prop · FZ03209 · 1975-12-31 00:00:00 — Med uttrycket "meningsyttring" i regelnom skydd mot tvång all delta i demonstration eller meningsyttring, vilketuttryck har fått träda i stället för "opinionsyttring" i utredningensförslag, åsyftas bl, a, sådana resolutioner som antas vid möten av olika slagsamt namnlistor av den typ som ibland förekommer i opinionsbildningssammanhang. Uttrycket "sammanslutning" har sammainnebörd i bestämmelsen om den negativa föreningsfriheten som del har i den i 1tj 5 intagna föreskriften om motsvarande positiva frihet. Som utredningenframhåller berörs inte reglerna om det s, k, kårobligaioriei av den härföreslagna be- Prop.1975/76:209 146 slämmelsen,eftersom de ifrågavarande studentföreningarna inte kan betraktas somåskådningssammanslutningar i paragrafens mening. Del kan i sammanhanget erinrasom att obligaloriekommiltén har redovisat sina ställningstaganden ifråga om kårobligatoriet (SOU 1976:14), I denna paragraf återfinns föreskriften om förbudmot åsiktsregistrering. Denna bestämmelse skiljer sig i så hög grad från övriganegativa opinions-friheter att den lämpligen bör bilda en särskild paragraf 1fråga om innebörden av del föreslagna förbudet kan hänvisas lill den allmännamotiveringen, I denna paragraf uppställs förbud mol dödsstraffBestämmelsen överensstämmer helt med moisvarande föreskrift i 4 ijutredningsförslaget vilken i sin lur svarar mot 8 kap, 1 tj första styckei ideltas nuvarande lydelse, Denna paragraf innehåller förbud mol kroppsstraffmot tortyr och mot medicinsk påverkan i vissa syften. Den skiljer sig i sakinte från 5 tj i ulredningens förslag. Med kroppsstraff menas sådan påföljd som har tilländamål att skapa lidande för den bestraffade, t, ex, spöstraff ellerstympning. Med tortyr avses i främsta rummel all fysiskt våldeller psykiska terrormetoder utnyttjas för all fä fram uppgifter vid förhör, Ienlighel med normall språkbruk avser begreppel inle åigärder som beläggande medt, ex, handbojor av ordnings-eller säkerhetsskäl. Inte heller är ettfrihetsberövande i sig någon tortyr, även om del är förenat med isolering avden intagne. Som utredningen anför bör förbudet mot medicinsk påverkani syfte all framtvinga eller hindra yttranden ses som en komplettering avförbudet mot tortyr. Givetvis omfattas inte medicinsk behandling som ges ivårdsyfte av förbudet. Denna paragraf behandlar andra kroppsliga ingreppän som avses i 4 och 5 ijtj. Den gäller vidare kroppsvisitation, husrannsakanoch liknande intrång samt förtrolig kommunikation, I nuvarande 2 kap, 3 tj RF föreskrivs att varjemedborgare är skyddad mot att myndighet utsätter honom för kroppsvisitationeller annat påtvingat kroppsligt ingrepp, för husrannsakan, för intrång i hansbrev-, post- eller Prop.1975/76:209 147 teleförbindelsereller för hemlig avlyssning, I 2 kap, 8 t; i utredningsförslaget harbestämmelsen - förutom en redaktionell Jämkning - fått ett något annat sakliglinnehåll. Som Jag har anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 14,4)överensstämmer departementsförslaget i sak med utredningsförslaget. Uttrycket kroppsligt ingrepp avser främst våld motmänniskokroppen, Dessulom hänförs hit läkarundersökningar, smärre ingrepp somvaccinering och blodprovstagning saml liknande företeelser som brukar betecknasmed ordel kroppsbesiktning. Som ett kroppsligt ingrepp kan i allmänhel inlebetrakias psykisk påverkan, om den inte innefattar misshandel enligtbrottsbalken. En ren underiåtenhet kan inte heller anses ulgöra ell ingrepp,ulan del skall vara fråga om en faktiskt vidtagen åtgärd för att ett sådantskall anses föreligga. Som utredningen har förordat görs skillnad mellan kroppsligtingrepp och kroppsvisitation. Del senare begreppel avser undersökning av enpersons kläder eller av något som denne har med sig, t, ex, en handväska.Uttrycket kroppsligt ingrepp täcker mindre väl denna lyp av åtgärder. Med husrannsakan förstås varje av myndighetförelagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringssiälle oavsettsyftel med undersökningen, däri inbegripet exekutiva åtgärder i den mån dessaär förenade med undersökning av nyssnämnt slag, I likhet med uiredningen anserjag alt de inirång i bostäder och andra lokaler eller utrymmen, som utgör inskränkningari skyddet mot husrannsakan inte alltid kan betecknas som undersökningar. Somexempel på sådana intrång, som knappasl kan sägas ske i undersökningssyfte, kannämnas att polisen ingriper för ati avstyra ett lägenhetsbråk eller att enexekutiv åtgärd avser ett föremål som man vet finns på ett bestämt ställe.Därför har i bestämmelsen om skydd mol husrannsakan lagts till alt dettaomfatiar också liknande inirång. Rätten till förtrolig kommunikation har avfattats ienlighet med vad som har föreslagits i JK:s remissyttrande. Detta innebär intenågon ändring i sak. Den här föreslagna lagtexten anger emellertid klarare änmotsvarande föreskrift i ulredningens förslag alt del uppställdaundersöknings-förbudet endast avser sådana försändelser som är att betrakta somförtroliga. Vidare konkretiseras innebörden av förbuden mot hemlig avlyssningoch upptagning genom att telefonsamtal anförs som ett exempel på sådana förtroligameddelanden som omfattas av skyddet. Den omständigheten att bestämmelsen endasl avsermeddelanden som kan anses förtroliga fär till följd att skyddet inte omfattart, ex, samtal i en folksamling eller radiosändningar. Som uiredningen anmärkerinnebär skyddet inte heller all övervakning av allmänna platser, t, ex,tunnelbanestationer, som sker öppet med t, ex, TV-kameror får förekomma endastmed stöd av lag. Del kan dock erinras om att regeringen har lagt framproposition (1975:76:194) med förslag till lag om TV-övervakning, Skyddet för förtrolig kommunikation omfattar enligtförslaget meddelanden som sänds med posten eller på annal sätl som brev,telegram, band- Prop.1975/76:209 148 Det gäller också såväl hemlig avlyssning som sker med ettsamtal som hemlig upptagning av ett samtal .för senare avlyssning.Fotografering av skriftliga handlingar och filmning av samtalandesläpprörelserärandra typerav upplagningar som avses i bestämmelsen. Ocksågenomlysning av brev så att det kan läsas faller under denna. Det bör påpekas att det föreslagna skyddel förförtrolig kommunikation givetvis inte hindrar att postverket undersöker t, ex,om villkoren för postbefordran av trycksak är uppfyllda. Undersökningen fåremellertid inte sträcka sig längre än som oundgängligen krävs med hänsyn tillsådani syfie. Förbud mot landsförvisning och andra hinder försvensk medborgare att resa in i landet saml skydd mot berövande av svensklmedborga,'-skap föreskrivs i denna bestämmelse. Som framgår av den allmännamoiiveringen (avsnitt 14,4) innehåller departementsförslaget i denna deldetsamma som utredningsförslaget. Förbudet i försia slyckel skiljer sig sålundainle från nuvarande 8 kap, 1 tj andra styckei RF, Skyddet enligt andra slyckelmot berövande av svenskt medborgarskap har däremoi ul vidgats så att det ocksågäller den som har varil bosatt i , Denna paragraf behandlar rörelsefriheten, 1utredningsförslaget upptas med endast en redaktionell jämkning den bestämmelseom svensk medborgares rörelsefrihet som finns i 2 kap, 1 tj 7 RF,Rörelsefriheten föreslås alltså där definierad som frihet alt röra sig inomriket och att lämna riket. Utan att det innebär någon saklig ändring harförevarande paragraf utformats så att den slår fast att varje medborgaregentemot det allmänna är skyddad mol frihetsberövande och även i övrigt ärtillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och alt lämna detta, Denna paragraf innehåller beslämmelserna om rälltill domstolsprövning av administrativa beslul om frihetsberövande. Paragrafen motsvarar 11 kap, 3 >; andra siycketRF, De där intagna bestämmelserna har emellertid i enlighet med vadutredningen har föreslagit delals upp på två stycken. Paragrafen blir härigenommer lättläst som dei blir lättare all i 20 jj ange de delar avregleringen som skall gälla också för utlänning. Den föreslagna paragrafen överensstämmer till sittinnehåll i huvudsak med gällande rätt och utredningens förslag. Den förändringsom föreslås är föranledd av att det f n, föreligger en viss motsättning mellangrundlagens Prop.1975/76:209 149 reglerom rätt till domstolsprövning och de föreskrifter i lagen (1972:260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet av brollsmålsdom -den s, k,internationella verkställighetslagen - som öppnar möjligheter bl, a, tillverkställighet i av frihetsberövande påföljd som har ådömts av domstoleller annan behörig myndighet i främmande stat. Internationella verkställighetslagen gör åtskillnadmellan tre olika situationer. När fråga är om verkställighet i avavgöranden som har meddelats i sådan främmande stat med vilken haringått överenskommelse i ämnet och som har tillträtt den i den 28 maj 1970undertecknade europeiska konventionen om brottmålsdoms inlernationellarättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) gäller, sedan regeringen harmeddelal förordnande i ämnel, de beslämmelser som finns i inlernationellaverkställighetslagen rörande bl, a, förfarandet vid den prövning som skallföregå verkställigheten här. Enligt lagen skall bl, a, allmän domstol pröva omhinder mot verkställighet möter. Någon ny prövning av frågan huruvida den dömdeär skyldig till brottet får dock inle ske i målet. Såvitt angår avgöranden som har meddelats i stalsom inte har lillträtt brottmålsdomskonventionen men med vilken haringått överenskommelse i ämnel skall enligl internationella verkställighetslagenfrågan om verkställighet i av ådömd frihetsberövande påföljd prövasenligt bestämmelser som regeringen har meddelal. Det har visseriigen förutsattsatt regeringen, såvitt innehållet i överenskommelsen inte lägger hinder iviigen, förordnar om tillämpning av lagens bestämmelser om prövningsförfarandet.Del kan emellertid tänkas att vid ingåendet av en överenskommelse av nuifrågavarande slag man från svensk sida kan finna sig föranlåten att godtavissa avvikelser. Det är mol denna bakgrund som lagen överlämnar ät regeringenalt meddela bestämmelser i ämnet. Av 11 kap, 3 t; RF följer dock alt regeringenf n, vid meddelandet av förfarandebeslämmelser är skyldig att se till attmöjlighet finns för den frihetsberövade att utan oskäligt dröjsmål få sakenprövad av svensk domstol. Även i förhållande till stal med vilken Sverigeinte har ingått någon överenskommelse i ämnet kan enligt internationellaverkställighetslagen i viss utsträckning utomlands ådömd frihetsberövandepåföljd få verkställas i , Om synnerliga skäl föreligger öppnarnämligen lagen möjlighet för regeringen att för vissl konkret fall förordna attfrihetsberövande påföljd, som har ådömts svensk medborgare eller utlänning medhemvist i genom avgörande av behörig myndighet i främmande stat, fårverkställas i , Det ankommer härvid, liksom i närmast föregående fall,på regeringen att besiämma om den prövning som skall äga rum i , Pågrund av 11 kap, 3 t; RF är regeringen också i sådani fall f n, skyldig att selill all den frihetsberövade kan utan oskäligt dröjsmål få saken prövad avsvensk domstol. Medstöd av internationella verkställighetslagen kan under vissa förut- Prop.1975/76:209 150 sättningartvångsåtgärder i form av anhållande och häktning tillgripas i , Iförhållande lill länder som har tillträtt brottmålsdomskonventionen tillgodoseshärvid grundlagens krav på möjlighet till domstolsprövning ulan oskäligtdröjsmål direkt genom att i lagen hänvisning görs till bestämmelser irättegångsbalken, I förhållande lill andra stater med vilka överenskommelse harträffats gäller i ifrågavarande hänseenden de bestämmelser som regeringen niedstöd av lagen meddelar. Delsamma är fallel när i förhållande till stal, medvilken ingen överenskommelse i ämnet föreligger, regeringen i ett konkret fallförordnar att frihetsberövande påföljd får verkställas i , I desistnämnda två fallen är regeringen på grund av 11 kap, 3 t; RF skyldig allutforma eventuella bestämmekser om tvångsåtgärder så att den som berövasfriheten har möjlighet att utan oskäligt dröjsmål få frihetsberövandet prövatav svensk domstol, RF:s krav på att den som i har blivitberövad friheten med anledning av brotl eller misstanke om brott skall kunnafå saken prövad av svensk domstol utan oskäligt dröjsmål syftar lill att ge denenskilde rättsliga garantier mot att han olagligt berövas friheten och utgördärmed en viktig del av den enskildes rättsskydd. Det kan emellertid förekommafall där kravet på möjlighet till svensk domstolsprövning kan komma i konfliktmed starkt behjäriansvärda önskemål om att få verkställigheten av en ifrämmande stat ådömd frihetsberövande påföljd överflyttad till , Det kannämligen inle uteslutas att vissa länder, som inle har anslutit sig tillbrottmålsdomskonventionen, kommer att visa sig mindre benägna att gå med påöverflyttning till av verkställigheten av i den främmande staten ådömtfrihetsstraff för den händelse frihetsberövandet i skall kunna drasunder svensk domstols prövning. Härigenom kan en straffverkställighet iSverige komma att omöjliggöras i fall där det av humanitära skäl är alldelessärskilt angeläget att ett utomlands ådömt frihetsstraff kan fä verkställashär. Av denna anledning görs i det här framlagdaförslagel ett undanlag från rätten till svensk domstolsprövning när fråga är omatt lill riket överflytta verkställighet av frihetsberövande påföljd som harådömts i annan stat. Frågan i övrigt om en anpassning till RF avregelsyslemel i internationella verkställighetslagen torde få tas upp i annatsammanhang. Med anledning av ett uttalande underremissbehandlingen vill jag framhålla att bestämmelserna i paragrafen integäller i fråga om beslut om frihetsberövande som fattas av någon avkriminalvårdens nämnder, eftersom ett sådant beslut får anses utgöra ett led iverkställandet av ett av domstol lidigare fattat beslut orn frihetsberövande.Delta får anses gälla också om nämndens beslut skulle vara föranlett av sådanmisskötsamhet från den berördes sida som innefattar brottslig handling. Prop.1975/76:209 151 Paragrafeninnehåller förbud mol retroaktiva straffdomar. Paragrafen motsvarar 8 kap, I tjtredje slycket RF, Departementsförslaget innebär inte någon annan avvikelsefrån gällande lydelse än en redaktionell Jämkning föranledd av att bestämmelsenflyttas till 2 kap, 1 denna paragraf förbjuds inrättandet av domstolför redan begången gär ning eller för viss tvist eller i övrigt för visst mål.Vidare innehåller paragrafen en regel om offentlighet vid domstolsförhandling. Förbudet i första stycket mot tillfälliga domstolarm. m. är helt likalydande med den nuvarande bestämmelsen i II kap,1 tj andra styckei andra meningen. Föreskriften i andra styckei alt förhandling viddomstol skall vara offentlig saknar f n, motsvarighet i RF, Jag fär i fråga ombakgrunden lill förslagel i denna del hänvisa till vad Jag anfört i denallmänna motiveringen (avsnitt 14,7), Förevarande paragraf innehåller de grundläggandebestämmelserna om möjligheterna att begränsa de icke-absoluta fri- ochrättigheterna. Motsvarande beslämmelser åierfinns i ulredningens förslag i 12och 13 tjtj. 1 12tj försia meningen i utredningens förslagföreskrivs alt yttrandefriheten, rätten till informaiion, möiesfriheten.demonstraiionsrätten och föreningsfriheten (2 tj 1-5 i utredningens förslag),rörelsefriheten (7 tj). skyddel mol annal kroppsligt ingrepp än som avses i 4och 5 tjtj, intrång i förtrolig meddelelse (8 tj) saml offentligheten viddomstolsförhandling (11 tj andra styckei) får begränsas genom lag i denutsträckning som 13-15, 17 och 18 ijtj medger, I samma ulsträckning får enligtparagrafens andra mening begränsning även ske genom annan föreskrift eflerbemyndigande i lag i de fall som anges i 8 kap, 7 tj andra stycket och 10 ij. Reglerna i 13 tj försia slyckel ställer upp deallmänna begränsningsramar som har nämnls i det föregående (se särskilt avsnitt14,1), Enligt första meningen får ingen av de fri- och rättigheter som avses i12t; begränsas uiöver vad som i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt förtillgodoseende av del ändamål som har föranlett begränsningen, I andra meningenföreskrivs att sådan begränsning aldrig får sträcka sig så långt att den utgörhot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar, I13 jj andra slyckel slulligen uppställs del lidigare nämnda (se bl, a, avsnitt Prop.1975/76:209 152 14,2)förbudet mot åsiktsdiskriminering. Detta innebär att ingen av de fri-ochrättigheter som avses i 12 tj får begränsas enbart på grund av politisk,religiös eller annan åskådning. Jag har i den allmänna moiiveringen (avsnitt 14,1)förklarat attjag ansluter mig till ulredningens förslag bl, a, vad gällergränsdragningen mellan absoluta och icke-absoluta rättigheter samt i fråga omregleringen av möjligheterna att begränsa de icke-absoluta rättigheterna. Somhar påpekats av flera remissinstanser är visserligen de regler som åierfinns i13 t; första stycket i utredningens förslag ganska obestämda. Utredningen haremellertid på ett övertygande sätt visat att det beiräffande en betydande delav de icke-absoluta fri-och rättigheterna är ogöriigt att angebegränsningsmöjligheterna på ett mera preciserat sätl. De grundsatser somavspeglas i de av utredningen föreslagna reglerna är vidare av så fundamentalbetydelse i en demokratisk rättsordning att det redan av denna anledning liggerett betydande värde i att de kommer lill uttryck i grundlagen. Den här föreslagna paragrafen överensstämmersåledes i sakligt hänseende i allt väsentligt med vad utredningen harföreslagit. Den skiljer sig däremoi i viss utsträckning från utredningensförslag i redaktionellt hänseende. Den mest påtagliga skillnaden ligger i attutredningens två paragrafer har arbetats samman till en, där den reglering somhos utredningen återfinns i 12 tj utgör det första stycket och de föreskriftersom utredningen har tagit in i 13 ij utgör det andra. Reglerna i första styckethar förkortats i förhållande till utredningens förslag genom att debegränsningsbara rättigheterna anges enbart med hjälp av paiagrafhänvisningar.Med hänsyn lill att dessa hänvisningar avser ett begränsat anlal paragraferkan regleringen knappast anses ha blivit mera svårtillgänglig genom dennaålgärd. Förkortningen torde tvärtom göra det lättare för liisaren att snabbibilda sig en uppfattning om första styckets roll i regelsystemet. Huvudregeln om krav på lagform förrättighelsbegränsningar har liksom i utredningens förslag utformats på sådantsätt att det blir nödvändigt att här göra ett uttryckligt undantag för sådanaregler om tystnadsplikt som avses i 8 kap, 7 tj och för deregeringsföreskrifter om att lagbestämmelser skall börja eller upphöra atttillämpas som anges i 8 kap, 10 tj, Beslämmelserna i första stycket utgörsjälvfallel inle något hinder mot att i de fall som har nämnts medstöd av 8 kap, 11 tj medger att regeringen överlämnar normgivningskompetensvidare till förvaltningsmyndighet eller kommun. Det har under remissbehandlingen påpekats att deninledande bestämmelsen i den av utredningen föreslagna 13 t;, att en rättighetinle får begränsas utöver vad som i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt förtillgodoseende av det ändamål som har föranletl begränsningen, inte på ett heltadekvat Prop.1975/76:209 153 sättger utiryck för utredningens avsikter med bestämmelsen så som dessa framgår avmotivtexten. Enligl denna har nämligen föreskriften lill uppgift att ange delsalt lagstiftarens syfte med en viss begränsning måsle vara godtagbart i ettdemokratiskt samhälle, dels all begränsningen inte får gå längre än vad som ärnödvändigl för alt den skall tillgodose sitt ändamål, dels all avvägningenmellan de motstående intressena inte får lända till slörre inskränkning i denberörda rättigheten än som är acceptabelt i ett demokraiiski samhälle. 1 dethär framlagda förslaget till avfattning av andra styckei har reglerna ombegränsningsramar utformats så all de nu nämnda grundsatserna skall komma tilltydligare uttryck. Det föreskrivs där inledningsvis att rättigheisbegränsningfår ske endasl föratt tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ettdemokratiskt samhälle. Härefter sägs att begränsningen aldrig fär gå utövervad som är nödvändigl med hänsyn till det ändamål som har föranletl den ochinle heller sträcka sig så långt alt den utgör hot mol den friaåsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Som utredningen har påpekat är den nu nämndaregleringen ägnad alt understryka kravet på alt lagstiflaren, nären fri- ochrättighetsinskränkande lag beslutas, noga redovisar sina syften. Andra stycket avslulas med förbudet motåsiktsdiskriminering, har utformats så att det klart framgår att skyddelavser åskådning av sådant slag som åsyftas i de i 2 tj intagna bestämmelsernaom de negativa yttrande-och föreningsfriheterna, 1 övrigt skiljer sig denföreslagna regeln till sin avtatining inte från vad uiredningen har förordat. Det kan i detta sammanhang vara lämpligt att säganågol om i vilka fall en föreskrift skall anses innebära enrättigheisbegränsning av det slag som åsyftas i denna och de två närmastföljande paragraferna. Del är först och främsl uppenbart att en föreskriftsom över huvud taget inle avser det område som skyddas av RF:srättighelsreglering aldrig kan anses som en rättighetsbegränsning även om denskulle ha betydelse för möjlighelerna alt faktiskt utnyttja någon av degrundlagsfästa fri- och rättigheterna. Den omständigheten alträtiighetsskyddet gäller endast gentemot det allmänna får sålunda till följdatt t, ex, förmögenhetsrättsliga regler som faktiskt kan försvåra en personsmöjligheter att utöva någon av de i grundlagen angivna fri- och rällighelernainle skall anses innebära en rättighets-begränsning i dennas mening. Här kanbl, a, nämnas regler som gör det möjligt för en ägare av en samlingslokal atthindra all denna används för sammankomsler av del slag som avses i bestämmelsenom mötesfrihet. Som har nämnts får gränsdragningen kring det skyddadeområdet vidare lill följd bl, a, att skyddel för yttrandefriheten inte omfattaryitranden av det slag som avses t, ex, i straffstadgandena om bedrägeri ocholaga hot. Genom en särskild bestämmelse i 13 tj tredje stycket i det härframlagda förslagel undantas dessutom vissa detaljbetonade föreskrifterangående sättet att sprida eller motta yttranden från de bestämmelser som skallanses innebära rättighelsbegränsningar. Prop.1975/76:209 154 Det förhåller sig emellertid så att inle helleralla de föreskrifter angående förhållandet mellan den enskilde och det allmännasom i ett visst fall kan upplevas som en inskränkning i den enskildesmöjligheter att utöva en viss rättighet så som denna har beskrivits igrundlagen skall anses innebära en rättighetsbegränsning. Allmänt kan sägas atten föreskrift begränsning endasl om det av föreskriftenuttryckligen eller underförstått framgår att en rättigheisbegränsning äråsyftad eller ingår som ett naturiigt led i regleringen. Som exempel på bestämmelser som direkl åsyftar allbegränsa en viss rättighet kan nämnas föreskrifterna i lagen om allmännasammankomster, Niira besläktade härmed är reglerna om de s, k,yttrandefriheisbrotten, vilka kan sägas utgöra en del av gränsdragningen kringden för demokratin centrala delen av yttrandefriheten, Utsökningslagens reglerom utmätning av lös egendom begränsar däremot inte uttryckligen någonrättighet, men det är uppenbart att i dessa regler måsle tolkas in enbegränsning bl, a, av skyddet mot inirång i bostad. Föreskrifter om förhållandet mellan den enskildeoch det allmänna som gäller för samhällsmedlemmarnas handlande ellerunderlåtenhet i allmänhet ulan all ha särskild anknyining lill det av RFskyddade rättighelsområdet skall däremot, även om de i viss ulslräckning kansägas beröra möjlighelerna all faktiskt utöva en grundlagsfäst rättighet,normall inle anses innebära någon begränsning av denna i RF:s mening. Sålundaskall givelvis straffbestämmelser om stöld eller hemfridsbrott inte betraktassom begränsningar av informationsfrihelen trots all de släller upp hinder motvissa sätl att skaffa upplysningar.