prop · FZ03173 · 1975-12-31 00:00:00 — Statsmakternas politikför full sysselsättning har spelat en avgörande roll för denna utveckling. Denstarka efterfrågan på arbetskraft och den soUdariska lönepolitiken har lett tUlatt kvinnornas löner har ökat mer än männens. Man kan också peka på attbarnantalet har minskat, hushållsarbetet har underlättats och arbetstiden harförkortats. Urbaniseringen har underlättat möjligheterna att finna arbetstiUfällenpå familjens bostadsort. Utvecklingen har dessutompåverkats av en rad akUva samhäUsinsatser som avsevärt har förbättratkvinnornas situation på arbetsmarknaden. Avskaffandet av sambeskattningen förmakar genom 1970-års skattereform har exempelvis gjort arbete utanför hemmetmer attraktivt. Ett led i statsmakternas strävan att förändra kvinnornasställning och åstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män är den särskildadelegation som regeringen tillkallade i slutet av är 1972. Delegationensuppgift är att fördjupa och utveckla den helhetssyn som skall vara vägledandeför regeringens politik för jämställdhet mellan kvinnor och män samt attföreslå åtgärder för att förverkliga denna poUtik. Utbyggnaden av barnomsorgen i samhällets regi har iväsentlig ulsträckning förbättrat kvinnornas möjligheter att förvärvsarbetaeller utbilda sig. 1975/76: 92 om utbyggnad av barnomsorgen föreslåsen ytterUgare utbyggnad som omfattar 100 000 nyadaghemsplatser, 50 000 nya platser i fritidshem och en ökning avplatstillgången i familjedaghem. Vidare har förslag om en 1975/76:173 22 kraftigökning av utbildningen för bl. a. barnskötare och förskollärare lagts fram delsi årets budgetproposition (prop. 1975/76: 100, bil. 10), dels i prop. 1975/76:89 om lärarutbildningens dimensionering och lokalisering m. m. Inomutbildningsområdet har reformarbetet varit mycket omfattande. somutbildningsklyftorna har minskats har möjligheterna tUl vidareutbUdning ochåterkommande utbUdning ökat. Detta har kunnat ske genom reformeringen av vuxenutbUdningen,utbyggnaden av arbetsmarknadsutbildningen, stödet tiU folkbildningen samtutbyggnaden av studiestöden. Lagen om ledighet för studier har därutöverbidragit tUl att skapa förbättrade möjligheter tiU vidareutveckling ochbefordran. Reformerna inom utbUdningsområdet har starkt bidragit till attkvinnor har fått förbättrade möjligheter att hävda sig på arbetsmarknaden. Genomolika arbetsmarknadspolitiska åtgärder har en hög och jämn sysselsättningkunnat bibehållas i landet också i situaUoner då arbetslösheten i andra länderhar varit hög. Målet för sysselsättningspoliUken är inte bara att bekämpa denöppna arbetslösheten utan också att höja sysselsättningsgraden, att ge alla demsom önskar möjlighet till arbete. Sysselsättningsskapande åtgärder ochutbyggnaden av arbetsmarknads-utbUdningen har, tillsammans med förnyelsen avarbetslivets villkor, medverkat till kvinnornas ökade inträde påarbetsmarknaden. Det ökade arbetstagarinflytandet och demokratiseringen avarbetslivets villkor är en av förutsättningarna för att stärka kvinnornasställning på arbetsmarknaden. Detfinns emellertid fortfarande stora skillnader mellan kvinnors och mäns villkorsåväl på arbetsmarknaden som i hemmen. Kvinnorna tar i stor utsträckningfortfarande huvudansvaret för hem och bam medan männen tar huvudansvaret förfamiljens försörjning. Även om kravet på jämställdhet mellan könen numera harbred förankring hos allmänheten, lever fortfarande en hel del föreställningarkvar om vad som är "naturliga" utbildnings- och yrkesval för mänresp. Attityder av detta slag har starkt bidragit till en uppdelningav arbetsmarknaden i tradiUonellt kvinnliga och traditioneUt manliga yrken ochförsvårar i hög grad strävandena att bryta könsbundenheten hos många befattningar. Pågrund av de traditioneUa könsrollerna har kvinnorna som grupp också kommit attfå ett i förhållande lill männen sämre utgångsläge när det gäller såväl inträdepå arbetsmarknaden som möjlighet att utvecklas i arbetet och ta sig anarbetsuppgifter som i olika avseenden är mer krävande. Med hänsyn till ansvaretför omsorgen om barnen kan eller vill många kvinnor under ett antal är intearbeta utanför hemmet. När barnen har vuxit upp eller när barnomsorgen harkunnat ordnas och det är aktuellt att söka arbete utanför hemmet är ofta dessakvinnors yrkesutbildning och yrkeserfarenhet sådan att endast arbeten 1975/76:173 23 somär lågt socialt värderade och dåligt betalda står tiU buds. Ansvaret för barnentvingar oftare kvinnor att välja deltidsarbete, förskjuten arbetsUd eUer tjänsUedighet,vilket bidrar till att de betraktas som mindre användbara för ansvarsfullauppgifter i förvärvslivet. Genomatt förhållandena inom arbetsUvet i stor utsträckning bestämmerlevnadsförhållandena i övrigt blir de av grundläggande betydelse också iarbetet för jämställdhet mellan könen. Förändringar cch förbättringar avgruppers situation och välfärd kräver ofta om de skall bli djupgående ochbestående förändringar av arbetslivet och arbetsUvets viUkor. I arbetet medatt åstadkomma jämställdhet meUan könen gäller det därför att i första handhävda rätten arbete för alla och rätten tUl goda och likvärdigaarbetsvillkor för såväl kvinnor som män. Arbeteoch försörjning ger oberoende och frihet. Detta är väsentliga inslag ivälfärden och av avgörande betydelse för jämställdhet mellan kvinnor och män.Att av skäl som man inte själv råder över hindras att få arbete och försörjningger å andra sidan en känsla av maktlöshet och beroende. Därför är en ekonomiskpolitik, en näringspolitik och en arbetsmarknadspolitik för arbete åt alla avgrundläggande betydelse för att uppnå jämställdhet meUan könen. Menockså arbetet och arbetsplatsen måste förändras. Ökat självbestämmande överarbetet och arbetsmiljön syftar att få bort klyftor och skillnader av olikaslag mellan individer och mellan oUka grupper och skapa en ordning med pålikställd grund samverkande människor. En sådan utveckling bör i hög grad bidratill att förbättra kvinnornas situation eftersom kvinnorna i stor utsträckningfinns i de grupper som har haft och fortfarande har små möjligheter att påverkasin egen arbetssituation och arbetsmiljö. Denna utveckling, som kansammanfattas i målet arbetslivets förnyelse, är också viktig därför att detinte, som () också påpekar i sitt remissvar, ärmöjligt att utbilda och befordra aUa anställda bort från de rutinbelonade, monotonaoch lågt värderade arbetena. Det är därför viktigt att också arbetet ocharbetsplatserna förändras. Utredningen(Fi 1972: 09) angående kvinnornas situation i den statligt löneregleradeoffentliga förvaltningen har i betänkandet (SOU 1975: 43) Kvinnor i staUigtjänst, kartlagt situationen för kvinnor i statligt lönereglerad tjänst.Utredningen har också föreslagit olika åtgärder för att förbättra kvinnanssituation på detta område. Denuppdelning på manUga och kvinnUga yrken som finns inom arbetslivet återspeglasockså inom den statliga förvaltningen. Utredningen har med utnyttjande av enomfattande statistik kartlagt den faktiska situationen för kvinnor och män inomden statligt lönereglerade offentliga sektorn. a. redovisar utredningenatt ungefär två tredjedelar av samtliga heltidsanställda tjänstemän arbetar ibefattningar som till minst 1975/76:173 24 domineras av ettdera könet. Flertalet kvinnor i statlig tjänst har, enligt uiredningen,underordnade befattningar, medan männen innehar de flesta befattningarna påhögre tjänstenivåer. Kvinnorna, som utgör av alla statsanställda,har också i mindre utsträckning än männen utnyttjat möjUgheten att delta istatlig personalutbildning och har genomsnittligt sett betydligt mindremöjligheter till befordran än männen. Förhållandena återspeglas även ikvinnornas upplevelse av sin arbetssituation. Kvinnor känner oftare än mänotillfredsställelse med arbetsorganisaUonen och personalpolitiken. Utredningenhar kommit till den i och för sig tillfredsställande slutsatsen att någonformell särbehandling eller diskriminering på grund av kön vid Ullsättning avtjänst eller uttagning till utbildning inte synes förekomma. De faktiskaskillnaderna mellan kvinnliga och manliga statsanställdas vUlkor är dock,enligt utredningen, av sådan omfattning att aktiva åtgärder av olika slagbehövs såväl centralt som ute på myndigheterna. Att formell särbehandling avde anställda på grand av kön inte förekommer hos myndigheterna innebär inte attde skillnader i villkor som finns automatiskt försvinner. Utredningenhar lagt fram förslag ett stort antal konkreta åtgärder som syftar tillatt förbättra kvinnornas situation. Flertalet förslag är av sådan karaktär attde kan leda förbättringar av arbetsförhållandena för både män och kvinnorsamtidigt som skillnaderna i villkor meUan män och kvinnor kan utjämnas.Utredningen understryker att förslagen avses komplettera varandra och att demåste anpassas och vidareutvecklas till förhållandena inom de enskildamyndigheterna. Företagsnämnderna eller andra partssammansatta organ bör enUgtutredningen vara det forum där förslagen diskuteras och anpassas till resp. myndighet. Uiredningenanser det också viktigt att regeringen i ett särskilt jämställdhetscirkulär angersin allmänna inställning till hur myndigheterna skall bedriva arbetet för attskapa jämställdhet mellan kvinnor och män. Jag delar utredningens uppfattningatt åtgärder behövs för att förbättra kvinnornas situation inom den statligaarbetsmarknaden. Utredningen har klart visat att det formeUa förbud motkönsdiskriminering vid tillsättning av tjänst m. m. som gäller för de statligamyndigheterna inte är tillräckligt för att åstadkomma en reell jämställdhetmellan kvinnor och män i förvaltningen. Staten har som arbetsgivare ettnaturligt ansvar att ta initiativ till och genomföra reformer på detta område. Enjämnare fördelning mellan kvinnor och män på oUka befattningar är enligt minuppfattning till fördel för myndigheternas verksamhet inte minst med hänsyntill kvinnors och mäns olika erfarenheter från samhälle och arbetsUv. Genomatt den offentUga sektorn ofta och på oUka sätt påverkar samhället i övrigt kanen ökad jämställdhet inom den statliga förvaltningen och ökad rekrytering avkvinnor tiU traditionellt 1975/76:173 25 manligabefattningar få spridningseffekter som totalt sett förbättrar kvinnornasmöjligheter att få förvärvsarbete och breddar deras valmöjligheter. Detgår självfaUet inte, vilket utredningen också påpekar, att en gång för allagenom enkla beslut på central nivå »genomföra» jämställdhet. I stället måsteåtgärder successivt vidtas för att uppfattningar och atUty-der i dessa frågorskall ändras i den önskade riktningen samUdigt som de praktiskaförutsättningarna skapas bl. a. för att bryta den könsbundenhet som i dagtrots gällande förbud mot könsdiskriminering är förknippad med mångabefattningar. Det är därför enligt min mening angeläget att ett planmässigt ochmålinriktat utvecklingsarbete med jämställdhetsfrågor kommer i gång utepå alla myndigheter och andra statiiga arbetsplatser. Det är vidare angelägetatt utvecklingsarbetet noggrant följs och att effekterna av olika åtgärderfortlöpande studeras för att möjliggöra kompletteringar och anpassningar underutvecklingsarbetets gång. Jagdelar, i likhet med bl. a. statskontoret, , statens personalnämnd(SFN) och statens personalutbUdningsnämnd (PUN) utredningens bedömning att detbehövs en särskild förordning till vägledning för myndigheternas arbete medjämställdhetsfrågorna. Jag avser att föreslå regeringen att utfärda en sådanjämställdhetsförordning. I förordningen bör anges formerna för jämstäUdhetsarbetetoch bl. a. regeringens principiella uppfattning om mål för och inriktning avmyndigheternas insatser för att bryta uppdelningen på könsbundna befattningaroch skapa likvärdiga arbetsförhållanden och lika utbildnings-och befordringsmöjligheterför kvinnor och män. Genomdet pågående reformarbetet på arbetsrättens område kommer huvudparten av defrågor utredningen diskuterar och lägger fram förslag om att kunna reglerasgenom koliekUvavtal efter förhandUngar mellan staten och de statsanställdasorganisationer. SF och (TCO-S) pekar också på detta i sina remissvar. Jag utgår ifrån att kvinnornassituation och de förslag utredningen har lagt fram särskilt uppmärksammas ochbehandlas i samband med förhandlingar och överläggningar. Som exempel villjag peka på att frågan om hur personalpolitiken skall utformas för att bl. a.förbättra kvinnornas situation bör utgöra en viktig del i de personalpolitiskaförhandlingarna. TCO-S pekar i sitt remissvar på behovet av ettpartssammansatt organ med uppgift att vidareutveckla och följa utvecklingen av jämstäUdhetsfrågornainom statsförvaltningen. Det ökade arbetstagarinflytandet bidrar till ökadjämställdhet mellan olika grupper av anställda och därmed också tUl att stärkakvinnomas ställning. Jagfinner det naturligt att företagsnämnderna får den roll som utredningenföreslår när det gäller planering och uppföljning av konkreta Prop.1975/76:173 26 åtgärder som skall verka för ökad jämställdhet mellankvinnliga och manliga anställda. Utredningen har lagt fram förslag om vissaändringar i företagsnämndskungörelsen, som i princip innebär att exemplen utökaspå frågor om vilka samråd skall ske och informaUon lämnas samt attmyndigheterna åläggs att minst en gång för nämnden redovisa vidtagnaåtgärder. Jag avser att föreslå regeringen att göra ändringar iföretagsnämndskungörelsen med den innebörd utredningen föreslår. Detta tordeöverensstämma med personalorganisationernas uppfattning. Både SF och TCO-Sframhåller det angelägna i att flertalet av utredningens förslag förverkligasäven om de i praktiken endast får karaktären av försöksverksamhet i avvaktan påavtalsreglering. Jag avser att föreslå regeringen att uppdra åtmyndigheterna att redovisa dels de åtgärder som har vidtagits i syfte att ökajämställdheten mellan kvinnliga och manliga anställda och effekterna av dessaåtgärder, dels handlingsplaner och beräknade effekter för det fortsatta jämställdhetsarbetetinom resp. myndighet. Redovisningen bör ske en gång och göras ianslutning till myndigheternas anslagsframstäUningar. Jag räknar med att enförsta preliminär redovisning skall ske . Jag avser dessutom att efter diskussioner med de anställdasorganisationer föreslå regeringen att låta göra en samlad bedömningav de olika åtgärder som har vidtagits inom ramen för myndigheternas jämstäUdhetsarbete. Utredningens malerial visar bl. a. att brister iarbetsorganisation och avsaknad av personaiutvecklande åtgärder i allmänhetdrabbar kvinnor hårdare än män. För kvinnor gäller mer än för männen även påsamma lönenivå att möjlighetema att påverka sitt arbete och att få mervarierande och utvecklande arbetsuppgifter är små. Uiredningen föreslår därförbl, a. att rutiner för introdukUon och planeringssamlal införs på samtUgamyndigheter samt att myndigheterna skall se över sina handläggningsrutiner ochundersöka förutsättningarna att i ökad utsträckning överföra handläggandeuppgifter till befattningar i assistent-och kontorskarriären, organisera arbetei projektgrupper, UUämpa system med självstyrande grupper, arbetsrotaUon,arbetsutvidgning m. m. Det är angeläget att myndigheterna och de fackUgaorganisationerna tillsammans inom ramen för verksamheten verkar för enutveckling av arbetsorganisation och arbetsfördelning så att denna anpassastill de anställdas behov och förutsättningar. Myndigheternas planering måsteske bl. a. med utgångspunkt i de förutsättningar som finns hos enskilda anställda. EnUgt min mening är den anställdes möjUghet att självkunna påverka sin arbetssituation och arbetsmiljö av vital betydelse för arbetsUllfredsställelseoch engagemang i arbetet. Det bör finnas möjUgheter för alla att utveckla sinaresurser i arbetet och i ökad grad själv påverka sina Prop.1975/76:173 27 arbetsförhåUanden och sättet att utföra arbetsuppgifterna.Kravet på effektivitet i den statliga verksamheten och god hushållning med tillgängligaresurser innebär också att de anställdas kunskaper, ambitioner och möjligheter tUlulveckling i arbetet så långt möjligt måste tas tUl vara. En vikUgutgångspunkt för myndigheterna bör vara att eftersträva delegering ochdecentralisering av arbetet. Härigenom kan den enskilde uppnå ökadarbetstillfredsställelse samUdigt som kunskaper och erfarenheter, ambitioneroch engagemang hos anställda kan tas tillvara redan i samband med attmyndighetens verksamhet planeras. Jag avser att närmare utveckla bl. a dessasynpunkter i de förslag om reformer på arbetsrättens område som inom kortkommer att föreläggas . Jag delarutredningens uppfattning att olika metoder för individuell personalutvecklingbör prövas hos myndigheterna. Efter samverkan med de anställdas organisationerbör planer för utvecklingen av sådana metoder upprättas. Dessa börredovisas i samband med den tidigare nämnda redovisningen av handlingsplanerför åtgärder i syfte att åstadkomma ökad jämstäUdhet mellan kvinnliga ochmanliga anställda. En sådan metod är s. k, planeringssamtal. Sådana bör, ienlighet med utredningens förslag, prövas för att ge underlag för individuellutveckling. Samtalen måste vidare följas upp genom olika åtgärder som syftartill att på bästa sätt ta tillvara personliga förutsättningar,intresseinriktning och ambitioner. Ett ökat utnyttjande av arbetsrotation,arbetsutvidgning, delegering av handläggaruppgifer tUl befattningar iassistent- och kontorskarriären, projektarbete m. m. bör därför samtidigtprövas. Jag vill idetta sammanhang särskilt peka på att delegering, projektarbete in. m.förutsätter delvis nya samarbetsformer på arbetsplatserna. a. krävs att nyaformer för ledarskap utvecklas och prövas. Ledarrollens ensidigt beslutande, ordergivandeoch kontrollerande funktioner mäste förändras. Dess planerande, moUvationsskapande,rådgivande och samordnande funktioner måste betonas. De arbetsledandefunktionerna måste med andra ord mer inriktas mot att med hänsyn till förhåUandenapå varje enskild arbetsplats ge utrymme för den anställdes kunskaper,ambitioner och rätt till personlig utveckling. Det är bl.a. angeläget att åtgärder sätts in för att i möjlig mån omorganisera skrivcentraleroch andra arbetsplatser med ensidiga arbetsuppgifter. Myndigheter som hararbetsplatser där starkt rutinbelonade uppgifter har samlats bör i samverkanmed de anstäUdas organisationer se över alternativa möjUgheter att organiseradessa. Arbetet bör organiseras så att det tillgodoser de anställdas behov avstimulans i arbetet, omväxling och vidareutveckling, Dei; börankomma på myndigheterna själva att, med hänsyn de förhållanden som råder ifråga om t. ex. organisation, arbetsuppgifter, personalsammansättning m. m.,efter samråd med de anställdas organisa- 1975/76:173 28 tioner bestämma vUka åtgärder inom ramen förjämställdhetsarbetet som i första hand bör prövas inom resp. myndighet.Bestämda generella tidsgränser bör inte ställas upp av regeringen, planernaför och effekterna av den verksamhet som här avses bör också redovisas i dehandlingsplaner jag har nämnt. När det gäUer utredningens förslag beträffandeintroduktion anser jag att de myndigheter som ännu inte infört sådana ruUnerbör upprätta planer för introduktion av nyanställda. Det är enligt min meningav stor betydelse att övergången tUl nya arbetsuppgifter, nya arbetskamrateroch ny arbetsmiljö underlättas och påskyndas. Introduktions-ratiner kan medfördel utgöra ett första steg i en utbyggd individuell utvecklingsplanering.Rutinerna kan vidare i tillämpliga delar användas vid interna omplaceringar hosmyndigheterna. Jag vill i detta sammanhang peka på möjligheterna att utnyttja Introduktion och NyanstäUd. Syftet med skrifterna är att underlättaför de enskilda myndigheterna att i egen regi genomföra introduktionsrutinerna. Jagövergår nu de av utredningens förslag som gäUer området personalutbildning.Under senare Ud har personalutbildningen kommit att få en allt större betydelsei statsförvaltningen. Personalutbildningen ingår som en viktig del i begreppetpersonalutveckling vid sidan av arbetsrotation, arbetsutvidgning, delegering m.m. Ett dficentrali.serat genomförande av personalutbildningen får i dettasammanhang en allt större betydelse. Regeringens tidigare ställningstaganden omvarvad utbildning och utbildning i direkt anslutning till de egna arbetsuppgifternaoch den egna arbetsplatsen .niedger att personalutbildningen i allt högreutsträckning blir en naturlig del av det vanliga arbetet. En sådandecentralisering av utbildningen är särskilt värdefull för anställda som avolika skäl, bl. a. omsorgen om barn, har svårigheter att delta i utbildningsom är förlagd tUl annan ort. Denstatliga personalutbildningen är f. n. föremål för en särskild utredning (Fi1974: 05). I direktiven för utredningens arbete anförde dåvarande statsrådet . a. att både omplaceringsskäl och personalpolitiska skäl i övrigt taladeför en rekryterings- och personalutbildningspolitik som skapar förutsättningarför förbättrade möjligheter till internrekrytering och genomströmning frånbiträdes-, assistent- och motsvarande karriärer tUl högre tjänster. Detta kanockså enligt direktiven aktivt bidra tiU att bl. a. förbättra kvinnornasarbetssituation och befordringsmöjligheter. skalli ett första led utreda och lämna förslag om vidareutveckling av den statligapersonal utbUdningens inriktning och organisation. De nu föreliggande förslagen om åtgärder inompersonalutbildningens område har således ett mycket nära samband med de frågorsom personalutbildningsutredningen skall se över. Utredningens förslag bör därförbeaktas i samband med de överväganden av likartad karaktär som Prop.1975/76:173 29 Jag avser att tUl personalutbildningsutredningen, som räknar med attslutföra sitt arbete , överlämna de förslag utredningen harlämnat om personalutbildningsfrågor. Enligt vad jag har inhämtat kommerpersonalutbildningsutredningen att behandla bl. a. frågan om vidgad utbUdningför anstäUda i kontors- och assistentkarriären, utbildningsplanering och vissaorganisatoriska frågor i samband med myndigheternas utbildningsverksamhet. Fersonalutbildningsutredningenhar vidare bl. a. kartlagt vissa förmånsfrågor av betydelse för staUig personalutbUdning. Personalutbildning har bl.a. som en vikUg uppgift att påverka beteenden och förändra och vidareutvecklaarbetsmetoder. Chefers och arbetsledares instäUning, attityder och värderingarnär det gäller könsroller, förhåUandet mellan kvinnor och män i arbetslivet m.m. betyder mycket för hur jämställdhetsarbetet kommer att lyckas. Jag anser därföratt ett avsnitt om arbetet för jämställdhet mellan kvinnor och män bör ingå iall den chefs- och ledarutbildning som anordnas inom den statligaförvaltningen. av utredningens förslag inom utbildningsområdet är av sådan karaktär att deredan nu bör genomföras. Jag avser här närmast utredningens förslag omförsöksverksamhet med barntUlsyn vid deltagande i statlig personalutbildningoch försöksverksamhet med vidareutbildning av anställda i de lägrelöneskikten. Ilikhet med utredningen anser jag att särskilda åtgärder bör prövas i syfte attunderlätta för statsanställda med ansvar för tillsynen av barn att delta i utbUdningsom PUN och andra statliga myndigheter anordnar på platser utanförkursdeltagarnas hemorter. PUN har på uppdrag av regeringen efter förslag avutredningen föreslagit att två alternativ försöksvis prövas för att underlättaför statsanställda med barn att kunna delta i utbUdning på Sjudarhöjdeni . De båda alternativen, somenligt PUN bör prövas parallellt, är dels ekonomiskt bidrag för att täcka desärskilda kostnader för barntUlsyn som uppkommer till följd av vistelsen iSigtuna, dels anordnande av barnomsorg i kommuns regi förkursdeltagares barn kombinerat med vissa ombyggnader av sovrum m. m. vid Sjudarhöjdenför att barnen skall kunna vistas hos föräldern. FUN redovisardärutöver en lösning som innebär att staten skulle svara för barntUl-synengenom att i egen regi driva ett daghem med anknytning till kursgården.Majoriteten av FUN:s ledamöter förordar försök med både ekonomiska bidrag och barntiUsyni kommuns regi.