prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — Den ena ersättningen kan avse en begränsad period,medan den andra avser återstående livstid. Endasi lill den del ersättningarnakan anses gälla skall de samordnas. 1 de fall när skadeståndet bestäms tUl engångsbelopp harman i regel utgått frän en uppskattad periodisk ersättning. Denna uppskattadeersättning kan, innan den kapitaliseras, reduceras med en periodisksamordningsförmån. Tänkbart är också att reducera engångsbeloppet med detkapitaliserade värdel av den periodiska ersättningen. 1 lagtexten föreskrivs alt samordningsförmånen avräknasvid skadeståndets bestämmande. Detla innebär att någon skadeståndsskyldighetinte föreligger för belopp som avräknas. Regress kan alltså inte ulövas i frågaom sådant belopp. Detla gäller vare sig den som utgivit samordningsförmånenåberopar sig pä egen rätt, exempelvis reglerna i 25 § andra stycket lagen(1927:77) om försäkringsavtal, eller han hänför sig lill en överlåtelse frånden skadelidande. I försia stycket första punkten behandlassocialförsäkringsförmåner. 1 blickpunkten kommer främst förmåner enligt lagenom allmän försäkring och lagen om yrkesskadeförsäkring. Uiöver de förmåner somär obligatoriska medger dessa lagar att vissa försäkringar tecknas frivilligt.Vissa personer med små inkomster, främst hemmavarande make och studerande, kanförsäkra sig enligt 21 kap. lagen om allmän försäkring för sjukpenning ellersjukpenningtillägg lill mindre belopp. För denna försäkring utgår statsbidraguiöver egna avgifter. Enligt lagen om yrkesskadeförsäkring kan frivilligförsäkring meddelas för sådana olycksfall i arbeie, som inle omfattas av denobligatoriska yrkesskadeförsäkringen, och för olycksfall ulom arbete. Kostnaden för frivillig försäkringenligl lagen om yrkesskadeförsäkring betalas av försäkringstagaren och beräknasefter försäkringstekniska grunder. Den omständigheten all det allmänna erbjudervissa frivilliga försäkringslösningar bör enligl min mening inle föranleda attdessa behandlas på annat sätl än andra friviUiga försäkringar. Tvekan kan endastråda om den frivilliga sjukförsäkringen med hänsyn tiU alt denna delvisbekostas av statsbidrag. Jag anser del emellertid enklast alt ocksä dennabehandlas som privat försäkring. Till följd av det sagda har försia punklenulformais sä, att den omfatlar endasi obligatorisk försäkring. De frivilligaförsäkringar som jag nu har talat om kan emellertid komma att beakias enliglandra stycket. Samordningen enligt försia stycket första punkten omfattarsäväl periodiska förmåner som engångsbelopp. Samordningsbara ersättningar iform av engångsbelopp förekommer f. n. endast när periodisk förmån har byttsut. Ulbyte kan ske dels i vissa fall när den berättigade är bosatt ulomlands(15 kap. 3 § lagen om allmän försäkring och 30 § lagen om yrkesskadeförsäkring),dels i vissa andra faU enligt 16 § lagen om yrkesskadeförsäkring. Del ärtänkbart atl engångsersättningar enligl lagen om yrkesskadeförsäkring iframtiden kommer alt bli vanligare. I de undantagsfall där skadestånd i form avlivränta skall samordnas med engångsersättning enligl någon av de angivnalagarna torde det vara lämpligast all räkna om engångsbeloppet till periodiskersällning. Vissa lillägg till allmän folkpension utgår på grund avsärskilda lagar, nämligen lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunallbostadslillägg till folkpension och lagen (1969:205) om pensionstillskott (jfr9 kap. 6 § lagen om allmän försäkring). Sisinämnda förmån bör som kommitténanfört behandlas på samma sätl som allmän folkpension. har i förevarandebeslämmelse kommit lill ullryck genom atl samordningen skall avse förmån somutgår enligt i huvudsak samma grunder som den allmänna folkpensionen.HuslruliUägg och kommunalt bostadstillägg är inkomslprövade och är i sin turberoende av bl. a. livränta. Jag anser inte alt samordningen skall avse förmånsom bestäms med hänsyn till bl. a. skadestånd. Detta anges i lagregeln på såsätt all samordningen avser endasi förmåner som utgär oberoende av rälien lillskadestånd. Pä samma sätt som obligatoriska förmåner enligt lagen omyrkesskadeförsäkring behandlas andra förmåner som utgår enligl i huvudsaksamma grunder, oavsett om ersättningen utgår av allmänna medel. Hit hör f. n.ersättningar enligl följande författningar, nämligenmilitärersätlningsför-ordningen (1950:261), kungörelsen (1966:414) med vissabestämmelser om vapenfria Ijänstepliktiga, förordningen (1954:249) omersättning i anledning av kroppsskada, ådragen under tjänslgöring icivilförsvaret, kungörelsen (1962:607) om ersättning pä grund av verksamhei förbrandsläckning m. m., kungörelsen (1961:457) om ersättning pä grund avmedverkan i skyddsarbete vid olyckor i atomanläggningar m. m., förordningen(1954:250) om ersällning i anledning av kroppsskada, ådragen under vistelse äanstalt m. m., lagen (1954:246) om krigsförsäkring för sjömän m.fl., förordningen (1954:247) om ersättning avstatsmedel vid olycksfall, som till följd av krigsåtgärd drabba sjömän m. fl.,samt förordningen (1954:248) om ersättning av statsmedel vid olycksfall, somlill följd av krigsåtgärd drabba fiskare. Med nutidens rörlighet över gränserna är det inle någotopraktiskt fall att, när skadestånd besläms enligl svensk rält, denskadelidande är berättigad lill socialförsäkringsförmån enligt utländsk lag. Idessa fall bör samordning ske med sådana utländska förmåner som utgår enligt ihuvudsak samma grunder som förmåner som utgår på grund av obligaloriskförsäkring enligt lagen om allmän försäkring eller lagen om yrkesskadeförsäkring.Vid bedömande av om grunderna är i huvudsak desamma bör framför alll beakiassädana omständigheter som finansieringen av ersättningssystemet ochförutsättningarna för ersättning. I första stycket andra punkten behandlas sjuklön ellerpension frän arbetsgivare pä grund av anställningsavtal. Hit hör exempelvissjukpension och familjepension. Även utländska förmåner beaktas. I försia styckel tredfe punkten har tagits upp pension somutgår på grund av kollektiv Ijänstepensionsförsäkring. Sådan försäkring tecknasi SPP eller i understödsförening enligt lagen (1972:262) om understödsföreningar.Jämförbara individuella försäkringar kan vid förlust av underhåll beaktasenligl 5 kap. 2 § andra styckel. Första stycket ffärde punkten avser periodisk ersättningsom utgår från sädan olycksfalls- eUer sjukförsäkring som meddelats pä grund avkollek-livavtal. Med kollektivavtal avses sådant avtal som regleras i lagen(1928:253) om kollektivavtal. Den omständigheten alt försäkringen är kolleklivoch alt premien eventuellt betalas genom avdrag på lön medför inle atl dennapunkt blir lillämplig. Beslämmelsen avser sålunda inle exempelvisgruppolycksfallsförsäkringar som genom medverkan av facklig organisationerbjuds dessa medlemmar. Till förmåner enUgl andra stycket hör periodiskaersättningar frän de lidigare berörda frivilliga försäkringarna enligt lagen omallmän försäkring eller lagen om yrkesskadeförsäkring. Vidare räknas hitperiodisk ersättning frän annan frivillig olycksfalls- eUer sjukförsäkring sominte har meddelats pä grund av kollektivavtal. Avräkning skall ske i denutsträckning det är skäligt med hänsyn till ersättningens slorlek och art. Jaghar lämnat vissa synpunkler på hur denna skälighetsbedömning skall utföras iavsnillet 7.4. Andra stycket avser liksom försia slyckel såväl ersättning förinkomstförlust som ersättning för förlust av underhåll. Ersättning pä grund av utländsk privat personförsäkringkan avräknas enligl försia styckel Iredje eller fjärde punkierna eller enliglandra styckel. Vid förlust av underhäll kan även 5 kap. 2 § andra slyckeltillämpas. I denna paragraf behandlas skadeståndets form vid framtidainkomstförlust och förlust av underhäll. Bestämmelserna, som saknar motsvarigheli gäUande räll, har behandlats i avsnitten 7.2.2 och 7.3.2 i den Belräffandeskadeståndets form vid andra ersältningsposter än framtida inkomstförlust ochförlust av underhåll kan hänvisas lUl vad jag har anfört därom ispecialmotiveringen lill 5 kap. 1 och 2 §§. I förstastycket anges de olika alternativ som kan komma i fråga, nämligen enbartlivränta, enbart engångsbelopp eller kombination mellan livränta ochengångsbelopp. Vidare ges en beslämmelse om utbyte av livränta molengångsbelopp. Vad som skall förstås med livränta resp. engångsbelopptorde i regel inte vara svårt att avgöra. Livränta föreligger när ersättningenhar bestämts atl ulgå som periodiska belopp under kortare eller längre tid.Ersättning som har fastslällls som ett enda kapitalbelopp ulgör engångsbelopp. Någrabindande regler om valet av ersättningsform har inte meddelats. I försia handär det alllså parternas sak att beslämma ersättningsform. Kan parterna intekomma överens fär valet, som jag har anfört i den allmänna motiveringen,träffas efter en avvägning mellan de olika skäl som parterna anför lill stödför sina ståndpunkter. 1 stor utsträckning bör man därvid ta hänsyn till denskadelidandes önskemål. När följderna av skadan kan förmodas för framlideninskränka sig lill mindre inkomstförluster resp. när endast etl temporärtunderhållsbehov föreligger, bör engångsbelopp dock vara regel. Att skadeståndetä andra sidan bör fastställas som livränta, när skadeståndet är av väsentligbetydelse för den skadelidandes försörjning, framgår av andra styckel. Närskadeståndet uppgår tUl höga belopp kan ocksä den skadeslåndsskyldige länkas haett beaktansvärt iniresse av all skadeståndet utgår som livränta. Om denskadeslåndsskyldige inle har ansvarsförsäkring ulan måste betala skadeståndetsjälv, kan livränta nämligen innebära en mer överkomlig belal-ningsform förhonom än etl engångsbelopp. Ett ytterligare fall när del kan finnas anledningall beakta etl önskemål om livränta är när den framtida utvecklingen ter sigosäker. I övrigt är det inte möjligt att ge nägra generella riktlinjer förbedömningen, ulan denna får bli beroende av omständigheterna i varje särskiltfall. Enligt andra punkten kan en fastställd livränta hell ellerdelvis bytas ul mol engångsbelopp, om skäl föreligger. Sådani ulbyte kan skeinle bara när livräntan har fastställts definitivt ulan även när den harbestämls alt ulgä för att senare kunna omprövas (jfr prop. 113, 120). I fräga om sådana tidsbestämda livräntor kan man mänga gångerräkna med ett enkelt förfarande, efiersom skadeståndet ändå skall omprövas. Beslämmelsenatl ulbyte kan ske, om skäl föreligger, innebär atl en skadelidande som vill fäen livränta utbytt mot ett engångsbelopp måste - när parterna inte är överens -visa något beaktansvärt skäl för sin begäran. En prövning bör ske av del aktuellaförsörjningsbehovet och av ändamålet med utbytet. Som regel bör ulbyte avlivränta som svarar mol försörjningsbehov medges bara om del finns bärandemoliv, såsom att den skadeUdande behöver elt kapitalbelopp för kompletterandeutbUd- ning, investering i rörelse eller inköp av lämplig bostad.Som framgår av andra stycket fordras del särskilda skäl för utbyte av enlivränta som har väsentlig betydelse för den skadelidandes försörjning. Om en livränta delvis har bytts ut mol engångsbelopp, börnytt utbyte av ylterligare en del av livräntan endasi undanlagsvis kunna ske.Liksom kommittén anser jag att del inte bör vara möjligl alt med vissaintervaller byta ul de delar av en livränta som svarar mol höjningar enligtlagen om ändring av skadeståndslivränlor. Inte heller bör ansökningar om utbytebifallas, när del kan misstänkas all utbyte begärs endast av skatteskäl. Som hittUls bör det vara möjligl alt byta ut en livräntasom har fastställts mol en livränta för korlare lid. Någon särskUdlagregel härom synes inte erforderlig. En livränta skall i princip bestämmas sä alt den underlöptiden följer den beräknade förlusten så nära som möjligl. Efiersom det mängagånger föreligger stora svårigheter atl i etl individuellt fall uppskatta deframlida variationerna i den inkomsi eller det underhäll som skadeståndet äravsett all täcka, har i rältstUlämpningen utvecklats vissa schabloner vidlivräntebestämningen. Den nedgång i arbetsförmågan som successivt inlräder medstigande ålder brukar återspeglas genom all man schablonmässigt låter livräntaför inkomstförlust reduceras när den skadelidande uppnår pensionsåldern. Dennareducering har i praxis ofta skett med halva beloppel. På senare lid har detdock förekommit all man för all kompensera förlust av ATP-poäng har reduceratlivräntan med endasi en tredjedel. Enligt kommittén finns del goda skäl attbehålla ordningen med att schablonmässigt ge viss utjämnad ersättning förinkomstförlust efter pensionsålderns inträde. Därvid bör man enligl kommitlénsmening hålla fast vid principen med en hälftenreducering och aUtsä inle beaktaeventuell förlust av ATP-poäng. Dessa uttalanden har under remissbehandlingenmött viss kritik. Även om en persons inkomst som regel går ned efter uppnåddpensionsålder, varierar denna nedgång betydligt från fall lUI fall. Med hänsynhärtill är det enligl min mening mindre lämpligt att använda sig av en ochsamma schablon för alla dessa fall. Som jag har sagt i den allmännamotiveringen bör man över huvud laget vara försiklig med schabloner närskadestånd för inkomstförlust fastställs. Jag anser därför all man i de fallsom del nu gäller bör så långt möjligl försöka anpassa livräntan efter dennedgång i inkomslen efter uppnådd pensionsålder som i varje särskilt fallkunde beräknas ha inträffat, om skadan inle hade skett. Givelvis kan det dockendasi bli fråga om en grov uppskattning, och jag anser inte alt del mölernågol hinder mol all olika schabloner ulbildas för vissa bestämda typfall. Vidfastställandet av livräntans storlek efter pensionsålderns iniräde bör manockså la hänsyn liU det bortfall av ATP-poäng som skadan medfört. I varje fallbör delta gälla när det rör sig om ell avsevärt bortfall av sädana poäng. Problem av liknande slag som de jag nu har berört kanuppkomma vid faslstäUande av livränta lUl efterlevande. Även i dessa fall används schabloner i vissa fall. Sålunda antar man alt en avlidenförvärvsarbetande försörjares inkomst och därmed försörjningsförmåga skulle haminskat eller hell upphört då han skulle ha inträtt ipensionsåldern. Därvid används ofta den förut nämnda schablonen med enhälftenreducering av den avlidnes beräknade inkomst. Även i detta fall bör manemellertid enligt min mening i fortsättningen göra en åtminstone grovuppskattning i varie särskilt fall av den förmodade nedgången i inkomsten.Nägot hinder föreligger dock inte mot alt man i stället för all sätta nedlivräntan vid den lidpunkt dä den avlidne skulle ha pensionerats fördelar detloiala skadeståndet över den efterievandes återstående livslid enligl den s. k.reduceringsmetoden. I nuvarande praxis brukar livränta tUl efterlevande hustrufastställas alt utgå så länge hon lever ogift. Denna praxis är enligt minmening befogad. Som jag har sagt i specialmotiveringen till 5 kap. 2 § bör jurätten till skadestånd för förlust av underhåll i princip upphöra vid omgifte.Motsvarande förbehåll kan behöva ställas upp i fråga om efterlevande som harbott samman med den avlidne ulan att vara gift med denne. Däremot kan man integärna föreskriva atl livränta utgår till dess efterlevande make eller annanbörjar etl äkienskapsliknande förhållande och därigenom kan fä sittunderhållsbehov täckt. Skulle en sådan situation inträffa efter det alllivränta har fastställts, kan det finnas skäl atl tiUämpa omprövningsregeln i 5kap. 5 § första stycket. När skadeståndet skall fastställas som engångsbelopp,antingen i sin helhet eller i kombination med en livränta, uppkommerfrågan hur detta belopp skall beräknas. Denna fräga, som får betydelse ocksånär en livränta byts ut mot elt engångsbelopp, har behandlats utförligt avkommittén i betänkandet Skadestånd V s. 191-194 och 307-310. Kommitténsuttalanden, som i allmänhet har godtagils vid remissbehandlingen, synes enligtmin mening kunna tjäna till god ledning i den forisatta rättstillämpningen. 1 andra stycket återfinns den i det föregående omnämndabestämmelsen om att skadestånd som är av väsenllig betydelse för denskadelidandes försörjning skaU fastställas som livränta, om inte särskildaskäl lalar mol detta. Eftersom regeln är dispositiv, står det emellertidparterna fritl alt komma överens om engångsbelopp i strid med regeln. Som jaghar nämnl i avsnittet 7.2.3 kan regeln dock förväntas bli normbildande genomatt den påverkar bl. a. de försäkringsbolag som är inblandade i eltskadeständsärende, så att de utger skadeståndet som livränta när det är avväsenllig betydelse för den skadelidandes försörjning. Frägan huruvida en livränta kan anses ha väsentligbetydelse för den skadelidandes försörjning fär bedömas från fall till fall.När del gäller skadestånd för framtida inkomstförlust är givetvis denmedicinska invaliditetsgraden en viktig omständighet. Ju högre denna är, destostörre är risken för att den skadelidande inte i någon siörre utsträckning kanfå sin försörjning tryggad genom egen arbetsinkomst e. d. Även när invaliditetenär hög kan emellertid skadeståndet i vissa fall ändå komma atl spela en underordnad roll för den skadelidandes försörjning. nämligen tänkas få en i huvudsak lillfredsställandekontinuerlig försörjning genom andra förmåner än skadestånd, exempelvis desamordningsförmåner som har berörts i föregående paragraf. Atl etl skadestånd fastställs som ett engångsbelopp, trotsatt del är av väsentlig betydelse för den skadelidandes försörjning, börliUhöra säll-syntheterna. Delta har i lagtexten markerats genom kravel päsärskUda skäl. Ett fall när engångsbelopp dock bör kunna komma i fräga är däden skadelidande avser atl investera detla belopp i ell projekl som i sin turkan tämligen omgående ge honom en lillfredsställande försörjning (exempelvisinvestering i en rörelse). Även andra situationer kan tänkas där eltengångsbelopp i de nu avsedda fallen är lämpligare än en livränta. Någon särskild beloppsgräns för engångsbelopp, motsvarandeden gräns som föreslagits av kommittén, har inte stäUts upp. Även högaengångsbelopp bör kunna komma i fråga, om den skadelidande har ell högl inkomstunderiag.För all den skadelidande mot den skadesländsskyldiges önskan skall kunna få utett högl engångsbelopp krävs dock alt han har starka skäl för sin begäran. Paragrafen innehåller beslämmelser om ändring av ell redanfastställt skadestånd. 1 första stycket regleras omprövning av livränta ellerengångsbelopp vid väsentlig ändring i de förhållanden som har legal lill grundför skadeståndets bestämmande. Denna regel har inle någon motsvarighet igällande lag. Skälen tUl denna omprövningsmöjlighet har redovisats i denallmänna motiveringen (avsnitten 7.2.3 och 7.3.3). Bestämmelsen tar endast sikte på skadestånd för framtidainkomstförlust eller förlust av underhåll. Något behov av en molsvarandeomprövningsmöjlighet belräffande ersättning för kosinader eller ideell skadafinns inte. 1 dessa fall kan del inte annat än i undantagsfall inträffa nägranya omständigheter som skulle ha påverkat skadeståndels besiämmande, om devaril kända från börian. En förutsättning för bestämmelsens lillämpning är atländringen inle har förutselts eller kunnat förutses vid den första prövningen.Sädana ändringar i exempelvis den skadelidandes arbetsförhåUanden som kanförulses redan vid den första prövningen skall i princip påverka delursprungliga skadeståndet. Att prognosen allmänt sett har varil osäker böremellertid inte utesluta omprövning. Etl ytterligare villkor för omprövning är atl ändringen ärväsentlig. Sådana mindre förändringar som man alllid har all räkna med fårkompenseras genom att ersättningen från början fastställs med viss marginal lUIden skadelidandes fördel. Sin främsta betydelse får beslämmelsen om omprövning vidskadestånd för framtida inkomstförlust. Omprövning kan i detta fall aklualiserasbåde av en inte förutsedd ändring i den skadelidandes medicinska status och avall hans arbetsförhållanden har blivit annorlunda än man antog vid skadeståndets bestämmande. Det bör dockobserveras att bestämmelsen kan tillämpas endast om del föreligger etlorsakssammanhang mellan den ursprungliga skadan och de nya omständigheter somvisar sig ha inverkan pä förvärvsförmågan. Om en invalidiserad person mot vadsom har antagils vid den första prövningen ställs utan arbete, måste detvisas atl uppsägningen har föranletts av invaliditeten. Har den skadelidandesagts upp på grund av arbetsbrist, kan han inle begära omprövning, om det inlevisar sig att han därefier på grund av sin ir.validitet går ulan arbeiebetydligt än han skulle ha gjort om han hade varit oskadad. Som jag harnämnt i specialmotiveringen tiU 5 kap. I § måste han dock i viss utsträckningutnyttja omskolningsmöjligheter eller ta arbeie på annan ort osv. Omprövning av skadestånd för framtida inkomstförlust kanockså ske, om de förmåner som har avräknats från skadeståndet enligl 5 kap. 3 §ändras oförmodat i väsentlig grad. När del gäller skadestånd för förlust av underhällföreligger inte lika många osäkerhetsmoment. Vad som i della fall kan föranledaomprövning är att den försörjning som den skadelidande kan få på annal sätl ängenom skadeståndet har undergått en väsenllig förändring mot vad som antogs vidskadeståndets bestämmande. När skadeståndet har faslställls som etl engångsbelopp,kan en omprövning ske endasi i höjande riktning. Den skadelidande skall i ellsådant fall tillerkännas den ytterligare ersättning som de väsentligt ändradeförhällandena kan föranleda. Denna kompletterande ersättning torde normaltfastställas som ett nyll engångsbelopp. Undantagsvis kan det dock länkas allersättningen hellre bör bestämmas som livränta. Beträffande livränta kan omprövning ske även till denskadelidandes nackdel. Som jag har sagt i den allmänna motiveringen torde detladock komma i fråga endast i sällsynta fall. En sänkning av skadeståndslivränlabör i princip ske bara i sådana fall där det skulle framstå som slötande altlivräntan utgår med oförändrat belopp. Ett typfall är att en skadelidande, somtillerkänts en hög livränta därför att han bedömts som helt arbelsoförmögen pågrund av skadan, sedermera visar sig kunna ulföra förvärvsarbeie i beiydandeomfattning. Att omprövning en gång har ägt rum hindrar inte en nyomprövning, om förhållandena på nylt undergår en väsentlig förändring. Del kan tUläggas att omprövningsregeln i försia slyckelinle är tillämplig i sådana fall när en livränta har bestämls att utgå underviss tid för att därefter omprövas. I detta fall gäller inle något krav på atlväsentligt ändrade förhållanden skall ha inträffat. Avsikten med entidsbegränsad livränta är att möjliggöra en betydligt friare förnyad prövningav ersättningens slorlek med hänsyn till vad som har framkommit underlivräntans försia löplid. Systemet med tidsbegränsade livräntor, som börbehållas, minskar alltså utrymmet för omprövning enligt förevarandebeslämmelse. Andra stycket innehåller en erinran om altskadeståndslivränta enligt särskilda bestämmelser kan ändras också medanledning av förändringar i Denna bestämmelse, som syfiar pä lagen(1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor, har i sak oförändrad förts överfrån nuvarande 5 kap. 9 §. Denna paragraf, som innehåller en beslämmelse om vad somskall ersättas vid sakskada, motsvarar nuvarande 5 kap. 4 §. Bestämmelsen har idetta sammanhang endast underkastats vissa redaktionella ändringar. a. tidigare beteckningen hinder eller förlust i den skadelidandes näringbytts ut mol del mera tidsenliga uttrycket förlorad arbetsförtjänst ellerintrång i näringsverksamhet. Belräffande denna ändring kan hänvisas tiU prop.1974:97 (s. 146 och 150). Paragrafen innehåller bestämmelser om skadestånd förpsykiskt lidande vid vissa brotl mol den personliga integriteten. Vidare finnsen regel om tryckning av dom. Bestämmelserna har oförändrade förts över frånnuvarande 5 kap. 1 §. Bestämmelserna i denna paragraf, som handlar omskadeståndsansvar vid underlåtenhet alt avslöja brott, har i oförändrat skickförts över från 5 kap. 7 §. Paragrafen föreskriver solidariskt ansvar för fleraskadeslåndsskyldiga. Den har i oförändrat skick förts över från 5 kap. 6 §.