prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — Föreningenanknyter till att konkursdomaren enligt ett uttalande av kommittén skall inhämtaborgenäremas syn på förvaltarvalet och framför allt beakta vad som anförs frånde borgenärer som särskilt berörs av förvaltarvalet. Föreningen menar att dettaväl svarar mot den föreslagna lagtexten, vari såsom ett kvalifikationsvillkorför förvaltare anges att han skall åtnjuta borgenärernas förtroende. anser att det firms fog både för attförvaltarvalet skall ankomma på konkursdomaren och för att det skall ankomma påborgenärerna. För konkursdomaralternativet talar att önskemålet om opartiskhetsäkerställs. För borgenärsalternativet talar att förvaltaren alltid konuner attväljas med borgenäremas förtroende. Enligt samfundets uppfattning är kommitténsmedelväg att å ena sidan låta konkursdomaren avgöra förvaltarfrågan och å andrasidan föreskriva att förvaltaren skall ha borgenärernas förtroende godtagbar.Samfundet påpekar vikten av att konkursdomarens förordnande inte skerslentrianmässigt efter någon vid domstolen tillämpad rutin. För attborgenäremas intresse skall vara tillräckligt respekterat krävs erUigtsamfundet att konkursdomaren, när denne skall höra borgenärerna, endast fästervikt vid de uppfattningar som framförs från sådana borgenärer vilka har ettreellt intresse av utfallet av konkursen, dvs. har någon praktisk möjlighet attfå utdelning. Härvidlag bör bortses från sådana borgenärer vilkas utdelning fåranses från början vara säkerstäUd. Samfundet hänvisar i detta sammanhang till180 § KL. tar upp frågan i vad månrepresentant för statsverket bör höras innan förvaltare förordnas. Förbundetpåpekar att staten trots betydande engagemang i konkursen löper risk att intebli 9 1975/76. 1975/76:210 130 betraktad som "betydande borgenär", därför attdet statliga intresset är uppdelat på många olika myndigheter. Därför, ochockså av praktiska skäl, bör enligt förbundets mening sanuåd mellankordcursdomaren och statlig institution alltid äga rum angående förvaltarvalet.RI? V tillmäter länsstyrelses och kronofogdemyndighets möjligheter till sanuådmed konkursdomaren vid val av förvaltare stor betydelse. Domareförbundetmenar däremot att en regel om att kronofogdemyndigheten skall höras särskiltinte bör vara nödvändig. Förbundet ifrågasätter om sådant samråd skallföreskrivas för något fall. Det är enligt förbundet självklart att ett gottsamarbete upprätthålls mellan konkursdomaren och kronofogdemyndigheten, som juofta representerar den störste fordringsägaren. Detta samråd bör kunna utformaspå sätt som för varje särskild ort finnes lämpligt. Det är inte alltid somkronofogden eller annan som är behörig för formeUt samråd är tillgänglig,vilket kan fördröja beslutsprocessen onödigt. Ett sådant sanuåd, vilket måstedokumenteras, blir då tungrott utan motsvarande nytta. Av deremissinstanser som inte godtar kommittéförslaget befarar kronofogdemyndigheteni att konkursdomarens förordnande kommer att ske påslentrianmässig grund efter turordning. menar att enreform på detta område kan anstå tills det avgörs om kronofogdemyndighet skallvara förvaltningsorgan i alla konkurser. vill behålla den nugällande ordningen, därför att konkursdomaren annars skulle koinma att ställasinför ytterst känsliga avgöranden som måste framstå som en i och för sig onödiggradering av förvaltarkandidaterna. Enligt börborgenärerna ha den suveräna rätten att välja förvaltare. Möjligen börkonkursdomaren ha möjlighet att påverka valet då borgenärerna inte är ense. Handelskammarförbundetanför att det såvitt förbundet vet inte finns belägg för att förvaltare som harvalts av borgenärema skulle ha handlat partiskt. Kommittéförslaget löser inteheller problemen med att få en opartisk förvaltare. Förbundet pekar i derma delpå att om konkursdomaren väljer en av flera föreslagna personer de som intevann gehör för sin kandidat med fog kan misstänka den valde för partiskhet.Väljer konkursdomaren en som inte har föreslagits av borgenär firms å andra sidanen risk för att förvaltaren konuner att sakna förtroende hos borgenärema överhuvud taget. Det kan enligt förbundet inte heller bortses från att komnutténsförslag kan leda till att förvaltarna utses slentrianmässigt enligt någonrutin. Detta gäller desto mer som enligt vad kommittén uttalarinterimsförvaltare helst också bör utses till slutlig förvaltare, och tidenendast i undantagsfall torde tillåta att konkursdomaren kan samråda med destörre borgenärema redan vid utseendet av interimsförvaltaren. Förbundetförordar därför att nuvarande regler behålls. 1 andra hand påyrkar förbundetatt bestämmelsen om utseende av förvaltare komplet- 1975/76:210 131 teras med en hänvisning till 180 § KL, eftersom endast deborgenärer som inte är säkra på att erhåUa utdelning men som har en reellmöjlighet därtill bör tillerkännas inflytande. RSV, kronofogdeföreningenoch kronofogdemyndigheten iEslövs distrikt ifrågasätter om inte systemet med interimsförvaltare kanslopas, om kommitténs förslag i fråga om utseende av förvaltare genomförs. 4.4 Kostnader för reformen menar att beräkningen av kostnaderna förkronofogdealternativet rimligen måste göras från den förutsättningen att konkursernasköts av person med kronofogdekompetens och inte av assistenter somberäkningen har utgått från. pekar på att i reservationeninte torde ha tagits med kostnader för hyra, maskinutrustning, utbildningm.m., som vid advokatförvaltning normalt täcks av arvodena till förvaltaren ochrättens ombudsman. V menar att skillnaden i kostnader mellan de bådaaltemativen kan väntas bli större än den i reservationen angivna merkostnadenför statsverket. Några remissinstanser anmärker att personalbehovet vidgenomförande av kronofogdealtemativet sannolikt har beräknats för lågt. RSVkonstaterar att även om personalbehovet skulle vara i det närmaste dubbelt såstort skulle statsverkets årliga utgifter för kronofogdealternativet ändå inteuppgå tiU mer än högst . Kronofogdeföreningenanser att kostnadsberäkningen för kronofogdealtemativet är alltföroptimistisk. Detta gäller särskilt i storstadsdistrikten, där förvaltningen iförenklad konkurs att döma av erfarenheterna från de exekutiva målen blirmer tidskrävande än kommittén har förutsett. Föreningen anser också att enstörre andel av arbetsvolymen än som har angetts av kommittén kommer attbelasta kronofogdepersonalen. Någon personalreserv firms totalt sett inte inomden lokala exekutionsorganisationen. Kronofogdemyndigheterna måste därförutökas med den personal som behövs för arbetsuppgifterna i förenklad konkurs.Kronofogdemyndigheten i anlägger sanuna synpunkter på sitteget behov av personal, om kronofogdealtemativet genomförs. Kronofogdemyndighetenanför bl.a. att en omständighet som bör beaktas är att en mycket stor del avkonkurserna anhängiggörs med resultatlös betal-ningsanmaning som konkursgrund.1 dessa fall saknar myndigheten i regel närmare kärmedom om gäldenären.Tidigare erfarenheter ger myndigheten anledning tro att den irationaliseringssyfte tänkta anknytningen till indrivningsverksamheten inte kangenomföras. Det stora antalet förenklade konkurser kommer därför att vid ettgenomförande av kronofogdealternativet kräva avsevärd personalförstärkning.Med hänsyn till obekantskapen med de nya arbetsuppgifterna tillkommer dessutomett stort behov av utbildning. 1975/76:210 132 uppger att det for förvaltning och avveckling av ett såstort antal konkurser som kan komma i fråga med de högt stäUda krav påeffektivitet, snabbhet och flexibilitet som förslaget förutsätter, krävsbetydande personalförstärkning. Den tidsåtgång som i reservationen harberäknats för varje särskild konkurs är alltför knappt tilltagen. Myndighetengrundar sin uppfattning härom på bl.a. de erfarenheter som har vunnits vidhandläggning av lönegarantiärenden och genom vissa kronofogdarsgodemans-uppdrag. i distrikt lämnar för sin delliknande uppgifter. i distrikt pekar på atten ökning av personalbehovet motverkas, om centralmyndigheten för exekutionsväsendetutarbetar formulär m.m. för skilda moment i förenklad konkurs. Vår lagstiftningom konkurs är tUlbaka föremål för en genomgripande revision. Deallmänna motiven för revisionen har jag redogjort för i den proposition omändring i konkurslagen (1921:225, KL) som förelades (prop. 1975:6, s. 111). Både samhällsutvecklingen i stort och behovet av enmodernisering av konkurslagstiftningen har gjort det nödvändigt att reviderakorUcursinsti-tutet i viktiga delar. Det har stått klart attöversynen bör ske etappvis. Deändringar i KL som på grundval av prop. 1975:6 beslöt tidigare under1975 (LU 1975:12, rskr 1975:91) och som trädde i kraft avsåg iförsta hand den s.k. materiella konkursrätten, dvs. reglema omförutsättningarna för att gäldenär skall få försättas i konkurs, gäldenärensförlust av rådigheten över sin egendom, återvinning till konkursbo ochkvittning under konkurs. En av grundtankarna bakom reformen var att så långtmöjligt motverka otillbörliga transaktioner från gäldenärens eller borgenärs sidai samband med förestående konkurs. Själva förfarandet vid konkurs berördesdäremot bara i mindre omfattning av reformen. En nyreglering skedde sålunda avdet förfarande som leder fram till beslut om konkurs. Övriga regler omkonkursförfarandet, bl.a. reglerna om förvaltningen av konkursbo, bevakning avfordringar i konkursen och fördelning av boets medel mellan borgenärerna, är ihuvudsak oförändrade sedan KL:s tillkomst . Enligt KL kan en konkurs handläggas antingen somtillgångskonkurs eller som s.k. fattigkonkurs. Konkursdomaren beslutar omformen för 1975/76:210 133 handläggningen i samband med att beslut om konkursmeddelas. Kännetecknande för förfarandet vid tillgångskonkurs är attförvaltningen och avvecklingen av gäldenärens bo uppdras åt en eller fleraförvaltare som väljs av borgenärerna. Förvaltaren står under tillsyn av enrättens ombudsman. Syftet med konkursen är att tillgodose de konkurrerandebetalningsanspråken genom utdelning till borgenärema. Utdelningen grundas på debevakningar av fordringama som borgenärerna har gjort. Anmärkning mot bevakningliksom prövning av tvist angående bevakad fordran skall av inomkonkursens ram enligt en särskild i KL angiven ordning. Förfarandetvid fattigkonkurs skiljer sig i väsentliga avseenden från proceduren vidtillgångskonkurs. Fattigkonkurs kommer till stånd när det finns anledning antaatt gäldenärens bo inte täcker kostnadema för en tillgångskonkurs. Förfarandetär i sådant fall inte inriktat på att åstadkomma någon avveckling av boeteller utdelning till borgenärerna. Fattigkonkurs syftar i stället till att medbibehållande av konkursens verkningar hindra att det i mindre konkurser uppstårkostnader som inte står i rimligt förhållande till boets omfattning. Meningenmed förfarandet är främst att utreda om det finns förutsättningar för ordinärkonkurs. Det finns för fattigkonkursernas del inte några regler om bevakning avfordran. Någon egentlig förvaltning av konkursboet kommer inte heller tillstånd, utan konkursdomaren förordnar en god man att ta vård om gäldenärens bo.Den gode mannen har mycket begränsade befogenheter. En fattigkonkurs avskrivsnormalt när gäldenären har gått ed på riktigheten av en av den gode mannenupprättad bouppteckning. År l%5avslutades 1.306 konkurser. Av dessa var onUcring 590 () fattigkonkurser.Antalet konkurser har 1%5 ökat kraftigt. Ökningen gäller i särskUt höggrad fattigkonkurserna. avslutades sålunda 4.563 konkurser, varavomkring 3.200 () var fattigkonkurser. Ökningen motsvaras till mycket stordel av en stegring av andelen aktiebolagskonkurser. Antalet beslutadekonkurser vari gäldenären var aktiebolag utgjorde sålunda 352 () år 1964och 2.497 () . HittiUs erhållna uppgifter för pekar på attde angivna tendensema består. Det totala antalet konkurser har dock inte stigitde . Fattigkonkursernasväxande antal förklaras till stor del av den stora nybildning av små aktiebolagsom inleddes och som kulminerade . Under dennatid och särskilt mot slutet av perioden skedde en kraftig expansion av s.k.5.000-kronorsbolag. Dessa etablerades sannolikt i stor utsträckning avskattetekniska skäl. Gällande bolags- och konkurslagstiftning torde även i sinmån ha bidragit till att åtskilliga bolag bUdats för mindre seriösa syften.Härpå tyder inte minst den mycket korta livslängden hos 5.0(X)-kronorsbolag. På siktkan antalet tillgångslösa konkurser väntas minska till följd av den år 1973gjorda ändringen i 2 § lagen (1944:705) om aktiebolag, varigenom 1975/76:210 134 aktiekapitalets lägsta belopp har höjts från 5.000 till50.000 kronor (SFS 1973:303). Reformen trädde såvitt gäller ny bolagsbildning ikraft men har tillagts den övergångsbestämmelsen att äldre bolag medlägre aktiekapital skall upplösas i och med utgången av (SFS1973:1081). Det finns givetvis också andra förklaringar till attfattigkonkursernas antal har stegrats kraftigt. Jag nöjer mig med att erinra omatt hot om konkurs är ett effektivt påtryckningsmedel mot betalningsförsumligagäldenärer. Vad särskUt gäller indrivningen av skattefordringar kan nämnas attkronofogdemyndigheterna regelmässigt har bemyndigande att pröva omkonkursansökan bör göras mot gäldenär med skatteskulder. Det är vanligt attkronofogdemyndighet i stället för att begära utmätningsed använderkonkursansökan som påtryckningsmedel mot gäldenär med ringa tillgångar varesig gäldenären är näringsidkare eller inte. Mot nu angivna bakgrund är det naturligt attfattigkonkursernas roll har kommit i förgrunden på ett helt annat sätt äntidigare. , som har till uppgift att göra en allmänöversyn av konkursförfarandet, har i ett delbetänkande, (SOU 1974:6) Förenkladkonkurs m.m., ansett det särskilt angeläget att nuvarande system medfattigkonkurser omprövas. Enligt konunittén är om fattigkonkurs iåtskilliga hänseenden både bristfälliga och svårtiUämpade. Oklarheterna hänförsig bl.a. till frågan hur långt den gode mannens befogenheter sträcker sig. Enpåtaglig brist i den nuvarande lagstiftningen är vidare att den gode marmen kanbli utan ersättning för sitt arbete. är det ordinära konkursförfarandetenligt kommittén oproportionerligt dyrt och tidsödande i mindre korUcurser. Komnutténföreslår att ett särskilt förfarande (förenklad konkurs) skapas för denuvarande fattigkonkursema och en del av övriga konkurser. Förfarandetberäknas härigenom konuna att omfatta mer än tre fjärdedelar av samtligakonkurser. Det förenklade förfarandet föreslås av kommittén bli avsevärt meringripande än förfarandet vid de nuvarande fattigkonkurserna. Det skiljer sigfrån förfarandet vid ordinär konkurs främst genom avsaknaden av regler ombevakning av fordran och vad som hänger sanunan därmed. En annan skillnad äratt institutet rättens ombudsman anses kunna undvaras i de mindre konkurserna.Däremot föreslår kommittén att förvaltare skall utses i sådan konkurs. Kommitténbehandlar i betänkandet också vissa andra frågor. Sålunda föreslås bl.a. nyaregler om ansvaret för konkurskostnaderna och om företrädesordningen mellansådana kostnader och s.k. massafordringar. Vidare läggs fram förslag i fråga omkonkursförvaltares kvalifikationer och utseende av förvaltare i sådanakonkurser som inte skall handläggas i förenklad ordning. Kommittén föreslårockså en del andra ändringar i KL jämte följdändringar i bl.a. lagen (1970:741)om statlig lönegaranti vid korUcurs. Betänkandet har remissbehandlats och fått ett i huvudsakpositivt 1975/76:210 135 Remissinstansema är ense om att gäUandebestämmelser om fattigkonkurs är bristfälliga och oklara och att ett stortbehov föreligger av en reform av konkursförfarandet, särskilt såvitt avserförfarandet i mindre och enklare konkurser. Åtskilliga remissinstanser uttalarsin tillfredsställelse över att kominittén har valt att behandla förfarandet isådana konkurser med förtur. Kritiska röster saknas dock inte. Det gäller bl.a.formerna för det föreslagna förenklade förfarandet, där meningarna går isärbl.a. beträffande frågan vem förvaltaruppgiften skall ligga på. En del remissinstanser behandlar också reformeringen avkonkurslagstiftningen ur ett vidare perspektiv än det rent konkursrättsliga.Särskilt uppehåller man sig vid frågan hur samhäUsekonorm'ska intressen bättreän nu skall kunna beaktas i samband med konkurs. Innan jag går närmare in påkommitténs förslag skall jag något beröra detta mer allmärma spörsmål. En utgångspunkt för det fortsatta reformarbetet påkonkursrättens område måste givetvis vara att konkursinstitutet anpassas efterde krav som det moderna samhället ställer. Som jag har framhållit i prop.1975:6 (s. 114) gäller detta särskilt formerna för förvaltningen av konkursbo.Förändringama inom det ekonomiska livet som har förflutit efterKL:s tillkomst har gjort att konkursförvaltningen ofta har blivit merakomplicerad. På konkursförvaltaren ställs inte bara krav på att han avvecklarkonkursboet i vederbörlig ordning. Han måste också ta ställning till olika frågorav annat slag, t.ex. företagsekonomiska och arbetsrättsliga spörsmål. Tillbilden hör vidare att samhäUet på ett helt annat sätt än har engageratsig i det ekonomiska livet genom statligt kreditstöd i olika former,lokaliseringsstöd, statsbidrag till nedläggningshotade företag eller liknande.Samhället har också tagit på sig ett ökat ansvar för sysselsättningen. Vidföretagskonkurs ställs därför särskilda krav på konkursförvaltningen när detgäller att bedöma företagets ställning i fråga om erhållet samhällsstöd ellerbehov av nytt sådant stöd och till sysselsättningsfrågorna. Vid remissbehandlingen har mot denna bakgrund ställtsfrågan hur arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen skall beaktas ikonkurssammanhang, särskilt såvitt gäller större konkurser. Frågan tas upp avbl.a. industriverket och i , vilka menarattsamhället bör få tillsätta en särskUd förvaltare i konkurs (medförvaltare ellergranskningsman), när de berörda intressena är hotade. Utredningen omsäkerhetsåtgärder i skatteprocessen och en kronofogdemyndighet vill gå änlängre och förordar att möjlighet införs till tvångsförvaltning redan förebeslut om konkurs. Några remissinstanser är inne på tanken att skapa ettinformationssystem som kan initiera samhälleliga insatser i så god tid attkonkurs kan undvikas. Vad remissinstanserna har anfört rör frågor av storbetydelse för samhällets möjligheter att motverka ogynnsamma följder avkonkursförfarandet. Jag vill härvidlag till en början erinra om att konkursinte är den 1975/76:210 136 enda ordning varigenom konkurrerande borgenärers anspråkmot betal-ningsoförmögen gäldenär kan tillgodoses. Vid sidan av konkurs stårframför allt ackord till buds för att sanera gäldenärs ekonomiska förhållanden.Denna form för uppgörelse mellan gäldenären och borgenärerna hindrar undervissa förutsättningar konkurs och motverkar därför en värdeförstörandetvångsavveckling av gäldenärens verksamhet. Den erbjuder vidare deinblandade intressenterna ekonomiskt mera tillfredsställande lösningar änkonkurs. Genom den nya ackordslag som tillkom har systemet med ackordblivit ett betydligt mer användbart medel an tidigare för att i kritiskasituationer åstadkomma en uppgörelse mellan gäldenären och borgenärerna medminsta möjliga föriust för företag och anstäUda. Med det nu sagda har jag endast velat fästauppmärksanUieten på att de sanUiällsekonomiska problem som remissinstansema harberört inte gör sig gällande med sanuna styrka vid ackord som när gäldenärenförsätts i konkurs. I det senare fallet är förfarandet inriktat på attgäldenärens egendom skall avyttras och behållningen fördelas mellanborgenärerna. Avser konkursen ett företag, medför konkursen vanligen att dettaläggs ned. En ackordsuppgörelse erbjuder smidigare möjligheter tiU sanering avgäldenärens ekonomiska förhåUanden utan att företagets verksamhet behöverupphöra. SjälvfaUet kan dock även vid ackord uppstå svårigheter att tillgodosede arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen som remissinstansema syftarpå. Från samhällets sida har gjorts stora ansträngningar attkonuna till rätta med svårighetema. Frågor om ackord beträffande låne- ochbidragsfordringar av typen industrigarantilån och lokaliseringsstöd handläggsnumera av ett särskilt organ inom , nämligenexpertgruppen för samordning och uppföljning av företag som har fått statligtstöd (EFSU). EFSU har också en aUmänt samordnande roll i fråga om bevakning avstatens fordringar i företag som har fått statligt stöd. De samhällsekonomiskaaspektema vid företags obestånd tiUgodoses också på andra vägar. Enligt min mening måste vid företags konkurs borgenärernasintressen sammanvägas med arbetsmarknads- och regionalpolitiska intressen. Detär angeläget att åtgärder vidtas för att man bättre än nu skall kunna beaktadessa senare intressen. Konkurslagskonunittén överväger f.n. frågan om attinföra ett system med en representant för det allmänna i konkurs för atttillgodose de berörda samhälleliga intressena. Också den av bl.a. LO berördafrågan om information till anställda i samband med konkurs prövas f.n. avkonkurslagskommittén. Vidare avser chefen för att föreslåatt särskilda sakkunniga tUlkallas för att utreda behovet av samordning avstatliga åtgärder vid företags obestånd m.m. De förslag till vidgatsamhällsinflytande vid konkurs som har förts fram vid remissbehandlingen börmot angivna bakgrund lämpligen tas upp i andra 1975/76:210 137 Detta bör dock inte hindra att man redan idetta lagstiftningsärende i görlig mån tiUgodoser önskemålet om att ge desamhällsekonomiska intressena en mer framträdande plats vid konkurs. Jagtänker här främst på frågan vilka kvalifikationer som konkursförvaltare bör ha.TiU denna fråga återkommer jag i det följande. Ett särskilt skäl att nu ta upp frågan om hur mindrekonkurser skall handläggas är önskemålet att öka möjlighetema att beivraaUvarligare former av gäldenärsbrott. Detta har uppmärksammats inte bara avkommittén utan också i andra sammanhang. 1975/76:82 har regeringenlagt fram förslag om sådana ändringar i som skall göra det möjligtatt styra de tillgängliga utredningsresursema till de områden där de bastbehövs för att bekämpa den ekonomiska kriminaliteten. Genom en revision av KL:sregler om fattigkonkurs kan ännu ett steg tas i denna riktning. I enlighet med det anförda bör den delreform påkonkursrättens område som är aktuell utformas på det sätt som kommittén harföreslagit och som i huvudsak har godtagits av remissinstanserna. Att som eninstans har hävdat avstå från en reform beträffande mindre konkurser av hänsyntill eventuella konsekvenser av en ny utsökningsbalk beträffande bl.a. ettförstärkt utmätningsinstitut anser jag inte kunna komma i fråga. De skäl somkommittén har angett för att det nuvarande systemet med fattigkonkurs nu böravlösas av en mer effektiv ordning talar med styrka för att den föreslagnarevisionen kommer till stånd. Jag förordar att kommittéförslaget även i övrigtläggs till grund vid utarbetandet av ändrade regler i de hänseenden som berörsi betänkandet. Härutöver bör också göras ett par smärre justeringar i KL somfaller utanför ramen för betänkandet (bl.a. beträffande 199 §). 5.2 Huvudgrunderna för lagförslaget i fråga om mindrekonkurser Systemet med de nuvarande fattigkonkurserna är behäftatmed många brister. Eftersom förfarandet vid sådan konkurs är föga ingripande,kan mindre nogräknade gäldenärer ha åtskilligt att vinna på att förekonkurs-utbrottet bringa ned sina tiUgångar så att konkursen blir handlagd somfattigkonkurs. Bl.a. saknas regler om att eventuella gäldenärsbrott skallefterforskas. Inte heller finns möjlighet att genom återvinningstalan fåegendom att återgå till boet. Reglerna om fattigkonkurs är också i övrigtknapphändiga och svårtiUämpade. Det inträffar ofta att den gode mannen inte kanfå ersättning för sitt arbete. Det blir därför givetvis svårt att finnapersoner som är lämpliga och villiga att åta sig uppdrag som god man, vilket isin tur kan leda till att olämpliga personer ibland förordnas. Andraolägenheter av det nuvarande systemet hänger samman med att kostnadema för enordinär konkurs är så höga att i många fall hela boet går åt till 1975/76.210 138