prop · FY0323 · 1975-12-31 00:00:00 — Ett sätt är att ge en allmänutbildning som ökar de studerandes förutsättningar att själva fortbilda sig,skapar beredskap inför byte av arbetsuppgifter eller övergång från arbete ihemmet till förvärvslivet och ger vidgade möjligheter att utöva inflytande påden egna arbetsmiljöns utformning. Folkbildningsarbetet är vid sidan av sinauppgifter på kulturlivets område också inriktat på sådan allmän utbUdning, Denallmänna utbildningens betydelse för människorna när det gäller att mötaförändringar på arbetsmarknaden och påverka arbetslivets utveckling har undersenare år kommit att betonas alltmer. Jag vill t.ex. erinra ora att inslag avallmän utbildning numera också finns inom arbetsmarknadsutbUdningen. Möjlighetemaför den enskilde att få nya arbetsuppgifter är i avgörande grad beroende avtillgången på yrkesinriktad utbUdning i vuxen ålder. Inom vuxenutbildningenmåste därför ges en mot yrkesområden eller enskilda yrken direkt inriktadutbildning. Det är t.ex, en huvuduppgift för arbetsmarknadsutbildningen menocksä en viktig uppgift för den kommunala och statliga vuxenutbUdningen att gesådan utbildning. Inom högskolan kommer uppgiften att ge fortbUdning ochvidareutbildning även för yrkesverksamma vuxna att få successivt allt störrebetydelse. 1975: 23 170 Inomvuxenutbildningen finns alltså och bör enligt min uppfattning även framdelesfinnas mångskiftande möjligheter att förbereda människor för arbetslivet ochatt stärka löntagarnas ställning på arbetsmarknaden. Av vad jag anfört följerockså att det inte är möjligt att entydigt avgöra hur dessa uppgifter skallfullgöras inom olika former av vuxenutbildning. Sålunda kan t.ex. studier istudiecirkelns form eller vid folkhögskola ge en god beredskap för att gå utpå arbetsmarknaden eller för byte av arbetsuppgifter trots att dessa studierinte har som primär uppgift att ge yrkesförberedelse. Vuxenutbildningenbör alltså som framgått av det föregående utvecklas så att framväxten avåterkommande utbildning underlättas. Undernu överblickbar tid blir en huvuduppgift för vuxenutbildningen att tillgodosede korttidsutbildades behov genom överbryggande utbildning. BådeLO och TCO har i sina program för vuxenutbildningen starkt betonat att enutveckling av jämlikheten i det svenska samhället på de ekonomiska, sociala ochkulturella områdena i grunden är en fråga om att kunna bjuda dekorttidsutbildade studiemöjligheter som är avpassade efter derasförutsättningar, behov och levnadsbetingelser. Dessa grupper är på grand av sinbristande skolning ofta hänvisade till arbeten med låga löner och fysiskt ochpsykiskt pressande arbetsförhållanden. Deras allmänna livssituation ger demavsevärt sämre raöjligheter att hävda sin ställning på arbetsmarknaden, att aktivtverka för att förändra sina arbetsvillkor och övriga levnadsförhållanden, attbredda sina sociala kontakter samt att ta del i förenings- och kulturliv. Debehöver instrument för att bryta sig ur ett mönster som leder till social,intellektuell och kulturell utarmning. Ett sådant instrument är utbildnmg. Mendenna kan aldrig bli cn realistisk möjlighet för de korttidsutbUdade om de intefår direkt stimulans till och stöd för studieverksamhet. De måste få möjlighetatt bli medvetna om utbildningens möjligheter och sina egna föratsättningar attutnyttja dem. De måste också bli medvetna om sin rätt till utbildning. Genomsitt arbete i näringslivet, inom den offentiiga sektom och i hemmen har degrapper jag talar om burit den tyngsta bördan vid uppbyggnaden av de resursersom tillåtit oss att skapa ett omfattande och kvalitativt högtståendeutbUdningsväsende. Det är ett oavvisligt rättvise- och jämlikhetskrav att deges möjlighet att själva utnyttja utbildningsresursema för sin egen utvecklingoch för att främja sina intressen. Omdessa krav skall kunna tillgodoses måste vuxenutbildningen enligt min meningorganiseras så att den kan ge information om utbildningsutbud och StudievUlkorgenom personliga kontakter med de korttidsutbildade, dvs. Erfarenheterna av rekryteringen till vuxenutbildningen visarnämligen, att de metoder som använts för information kring denna intenått ut i tillräcklig ut- sträckningtill de mest angelägna gmpperna. Även om en långsam förskjutning till dekorttidsutbildades förmån kunnat märkas inom gruppen avvuxenstuderande, domineras denna alltjämt av personer med förhållandevis godutbildningsbakgrund. Jag talar här om det totala antalet vuxenstuderande och ärmedveten om att förhållandet kan vara det motsatta inom vissa delar avvuxenutbUdningen. Vad jag här sagt belyser ett välkänt faktum, nämligen att nyareformer för att komma de mest behövande tUl del måste förenas med informationutformad för och riktad direkt till dessa. Jag förordar attvuxenutbildningen i stöme utsträckning organiseras så att den också kan inrymmauppsökande verksamhet. Det är emellertid inte nu möjligt att bedöma om dennabör bli ett allmänt inslag i alla former av vuxenutbildning. Det är inte hellergivet att de som anordnar UtbUdningen själva skall bedriva den uppsökandeverksamheten. Inom vilka vuxenutbildningsformer uppsökande verksamhet skallfinnas och vem som skall bedriva den får bli beroende av vUka föratsättningama ärför att nå de åsyftade gmppema. Jag kommer att utförUgare behandla denna frågai det följande. I det sammanhanget kommer jag också att ta upp frågor omavgränsning och samverkan mellan olika vuxenutbildningsformer som kanaktualiseras när den uppsökande verksamheten får en vidare omfattning. Jag har tidigareframhållit att en av vuxenutbUdningens uppgifter är att främjapersonlighetsutveckling och öka de vuxnas möjligheter att själva påverka sinalevnadsvUlkor. Medel att nå ett sådant mål får till väsentlig del sökas iutbildningens innehåU och uppläggning. En gmndläggande förutsättning för attåstadkomma en framgångsrik utbUdning är att dess innehåll och studieformerförmår skapa god motivation hos de studerande. Metodema att åstadkomma en sådankan vara många. Ett avgörande förhållande är emellertid att de studerande kanse sambandet mellan de kunskaper de tillägnar sig och dessas tiUämpning i detpraktiska vardagsarbetet. Jag vUl i detta sammanhang erinra om det omfattandereformarbete som genomförts och förbereds på arbetslivets område och som syftartUl att kraftigt bredda arbetstagarnas möjligheter att få inflytande på ochdelta i beslut som rör deras arbetsförhållanden. För egen del är jag övertygadom att den demokratisering av arbetslivet som blir en följd av reformarbetetkommer att leda till ökad motivation hos arbetstagama att tUlägna sig denödvändiga kunskaperna för att kunna utnyttja sina nya rättigheter. Däravföljer i sin tur ett krav på och en förpliktelse för vuxenutbUdningen att ståtiU tjänst med de kunskaper som fordras. Detta bör vara en både angelägen ochstimulerande uppgift i strävandena att utveckla vuxenutbUdningen så att dentill innehåll och uppläggning motsvarar de vuxnas behov. 1975: 23 172 7.3Den fortsatta reformverksamheten inom vuxenutbildningen Medden utbyggnad av vuxenutbildningen som ägt rum har en god grund lagts för ettfortsatt reformarbete med sikte på de mål som angetts. En viktigutgångspunkt för det arbetet är att vuxenutbUdningen, för att kunna komma demånga skilda grupper som har behov av den till del, måste bjudas ut i skiftandeformer. Skilhiaderna meUan de olika formerna för vuxenutbildning får emellertidinte förhindra en samverkan mellan olika huvudmän för vuxenutbUdning för attge de utbildningssökande den för dem mest lämpade utbUdningen och åstadkommaett effektivt utnyttjande av de samlade resurserna. Jag återkommer till detta idet följande och vill nu endast erinra om att den avvägning som måste göras bl.a. gäller frågor om gränserna mellan t. ex. studieförbundens verksamhet ochden koraraunala vuxenutbildningen. Desteg som bör tas för att bygga ut vuxenutbUdningen kvalitativt ochkvantUativt grundas på förslag från KAMU, FÖVUX och SVUX samt SÖ:s förslag tillanslagsframställning för /76 såvitt avser stöd tillstudiecirkelverksarahet och studieförbund. Jag har samrått med statsrådetLeijon om de förslag i det följande som har beröringspunkter medarbetsmarknadsutbUdningen och aktueUa reformer inom denna. Deförslag FÖVUX och SVUX lämnat utgör viktiga förutsättningar för att kunna gebreda gmpper med bristfäUig utbUdning tiUfälle till studier och röja undanväsentiiga delar av de ekonomiska studiehhidren. Jag vill emellertid strykaunder att förslagen i det följande, som i allt väsentiigt gmndas på de bådautredningarnas arbete, endast rör två låt vara ytterst betydelsefulla delar av vuxenutbildningssystemet och att de är avsedda att förverkligas successivt.Reformen mbbar inte i något påtagligt hänseende förhållandena mellanexisterande vuxenutbildningsformer. Ett fortsatt uppföljnings- ochreformarbete komraer att vara nödvändigt. FÖVUX'och SVUX' förslag har till sina huvuddelar tillstyrkts av flertaletreraissinstanser. LO och TCO hänvisar tiU vad de har framfört i sina rapporterom vuxenutbildningen, vilka tidigare redovisats, och framhåller att uppbyggnadav ett särskUt vuxenstudiestöd för både längre och kortare studier, avpassattUl de vuxnas förhållanden, utveckling av uppsökande verksamhet inomvuxenutbUdningen och ökat stöd till studieförbunden och derasstudiecirkelverksamhet ligger i linje raed de krav deras analyser avvuxenutbUdningen lett fram till. Det helt övervägande antalet remissinstanserhar i stort anslutit sig tUl förslagen om studiestödens omfattning ochutformning. Det råder nästan total enighet om att uppsökande verksamhet nu börkomma tUl stånd. Uppslutningen är också enhällig kring förslagen om förbättratstöd till studieförbunden och studiecirkel verksamheten. 1975: 23 173 Kritikhar från några remissinstanser riktats mot de delar av förslagen som rörfördelning och administration av studiestöd och resurser för uppsökandeverksamhet. Invändningama avser främst de föreslagna studiestödsrädenssammansättning och ställning inom den kommunala förvaltningen. Till dem somuttrycker tveksamhet inför eller stäUer sig avvisande till detta förslag hörutredningen om den kommunala demokratin, , , , (),Studieförbimdet Vuxenskolan m. fl. Ett fåtal remissinstanser har ansett attbristerna på dessa punkter är så stora att förslagen borde göras till föremålför en förnyad översyn. Jagfinner det glädjande att en så bred uppslutning kunnat nås om huvudlinjerna ide båda utredningarnas förslag, nämligen att åtgärder nu bör vidtas somkraftigt förbättrar framför aUt de korttidssutbUdades raöjligheter att få del ivuxenutbildning. Jag har också förståelse för de invändningar som riktats motenskUda delar av den föreslagna administrationen av reformerna. Huvudtankenbakom dessa förslag är att åstadkomm.a adrainistrativa lösningar som garanterarde fackliga organisationer vars medlemmar närmast berörs av förbättringamainom vuxenutbUdningen ett reellt lokalt inflytande på arbetet med att genomförareformema. För egen del ansluter jag mig tUl att reformarbetet inomvuxenutbildningen bör präglas av detta synsätt.' Det hindrar emellertid inteatt vissa justeringar bör göras i utredningamas förslag. I det följande har jagpå en rad punkter således tagit tUl vara den konstmktiva kritikremissinstansema har lämnat. Somjag antytt anser jag att de förbättringar inom vuxenutbildningen somFÖVUX och SVUX föreslår i huvudsak bör genomföras. När det gäller det särskildavuxenstudiestödet är detta också av betydelse för den reformering av den högreutbUdningen som regeringen föreslagit i prop. 1975: 9. Jag vUl än engång erinra om att förbättringarna har samband med bl. a. den lagstiftning somstatsmaktema genomfört på arbetslivets område, nämligen lagen omfacklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen och lagen om arbetstagaresrätt tUl ledighet för utbildning. För att rätten tUl ledighet för utbildningskaU kunna utnyttjas även av grapper med bristfällig utbildning är det, som jagtidigare framhållit, nödvändigt att informationen om utbildnings-raöjlighetemaintensifieras enligt huvudtanken bakora FÖVUX' förslag och att studiestöd förvuxna enligt SVUX' förslag i allt väsentiigt förverkligas. Om så inte sker ärriskerna uppenbara för att lagen främst förstärker de förhållandevis imga ochvälutbildades möjligheter att bygga på sin utbildning. Jag vill också erinra omatt statsrådet i prop, 1974: 148 (s, 80) med förslag tUl lag omarbetstagares rätt till ledighet för utbUdning bl. a. anförde att dekorttidsutbildades behov borde särskUt beaktas vid tiUämpningen av lagen (InU1974: 31, rskr 1974: 399). 1975: 23 174 Mångaremissinstanser anser att gränsdragningen mellan skUda slag avvuxenutbildningar bör ses över. Jag har tidigare berört dessa frågor ochåterkommer till dem. F,n. arbetar som jag tidigare nämnt SVUX med vissa frågor rörandearbetsfördelning och samverkan mellan olika slag av vuxenutbildning.Folkhögskoleutredningen ser över folkhögskolans arbetsformer och ställninginom vuxenutbildningen. Utredningarna skall i gemensamma frågor samråda medvarandra. Det är troligt att de reformer som kommer att beslutas i anledning avförslagen från FÖVUX, SVUX, KAMU och folkhögskoleutredningen kommer attaktualisera gränsdragningar mellan de skilda verksamhetsområdena inomvuxenutbildningen och behov av en fortlöpande uppföljning av utvecklingen inomdenna. Till detta kommer ytterligare frågor av betydelse i sammanhanget. Denförsta frågan gäller den kommunala vuxenutbUdningens roll i strävandena att geungdomar som lämnat med svaga resultat eller avbratit studiema påhögstadiet och som inte går vidare till utbildnmg på gymnasial nivå, en fördem avpassad utbildning. Denna fråga bereds f. n. av en arbetsgrapp inomutbildningsdepartementet sammansatt av representanter för berörda departementoch ämbetsverk. Arbetet kan komraa att leda tiU förändringar i den kommunalavuxenutbildningens ställning och arbetsuppgifter. Denandra frågan gäller de effekter för studiecirkelverksamheten som blir en följdav en förbättrad anställningstrygghet för cirkelledarna. För att dessa skallkunna omfattas av lagen om anställningsskydd har studieförbunden slutitkollektivavtal med deras fackliga organisationer. Det är en självklar principatt de anställda inom folkrörelserna skall åtnjuta samma rättigheter som gällerför anställda inom övriga delar av arbetsmarknaden. fårtillämpningen av den principen inte leda till en institutionalisering avstudieförbundens verksamhet, som berövar dem deras fria ställning. Mot denbakgmnden kan det bli nödvändigt att bl.a. se över formerna för stödet tillstudiecirkelverksamheten. Dentredje frågan är den jag väckt i prop. 1975: 9 (s. 445447) rörandeförhållandet mellan den framtida högskolans utbud av enstaka kurser inoraskilda områden och studieförbundens verksamhet med s. k. studieplansanknutnauniversitetscirklar. Detutredningsarbete rörande vuxenutbildningen som pågår täcker enligt minmening inte i önskvärd omfattning de centrala frågorna om dels gränsema mellanå ena sidan folkbildningsarbetet och å andra sidan övrig vuxenutbildning,innefattande högskolan, dels behovet av att se över formema för stödet tUlstudiecirkelverksamheten. SVUX' kvarstående arbetsuppgifter, som jag tidigareredovisat, berör i vissa avseenden de frågor jag här tagit upp. Jag har somtidigare nämnts erfarit att SVUX kommer att avsluta sitt arbete i sådan tid attdess slutbetänkande kan föreligga under innevarande år. denär det enligt min mening ändamålsenligt att gränserna mellan folkbildningsarbetetoch övrig vuxenutbildning samt formerna för det statliga stödet tillstudiecirkelverksamheten ses över i särskild ordning. Jag avser att inom ennära framtid återkomma till regeringen med förslag om lämpliga former för dettaarbete. Jaggår nu Över till att behandla de förslag som FÖVUX och SVUX lagt fram. 7.4.1Uppsökande verksamhet på arbetsplatser FÖVUXföreslår att ett särskilt statsbidrag skall införas som stöd till fackligaorganisationer för uppsökande verksamhet på arbetsplatser. Enligt FÖVUX skallföljande gälla. Ansvaret för den uppsökande verksamheten på arbetsplatsernaskall åvila de fackliga organisationema. Vid anordnandet av verksamhetensamarbetar dessa i förekommande fall med studieförbund. Själva uppsökandet görsframförallt av studieorganisatörerna, som får speciell utbildning för detta. Studieorganisatörär facklig förtroendeman. Därigenom blir lagen (1974: 358) om fackligförtroendemans ställning på arbetsplatsen tUlämplig på denne under fömtsättningav att verksamheten sker på den arbetsplats där studieorganisatören äranställd. Denne kan då bedriva den uppsökande verksamheten på betald arbetstid.På små arbetsplatser där den fackliga verksamheten inte är lika väl utbyggdsom på störte och på arbetsplatser inom t. ex. skogsbmket, detaljhandeln ochtransportväsendet upprätthålls ofta den fackliga verksamheten av fackligaombudsmän eUer funktionärer vid den fackliga avdelning tUl vilken arbetsplatsenhör. I dessa fall kan inte lagen tiUämpas. För uppsökande verksamhet på dessaarbetsplatser måste därför ersättning för förlorad arbetsförtjänst utgå tillstudieorganisatörerna. Den uppsökande verksamheten på arbetsplatsema planerasoch drivs som projekt för vilka de fackliga organisationerna ansöker om medelhos ett kommunalt organ, som skall svara för fördelningen av dessa. Införandet av ett särskiltstatsbidrag enligt FÖVUX' förslag tillstyrks av flertalet remissinstanser. Ävenjag anser att FÖVUX' förslag i flertalet avseenden är väl avvägt och förordardärför att ett särskilt statsbidrag införs för uppsökande verksamhet påarbetsplatser. Den uppsökande verksamheten på arbetsplatsema måste enligt minmening organiseras så att den kan utvecklas tiU att få en bred omfattning. Denfår därför inte anordnas på sådant sätt att den försvårar den samverkan mellanarbetstagare och arbetsgivare som fordras för en sådan utveckling. Vidaremåste den uppsökande verksamheten och tillämpningen av lagen (1974:981) omarbetstagares rätt tiU ledighet för utbildning kunna samordnas. En sådansamordning är inte möjlig utan medver- Prop.1975: 23 176 kanfrån de fackliga organisationerna. Det är därför nödvändigt att, som LO, TCO och () framhåUit i sina yttranden, verksaraheten sker med stöd av de lagar och avtal som reglerar partemas samverkan på arbetsplatsema. Detta gör att ansvaret för denna del av den uppsökande verksamheten måste läggas på de fackliga organisationema och inte på andra organisationer, t, ex. studie förbunden. Härtill kommer att en grundläggande förutsättning för verk samheten är att de som svarar för den har tillträde tUl arbetsplatsema. Så är fallet med de fackliga organisationerna. Vissasvårigheter kan vara förenade med att bedriva uppsökande verksamhet på sådanamestadels små arbetsplatser där den fackUga verksamheten inte sköts av någonsom är anställd på arbetsplatsen utan av ombudsmän eller funktionärer vid denfackliga avdelning till vilka dessa arbetsplatser hör. Antalet korttidsutbUdadepå dessa arbetsplatser är som FÖVUX visat förhållandevis stort. Några remissinstanserhar också påtalat detta förhållande samt uttryckt oro för att dessa grupperkorttidsutbildade skulle få en eftersatt stäUning i förhållande tUlarbetstagare på större arbetsplatser med en bättre utbyggd facklig verksamhet.För att en sådan utveckling skall undvikas förordar dessa remissinstanser attden uppsökande verksaraheten anförtros studieförbund. Att den fackligaverksamheten har olika omfattning och styrka vid skilda arbetsplatser utgör enligt min mening inte någon grund för att frångå principen om de fackliga organisationernas ansvar för den upp sökande verksamheten på arbetsplatserna. Såväl LO och TCO sora SAF har anslutit sig till denna princip. Som jag tidigare nämnt pågår f. n. en omfattande reformverksarahet på arbetslivets område. Denna har , utöver förtroendemannalagen och lagen om ledighet för ut bildning, lett tUl lagstiftning om t. ex. arbetarskydd, arbetsmUjö och former för de anställdas medbestämmanderätt. Statsmaktema har där vid lagt ett omfattande och betydelsefullt ansvar på de fackliga orga nisationerna. En fömtsättning för att arbetet på att genomföra dessa reformer på arbetsplatsema skall nå tillfredsställande resultat är att de fackliga organisationerna ges möjlighet att påverka och samordna planeringen av de verksamheter på arbetsplatsema som hör samman med reformema. ' Enannan förutsättning är, som jag nämnt i; det föregående, att de anstäUda fårsådan utbUdning att de kan utnyttja de möjligheter som reformema ger dera. Detär naturligtvis inte möjligt att kräva att dessa omfattande reformer omedelbartoch skall kunna slå igenom i lika omfattning på alla arbetsplatser.De fackliga organisationerna måste få tUlfälle att efter hand bygga ut ochanpassa verksamheten tUl de förhållanden som råder på varje arbetsplats. Att idetta läge föra in en ny verksamhet på arbetsplatserna och för denna lägga 1975: 23 177 ansvaretäven på andra organisationer än de fackliga är enligt min uppfattning intelämpligt. Det skuUe medföra stora risker för eh splittring av reformarbetet ochdärigenom allvarligt kunna försvåra dess genomförande framför aUt på de mindrearbetsplatsema. Ilikhet med vad FÖVUX och bl.a. LO, ,, och framhållit, anser jag det vara av storbetydelse att man försöker nå de korttidsutbildade med uppsökande verksamhetpå de små arbetsplatserna, I avvaktan på reformer inom det ärbetsrättsligaområdet som kan komma att ge de fackliga organisationerna bättre förutsättningaratt verka också på små arbetsplatser måste olika slags lösningar sökas för denuppsökande verksamhet på dessa. Mot bakgrand av vad bl. a, SAF anfört i sittyttrande föratsätter jag att arbetsgivarna kommer att ställa sig positiva tiUatt, genom överenskommelser med de fackliga organisationer till vUka deanställda på dessa arbetsplatser hör, bereda möjlighet för studieorganisatöreratt söka upp de anstäUda på arbetsplatsen, även ora de själva inte haranställning där. Eftersora dessa studieorganisatörer inte berörs avförtroendemannalagen har jag i mina beräkningar av kostnadema för uppsökandeverksamhet på arbetsplatserna tagit hänsyn till att behov av ersättning avinkomstbortfall kan uppstå. Enförutsättning för att de korttidsutbildade verkligen skall kimna engageras istudieverksamhet är givetvis att de fackliga organisationerna nära samarbetarmed olika studieförbund. Jagförordar i enlighet med FÖ'VUX' förslag att särskUda medel för uppsökandeverksamhet på arbetsplatsema skall utgå för projekt med sådan inriktning. Medelför dessa bör sökas av de fackliga organisationerna hos en särskUdvuxenutbildningsnämnd. Jag återkoraraer i det följande till de delar avförslagen som rör administrationen av verksamheten, Iansökan från facklig organisation om bidrag till projekt för uppsökandeverksamhet bör anges dels vilken grupp projektet är avsett för, dels deberäknade kostnaderna för administration och i förekommande fall för ersättningtUl studieorganisatörer för inkomstbortfall samt för information. Vidare bör avansökan framgå om avsikten är att de uppsökta skall erbjudas kollektivt söktastudiestöd. Det ankommer på regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer att meddela behövliga föreskrifter om vad ansökan skall innehållaliksom om den tid inom vilken ansökan skall ges in. Detorgan som skall besluta om bidrag kan komma att av olika skäl behöva taställning till vilka projekt för uppsökande verksamhet som bör bifallas. Viddenna prövning bör hänsyn i första hand tas tUl om projekten riktar sig tillpersoner med bristfäUig utbUdning och besvärUga arbetsförhållanden. Därefterbör bedömas vUket eller vilka projekt som har de bästa förutsättningarna att nåde avsedda grappema. Medlenför uppsökande verksamhet kommer under ett inledningsskede att varaförhållandevis begränsade. Jag föratsätter därför att de fackligaorganisationema kommer att lägga upp en plan över vilka arbetsplatser de avseratt bedriva verksamheten på samt turordningen raellan dessa.