prop · FY0352 · 1975-12-31 00:00:00 — Kammarrätten i anser inte heller att några skäl föreliggerför att avskaffa den nuvarande tUlståndsfriheten för tillfällig handel medlivsmedel, blommor och alster av inhemsk hemslöjd. Likaså anser man attnuvarande regler för kringföringshandel och utomhushandel bör bestå. anför att det är uppenbart att handeln frånbutiksfordon menligt påverkar den stationära handeln. Förbundet viU emeUertidinte på detta stadium hävda att det är nödvändigt med en reglering av denambulerande handeln. köpmannaförbundmenar att det skett en påtaglig förändring av den helårsverksammaförsäljningen via butiksfordon. Den traditionella formen av tiUfällig handelvia fordon har minskat i attraktivitet på gmnd av kostnadsskäl och svårigheteratt medföra ett tillräckligt sortiment. Däremot har en ny form uppträtt. Dennabedrivs enligt förbundet så att ett företag med påtagligt begränsad verksamhetpå det fasta försäljningsstället bedriver sin huvudsakUga försäljning viaambulerande fordon. Förbundet anser att en fortsatt möjlighet att driva tUlfällighandel som bygger på en minimal faktisk verksamhet 1975: 52 30 påett fast försäljningsställe kommer att innebära en ökning av denna form av tUlfällighandel. Förbundets uppfattning är att försäljning från butiksfordon inte bör undantasfrån regleringen. För de butiksfordon som fortlöpande och med vissregelbundenhet besöker konsumentema, t. ex. vid försäljning av dagligvaror iglesbygd, anser förbundet att man relativt enkelt kan ge dispens. Av samma skälsom för vambussar anser att även torghandel i princip skallregleras i den nya lagen. Vissabranschorganisationer vUl ha en längre gående reglering än den som föreslagitsi promemorian. Av dessa framhåller och handelsträdgårdsmästareförbundsärskilt, att torghandeln bör inordnas under regleringen. Fråganom tillståndssystemet diskuteras främst med hänsyn till verkningarna frånkonsumentsynpunkt. Kammarrätteni är negativ tUl att tillståndsprövningen kommer att ske efternäringspolitiska gmnder och anser att det viktigaste bör vara att undanröjaåtminstone de väsentligaste olägenheterna från konsumentsynpunkt. Även NO anförbetänkligheter mot att man vid tUlståndsgivningen skall beakta behovs- och konkurrenssynpunkter.Ur konsumentsynpunkt finns enUgt NO ingen anledning att anlägga behovs-ochkonkurrenssynpunkter vid tUlståndsgivningen, utan en sådan prövning kan enbartvara till gagn för företagarintresset hos redan etablerade förelag, medan det förkonsumenterna aUtid är en fördel att utbudet av varor blir varierat tUlsortiment, priser och distributionsformer. KOanser att man bör begränsa samhällets insatser tiU de tiUfällig-hetshandlaresom inte uppfyller de krav som konsumenterna har rätt att ställa. Genom atlställa krav på den som viU ägna sig åt tiUfäUig handel kan man komma åtmarodörerna på området. KO säger sig i sin verksamhet ha erfarit att det mångagånger fordrat oproportionerligt stora arbetsinsatser för att uppspåra elleröver hu-vud få fram uppgifter om tiUfällighetsförsäljare. KO föreslår därföratt man skaU ställa bestämda krav på att varje tUlfäUighetsförsäljare exempelvisskaU ha fast gatuadress där han åtminstone kan nås brevledes. Likartade synpunkteranförs av som också anser att vid tUlståndsgivningenbetydelsen från konsumentsynpunkt skaU vara tyngst vägande. Vidare anser verketatt utfärdade tUlstånd bör förses med särskUda viUkor som är beroende av vUka vamslagsom skall försäljas. Därvid skaU krävas att sökanden rättar sig efter allmännareklamationsnämndens utslag, öppet köp och bytesrätt bör i vissa fall kunnaföreskrivas. Kvitton, ordersedlar, annonser och Uknande bör alltid angeföretagets namn, adress och telefon. Företag utan permanent adress därgarantianspråk och andra anmärkningar mot varan kan mottagas bör enligt verkets 1975: 52 31 meninginte kunna erhåUa tiUstånd. anser att tiUståndnormalt skall bevUjas när tUlfäUighetsförsäljaren i fråga kan förväntasuppfylla samma krav som stäUs på den bofasta handeln i fråga om fuUgörandet avskyldigheter mot konsumenter och sambäUe. a. vikten av att tUlståndsgivningen sker under beaktande avordnings- och trafiksynpunkter. LONhävdar att den föreslagna regleringen lägger ytterst svåra avväganden påtillståndsmyndigheten och att utförliga direktiv krävs för att man skall få enenhetlig tiUämpning över hela riket. Förslagets innebörd att tUlfälligförsäljning endast undantagsvis skall tUlåtas innebär en svår och omständUghandläggning. föreslår därför som en förenkling att reglerna utformas såatt tillstånd tiU tiUfällig handel skall ges såvida det inte framgår att behovav försäljningen inte föreligger eUer särskilda skäl talar mot denna. Som ett särskUtviUkor förordar att mervärdeskattekontrollen skaU vara säkerställd.Liknande synpunkter framförs av i . Av samma skälefterlyser närmare riktlinjer för tolkningen av promemoriansbegrepp "av väsentlig betydelse från konsumentsynpunkt". Distributionsutredningenframhåller att det inte är uteslutet att åtskilliga konsumenter även med beaktandeav riskerna för låg kvaUtet m. m. anser att tiUfällig handel är en värdefuU försäljningsform.Utredningen finner det dock svårt att ange när ett sådant intresse bör få vägatyngre än skälen för att begränsa tillfällighetsförsäljningen. NOfinner det tveksamt att såsom föreslagits i promemorian särskUt prioriteraförsäljning av varor som är skadade eller utsatta för hastig förskämning. Detkan inte vara något allmänt intresse att konsumenterna skall köpa redanskadade varor eller sådana som exempelvis hotas av förmtlning. NO menar att detsom skyddas genom en sådan prioritering främst är företagarintresset av althastigt få avsättning för dylika varor och minimera förelagarrisken. Frånallmän synpunkt måste det vara alt föredraga att förlusten drabbar enbart densom gjort en felspekulation eller dålig affärstransaktion än en mångfaldkonsumenter. Liknande synpunkter framförs av kammarrätten i , KO och LO.En arman inställning till denna fråga redovisas av ,som i likhet med finner det naturligt atttillstånd skall meddelas för varor som är utsatta för hastig förskämning. Kammarrätteni anser att friheten för dödsbo eller konkursbo att utförsälja varortillhöriga boet kan behållas. NO hävdar att en begränsning av tUlfällig handeli andra hand med dödsbovaror inte är konsumentvänlig och att en sådanbegränsning beträffande konkursbovaror kan få ogynnsamma verkningar förfordringsägarna. Liknande synpunkter anförs också av . Prop.1975: 52 32 KO framhåller riskerna för ett obehörigt kringgående avförordningen som kan föija av en generös bedömning av konkursbon från tillståndssynpunkt.Mindre nogräknade tUlfällighetshandlare laborerar med mer ellermindre fiktiva konkursbon för att kunna utnyttja den slagkraft som ligger iannonsering under rubriken "konkursutförsäljning" etc. anför likartade synpunkter och föreslår vissa ytterligare kravför sådan försäljning. Det aUdeles övervägande antalet remissinstanser somuttalar sig i frågan om tillståndsgivande myndighet stöder promemorians förslagom alt länsstyrelserna bör handha denna funktion. Flera remissinstanser har synpunkter på ett eventuelltremissförfarande vid tillståndsprövningen. Kammarrätten i nämner attbranschorganisationer och husmodersföreningar på orten är tänkbararemissinstanser, men man framhåller också att risken för att upplysningen blirensidig eller ofullständig är uppenbar. föreslår att hemkonsulenternai länen skall deltaga 1 beredning och avgörande av tillståndsärenden samt attyttrande regelmässigt inhämtas från de lokala konsumentnämnderna ellermotsvarande. har ingen erinran mot att yttrande ilämplighetsfrågan inhämtas från vederbörande polisstyrelse men framhåUer attsådant yttrande skall avse ordnings- och trafUcsynpunkterna, inte behovsfrågor.Även i anför att viss upplysning om en tillståndssökandeslämplighet och vederhäftighet bör kunna inhämtas genom den lokalapolismyndigheten. Konkurrens- och behovsfrågan kan enligt meningbli belyst genom den lokala näringslivsorganisationen, exempelvishandelskammaren. Dock tror att det kan bli svårare att finna enlämplig form för att få konsumentintressena framförda, men man framhåller atthemkonsulenterna bör kunna lämna betydande hjälp i detta hänseende, föreslår att lämplig konsumentrepresenta-tionpå den aktuella orten samt handeln och de handelsanstäUda får möjlighet attyttra sig. För de orter där lokala konsumentkommittéer etablerats menarförbundet att dessa bör företräda konsumentintressena, medan man för övrigaorter föreslär den lokala husmodersföreningen och konsumentkooperativa kvinnogiUet.För detaljhandelns del menar man att ortens köpmannaförening kompletterad medförbundets regionala organisation samt den konsumentkooperativa föreningen påorten bör vara remissinstans. Motsvarande skall gälla de handelsanställdaslokala organisation. motsätter sig att tUlstånd sicallbehandlas och avgöras av enskild tjänsteman och vara underkastade remissförfarandeoch utlåtande från branschens konkurrenter. 1975: 52 33 Kammarrätteni , kommerskollegium och NO anser promemorians förslag aUtförlångtgående och lägger själva fram ohka alternativa förslag till lösningar föratt i görlig mån tillgodose framför allt konsumentintressena. Alla förslagenutgår från ett tillståndssystem men inriktas mer på att vissa objektivavillkor skall vara uppfyllda än att behov av handeln skall föreligga. Genom enregistrering av företagen varvid såväl sökandens personliga lämplighet som registreringi bl. a. mervärdeskatteregister kan kontrolleras samt viss obligatoriskinformation från dessa tiU konsumenterna menar man att några av de viktigastekraven irån konsumentsynpunkt kan bli tillgodosedda. Vidare föreslås bl. a.att olika former av viUkor, såsom utfästelse att följa aUmännareklamationsnämndens beslut eller att tillämpa ångervecka, skall kunna knytastill tillståndet. Tillfällighandel regleras f. n. i förordningen (1968: 564) om tUlfällig handel. Enligtförordningen förstås med sådan handel att någon yrkesmässigt salubjudermedförda varor på ett av honom tillfälligt begagnat försäljningsställe eUerunder kringföring. Som tiUfäUig handel anses dock inte (1) försäljning tillåterförsäljare, (2) torghandel eller handel på marknad, mässa eUer utställning,(3) handel anordnad i samband med sådan offentlig tillställning som avses i 9 §allmänna ordningsstadgan (1956:917), t.ex. biograf- och teaterföreställning,idrottstävling samt och marknadsnöje, och (4) kringförings- eller utomhushandel,som utgör ett led i en annars på ett stadigvarande driftställe bedriven rörelseoch avser sådana varor som regelmässigt saluförs eller framställs där. Föratt driva tillfäUig handel behövs tUlstånd av polismyndighet. Svensk medborgareoch utlänning med bosättningstiUslånd får dcck utan tillstånd driva tUlfällighandel med livsmedel, blommor, alster av inhemsk slöjd och tryckt skrift samtmed andra varor, om denna handel drivs i lokal som han förfogar över. Omtillstånd liU tillfällig handel beviljas juridisk person, skall förverksamheten finnas en av tillstånds-myndigheten godkänd föreståndare, avse ett eUer flera varuslag och gälla för bestämt tillfälle eller underviss tid, högst . Tillstånd kan förbindas med särskilda villkor ochföreskrifter (främst av ordningskaraktär) samt återkallas när särskilda skälföreligger. Den som driver tUlfällig handel för vilken tUlstånd inte behövsskall vara försedd med bevis om sitt narrm och hemvist. Den som driver tUlfäUighandel i lokal som han förfogar över skall genom anslag i eller vid lokalentydligt ange sitt namn och hemvist. 1975: 52 34 inom upprättad promemoria (Ds H 1973:3) behandlasfrågan om en utvidgad reglering av den tiUfäUiga handeln. Härvid konstaterastill en början att de problem som särskilt framkommit beträffande tillfällighandel och främst föranlett promemorian gällt den växande inomhushandeln. Det framhåUsi promemorian att den frågan som särskUt aktuaUserat en utökad reglering av dentillfälliga handeln hänger samman med den fasta handelns intresse av attskyddas mot konkurrens. Att tUlfäUighetsförsäljaren vid en jämförelse i vissahänseenden har ett förmånligare utgångsläge kan dock enligt promemorian inleanses motivera restriktioner mot försäljningsformen som sådan. Den fastahandelns önskemål om skydd mot tUlfällig handel kan endast beaktas i den månkonkurrensen från den tiUfäUiga handeln medför nackdelar för konsumenterna ochsamhäUet i stort. Det betonas att tiUfällig handel som endast förekommer dåoch då i en ort i aUmänhet inte kan utgöra någon fullgod ersättning för denfasta handeln. På lång sikt torde det därför vara en nackdel frånkonsumentsynpunkt om den tillfälliga handeln får sådan omfattning att den slårut fast handel inom vissa branscher i en ort. Risken för elt sådantutkonkurrerande bör enligt promemorian inte lämnas obeaktad och talar för envidgad reglering av försäljningsformen tillfällig handel. Somskäl för en begränsning av den tillfälliga handeln har ä\en anförtskonsumenternas intresse av skydd mot utbud av kvalitativt undermåliga varor sominte är värda sitt pris. Det anförs i promemorian bl. a. att man från många håUframhållit att det nu ofta inte går alt i efterhand spåra upp tillfällighetsförsäljareför att t. ex. göra en reklamation. Konsumentens möjlighet tUl rättelse vidfel i varan är därför mindre vid köp hos tiUfällighetsförsäljare än vid köp hosfast handel. Sannolikt känns även ansvaret gentemot kunderna mindre tungt fören tillfällighetsförsäljare med växlande kundkrets och skiftande uppehållsort.I promemorian anförs vidare att den reklam som bedrivs av tillfäUighetsförsäljareofta är överdriven eller ovederhäflig samt svår alt sanera med hjälp av maknadsföringslagen. Motden tiUfäUiga handeln har vidare anförts att denna på grund av de begränsadekontrollmöjligheterna skulle främja en tämligen omfattande kriminalitet.Sålunda skulle försäljningsformen underlätta både avsättningen av olovligtåtkommet gods och brott mot mervärde- och annan skattelagstiftning. Ipromemorian konstateras att sådana följder i viss utsträckning kan undvikasgenom en reglering av försäljnings-formen. I första hand bör de emellertidangripas genom en effektivare brottsövervakning och skattekontroll. Tillstöd för ytterligare restriktioner mot den tUlfäUiga handeln har vidare anförtsatt denna genom sin utbredning har kommit att utgöra ett hinder för samhällspolitiskasträvanden av skilda slag. 1975: 52 35 detframhållits att de anställdas löne- och sociala förmåner inte motsvarar vadsom gäller för dem som arbetar inom den fasta handeln. Vidare har det hävdatsatt de lokaler som används inte uppfyUer vad som av hänsyn tUl bl. a.arbetsmiljön krävs av den fasta handeln. I promemorian anförs att även om mangenom att undvika åtaganden som gäller för den fasta handeln kan få lägreomkostnader och därmed sänkta priser för konsumenterna detta inte kan vara ett samhäUsintresse.Slutligen tas i promemorian upp den tUlfäUiga handelns betydelse för varudistributionen.Det konstateras att vissa varor genom försäljningsformen kan nå konsumentersom saknar fast tillgång på sådana varor. Distributionsformen kan också fyUa enuppgift för avsättning av överskott inom en viss varugrupp, skadade eller för förskämningutsatta varor samt varor tillhöriga konkurs- eller dödsbo. Beträffande överskottsproduktionenframhålls dock att denna skulle kunna nå ut tUl konsumenterna även på andravägar, så att de konsumenter, som i första hand söker billiga varor utan kravpå kvalitet och moderiktighet och som utnyttjar tiUfällig handel som inköpskäUa,ändå skulle få tillgång tUl billiga varor. Sammanfattningsviskonstateras i promemorian att den kritik som i olika hänseenden har riktats motatt tiUfällig handel bedrivs under i aUt väsentligt okontroUerad form, på flerapunkter är berättigad, varför skäl föreUgger att begränsa försäljningsformenoch införa en kontroll av den del av handeln som bör få förekomma. Ipromemorian föreslås därför att den generella rätten att utan tillstånd drivatillfällig handel i lokal över vUken man förfogar skaU slopas. Beträffandehandeln med livsmedel, blommor och hemslöjd anförs att något behov avsärreglering inte längre torde föreligga, och det föreslås därför atl ävenfriheten för handel med dessa varuslag avskaffas. Enligt förslaget skalltillfällig handel endast få drivas när behov därav föreligger.Detta skulle bl. a. vara fallet vid försäljning av skadade eller för förskämningutsatta varor samt varor i konkurs- eller dödsbo. I övrigt bör särskUda skälföreligga för att försäljningsformen skall få användas. Avgörande bör vara omden avsedda handeln är av väsentUg betydelse från konsumentsynpunkt.Länsstyrelse föresläs bli tillståndsmyndighet för all tillfäUig handel. Vadsom i departementspromemorian anförs om att den tiUfäUiga handeln - framförallt den växande inomhushandeln - medför stora olägenheter i skilda hänseendenbekräftas av nästan alla remissinstanser. Likaså uttalar sig det heltövervägande antalet remissinstanser för en utsträckt kontroU av den tiUfäUiga handehi.De aUra flesta betonar visserligen vikten av fri konkurrens meUan olikaförsäljningsformer. 1975: 52 36 mensamtidigt framhålls att de fria former under vilka tUlfällig handel nuförekommer inte är acceptabla. Även jag finner att den kritik som har anförtsrörande den tiUfäUiga handeln har sådan tyngd att en vidgad reglering avhandelsformen är nödvändig. Ipromemorian föreslås att en skärpt reglering av den tiUfäUiga handeln utformasså, att de tillfälliga försäljningarna begränsas. Förslaget innebär i huvudsakdels att inomhushandel inte längre skaH kunna drivas utan tUlstånd, dels atttillstånd tiU tillfäUig handel, vare sig inom -eUer utomhus, skall beviljasendast när särskilda skäl föreligger. Förslaget har också i denna del godtagitsav det stora flertalet remissinstanser, bland dem ,löntagarorganisationerna och majoriteten av näringslivsorganisationerna. Etttiotal instanser, bland dem kommerskollegium och ,har dock kritiska synpunkter. Äv dessa instanser anser flertalet förslagetalltför långtgående. Det framhålls att den tillfälliga handeln i många fall ärav värde för konsumenlerna genom att den medför större varuutbud och hårdare priskonkiu-rens.En så restriktiv tillståndsgivning som föreskås i promemorian anses därför intevara ett konsumentintresse utan endast till fördel för konkurrerande företag.Mot denna bakgrund föreslår några av de berörda instanserna ett tiUståndssystemsom inte innefattar någon behovsprövning utan tar sikte endast på objektivaomständigheter. Invändningarnamot promemorieförslaget har föranlett mig att överväga altemativa tiUståndssystem.Emellertid har jag kommit till den uppfattningen att inget sådant system heltskulle lösa de problem som den tillfälliga handeln enligt vad som har framgåttav det föregående våUar samhället, konsumentema och de anstäUda. Som harframhållits förut biträder också en stor majoritet av remissinstansema detförslag som bar lagts fram i promemorian. Under dessa omständigheter förordarjag att den skärpta regleringen utformas i huvudsak enligt promemorieförslaget.Detta innebär i första hand att den nuvarande friheten att driva tiUfäUighandel i lokal över vilken säljaren förfogar slopas. Vidare införs enrestriktiv tillståndsprövning som medför att förekomsten av tiUfällig handelstarkt begränsas. Motbakgrund av de restriktioner som föreslås för den tiUfäUiga handeln anser jagdet rimligt med en viss övergångstid för att ge berörda företag tUlfälle tiU omstäUning.Jag förordar därför att de nya reglema får träda i kraft . 6.3Den närmare utformningen av en ny reglermg EnUgtpromemorian skaU tiUstånd tiU tillfäUig handel kunna bevUjas i fråga om varorsom är skadade eUer utsatta för hastig förskämning eller som tiUhör konkurs- eUerdödsbo. I övrigt skaU tiUstånd kunna beviljas bara om det finns särskUda skälför det. 1975: 52 37 dettaskall främst beaktas om den avsedda handeln har väsentiig betydelse frånkonsumentsynpunkt. Jagvill först ta upp frågan om egendom som tillhör dödsbo. Sådan egendom kanenligt min mening inte i detta sammanhang jämställas med varor i ett konkursbo,vUka ofta är nya och av samma slag som finns i handeln i allmänhet. Egendom.eni ett dödsbo består däremot till stor del av begagnade föremål som har karaktärav personligt lösöre. Det är vanligt att sådan egendom avyttras genom entillfälligt anordnad försäljning i form av auktion och det finns ett påtagligtbehov av att detta skall kunna ske också i fortsättningen. Samma behov kanföreligga i fråga om lösöre även i andra fall, t. ex. när någon flyttar till enmindre bostad eller upphör att driva ett lantbruk. Kännetecknande för alladessa fall är att det är fråga om begagnat gods som traditionellt säljs genomauktion. Självfallet kan i regel ägaren själv fritt anordna försäljning avdetta slag, eftersom detta inte innebär yrkesmässig handel. Men praktiska skältalar för att det även bör finnas möjUghet att anlita en företagare somyrkesmässigt sköter försäljningen för ägarens räkning. Det finns enligt minmening inte behov av en tillståndsprövning i dessa fall. Jag föreslår därföratt försäljningar av denna typ helt undantas från regleringen. Detla kan skegenom att de jämställs med de handelsformer som enligt nuvarande ordning inteanses utgöra tillfällig handel. Regeln bör lämpligen formuleras så, attsedvanlig auktionsförsäljning av lösöre som tUlhör dödsbo eller enskUd person undantas.Det bör framhållas att den föreslagna regeln avser endast försäljning av lösöresom ägs av dödsbo eller enskild person och alltså inte försäljning av lösöresom förvärvats från dödsbo eller enskUd. Jaggår nu över till reglema för tillståndsprövningen. Deinvändningar om alltför stor restriktivitet som vid remissbehandlingen gjortsmot det föreslagna tiUståndssystemet har behandlats i föregående avsnitt. Enannan invändning är att förslaget innehåUer otillräckliga riktlinjer förprövningen av tiUståndsärenden och därför ställer tiUståndsmyndigheten införytterst svåra avgöranden. Vidare riktas kritik mot förslaget att prioritera försäjningav varor som är skadade eller utsatta för hastig förskämning. Otvivelaktigtkan det vid tiUståndsprövningen i vissa faU uppstå svårigheter att bedöma omsärskilda skäl för tiUstånd kan sägas föreligga. Jag räknar dock med att dettaproblem skaU bli av mindre omfattning. Som fömt har anförts är utgångspunktenatt tillstånd skall ges mycket restriktivt. Det torde endast i imdantagsfallkunna föreligga sådana särskilda skäl att tillstånd kommer i fråga. Föratt en försäljning skaU kunna sägas ha väsentlig betydelse från konsumentsynpunktmåste sålunda krävas att den täcker ett behov hos konsumenterna, vilket inteannars kan tiUgodoses på orten. Beträffandevaror som är skadade eller utsatta för hastig förskämning 1975: 52 38 grundarsig promemorieförslaget på tanken att det från distributionsekonomisk synpunktär önskvärt att sådana varor kan komma till nytta. Det kan naturligtvis ocksåvara en fördel för konsumenterna om de på detta sätt får tiUgång tillanvändbara varor till billiga priser. Enligt min mening bör emellertidtillstånd till tUlfäUig handel inte ges enbart därför att handeln avser varorav den typ det här gäller. Det bör även i sådana fall regelmässigt krävas attden avsedda handeln har väsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. Ifråga om varor som tillhör konkursbo föreUgger ofta behov av att anordnatillfälliga försäljningar. Äv praktiska skäl bör det finnas möjUghet för boetatt anUta en företagare som yrkesmässigt sköter försäljningen för boetsräkning. Jag finner det därför välmotiverat att tillstånd, såsom föreslås ipromemorian, skaU kunna ges till tillfällig handel med varor som här avses. Detbör understrykas att den föreslagna regeln gäller endast varor som verkligentillhör ett konkursbo. Jag anser inte tillräckUga skäl föreligga att utsträckaregeln till försäljning i andra hand av varor som har för\'ärvats från sådanabon. Sammanfattningsvisförordar jag således att tiUstånd till tillfällig handel skaU kunna ges närhandeln avser varor som tillhör konkursbo eller när atmars särskilda skälföreligger.