bank mot ränta på konkursboets räkning. Banken skall godkännas av rättensombudsman. Kravet på sådant godkännande har utgått i förslaget. Anledningen ärfrämst att det har synts praktiskt att låta regleringen i första stycket förstameningen bli i huvudsak tUlämplig också i mindre konkurs. 1975/76:210 195 där någon rättens ombudsman inte finns. Även frånsettdetta synes ett krav på att rättens ombudsman skall godkänna den bank somförvaltaren vill anlita numera vara överflödigt. I praktiken torde det sällanförekomma att förvaltaren inhämtar uttryckligt godkännande från rättensombudsman i förevarande hänseende. 88 § I paragrafen ges regler angående gäldenärenspersonliga rörelsefrihet under konkursen. Nuvarande ordning innebär attkonkursgäldenären, innan konkursbouppteckningen har beedigats enligt 91 §,inte får bege sig bort från sin bosättningsort utan samtycke av rättensombudsman. under konkursen krävs sådant samtycke endast om gäldenärenvill bege sig längre bort än att han kan inställa sig inom . Komnuttén menar att de uppgifter som enligt paragrafenf.n. ankommer på rättens ombudsman utan olägenhet i stället bör kunna fullgörasav förvaltaren. I praktiken torde det enligt kommittén regelmässigt vara hansom har det reella avgörandet i här avsedda frågor. Genom att uppgifterna försöver från rättens ombudsman till förvaltaren kan regleringen också vinnatillämpning i mindre konkurs. Konunittén påpekar att vid tillämpningen avreglerna förvaltaren givetvis bör ta hänsyn bl.a. till beskaffenheten av denaktuella konkursen. Förslaget har vid remissbehandlingen diskuterats av någrainstanser. anser i och för sig välgrundat att förvaltarenövertar rättens ombudsmans befogenhet att bestänuna gäldenärens personligarörelsefrihet. Tingsrätten ifrågasätter emeUertid om paragrafens innehåll äranpassat till nutida förhållanden. och en kronofogdemyndighetifrågasätter däremot om inte förvaltaren också bör ha rätt att när han anserdet behövligt omhänderta gäldenärens pass. Enligt min mening kan kommittéförslaget godtas. Vadremissinstanserna har anfört ger mig anledning att erinra om att nuförevarande etapp av reformarbetet på konkursrättens onuåde har ett begränsatsyfte. Det saknas underlag för att nu pröva det materiella innehållet iparagrafen. Frågor om vilken ställning gäldenären skall ha under konkursenövervägs f.n. av konkurslagskommittén. 90 § Enligt paragrafen i dess nuvarande lydelse skallrättens ombudsman, innan han meddelar beslut i fall, som avses i 88 eller 89 §,höra förvaltaren. Om förvaltaren eller gäldenären är missnöjd med ombudsmannensbeslut, får frågan hänskjutas till konkursdomarens prövning. Kommittén anser att om 88 § ändras på berörda sättockså 90 § måste ändras. Enligt kommitténs mening bör i ett första stycke avparagrafen sägas att om gäldenär i fall som avses i 88 § är missnöjd medförvaltarens beslut, frågan får hänskjutas till konkursdomarens prövning. Innankonkursdomaren meddelar sitt beslut skall han enligt förslaget höra 1975/76:210 196 Den sistnämnda bestämmelsen blir enligtkommittén tiUämplig endast i ordinär konkurs. Enligt kommittén bör i fråga omfall som avses i 89 § den nuvarande regleringen alltjämt gälla men tas upp iett nytt andra stycke. De av kommittén föreslagna bestämmelsema har tagits upp idepartementsförslaget utan ändring i sak. Jag vill påpeka att förvaltaren ifrågor som avses i 88 § lämpligen bör meddela sitt beslut skriftligen medangivande av att gäldenären enligt 90 § kan hänskjuta frågan till konkursdomarensprövning, om han är missnöjd.