prop · FZ03112 · 1975-12-31 00:00:00 — Ävennär fråga är om författningar som bara gäller för ett begränsat lokalt områdekan det såväl med tanke på innehållet som för att avlasta SFS vara lämpligt attinte föra in dem i denna publikation utan i stället ta in dem iförfattningssamlingen för det eller de län som är berörda. Denna möjlighet börsålunda inte vara begränsad till fall då ett enda län berörs ulan bör stå öppenockså när flera län omfattas av bestämmelserna. 1enlighet med det anförda förordar jag en lagbestämmelse av innehåll altregeringen, om möjligheten att överblicka författningsmaterialet underlättasdärav eller andra särskilda skal föreligger, lar bestämma att viss uvregeringen beslutad författning skall kungöras i annan angiven författningssamlingän i SFS. Det torde fä ankomma på regeringen att överväga huruvida uppgift omde regeringsförfattningar som kungörs på annat håil bör tas in i SFS. Detnyss behandlade undantaget från kravet pä kungörande i SFS avser baraförfattningar som beslutas av regeringen. Både i fråga om sådana författningaroch i fråga om lagar som regeringen utfärdar kan det emellertid Prop.1975/76: 112 71 underextraordinära förhållanden bli nödvändigt att tillgripa en annan kungörandeformän införande i SFS. Jag tänker härvid på sådana fall där det på grund av krigeller arbetskonflikl eller andra utomordentliga förhållanden är omöjligt attfå en författning utgiven i SFS. En lagreglering av kungörandeskyldigheten börtäcka även sådana extraordinära situationer. Förhållandena kan ibland varasådana att det just i dylika lägen är mycket angeläget att snabbi få enförfattning kungjord. Jag förordar därför en bestämmelse av innehåll attregeringen, om utomordentliga förhållanden gör det påkallat, kan bestämma attviss av regeringen utfärdad författning skall kungöras på annat sätt an i SFS.Regeringen får därigenom fria händer att välja den kungörandeform som medhänsyn till omständigheterna framstår som mest ändamålsenlig. Kungörande iannan författningssamling än SFS kan därvid komma i fråga. Men även kungörandepå annat sätt än i författningssamling, t. ex. genom anslag, annonsering ellermeddelande i radio och television, kan användas. 1lag och annan författning föreskrivs inte sällan att författningen träder ikraft efter det att författningen utkom från trycket i SFS. Om regeringenpå grund av utomordentliga förhållanden föreskriver att en sådan författningskall kungöras på annat sätt än i SFS, bör tiden i stället räknas från den dagdä författningen kungjordes på det sätt som regeringen har föreskrivit. Jagförordar att en särskild bestämmelse av denna innebörd tas in i den nya lagen. I enlag om kungörande av lagar och andra författningar bör även ingå bestämmelserom kungörandet av lagar och andra författningar som utfärdar, ävenom dessa författningar bara uppgår till ett mindre antal. Det normala sättetatt kungöra sådana författningar bör vara att de förs in i RFS. Det böremellertid stå öppet för att bestämma annat sätt för dessaförfattningars kungörande. I enlighet härmed föreslår jag en bestämmelse avinnehåll att författning som utfärdas av skafl kungöras i RFS ellerpå annal sätt som föreskriver. Med denna avfattning finns inget behovav någon särskild reglering som tar sikte på extraordinära eller andraspeciella situationer. Möjlighet står alltid öppen för att besluta denkungörandeform som framstår som den fämp-figaste. 5.4.2Förfatlningar av ceniral myndighet under regeringen eller av förvalinings-myndlgheiunder Utredningenföresfår att de större centrala förvaltningsmyndigheter som regeringen bestämmerskall ge ut författningssamling vari författningar som myndigheten besfutarkungörs. Sådana centrala förvaltningsmyndigheter som inte ger ut egenförfattningssamling skall kungöra av dem beslutade författningar i annancentral myndighets författningssamling. SFS skall få utnyttjas av de centralaförvaltningsmyndigheterna bara om en författning 1975/76: 112 72 börges stor spridning eller om annat särskilt skäl föreligger. Beslutar central förvaltningsmyndighetförfattning som bara skail gälla inom ett län, skall enligt utredningensförslag myndigheten kunna kungöra författningen i det iänets författningssamiingi stället för på förut angivet sätt. 1 fråga om sådana författningar som besfutasav en till försvarsmakten hörande myndighet och som riktar sig till myndighet ellerpersonal inom försvarsmakten förordar utredningen den särregeln att de tas in iTjänstemeddelanden för försvarsmakten, som är en för hefa försvarsmaktengemensam publikation vilken ges ut av . Ingen centralförvaltningsmyndighet skall enligt utredningens förslag ge ut mer än enförfattningssamling. 1 flertaletremissyttranden tillstyrks utredningens försfag rörande kungörandet av centrafaförvaltningsmyndigheters författningar eller lämnas förslaget utan erinran.Frän några berörda myndigheters sida görs dock invändningar. Det anses avdessa myndigheter nödvändigt eller i varje falf önskvärt att de även iframtiden kan få publicera sina författningar i författningspublikationer avtypen lösbladssyslem eller i form av fristående publikationer.Arbetarskyddsstyrelsen, som tillhör denna griipp, framhåller ocksånödvändigheten av att inte alla regler som skall iakttas skall behöva tas in iförfattningspublikation utan att det bl. a. skall vara tillåtet att görahänvisningar till normer och standarder som utarbetats på annat håll. Några remissinstanserframhåller att den föreslagna ordningen medför ökade kostnader och att detblir nödvändigt att bibehålla annat tryck vid sidan av de nyaförfattningssamlingarna. Från några håll förordas att författningar av sådanacentrala myndigheter som inte ger ut egen författningssamling skall förassamman till en eller flera gemensamma författningssamlingar eller tas in i SFS.Från ett par håll framhålls att regeringen bör bestämma i vilken annanmyndighets författningssamling sådana författningar skall publiceras. För egen del vill jagframhålla att det är i hög grad angeläget att en mera enhetlig ordning kommer tillstånd i fräga om kungörandet av de många författningar som beslutas av centralamyndigheter under regeringen. Det mäste anses otillfredsställande att depublikationer som i allmänhet används är av högst varierande natur och har enmycket skiftande utformning. i stort måste en större enhetlighetunderlätta hanteringen av författningarna för alla dem som berörs. För mångaverksamheters del skall samhällets reglering tillgodose flera olika intressen.Därför meddefar skifda centrafa myndigheter föreskrifter som berör dessaverksamheter. Särskilt i sådana fall är det i allmänhet en klar fördel om depublikationer som används for kungörandet är så enhetliga som möjligt. Enreform i den angivna riktningen bör därför genomföras även om den i en delfall kan tankas medföra vissa ökade kostnader för myndigheterna. Föröverblicken över de enskilda centrala myndigheternas forfaitningsflora är detönskvärt att inte alltför många författningspublikationer förekommer. Jagbiträder därför utredningens principiella ståndpunkt att ingen myndighet 1975/76: 112 73 skallge ut fler än en publikation för det officiella, första kungörandet av författningar.Däremot bör naturligtvis hinder inte möta mot att myndighet vid behov ger uthandböcker m. m. som återger olika författningar. Myndighets författningspubfikationbör ocksä kunna serieindeias om detta framstår som ändamålsenligt. Dennu ibland förekommande ordningen att centrala myndigheters författningarkungörs bara genom att expeditioner sänds över till dem som anses berörda bör intebehållas. Med tanke pä det angelägna i att allmän insyn finns i myndigheternasverksamhet bör det krävas att en central myndighets författningar afftidkungörs i en författningspubfikation. Hinder möter naluriigtvis inte mot attmyndighet, om den anser att det behövs, särskilt underrättar vissaberörda om innehållet i en utfärdad författning. Arbetarskyddsslyrelsen harväckt frågan rörande formerna för kungörande av normer och standarder som harutarbetats av andra inhemska eller utländska organ och som skall tillämpas härenligt beslut av styrelsen. Av upphovsrältsliga skäl kan hinder möta mot att tain sådana normer och standarder i en av myndighet utgiven författning. Även omsådant hinder inte skufle möta, kan det vidare vara opraktiskt att iförfattningssamling publicera normer och standarder som i annan form redan ärspridda i berörda kretsar. Det bör därför enligt min mening inte vara uteslutetatt myndighet i författning hänvisar till normer eller standarder somutarbetats av annan än myndigheten. Jag förutsätter därvid att normerna ochstandarderna lätt kan anskaffas av dem som berörs av myndighetens föreskrifter.Hefst bör i anslutning till författningen upplysning lämnas om var normerna ochstandarderna finns publicerade. 1likhet med utredningen anser jag att sådana centrala myndigheter under regeringensom kan antas utfärda ett större antal författningar bör ge ut var sinförfattningssamling. 1 denna bör myndigheten i regel vara skyldig att kungöra allasina författningar med undantag av sådana föreskrifter av intern natur somenligt vad jag sagt i avsnittet om begreppet författning m. m. bör varaundantagna frän kungörandekravet. Det bör ankomma på regeringen att bestämma vifkacentrala myndigheter som skall låta utge författningssamling. För flertalet av decentrala myndigheter under regeringen som inte skall ge ut författningssamlingsynes den lämpligaste ordningen vara att de publicerar de förfatlningar, somde har beslutat och som skall kungöras, i en författningssamling som ges ut genoniannan central myndighets försorg. För att en fast och lättöverskådlig ordningskall komma lill stånd bör det vara regeringen som bestämmer i vilken avcentral myndighet utgiven författningssamling som annan central myndighetunder regeringen skall kungöra författningar. Regeringen bör härvid kunnabestämma såväl att en viss av central myndighet utgiven författningssamlingskall utnyttjas också av en eller fiera andra angivna centrala myndigheterunder regeringen Prop.1975/76: 112 74 som att en författningssamling, som ges ut av viss centralinyndighet, skall vara gemensam förden myndigheten och en eller flera andraangivna centrala myndigheter under regeringen. Väljs den sistnämnda formentorde författningssamlingens gemensamma karaktär böra framgå av benämningen päden. När regeringen bestämmer vilka centrala myndigheter underregeringen som skall ge ut författningssamling och vilka centrala myndighetersom i en eller annan form gemensamt skall begagna en viss författningssamlingbör eftersträvas alt ingen författningssamling blir sä omfångsrik och skiftandetill sitt innehåll att den blir ohanterlig och svår att överblicka. Samtidigtbör emellertid tillses att man inte får alltför mänga centrala författningssamlingar.Även det skulle vara förenat med olägenheter. Med denna lösning blir det möjligt att utan någon särskildundantagsbestämmelse behälla det inom försvarsmakten tillämpade systemet meden författningspublikation, som är gemensam för alla centrala myndigheler inomförsvarsmakten och som ges ut av en av de centrala förvarsmyn-digheterna. Centrala myndigheter under regeringen kan ibland beslutaförfattningar som skall tillämpas bara inom ett eller några län och som inte ärundantagna från kungörandekravet. 1 sädana fall bör myndigheten kunna beslutaatt författningen skall kungöras i berörda läns författningssamling i ställetför pä annat säll. Om myndighetens förfatlningar i allmänhet kungörs i en avcentral myndighet under regeringen utgiven författningssamling, talar vissaskäl för att i sådana fall upplysning i någon form bör lämnas i dennaförfattningssamling om den ifrågavarande författningen. Denna fräga torde i ettsenare sammanhang få övervägas närmare av regeringen. Beträffande sådana centrala myndigheter under regeringensom endast i mycket ringa utsträckning beslutar författningar som skall kungöraskan anledning saknas för regeringen att bestämma att myndighetens författningarnormalt skall kungöras i viss av central myndighet utgiven författningssamling.Det kan också förhålla sig så att någon viss dylik författningssamling inteutpekats därför att det är svårt att finna en förfiUtningssamling där denifrågavarande myndighetens författningar har en något sä när naturlig plats. Omfräga inle ar om författningar som enligt vad förut sagts får kungöras i etteller några läns författningssamling återstår i nu nämnda fall ingen annanändamålsenlig lösning än att låta den ifrågavarande centrala myndighetenkungöra sina författningar i SFS. Jag förordar en bestämmelse som medger dennamöjlighet. Även i övrigt bör emellertid viss möjlighet finnas förcentrala myndigheler under regeringen att få av dem beslutade författningarkungjorda i SFS. Jag tänker härvid främst på sädana av central myndighetbeslutade författningar som är av stort intresse fören bred allmänhet och somkan befaras inte bli tillräckligt uppmärksammade om de kungörs i annan ordning.Möjligheten torde också böra stå öppen om det på grund av extraordinära eller Prop.1975/76: 112 75 andraspeciella förhällanden möter svårigheter att kungöra pä normalt sätt. Jagföreslär därför en regel som öppnar möjlighet för central myndighet underregeringen att anlita SFS inte bara när annan författningssamling inte står tillbuds utan också när av särskilda skal kungörande i SFS befinns vara denlämpligaste kungörandeformen. Det får ankomma på regeringen att bestämma vemsom skall fatta beslut i dessa frågor. Jag vill understryka att det, om ett författningsregleratsystem med ett antal av centrala myndigheter utgivna författningssamlingargenomförs, bör krävas mycket starka skäl för alt en av sådan myndighet beslutadförfattning skall tas in i SFS i stället för i annan förfaltningspublikalion. Någracentrala myndigheter under regeringen har i remissyttrandena framfört önskemålom vissa avsteg från det avsedda systemet med författningssamlingar vari de avmyndigheterna beslutade förfiUtningarna skall tas in. Jag är inte nu beredd attta ställning till i vad mån speciella förhällanden på vissa områden skall fåmotivera undantag från det föresfagna kungö-randesystemet. Jag finner det emeffertidinte uteslutet alt det pä något eller några enstaka områden kan visa signödvändigt att frångå det föreslagna författningssamlingssystemet ochexempelvis fortfarande tillåta kungörande av författning i specialpublikationersom vederbörande myndighet ger ut. Jag föreslår därför en lagbestämmelse avinnehåll att regeringen, om synneriiga skäl föreligger, får medge att centralmyndighet under regeringen kungör författning på annat sätt än iförfattningssamling. Jag vill emellertid understryka att det, för att detavsedda enhelliga systemet för författningskungörande inte skall brytassönder, är nödvändigt alt denna dispensmöjlighet kommer att tillämpas med storvarsamhet. Medstöd av dispensregeln får regeringen ocksä möjlighet att medge centralmyndighet under regeringen befrielse frän skyldigheten att utnyttjaförfattningssamling i fall dä pä grund av krig, arbetskonflikl eller andrautomordentliga förhållanden kungörandet måste ske på annat sätt. 1en allmän kungörandelag avseende författningar bör inte författningar sombeslutas av förvaltningsmyndighet under förbigås. Lagbestämmelsen iämnet bör lämpligen få det innehållet att sådan författning skall kungöras iförfattningssamling som utges genom myndighetens försorg eller på annat sättsom föreskriver. Med denna utformning av bestämmelsen har riksdagenmöjlighet att utan att iaktta lagformen besluta den reglering för sina egnamyndigheter som finner ändamålsenlig. Bestämmelsen bör agatillämpning i första hand på centrala myndigheter. I den månförvaltningsmyndighet under med geografiskt begränsat verksamhetsområdekan besluta författning som skall kungöras bör bestämmelsen äga tillämpningockså på sådan myndighet. 1975/76: 112 76 5.4.3Förfallningar av regional eller lokal slallig myndighet under regeringen m.ft. Utredningenföreslår att författningar som beslutas av länsstyrelse eller av annan regionaleller lokal statlig förvaltningsmyndighet skall kungöras i enförfattningssamling för länet, vilken ges ut genom försorg. Dennaförfattningssamling skall ersätla de nuvarande länskungörelserna. Enligt utredningensförslag skall i länets författningssamling också kungöras sådana författningarsom beslutas av trafiknämnderna som har både statliga och kommunala inslag.Lokala trafikföreskrifter enligt väglrafikkungörelsen (1972:603) ochtrafikföreskrifter enligt 41 S väglagen (1971:948) skall dock enliglutredningens förslag inle införas i länets författningssamling, om de skalltillkännages genom vägmärke. 1remissyttrandena har utredningens förslag i stort sett tillstyrkts ellerlämnats utan erinran. anser emellertid att läns-styrelseförfaltningari princip bör kungöras i ortstidningarna och att i stor utsträckningallmänhetens behov av tillgång till och överblick över sådana författningarbättre tillgodoses genoni atl allmänheten hos har tillgång tillfullständiga och aktuella sak- och innehållsregister än genom attförfattningarna infors i författningssamling. En annan länsstyrelse anser attde egentliga regionala författningarna, som angår medborgarna i mer än enkommun, är så få att de knappast motiverar en författningssamling för länetmen att man bör utreda frågan om en periodisk länspublikalion för publiceringfrämst av vissa andra uppgifter, varvid de fåtaliga regionala författningarna skullekunna följa med. påpekar atl skogsvårdsstyrelserna inte ärstatliga myndigheter men att det ligger i linje med ulredningens tankegångaratti länets författningssamling ta in också författningar som beslutas av skogsvårdsstyrelse. 1likhet med utredningen anser jag det ändamålsenligt att författningar, sombeslutas av en regional eller lokal statlig myndighet och som inte på grund av sininterna karaktär är undantagna från kungörandekravet i allmänhet publiceras ien författningssamling som ges ut genom försorg. Med regionaloch lokal myndighet avser jag därvid en myndighet, vars verksamhetsområde ärbegränsat till en del av landet. För att allmänheten skall ha bekväm tillgång tillnu ifrågavarande författningar är det inte tillräckligt att möjlighet finns attinhämta upplysningar om dem hos myndighet. Antalet författningar som kan antaskomma att inflyta i länets författningssamling är så stort att det välmotiverar en förfaltningspublikalion. Jag förordar därför att för varje länges ut en länets författningssamling. förslag skall länets författningssamling ersätta länskungörelsernasom f n., förutom författningar och föreskrifter av angränsande natur,innehåller kungörelser av olika slag. Utredningen utgår därvid från ett avinformationsutredningen i betänkandet (SOU 1969:7) Kungörelseannonseringframlagt förslag att Iänskungörelserna skall upp- Prop.1975/76: 112 77 höraatt vara obligatoriskt medium för kungörelseannonsering. Över informationsutredningensbetänkande har yttranden inhämtats från ett stort antal instanser. Inomjustitiedepartementet har därefter en kompletterande departementspromemoria (DsJu 1974i2) Effektivare kungörande utarbetats och varil föremål förremissbehandling. Flera skäl synes tala för informationsutredningens förslagatt länskungörelserna inle längre skall användas för kungörelseannonsering. Jagär emellertid ännu inte beredd att ta slutlig ställning i denna fråga. Detförhållandet att det f n. inte kan avgöras huruvida länskungörelserna skallfinnas kvar eller inte som medium för ett antal kungörelser av olika slag börinte utesluta alt beslut nu fattas om att det skall finnas enförfattningssamling för varje län. Somskogsstyrelsen påpekat är skogsvårdsstyrelserna inte statliga myndigheler. Dehar på en gång statliga och landstingskommunala inslag. 1 begränsadutsträckning lorde de ha möjlighet att fatta beslut som har karaktären avförfattning och som inte på grund av sin interna natur bör undantas från kungörandekravet.Jag föreslår därför att inte bara regionala och lokala statliga myndighetersutan ocksä skogsvårdsstyrelsernas författningar normall skall kungöras ilänets författningssamling. Enligt lagen (1964i731) omtrafiknämnder har sådana nämnder såväl statliga som kommunala inslag. Jaganser i huvudsaklig överensstämmelse med utredningen atl också av Irafiknämndernabeslutade författningar som inte är av förut nämnd intern natur regelmässigtbör kungöras i länets författningssamling. Enligt mitt synsätt börförfattningssamling ses som den primära kungörandeformen i fråga omförfattningar. Med hänsyn härtill bör samtliga av trafiknämnderna beslutadetrafikföreskrifter - även sådana som skall tillkännages genom vägmärke -införas inte bara, som är fallet, i särskild liggare utan också i länelsförfattningssamling. Motsvarande princip bör gälla beträffandetrafikföreskrifter som beslutar. Jag förordaren särskildlagbestämmelse av denna innebörd. De i sammanhanget behövliga ändringarna ivägtrafikkungörelsen (1972i603) kräver inte medverkan av och torde fåanmälas vid etl senare tillfälle. 1 vissa situationer, t.ex. vid krig eller arbetskonfiikt, kan det bli omöjligt att kungöra författningi länets författningssamling. På grund härav bör i lagen föreskrivas altregeringen, om utomordentliga förhållanden gör det påkallat, kan medge attförfattning som beslutas av regional eller lokal statlig myndighet eller avskogsvårdsstyrelse eller trafiknämnd kungöras på annat sätt än i länetsförfattningssamling. Härvid kan komma i fråga såväl kungörande i annanförfattningssamling som kungörande annorledes an i författningssamling, t.ex.genom tidningsannonsering, anslag eller liknande. Närjag förut i detta avsnitt har talal om regional och lokal statlig myndighethar jag inte syftat på myndighet inom försvarsmakten. 1 den mån regional ellerlokal statlig myndighet som tillhör försvarsmakten beslutar författning, som intebara reglerar en eller fiera myndigheters inre förhållanden eller förhållandetmellan statliga myndigheter inbördes, bör också 1975/76: 112 78 1 lagen om kungörande av lagar och andra författningarsynes det lämpligen böra överiämnas åt regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer att reglera kungörandet av sådana författningar. Utredningenbehandlar bara författningar som beslutas av kommunernas organ.Landstingskommunerna och de kyrkliga kommunerna anses sakna intresse isammanhanget. Enligt utredningens förslag skall i kommunallagen (1953i753) tasin en bestämmelse av innebörd att kommunstyrelsen har att ombesörja attviktigare kommunala föreskrifter fortlöpande ges ut från trycket i en kommunalförfattningssamling. 1 den av ulredningen föreslagna lagen om kungörande avlagar och andra författningar ingår däremot inte någon bestämmelse omkommunala författningssamlingar. Delta hänger samman medan utredningen inleanser sig böra föreslå att införandet av en författning i kommunensförfattningssamling skall tilläggas betydelse som ett rättsligt kungörande.Denna ståndpunkt beror på atl den kommunala kompetensen inte sällan är oklar ochatt frågan om den omedelbara verk-ställbarheten av kommunala beslut ibland ärsvär att besvara. På grund härav skulle det kunna få svåröverskådligakonsekvenser om det vid sidan av kommunallagsbestämmelserna om tillkännagivandepå kommunens anslagstavla av justering av fört protokoll och av det ställe därprotokollet finns tillgängligt m. m. skulle för verkställbarhelen av kommunalaförfattningar krävas författningens införande i kommunens författningssamling.Beträffande ett mindre antal kommunala författningar, främst lokala kommunalaordningar som skall underställas länsslyrelsen för fastställelse och vilkasåsidosättande är förenat med straffansvar, föreslår utredningen att de skallinföras inte bara i kommunens författningssamling utan också i länelsförfattningssamling. Det sistnämnda kungörandet, som skall föreskrivas ivederbörande specialförfattning, skall vara av rättslig betydelse.