prop · FY0340 · 1975-12-31 00:00:00 — Regeringensproposition nr 40 Prop. Regeringensproposition om konsumentpolitisk verksamhet m. m. Regeringenföreslår atl antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll saml lämnar tillfälle all avge yttrande i dethänseende som föredraganden enligt utdraget har hemställt om. 1propositionen förordas en väsentlig utbyggnad av kommunernas medverkan ikonsumentpolitiken. Riktlinjer dras upp för verksamhetens innehåll ochorganisation. Föralt kommunerna skall kunna fä den hjälp i det konsumentpoliliska arbetet sombehövs och för att de problem som kan uppkomma snabbi skall kunna behandlasföreslås en förstärkning av resurser. propositionen förordade ordningen innebär att betydande delar av del arbetesom f n. utförs av hemkonsulenterna vid länsstyrelserna förs ut i kommunerna,som den stödjande verksamheten föriäggs lill , Moldenna bakgrund och för alt möjliggöra de behövliga förstärkningarna hoskonsumentverket avses hemkonsulenlljänsterna dras in med verkan från den 1januari 1977. 1 vissa fall blir del dock möjligt all hålla regionaltstationerade tjänstemän även efter denna lidpunkt. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , , ,, , . Propositionom konsumentpolitisk verksamhet m. m. Den2 tillsattes en arbetsgrupp inom med uppdrag allutarbeta förslag i fråga om kommunernas medverkan i konsumentpolitiken. 1promemorian (Ds H 1974:1) konsumentpolitisk verksamhet, innehåll ochorganisation har arbetsgruppen lagt fram förslag i ämnet. Efterremiss har yttranden över promemorian avgelts av domstolsväsen-dels organisalionsnämnd(), statens personalnämnd (SPN), (h-nämnden), , , konsumentombudsmannen(KO), statens pris- och kartellnämnd (SPK), , samtligalänsstyrelser, konsumeni-Ijänslutredningen, dislribulionsulredningen. , , , , ,, , , , , , ,, , , , , , ,, , , , , , , , ,Boriänge, Falu, , , , , ,, , , , , , ochLuleå kommuner, , , , akademikers centralorganisation (),, hemkonsulenters förening. Husmodersförbundethem och samhälle. samt gemensamt av . och i (betecknas fortsättningsvis KF-LO-TCO). Fleralänsstyrelser och kommuner har i sin tur inhämtat och bifogat yttranden frånolika håll. Vidare har skrivelser med anledning av förslaget inkommit från iförsta hand olika organisationer. Till följd härav föreligger yttranden ävenfrån bl. a. , , , , , ,, , , , , , ,, , , , Ta-nums, , Kariskoga, Kumla,, , , , , , , Pajalaoch kommuner. Svenska kommunförbundets länsavdelningar i ,, och . ,(), (),, och länshushållningssällskap. läns södra hushållningssällskap, länsnorra hushållningssällskap. Moderata samlingspartiet och i länsamt , , och konsumenlkommilléer. 1samband med riksdagsbehandlingen av propositionen (1972:33) med förslag lillriktlinjer för och organisation av samhällets konsumentpolitik m. m. framhöllstatsmakterna behovet av all konsumentpolitiken ges en lokal förankring. Vidareuttalades all lokal konsumentpolitisk verksamhet aren uppgift för offentligaorgan och atl fortsalla överväganden borde inriktas på att finna möjligheterför ett kommunall engagemang i verksamheten. Härvid skulle eftersträvas enlösning, som inle i någon högre grad belastar kommunernas ekonomi och som intemedför risk för kompelenskonflikter i kommunerna. Enhuvuduppgift för verksamheten skulle bli att svara pä allmänhetens frågor ochlämna råd och anvisningar lill konsumenterna. En sådan funktion bordekommunerna kunna upprätthålla lill förhållandevis blygsam kostnad. Organisationenav verksamheten skulle kommunerna själva avgöra. Exempel på några länkbaralösningar gavs i propositionen. Riksdagenförutsatte i sitt beslut (NU 1972:40; rskr 1972:225), atl regeringen och de konsumentpoliliskaorganen skulle betrakta en vidareutveckling av den begränsade lokalaverksamheten som en angelägen uppgift och så snart del var möjligt framlägga deförslag som ytteriigare erfarenheter och överväganden kunde ge anledning lill. Efterstatsmakternas beslut har kommunerna i varierande utsträckning och på olikasätt börjat engagera sig i den konsumentpoliliska verksamheten. Härvid harkommunerna erhållit bistånd från olika håll, i första hand från konsumentverket.Kommunförbundet och hemkonsulenterna på länsstyrelserna. Denhittillsvarande utvecklingen har emellertid inle helt motsvarat de förväntningarsom från olika håll ställts på verksamheten. iriksdagen års vårsession två motioner (mot. 1974:1509, 1513) medkrav på ökade kommunala insatser på del konsumentpoliliska området. Motionernaföranledde atl uttala viklen av atl centrala och regionala konsumenlorganpå allt sätt stimulerar och stödjer insatser från kommunernas sida på området(NU 1974:6; rskr 1974:62). 1en skrivelse lill redogjorde konsumentverketför sin syn på utvecklingen dittills inom kommunerna. Verket framhöll atl verksamhetensinnehåll och organisation varierade kraftigt mellan- olika kommuner och atlnågra kommuner ställt sig tveksamma till elt engagemang på området. Verketmenade, atl delta i många fall hade sin grund i oklarhet om hur frågorna skallhanteras. underströk behovet av en lokal konsumentpolitiskverksamhet för alt nå de konsumenter, som bäst behöver samhällets stöd, samt efteriysteökade kommunala insatser. a. mot bakgrund av här nämnda önskemål om ökade kommunala insatser,som jag tillsatte den arbetsgrupp, vars förslag nu föreligger. Inledningsvislämnar arbetsgruppen en beskrivning av den organisatoriska ramen för delstatliga konsumentpolitiska arbetet. Härvid nämns särskilt , somsedan den 1 januari 1973 är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågoroch har lill uppgift att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning påmarknaden. inrättades på försök av statens konsumenlråd.Konsumentverket är huvudman för verksamheten. Nämnden har till uppgift atlpå begäran av konsument pröva tvist mellan konsumenten och näringsidkare samlbesluta om hur tvisten enligt nämndens mening bör lösas. Andracentrala myndigheter med konsumentpolitisk verksamhet är ,konsumentombudsmannen (KO) och livsmedelsverket. Dessa myndigheter arbetarhuvudsakligen med stöd av särskild lagstiftning. () ät ccn\ra\ förvaltningsmyndighet för frågorrörande prisövervakning. Det åligger nämnden bl. a., alt genorn överläggningarmed förelag och branschorganisationer m. fl. söka påverka prisutvecklingen ien för konsumenterna gynnsam riktning. Vidare skall nämnden främja allmänkännedom om pris- och konkurrensförhållanden inom näringslivet. Delarav den konsumentpoliliska verksamheten bedrivs av regionall verksamma organ,anför arbetsgruppen. Hit hör de vid F. n. finns 39 sådana tjänster. Hemkonsulenternasverksamhet sorlerar under . Hemkonsulenternahar till uppgift all stödja och främja utvecklingen av och annan konsumentpolitiskverksamhet. De skall vidare förmedla material och synpunkter från sådanverksamhet till . Hemkonsulenterna bedriver även allmän informations-och kampanjverksamhet i för konsumenterna vikliga frågor samt lämnar råd ochvägledning till konsumenterna. Vidlänsstyrelserna finns vidare priskonior, som biträder SPK i frågor om prisövervakningm. Arbetsgruppenövergår härefter lill alt lämna en översiktlig beskrivning av den lagstiftning,som finns eller övervägs på det konsumentpoliliska området. Härvid konstaterasall den lagstiftning som hillills införts lill stor del är av förebyggandekaraktär. Den inriktar sig pä all skydda konsumenterna mot olika former av otillböriigaaffärsmetoder och mot fariiga eller på annat sätt olämpliga produkter.Emellertid har också ålgärder vidtagits i syfte all skapagarantier för all konsumenterna på etl tillfredsställande sätt skall kunna fårättelse i efterhand. Arbetsgruppenerinrar först om all viss produktkontroll har införts genom lagen (1973:329) omhälso- och miljöfariiga varor, som trädde i kraft . Lagen möjligt atl vid behov ingripa mol hälso- och miljöfariiga varor ochföreskriva särskilda villkor rörande hanteringen av dessa. Ytterst kantillverkning och försäljning av viss vara helt förbjudas. Lagen riktar sigemellertid inle i första hand mot konsumentprodukter. Behovet av lagstiftningsom mera direkt riktar sig mol sådana produkter har påtalats i olikasammanhang. a. har varudeklaralionsutredningen föreslagit bestämmelser,som gör del möjligt alt föreskriva all varor som bedöms fariiga från hälso-och säkerhetssynpunkt inte får saluföras om de inle uppfyller bestämda krav ifråga om innehåll eller beskaffenhet, s. k. grundkrav. Ennoggrann och systematiserad produkikonlroll har genomförts med stöd avlivsmedelslagen (1971:511). Sålunda har bestämmelser införts om bl. a.livsmedels beskaffenhet, hantering, märkning och saluhållande samt ompersonalhygien, livsmedelslokaler m. m. är centralmyndighet för livsmedelsfrågor. Länsstyrelserna och hälsovårdsnämnderna är livsmedelsmyndighelerpå regionalt och lokall plan. Härefterbehandlas frågor om lagstiftning rörande marknadsföring. Härvid nämns lagen(1970:412) om otillböriig marknadsföring, marknadsföringslagen. Syftet meddenna är atl, framför allt i konsumenternas intresse, skapa effektiva garantierför alt reklam och annan marknadsföring inle bedrivs med otillböriiga meloder.Lagen tillämpas i första hand av och KO. KO:s uppgift ärhärvid alt övervaka reklam och annan marknadsföring. Detla sker genom en löpandegranskning av alla former av kom- Av stor betydelse är också de anmälningar, som allmänheten görtill KO. Arbetsgruppenredogör vidare för de förslag rörande marknadsföring som lämnats avvarudeklarations- och reklamulredningarna. Varudeklarations-utredningenavlämnade sill betänkande (SOU 1973:20) Varudeklaration - ettmedel i konsumentpolitiken. Belänkandet innehåller bl. a. förslag till lag omvarudeklaration. Lagförslaget innehåller bestämmelser, som öppnar möjlighet allföreskriva varudeklaration som villkor för alt viss produkt skall få saluhållas,om det är av väsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. Utredningen har ävenlämnat förslag lill förbättringar av del frivilliga varudeklaralionssyslem, somkonsumrntverket svarar för. Reklamutredningenavgav ett delbetänkande (SOU 1974:23) Information i reklamen.Belänkandet innehåller bl.a. förslag till lag om information i reklam och annanmarknadsföring. Utredningens förslag innebär alt reklamen skall kunna användassom ett medel alt tillgodose konsumenternas informationsbehov. Den föreslagnalagen, som i huvudsak läcker den av varudeklarationsutredningen föreslagna,innebär sålunda alt obligatorisk produktinformation kan föreskrivas i reklamoch annan marknadsföring i de fall då frivilliga ålgärder ej bedömstillräckliga och informationen är av väsentlig betydelse frånkonsumentsynpunkt. Deregler som införts eller övervägs vöranAc försäljningsverksamhet i olika formerberörs sedan av arbetsgruppen. Hit hör lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor, avialsvillkorslagen, som trädde i kraft . Lagensyftar lill all skydda konsumenterna mot oskäliga bestämmelser som kan finnas itryckta avtalsformulär, s. k. slandardkontrakt. Avialsvillkorslagen tillämpas,liksom marknadsföringslagen, i första hand av och KO. Lagen(1971:238) om hemförsäljning m. m., hemförsäljningslagen, trädde i kraft den Ijuli 1971. Den ger konsumenterna räll atl inom ångra vissa köp, dvs.avbeställa och låta köpet gå tillbaka. Ar 1973 tillkallades en särskildkommitté, hemförsäljningskommittén, med uppgift alt göra en översyn av hemförsäljningslagen.1 kommitténs uppdrag ingår även att undersöka om del är möjligt och lämpligt atllagstiftningsvägen införa en allmän rätt för konsumenterna atl inom viss lid åleriämnaköpta varor. Ettsärskilt avsnitt i arbetsgruppens redogörelse behandlar köprätistiga regler.Härvid nämns inledningsvis konsumeniköplagen (1973:877), som trädde i kraft den1 . Lagen garanterar konsumenten vissa grundläggande rättigheter,som han alllid skall ha när han köper en vara av näringsidkare. Häreftererinrar arbetsgruppen om två utredningar, som arbetar på området, nämligen konsumentljänslutredningenoch kredilköpkommitlén. Den förra har i uppdrag atl utarbeta en civilrätisliglagstiftning lill konsumenternas skydd på serviceområdet. Den senare har iuppgift atl se över i första handlagen om avbetalningsköp men också andra former av kreditköp. Arbetsgruppensredogörelse omfattar vidare lagstiftningen om allmän rättshjälp och förenklaträttegångsförfarande. Enligt rätlshjälpslagen (1972:429), som trädde i kraftden , kan allmän rättshjälp ulgå i vissa rättsliga angelägenhetersamt för mera allmän juridisk rådgivning. Lagen(1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden, som trädde i kraft den 1 juli1974, innebär atl elt förenklat rättegångsförfarande tillämpas i tvistemål, därivisteföremålels värde uppenbart inle överstiger ett halvt basbelopp föroktober månad året före rättegången. Det förenklade förfarandet skall oavsett Ivisteföremålelsvärde kunna tillämpas om tvisten huvudsakligen rör fråga varöver utlåtande haravgivits av reklamationsnämnd. Den nya ordningen innebär också, alltingsrätterna hjälper allmänheten med allmänna råd och upplysningar om olikamöjligheter atl fl tvister prövade vid domstol eller reklamalionsnämnd. Frågorom distribution av varor och tjänster har allt mer fått konsumentpolitiskkaraktär, anför arbetsgruppen. Sådana frågor som rör näringsfrihet och därmedsammanhängande etableringsfrågor har också bedömts vara av särskilt intresse.Gruppen lämnar därför en översikt över aktuellt reformarbete på området. Härviderinras om det statliga stödel till kommersiell service i glesbygd som infördesfr. o. m. . Slödel, som i första hand avser del s. k. inrestödområdet, syftar lill all tillförsäkra befolkningen i glesbygdtillfredsställande kommersiell service, i första hand vad avser dagligvaror.Arbetsgruppen nämner i sammanhanget också distributionsutredningen, varsuppdrag är all bedöma pågående utveckling inom distributionen i förhållande lillolika konsumentgruppers situation. Utredningen skall bl. a. överväga behovetav och formerna för samhälleliga åtgärder för alt tillgodose rimliga konsumenlönskemälom närhelsservice. Arbetsgruppenbehandlar i elt avsnitt i promemorian kommunernas organisation och verksamhet.Efter en allmän redogörelse förden kommunala indelningen behandlas frågan omden kommunala kompetensen. Det konstateras alt de grundläggande bestämmelsernahärom finns i 3 S kommunallagen (1953:753). Där föreskrivs atl kommun ägersjälv vårda sina angelägenheter, om inle handhavandet av dessa enligt gällandeförfattningar tillkommer annan. Vidare hänvisas i paragrafen lill vad som ärsärskilt föreskrivet angående vissa kommunala angelägenheter. Kompelensregelnbygger på principen, att kommunala ålgärder skall tillgodose allmänna, lillkommunen knutna intressen. Genom att avfalla regeln som en generalklausul avsågman enligt motiven atl möjliggöra en fortsatt anpassning av kommunernasbefogenheter efter samhällsutvecklingens krav. Grundläggandeför.den kommunala kompetensen är lokaliseringsprincipen, framhållerarbetsgruppen. Den innebär, att en angelägenhet måste bäras upp av ett lillkommunen knutet intresse för all kunna bli föremål för kommunens omvårdnad.Principen är dock försedd med vikliga modifikationer, som hänger samman medbefolkningens röriighet och kom-munindelningsförändringar. Den uteslutersåledes inte kommunala anordningar, som används av andra än kommunmedlemmarna.En annan grundsats är objektivitet och rättvisa. Principerna om likställighetmellan kommunmedlemmarna och om förbud all lämna understöd ål enskild kan ses somdelprinciper av grundsatsen om objektivitet och rättvisa. Likställighetsprincipeninnebär i korthet, att kommunens medlemmar skall vara likställda i sinarättigheter och skyldigheter gentemot kommunen. En tredje allmänt kompeiensbegränsandegrundsats är enligt rättspraxis själ vkosinads-principen. Den s.k. oreglerade kompetensen kompletteras av en omfattande och variationsrik speciallagslifining.En avsevärd del av dagens kommunala verksamhet grundar sig påspeciallagstiftning, konstaterar arbetsgruppen. Som exempel påverksamhetsområden, vilka helt eller lill övervägande del regleras avspeciallagstiftning, nämns bostadsförsörjningen, brandväsendel, byggnadsväsendet,hälsovården, socialvården och undervisningsväsendet. 1promemorian lämnas vidare en redogörelse för den kommimala nämndorganisationenm. Det konstateras, all kommunallagen skiljer mellan å ena sidanbeslutanderätt och å andra sidan förvaltning och verkställighet. Beslutanderättenutövas av fullmäktige medan förvaltning och verkställighet tillkommerförvaltningsorgan, som med etl gemensamt begrepp kallas nämnder. Dessa kan vidsidan av kommunstyrelsen vara av olika slag, nämligen dels obligatoriskanämnder tillsatta enligt speciallagstiftning (nämnder för regleradförvaltning), dels fakultativa nämnder tillsatta enligt kommunallagen (nämnderför oreglerad förvaltning), dels fakultativa nämnder tillsatta enligtspeciallagstiftning. I de fall fakultativa nämnder enligt speciallagstiftning inleinrättas ansvarar annat kommunalt organ för uppgifterna i fråga. Dekommunala nämnderna är med få undanlag i sin helhet politiskt sammansatta. Dehandhar inte enbart förvaltnings- och verkställighetsuppgifter utan utövaräven viss beslutanderätt. Detla krävs för det löpande arbetet men därtill ärförvaltningsorganen tillförsäkrade beslutsbefogenheter genom lagar och andraförfattningar. På de specialreglerade områdena kan fullmäktige inte ingripa.Fullmäktige har dock visst inflytande över dessa verksamheter genom valet avledamöter och genom anslagsbesluten. Somhelhet konstaterar arbetsgruppen, atl kommunerna åtnjuter relalivi stor frihetpå det organisatoriska området. Ett uttryck för detla är avsaknaden i stort av delaljbestämmelserpå det av kommunallag reglerade förvaltningsområdet och bestämmelserna omdelegation av nämnds beslutanderätt. Fullmäktige kan vidare tillsättakommittéer, samrådsgrupper, referensgrupper. tillfälligaberedningar etc. om detta inle strider mot specialförfaitning eller det odeladenämndansvareis princip. Om sådana organs sammansättning, mandattider,arbetsformer etc. har fullmäktige i princip fri beslutanderätt. Någonförvaltande eller verkställande funktion kan dock inle tilldelas dem. Kompetensområdetinnefattar som regel endast beredande uppgifter. Arbetsgruppenlämnar härefter exempel på olika organisatoriska konstruktioner för kommunalförvaltning hämtade från socialvården, kulturområdet och fritidssektorn. a. alt olika samarbelsorgan på senare lid har inrättats för attutgöra referensgrupper lill ansvariga nämnder. 1 dessa ingår representanter förolika intressen på resp. områden. Samarbels-organen kan vara forum förmeningsutbyte rörande mål-, resurs-, planerings-och verksamhetsfrågor. Organenkan också ha en allmän kontaktfunktion och över huvud ge de kommunala nämndernavägledning i deras arbete. Redogörelsenför kommunernas verksamhet avslutas med en beskrivning av kommunernas roll isamhällsutvecklingen. Arbetsgruppen erinrar härvid bl. a. om vad föredragandedepartementschefen framhöll i propositionen (1961:80) med förslag till kommunindelningsreform: Vilkauppgifter primärkommunerna bör ombesörja är självfallet ingenting en gång för allagivet. Även i detla avseende måsle en fortlöpande anpassning ske efterutvecklingen, varvid den vägledande principen bör vara ändamålsenligheten;uppgiften bör ankomma på den myndighet som har de bästa förutsättningarna allsköta den på ett verkligt rationellt och ändamålsenligt sätt. Med dennautgångspunkt bör på kommunerna ankomma sådana angelägenheter, som bästtillgodoses genom lokal självstyrelse och förvaltningsorganisation. 3.1.3Utvecklingen av lokal konsumentpolitisk verksamhet Denlokala konsumentpoliliska verksamheten har huvudsakligen vuxit fram under desenaste sju åren, framhåller arbetsgruppen och lämnar en redogörelse för denhittillsvarande utvecklingen på området. Härvid redovisas särskilterfarenheterna från försöksverksamheten med lokala konsumenlkommilléer. Delokala konsumentkommiitéerna tillkom på sex orter i landet efter initiativav den av Socialdemokratiska arbetarepartiet och i (LO) tillsatta kommittén i prisfrågor (Skoglundgruppen). 1 verksamheten deltogförutom LO även (), (), Tjänstemännens bildningsverksamhel (TBV) ochKooperativa gillesförbundel. utökades kretsen med Husmodersförbundelhem och samhälle. Ett centralt råd inrättades för all leda ochstödja verksamheten. Rådet skulle även se lill alt erfarenheterna från dennalogs till vara. För det löpande arbetet fanns en konlaklsekreterare knuten tillvarje kommitté. Enhuvuduppgift för kommittéerna var all ta emot och bistå konsumenter. somville lägga fram problem eller göra förfrågningar, saml att sprida allmän konsumentupplysning.Verksamheten inriktades också på konsumentproblem av allmän giltighet. Enuppgift var härvid atl på olika vägar söka nå för konsumenterna gynnsammaförändringar, exempelvis genom atl rapportera förhållanden till ansvarigamyndigheter. För att fa underiag för verksamheten genomfördes undersökningarav olika konsumeniproblem. Försöksverksamhetenupphörde med utgången av . Erfarenheterna sammanfattades av del centralarådei, som bl.a. pekade på följande förhållanden. Denlokala verksamheten hade i högre grad än den centrala och regionala nått dekonsumenter, som bäst behöver samhällets hjälp. Konsumenter, som råkat i tvistmed näringsidkare, kunde i stor utsträckning få rättelse genom kommittéernasmedverkan. Rådetkonstaterade vidare atl den lokala verksamheten givit en klar insikt i olikakonsumentgruppers problem saml visat på möjligheterna atl lokall utföraundersökningar av intresse för slora konsumentgrupper. Via lokalpress ochregionalradio saml vid offentliga möten och debatter hade kommittéernaverksamt kunnat informera om väsentliga konsumeniproblem. Arbetsgruppenlämnar vidare en redogörelse för utvecklingen av den kommunala konsumentpoliliskaverksamheten efter statsmakternas beslut i frågan. Gruppen har viaKommunförbundet genomfört en enkät hos rikets kommuner i syfte atl klargöraomfattningen av kommunernas engagemang. Enkätresultatet,som avser förhållandena , visar att kommunala konsumenlnämndervid denna tidpunkt fanns i tre kommuner, nämligen , ochHelsingborg. 1 nio kommuner hade referensgrupp eller annat forum för diskussionav konsumentfrågor inrättats. Härutöver fanns fem av de sex lokala konsumentkommiitéernafrån försökstiden fortfarande kvar. Verksamheten hos dessa finansierades medkommunala bidrag. Resultatetvisar vidare atl drygt hälften av kommunerna eller 143 stycken hade anställteller avdelat någon för konsumentpoliliska uppgifter. Sålunda hade 121 kommunerkontaktman till hemkonsulenterna, medan övriga 22 kommuner mera självständigtsvarade för viss rådgivnings- och upplysningsverksamhet. 1 fyra av de senarefanns heltidsanställd personal för dessa uppgifter. Arbetsgruppenkonstaterar mot denna bakgrund, att endast ett begränsat antal kommunerbedriver någon mera aktiv konsumentpolitisk verksamhet. Det noteras dock, altförslag om konsumentpolitisk verksamhet finns i ytterligare 87 kommuner. 3.2.1Innehållet I den kommunala konsumentpolitiska verksamheten Arbetsgruppenframhåller all en nära kontakt mellan samhällets konsumentverksamhet och deenskilda konsumenterna är en grundläggande förutsättning för alt dekonsumentpolitiska åtgärderna skall bli verkligt framgångsrika. Denna kontaktskall enligt gruppen syfta till att dels sprida information och kunskap lillenskilda konsumenter, dels ge de ansvariga organen en kännedom omkonsumenternas förhållanden och problem i olika avseenden. Gjordaerfarenheter visar atl en lokal verksamhet har de bästa förut-sätiningarna atlupprätthålla en direktkontakt med konsumenterna och deras problem. Vidare ärdel enligt arbetsgruppen tydligt att den lokala verksamheten i störreutsträckning än den som bedrivs på central och regional nivå nårkonsumentgrupper, som i olika avseenden kan bedömas som resurssvaga och somdärför är särskilt beroende av samhällets stöd. Arbetsgruppenfinner det mol denna bakgrund angeläget alt en väl utvecklad lokal konsumentpolitiskverksamhet tillskapas.