prop · FZ035 · 1975-12-31 00:00:00 — UKA har i del tidigarenämnda betänkandet Anläggningar för mottagning av oljeblandat bariaslvatten, m.m. behandlat denna fråga. Enligt utredningen föreligger behov av all avlämnaoljeförorenat bariaslvatten främst i lastningshamnar för olja ocholjeprodukter. Vidare kan anläggningar behöva inrättas i hamn där olja intelastas men som anlöps av fartyg som kan lasta olja. Utredningen syftar dels påde s. k. OBO-fartygen som kan lasta antingen malm eller olja och som i malmlastningshamn,t. ex. , kan behöva göra sig av med oljeblandat bariaslvatten m. m., delspå vissa äldre fariyg med växeltankar - dvs. tankar som används för bådebariaslvatten och bunkerolja - som kan behöva avlämna bariaslvatten vidbunkringsanläggningar. Utredningen fömtsätter vidare att varje reparationsvarvkommer att ha tillgång till erforderiig mottagningsanläggning för oljeblandatbariaslvatten o.d. Trots att oljetrafiken ökat, utnytflas de motlagningsanläggningarsom finns i de fiesta fall endast i ringa utsträckning. Detta beror, framhållerutredningen, på bristande mottagningskapacitet, mindre god service i övrigtoch höga kostnader i samband med avlämning. F.n. är skyldigheten atl inrätta och driva anläggning för mottagande av bariaslvattenm. m. knuten lill ägaren av allmän hamn. i realiteten till vederbörandekommun. Enligt utredningens uppfattning bör skyldigheten i fortsättningenåligga huvudmannen förden anläggning varifrån olja och oljeprodukter lastas ut.Mottagandet av barlastvatten m. m. måste nämligen anses utgöra en integrerandedel av den verksamhet som pågår vid en oljedepå, cislernanläggning ellerliknande. En sådan ordning anses stå i överensstämmelse med grunderna förgällande miljöskyddslagstiftning, vilken innebär att den som utövar eller ämnarutöva miljöfarlig verksamhet skall vidta de skyddsåtgärder, tåla denbegränsning av verksamheten och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som kanbehövas för alt förebygga eller avhjälpa olägenhet. Därtill kommer att de tekniskaförutsällningarna för Prop.1975/76:5 87 attslutligt la om hand oljerester är särskilt goda just vid raffinaderier ochliknande anläggningar. Närdel gäller de ekonomiska aspekterna uttalar utredningen alt som allmän principför miljövården kan sägas gälla att den som förorenar eller kan förorena skallbära kostnaderna för att detta skall kunna förhindras. Frågan om uttagande avavgift för mottagning av oljeblandat barlastvatten m. m. anses vara av denkaraktären alt den inte bör regleras ulan avgöras genom överenskommelse mellanvederbörande parter, dvs. i första hand rederiet och det utlastande företaget. Utredningenförordar att regeringen skall bestämma i vilka hamnar anläggningar skallflnnas och vem som skall vara huvudman för anläggning. Regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer skall meddela föreskrifter om utförande avanläggning och om dess underhåll och drift. Deoljerester som härrör från fartygs maskinutrymmen bör enligt utredningensuppfattning las om hand inom ramen för del koinmunala renhållningsmonopolet.Sådana oljerester skiljer sig nämligen principiellt inte från avfallsolja frånkommunikationsmedel på land. Iremissyttrandena framförs inte några kritiska synpunkter beträffandeÖstersjökonventionen i vad den gäller sjöfarten. Behovet avmottagnings-anordningar för olja och oljerester vitsordas nästan genomgående avre-missinstan.serna. I åtskilliga remissyttranden understryks att det ärangelägel atl sådana inrättas i den omfattning som UKA föreslår. a. framhålls atl en nödvändig förutsättning för attutsläpps-bestämmelserna skall kunna tillämpas är att behövliga moltagningsanordningarfinns tillgängliga. Nästan alla remissinstanser tillstyrker eller lämnar utanerinran förslaget att skyldigheten att inrätta och driva mottagningsanläggningför oljeblandat bariaslvatten, lankspolvatten m. m. bör åligga huvudmannen förden anläggning varifrån olja och oljeprodukter utlastas saml i vissa fall ävenhuvudman för utlaslningsanordning i malmlastningshamn och bunkringsanläggning.Några remissinstanser, bl. a. oljelagringsrådet. Svenska institutetoch ,ärav annan uppfattning och anser atthuvudmannaskapet inte bör flyttas från ägare av allmän hamn, dvs. i realitetenvederbörande kommun. Utredningens uttalande om mottagningsanordningar vidreparationsvarv godtas i princip av. 1likhet med UKA och nästan samtliga remissinstanser anser jag att ansvaret föratt anläggning för mottagning av oljeblandat barlastvatten, lankspolvatten o.d. inrättas och drivs bör vila på huvudmannen för den anläggningvarifrån olja och oljeprodukter utlastas. De skäl UKA anfört härför anser jagvälgrundade. Till detta vill jag foga atl ytterligare erfarenheler numera harvunnits av sådana mottagningsanläggningar och att återvinningen av olja ianläggningarna lämnar betydande bidrag till kostnadstäckningen och under vissaförhållanden gör anläggningarna lönsamma. Detta förhållande understrykersambandet med den verksamhet som i övrigt drivs i anslutning lilloljeullastningsterminalerna. I de fall behov föreligger att Prop.1975/76:5 88 avlämnaoljeblandat barlastvatten m. m. där oljetankfartyg repareras, bör enligt minmening den som driver reparationsverksamhelen svara för att behövligmoltagningsanordning finns. Om motlagningsanordning behövs även på annan platsbör regeringen i varje särskilt fall bestämma vem som skall svara föranordningen. Som UKA har föreslagit bör regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer meddela föreskrifter om utförande av anläggning och om dess underhålloch drift. Enväsentlig förutsättning fören svensk ratificering av är -såvitt gäller nu berörda delar - att frågan om anordnande av mottagningsanläggningarkan lösas tillräckligt snabbi. Under ärendets beredning inomkommunikalionsdepartementet har kontakter tagits med berörda myndigheter ochintresseorganisationer och det har därvid klarlagts att behövliga anläggningarmed tillräcklig kapacitet kan vara i drift . Som framhållits av UKA ochfiera remissinstanser är avgiftsfrågan väsentlig för ett effektivt utnytflandeav mottagningsanläggningarna. Hur frågan löses har emellertid betydelse ocksåi ett vidare sammanhang, som det enligt min mening finns anledning atl läggasärskild vikt vid. Jag syftar då på önskvärdheten att uppnå vidast möjligaefterievnad av Ösiersjökonventionens utsläppsförbud. När konventionen godkäntsav samtliga Östersjöstater och trätt i kraft blir dess bestämmelser bindandeinom konventionsstaternas territorialvatten men inom i övrigtendast för fartyg som hör hemma i dessa stater. Bestämmelserna kommer inte attgälla för andra fartyg på fritt vatten inom , förrän hemlandetgodkänt havsföroreningskonventionen och denna trätt i kraft. Risken är påtagligför ulsläpp från sådana fartyg, därför att man på så sätt undviker kostnaderför avlämning av bariaslvatten etc. En bristande efterievnad i delta hänseendeskulle - med hänsyn till den betydande trafiken med fartyg som inte hör hemma iÖslersjöslal -allvariigt äventyra de positiva effekterna avÖstersjökonventionen. Den lämpliga lösningen ligger enligt min mening i altavlämnandet av oljeförorenat vatten i princip görs avgiftsfritt för redaren,vilket också har föreslagils av ett par remissinstanser. Självfallet innebärdetta inte atl den som svarar för anordningen är förhindrad att gottgöra sigför sina kostnader utan endast att dessa skall kalkyleras in i verksamheten såatt fartygen behandlas lika oavsett om förorenat vatten avlämnas eller ej. Omprincipens giltighet begränsas till sådana fall då fartyget skall lasta oljaeller genomgå reparation hos den som svarar för mottagningsanläggningen, tordeavgiftsbefrielsen inte få negativa effekter för den senare, eftersom en avgiftunder alla förhållanden skulle komma att belasta hans verksamhet. En lösningenligt nu angivna riktlinjer bör ha en gynnsam effekt i fråga om intresset ävenhos befälhavarna på konventionsbundna fartyg att efterieva bestämmelserna. Närdet gäller de ekonomiska aspekterna i övrigt anser jag - liksom utredningenoch flertalet remissinstanser - atl särskilt statsbidrag inle bör 1975/76:5 89 Därvid har jag också beaktat möjligheterna att med en rationell driftfå intäkter genom återvinning av olja. Nästansamtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar ulan erinran förslaget alloljerester som härrör från fartygs maskinrum o. d. skall omhändertas inomramen kommunalt renhållningsmonopol och kostnaderna härför täckas genomavgifter som tas ut med stöd av lagen (1965:54) om kommunalarenhållningsavgifter (ändrad 1970:894). Jag biträder förslaget. Närdet gäller avgifisfrågan vill jag - med hänvisning till mina överväganden idetta avseende såvitt rör omhändertagande av bariaslvatten och lankspolvatten -understryka vikten av atl kostnaderna inte täcks genom uttag endast för fartygsom lämnar oljerester. 1 stället bör för den renhållningsservice som erbjudssjöfarten via hamnarna las ut ersättning enligt de grunder som anges ikungörelsen (1950:152) om fastställelse av hamn-och grundpenningtaxor samltaxor å sluss-, kanal- och andra farledsavgifter (ändrad 1973:1055). En radskäl - inte minst av praktisk natur - talar också för att avgift enligt lagenom kommunala renhållningsavgifter för omhändertagande och annan behandling avavfall som lämnas av fariyg i hamn bör belasta hamnverksamhelen. De kostnadersom hamnen förorsakas härigenom kan sedan - med hänsynstagande till nyssförordade principer -beaktas vid bestämningen av hamnavgift, grundpenning ellermotsvarande avgift som eriäggs för utnytflande av hamnen. Isammanhanget vill jag också erinra om atl numera antagit förslagen iprop. 1975:32 om bl. a. inrättande av ett företag för atl behandla miljöfariigtavfall (JoU 1975:10, rskr 1975:161). beslut innebär bl.a. attregeringen med stöd av ett bemyndigande i kommunala renhållningslagen(1970:892, ändrad senast 1975:338) får meddela föreskrifter om införande avkommunalt renhållningsmonopol avseende bl. a. oljeavfall. Sammanfattningsvisutmynnar mina överväganden rörande olja och oljerester i atl jag förordar etlgodkännande av havsföroreningskonventionen och såvilt deavser sådana ämnen. Oljeskyddskonventionenupptar inte några bestämmelser om kemikalier, toalettavfall, fast avfall e. d.Enligt svensk lagstiftning kan emellertid meddelas särskilda föreskrifter tillförebyggande av vattenförorening genom annat avfall som härrör från fartygsdrift än olja. Föreskrifter får meddelas inte bara om avfall från fartygsframdrivning utan också om bl. a. avfall från annan last än olja, t. ex.kemikalier. Föreskrifterna meddelas av chefen för marinen i fråga om öriogsfartygoch av i fråga om andra fartyg. För tiden till dessföreskrifter härom har trätt i kraft gäller länsstyrelsebeslut som harmeddelats med stöd av äldre lagstiftning. Somjag tidigare nämnt flnns i bilaga 11 till havsföroreningskonventionendetaljerade regler till förhindrande av förorening genom flytande kemikalier 1975/76:5 90 Föreskrifterna bygger på en riskgradering i fyra olika kategorier,betecknade A-D med A som den fariigaste kategorin, och anger kriterierna fördessa. Kriterierna är knutna lill bl.a. ämnenas grad av fariighet för havet.sresurser, människors hälsa eller möjligheterna att utnyttja havet. De ämnen somomfattas av regleringen är de som tagits upp i bihang II tillbilagan och sådana som provisoriskt bedömts tillhöra någon av nämndakategorier. Föreskrifterna äger i princip tillämpning på alla fartyg som transporterarfiytande kemikalier i bulk. Utsläppav fiytande kemikalier är i princip förbjudet och tillåts endast under vissaangivna villkor. Villkoren för utsläpp ökar i stränghet med ämnets fariighetoch havsområdets karaktär. De strängaste villkoren gäller således för utsläppav ämnen av kategori A i specialområden, till vilka räkna.s endast Öslersjö-och Svartahavsområdena. 1anslutning till utsläppsbeslämmelserna ges detaljerade föreskrifter som skallmöjliggöra konlroll av att dessa bestämmelser efterievs. Kontrollen skall skemed hjälp av bl. a. lastdagbok i vilken olika åtgärder med skadliga ämnen skallredovisas. Defördragsslutande parterna skall tillse atl hamnar och terminaler för lastningoch lossning utrustas med anordningar för mottagning av rester och blandningarsom innehåller kemikalier. Även i hamnar där kemikalietankfartyg reparerasskall finnas lämpliga anordningar för mottagning av sådana rester ochblandningar. Beträffandeikraftträdandet av utsläppsreglerna för specialområden sägs ihavsföroreningskonventionen att de stater som gränsar till ett sådant områdeskall komma överens om en tidpunkt då kravet på nödvändiga moltagningsanordningarskall vara uppfyllt och de särskilda utsläppsreglerna för specialområden skallböfla tillämpas. Skulle konvenlionen träda i kraft , skallinom området tillämpas de föreskrifter som avser ulsläpp utanför specialområden. Vidarefinns, som framgår av vad jag tidigare anfört, i bilaga III till havsföroreningskonventionendetaljerade regler som handlar om kemikalier m. m. som transporteras till sjössi förpackad form eller i fraktcontainer, fiyttbara tankar eller landsvägs- ochjärnvägstankvagnar. Reglerna överensstämmer i stort med motsvarande regler i1960 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss(SOLAS) om fariigt gods (kap. VII), vilken har tillträtt. Bestämmelsernai bilaga IV till om flytande kemikalier ibulk ansluter till havsföroreningskonventionens regler i bilaga II förspecialområden. I fråga om tidpunkten för ikraftträdandet av bestämmelsernasägs att den skall fastställas av de fördragsslutande parterna så snart sommöjligt och inte senare än eller etl år efter konventionensikraftträdande, beroende på vilken tidpunkt som infaller . Föreskrifternai bilaga IV till om kemikalier m. m. Prop.1975/76:5 91 iförpackad form har viss motsvarighet i bilaga III till havsföroreningskonventionen.I sägs bl. a. att de fördragsslutande parterna så snartsom möjligt skall tillämpa lämpliga enhetliga regler rörande transport avkemikalier m. m. i förpackad form. Ibåde havsföroreningskonventionen och föreskrivs - somframgår av min redogörelse - att särskilda mottagningsanordningar förkemikalier och blandningar som innehåller kemikalier skall finnas i hamnar och'terminalerför lastning och lossning samt i hamnar, där kemikalietankfartyg repareras. UKAhar i betänkandet Anläggningar och anordningar för mottagning avkemikalierester från fariyg behandlat denna fråga. UKA:s förslag innebär bl. a.atl produklkonlrollnämnden -efter samråd med bl. a. - skallföreskriva för vilka ämnen och beredningar mottagningsanläggningar elleranordningar skall finnas och atl regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer har att besluta i vilka hamnar som sådana anläggningar elleranordningar skall finnas, vilka ämnen och beredningar dessa i varje särskiltfall skall avse och vilket tekniskt utförande anläggningarna eller anordningamaskall ha. När UKA övervägt frågan om huvudmannaskap har UKA kommit till den uppfattningenatl det inte är möjligt att finna en lösning som utan undantag kan tillämpas ialla hamnar. Enligt UKA bör regeringen efter en analys av trafikens omfattningoch karaktär besluta om hamnens ägare eller lastens mottagare eller avsändare(hanterare) skall vara skyldig atl svara för anläggning eller anordning. Omsärskilda avgifter för användning av anläggning eller anordning bör tas uteller inte får enligt UKA:s mening avgöras av huvudmannen. Värdetav havsföroreningskonventionens och Ösiersjökonventionens bestämmelser tillförebyggande av vattenförorening genom kemikalier vitsordas genomgående vidremissbehandlingen. Flera remissinstanser, bl. a. ochSvenska kommunförbundet, betonar emellertid all det är nödvändigt att frågan omdet slutliga omhändertagandet och o-skadliggörandel av kemiskt avfall löses isamband med atl anläggningarna och anordningarna kommer till stånd.Naturvårdsverket är av den uppfattningen att flera betydelsefulla frågor måslebelysas för att slutlig ställning skall kunna las till hur elt system föranläggningar skall byggas upp och administreras. Enligt verket är några av deviktigaste frågorna på vilket sätt de omhändertagna kemikalieresterna skallbehandlas och oskadliggöras och om del finns resurser för detta inom landet.Verket framhåller därvid alt del är "uteslutet att ta emot någrakemikalierester innan behandlingsfrågan är löst". Är behandlingsfråganinte löst skulle nämligen enligl verket den situationen kunna uppstå, allavfall som bedömts alltför riskfyllt alt släppa ut i havet i stället, efterkanske endast bristfällig behandling, släpps ut i avsevärt känsligare områden,t. ex. hamnar och andra kustnära vatten. AttSverige skall tillämpa konventionernas bestämmelser omfiytande kemikalier i bulk är enligt min mening självklart. Prop.1975/76:5 92 förutsätteremellertid alt problemen med det kemiska avfallets mottagande, omhändertagandeoch oskadliggörande kan lösas. Häri ligger en rad frågor av praktisk, tekniskoch ekonomisk natur som får prövas i anslutning till de fortsattaöveriäggningarna rörande ikraftträdandet av Ösiersjökonventionens bestämmelserom kemikalier. Enligt min mening bör för svensk del frågan kunna lösas genommedverkan av det riksomfattande behandlingsföretag som enligt riksdagensbeslut (prop. 1975:32, JoU 1975:10, rskr 1975:161) skall inrättas för attbehandla eller långtidsförvara miljöfariigt avfall. Såvitt gäller avfall frånsjöfarten måste i samband därmed lösas bl.a. sådana frågorom avgränsningen avansvaret faktiskt och ekonomiskt i olika hanteringsled mellan detta förelag,lastens avsändare och mottagare, hamnens ägare, redaren etc. Till dessa frågoravser jag - som jag redan har förulskickal - att återkomma i ell senare sammanhang. Medhänsyn till Ösiersjökonventionens utformning såvitt den avser kemikalier möterej hinder mot ratificering, och jag förordar ett godkännande i denna del.Vidare förordar jag att havsföroreningskonventionen godkänns i den del som rörkemikalier m. m. i förpackad form. 7.2.4 Toalettavfalloch fast avfall Ibilagorna IV och V till havsföroreningskonventionen finnsdetaljerade regler - bl. a. i fråga om villkor för utsläpp och ommoltagningsanordningar - till förhindrande av förorening genom toalettavfalloch fast avfall. I fråga om toalettavfall innehåller konventionen ävenföreskrifter om fartygens utrustning. Föreskrifternai om toalettavfall och fast avfall överensstämmer i alltväsentligt med motsvarande regler i havsföroreningskonventionen om utsläpp,mottagningsanordningar m. m. Motkonventionernas bestämmelser om toalettavfall och fast avfall framförs i stortsett inte några erinringar av remissinstanserna. Flera av dem hälsar medtillfredsställelse ett genomförande av en svensk lagstiftning i enlighet meddessa bestämmelser. Jagdelar den positiva uppfattning som kommit till uttryck vid remissbehandlingenoch förordar att konventionerna godkänns i dessa delar. Del avfall som häravses bör - i likhet med vad jag tidigare förordat i fråga om oljerester frånfartygs maskinrum - las om hand inom ramen för del kommunalarenhållningsmonopolet. Enligtmin mening bör i avgiftsfrågan i stort kunna tillämpas samma principer som jagtidigare förordat beträffande omhändertagande av oljerester. 7.2.5 Samarbetevid bekämpning av havsföroreningar Bestämmelserom samarbete mellan Östersjöstalerna vid bekämpning av havsföroreningar finns iÖstersjökonventionen i artikel 11 och bilaga VI. Prop.1975/76:5 93 Förebilderför bilagan har varit överenskommelsen i samma ämne mellan de nordiska länderna(SÖ 1971:23) och det avtalsutkast som utarbetades vid iVisby 1970. Bestämmelserna har inte mött någon erinran vid remissbehandlingenoch jag förordar - efter samråd med chefen för kommundepartementet - attkonventionen godkänns i denna dd. Havsföroreningskonventioneninnehåller en rad bestämmelser om beivrande av överträdelser, om övervakningoch kontroll, skadestånd i vissa fall, rapporteringsskyldighet m. m. Likasåfinns reglerom undertecknande, ratificering, ikraftträdande, ändringar ikonvenlionen o. d. 1 finns - utöver vad jag nämnt -vissa åtganden om samarbete i olika frågor rörande sjöfarten. 1 nu angivnadelar har vid remissbehandlingen inte framförts några invändningar motkonventionerna och jag förordar ett godkännande. Bestämmelsernai om vattenförorening från fartyg har möjliggjorts genomalt behandlats som elt specialområde ihavsföroreningskonventionen. a. med hänsyn till bestämmelsernas art avsärreglering för ett klart avgränsat område förordar jag, att de tas upp i ensärskild författning vid sidan av lag, som alltså med denna lösningskulle innehålla endast mera generellt gällande regler - bestämmelser omutsläpp på det fria havet utanför , föreskrifter om fartygenskonstruktion och utrustning, kontroll- och övervakningsregler o. d. För ensådan lösning talar också den omständigheten att till lag - eftersomden bygger på överenskommelser som inte trätt i kraft -kommit atl knytastämligen komplicerade övergångsbestämmelser vilka skulle behöva byggas utytteriigare, om Ö.stersjökonvenlionens regler skulle arbetas in i lagen. Somframgått av det föregående omfattar inle konven-tionsstaternasinre . Inte heller ingår i detta område svenskt vatten norromlatitudparallellen genom . Enligt min mening bör emellertid en svensklagstiftning om åtgärder mot vattenförorening från fariyg på grundval avÖstersjökonventionen gälla allt svenskt sjöterritorium,dvs. även inre vattenoch vattnet utanför , varvid möjligheten bör bevaras att för svensktsjöterritorium lillämpa föreskrifter som är strängare än Ösiersjökonventionensbestämmelser. Ienlighet med det anförda har inom upprättatsförslag till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg inomÖstersjöområdet. I det följande avser jag att närmare kommentera de föreslagnabestämmelserna. II § anges lagens giltighetsområde. Det kan i anslutning härtill erinras om attvissa bestämmelser lag och kungörelse - främst Prop.1975/76:5 94 rörandefartygs konstruktion och utrustning - har giltighet även i fråga om fartyg somtrafikerar . 1 3 § upptas definitioner i huvudsakligöverensstämmelse med . I en del fall har vissa - i denpraktiska tillämpningen betydelselösa - avvikelser gjorts i syfte att förenklabeskrivningarna. I den mån mera detaljerade bestämningar behövs, kan de lämnasi verkställighetsföreskrifter. Uttrycket"släppas ut" används bl. a. i 4 ! ; för att beskriva alla slag avoljeutflöden. ; följer all utsläpp som sker på grund av uppsåt elleroaktsamhet är strafföara. Om ett straffritt ulsläpp har skett men vederbörandeuppsåfligen eller av oaktsamhet underiåter att hindra eller minska fortsattutflöde, omfattas underlåtenheten av samma strafföestämmelse. Vad nu sagts harsjälvfallet motsvarande tillämpning i fråga om utsläppsförbuden i 5 och 6!;! Medde inskränkningar som följer av 5 och 6!;! ; om toalettavfall och fasl avfallutgör bestämmelserna i 8 ! ; i princip en motsvarighet till 4! ; lag.Syftet med 8 ! ; är att - i avbidan på att Ösiersjökonventionens bestämmelserhärom kan sältas i tillämpning - undvika en försämring av nuvarande möjligheteratt vidta åtgärder mot vattenförorening genom kemikalier. Begreppetanordning i den nya lagen motsvarar även anläggning enligt terminologin i 1972års lag. I fråga om moltagningsanordningarna beskrivs i bl. ; åliggandenaför den som lastar ul olja eller driver reparationsverksamhet så attvederbörande företag att moltagningsanordning finns.Därav följer att företaget inte självt behöver driva anläggningen. Denfaktiska driften kan anförtros t.ex. ell för fiera utlastande oljebolaggemensamt dotterföretag i de fall en samordnad lösning är att föredra. Ettreparationsvarv kan överlåta driften på en entreprenör, t.ex. elt oljebolag.Sådana åtgärder far dock inte innebära att del företag som har delförfattningsmässiga ansvaret kan uppfylla sina förpliktelser, 1.ex. genom att företaget avhänder sig inflytandet över mottagnings-verksamheten.Aktualiseras en lösning som innebär all entreprenör används, måsle ocksåbeaktas att anläggningen skall lokaliseras så att fartygen inte orsakasotillbörlig försening.