prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — De sakkunniga har inovember 1974 avgett promemorian (Ds Jo 1974:14) Stöd till kollektiv forskningrörande skogsträdsförädling och skogsgödsling. Uppdragelär därmed slutfört. 28.Organisationskommittén (Jo 1974:06) för beredning av vissa frågor om denframtida organisationen av växtskyddsverksamheten Maj:ts bemyndigande för beredning av vissafrågor om den framtida organisationen av växtskyddsverksamheten (se Post- ochInrikes tidn. Ordförande:Eckersten, , statssekreterare , , byråchef , N. , avdelningschef ,., kansliråd , C. G. , försöksledare , N. .,professor Experter:Beckman, , byrådirektör (fr.o.m. ) , . E.,professor , F.A. ,., byrådirektör (fr.o.m. ) Kroeker, ., agronom(fr.o.m. ) Lekänder, , professor ,Hans G., försöksintendent (fr.o.m. ) , Hans J. D.,avdelningsföreståndare (fr.o.m. ) , ,överbibliotekarie (fr.o.m. ) Sekreterare:Junback, , departementssekreterare Lokal:Jordbruksdepartementet, , Fack, 103 20 , tel. växel 76310 00 (ordföranden öch sekreteraren) Särskildadirektiv har ej meddelats. Kommitténhar hållit tre sammanträden samt haftöverläggningar med olika myndigheter, organisationer och andra som berörs avkommitténs arbete. Därutöver har sammanträden hållits med särskildaarbetsgrupper inom kommittén. Kommitténsarbete beräknas pågå . 455 Kommittéer: Jo:29 29.Jordförvärvsutredningen (Jo 1974:07) Maj :ts bemyndigande för att se överjordförvärvslagstiftningen (se Post-och Inrikes tidn. den II ): Ordförande:Widén, K. A. , generaldirektör , ., häradsdomare, led. av , ,ombudsman, led. av , K. ., lantbrukare, led. avriksdagen , ., ombudsman, led. av , IngridM., kontorist, led. av Stjerna, G. , lantbrukare Experter:Agebro, , förbundssekreterare (fr.o.m. ), A. , pol. mag., utredningssekreterare (fr.o.m. den 7september 1974) Gunsell,., överingenjör (fr.o.m. ) , ,fastighelsdirektör (fr.o.m. ) , S. .,länsjägmästare (fr.o.m. ) , ., byråchef(fr.o.m. ) Millgård, E. (), teknisk direktör(fr.o.m. ) , N. ., lantbrukare (fr.o.m.den 7 september 1974) Romson, , direktör (fr.o.m. ), S. , förbundsordförande (fr.o.m. ) Wessén,E. ., agronom (fr.o.m. ) , N. ,överdirektör (fr.o.m. ) Sekreterare:Köhl, , hovrättsassessor Bitr.sekreterare: , , hovrättsfiskal (fr.o.m. )Warensjö, J. A. , avdelningsdirektör (fr.o.m. ) Lokal:Jordbruksdepartementet, , Fack. 103 20 , tel. växel 76310 00 (sekreteraren) Direktiv(anförande av statsrådet till statsrådsprotokollet ): Förvärvav jordbruksjord och skogsmark kontrolleras genom jordförvärvslagen (1965:290)som trädde i kraft 1%5 (prop. 1965:41, 3LU 1965:22, rskr 1965:211).Enligl 1 § första stycket lagen får jordbruks- och skogsfastigheier inteförvärvas genom bl. a. köp, byte eller 29 Skr 1975:4 456 gåvautan tillstånd av lantbruksnämnd. Från denna huvudregel gäller åtskilligaundantag (1 § andra stycket). Förvärvstillstånd behövs bl. a. inte om egendomenförvärvas från staten eller om staten, landstingskommun, kommun ellerkommunalförbund är förvärvare. Vidsträckt undantag görs för förvärv frånsläktingar. Förvärvstillstånd behövs inte heller om egendomen ingår i stadsplaneller om den enligt byggnadsplan, som fastställts efter , äravsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk. Jordförvärvslagen upptarinte något obligatoriskt förvärvshinder. I stäliit anges olika fall dåförvärvstillstånd får vägras. Så kan ske när egendomen i fråga finnes böra tasi anspråk för att underlätta bildandet av brukningsenheter med ändamålsenligstorlek och ägoanordning (5 § ). Vägras av sådan anledning tillstånd till köp,kan säljaren i regel påfordra att staten löser egendomen till det av köparenutfästa priset (10 § ). Förvärvslillstånd kan vidare vägras, om det finnsanledning att anta att förvärvarens huvudsakliga syfte med fånget inte är attsjälv yrkesmässigt och varaktigt ägna sig åt jordbruk på egendomen eller drivaskogsbruk där som stöd åt förvärvaren tillhörigt jordbruk (4 § första stycket).Denna regel får dock inte ulan särskilda skäl tillämpas gentemot förvärvare somindustriellt förädlar jordbruks- eller skogsbruksprodukter eller handlar medjordbruksprodukter och vars huvudsakliga syfte med fånget är alt varaktigttillgodogöra sig egendomens alster i rörelsen. En sådan förvärvare är alltså ihuvudsak jämställd med aktiva jordbrukare. Detsamma gäller den som förvärvar enför rationellt skogsbruk lämpad brukningsenhet och ämnar bereda sigstadigvarande inkomst genom eget skogsarbete på egendomen. Motsvarandeförmånsställning tillkommer förvärvare av jordbruk, som varken är eller kan blibärkraftigt och jord-eller skogägare som genom tillskottsförvärv rationaliserarsin brukningsenhet. Jordförvärvslagenshuvudsyfte är atl främja jordbrukels och skogsbrukets rationalisering på såsätt att lantbruksnämnderna får möjlighet att ingripa mot förvärv av mark sombehöver tas i anspråk för alt underlätta bildandet av rationellabrukningsenheter. Lagstiftningen fyller också en annan viktig uppgift genom attden ger viss förtur i fråga om förvärv av jordbruksjord och skogsmark åt sådanaförvärvare som kan förutsättas komma atl väl ta till vara markensproduktionsförmåga. Det gäller i första hand akiiva jord- och skogsbrukare menockså förädlingsförelag för jordbruks- och skogsprodukter. Förköpslagen(1%7:868) ger kommun förköpsrätt vid försäljning som omfattar sådan fastegendom som med hänsyn till den framtida utvecklingen behövs för tätbebyggelseeller därmed sammanhängande anordning. Fastighetsförvärv beträffande vilkakommunal förköpsrätt föreligger är i stor utsträckning också underkastadetillslåndstvång enligt jordförvärvslagen. För samordningen mellan de bådalagarna finns särskilda regler. Enligtjordhävdslagen (1969:698) får ingripande på grund av bristande hävd ske för attskydda jordbruk som har förutsättningar för rationell drift eller för att tatillvara möjligheter till strukturrationalisering. Prisnivånpå jord- och skogsbruksfastigheter har stigit kraftigt . Delvisär denna prisutveckling en följd av penningvärdets förändring och i fråga omskogsmark också av det förbättrade prisläget på skogsprodukter. Därutöverförekommer inte sällan att överpriser betalas för mark i ren spekulation ikommande prisstegringar och av andra orsaker som inte har med markensanvändning för jordbruk eller skogsbruk att göra. 457 Kommittéer: Jo:29 Resultatethärav blir att priset på jordbruksmark drivs i höjden till förfång för såväljordbruket som konsumenterna. Dyrare jordbruksmark betyder stigandelivsmedelspriser men också svårigheter inte minst för unga människor som villägna sig åt jordbruket som yrke att köpa eller arrendera jordbruksmark tillpriser som slår i rimligt förhållande till avkastningen. Det är angeläget frånsamhällets synpunkl att denna utveckling bryts. Markvärdestegringensproblem har varit föremål för lagstiftningens intresse under hela 1900-talet.Ett stort antal utredningar har arbetat med problemet och föreslagit skildalösningar. Särskilt har statsmakterna vidtagit en rad åtgärderpå skilda områden som syftat eller medverkat till att dämpa eller motverkavådorna av markvärdestegringen. Sålunda antog i syfte atttillföra det allmänna en större del av sådana värdestegringar på fastighetersom väsentligen beror på samhälleliga insatser skärpta bestämmelser angåendebeskattning av realisationsvinst på fastigheter (prop. 1967:153, BeU 1967:64,rskr 1967:153). Inkomstbeskattningen av realisationsvinst vid icke yrkesmässigavyttring av fastigheter m. m. är f. n. föremål för översyn av realisationsvinstskattekommittén(Fi 1970:79). infördes nya bestämmelser om ersättning videxpropriation (prop. 1971:122, CU 1971 ;27, rskr 1971:310) vilkastillämpningsområde utvidgades vid tillkomsten av den nya expropriationslagen(prop. 1972:109, CU 1972:34, rskr 1972:364, SFS 1972:719). Bestämmelserna hartill syfte att dämpa markvärdestegringen och hindra att samhället videxpropriation för lätbebyggelseändamål skall behöva ersätta vissa värden somhar uppstått till följd av samhällets egna insatser och har samband medtätbebyggelseutvecklingen. Den s. k. presumtionsregeln i expropriationslageninnebär att sådan ökning av fastighetens marknadsvärde av någon betydelse somägt rum före ansökningen om expropriation får räknas ägaren tillgodo endast i den mån det blir utrett att den beror på annat än förväntningarom ändring i markens tillåtna användningssätt. Enligt en särskildövergångsbestämmelse gäller presumtionsregeln inte i fråga om värdeökning sominträffat före . För att motverka markspekulation och opåkalladmarkvärdestegring genomfördes vidare i samband med lagstiftningangående fysisk riksplanering den ändringen i byggnads- ochnaturvårdslagstiftningen att vid bl. a. generalplanering och förordnandenenligt naturvårdslagen ersättning skall utgå endast när pågående markanvändningavsevärt försvåras men inte, som varit fallet, för bortfall avförväntningsvärden. Vidare bör erinras om atlde av riksdag godkända riktlinjerna för hushållningen med mark ochvatten bl. a. innebär atl i den fysiska planeringen skall beaktas de areellanäringarnas betydelse för vårt lands ekonomiska utveckling och välfärd och attall möjlig hänsyn bör tas till dessa näringars krav. Uppstår konflikter mellanjordbruksintressen och tätortsexpansion, bör enligt dessa riktlinjer högvärdigjordbruksmark inte las i anspråk för tätbebyggelseändamål om en frånsamhällsbyggandels synpunkt likvärdig lösning kan åstadkommas på annan förjordbruket mindre värdefull mark. Angelägenheten att bevara jordbruksjord ochskogsmark har också beaktats i det principbetänkande om markanvändning ochbyggande (SOU 1974:21) som bygglagutredningen lagt fram. De nyaplaneringsformer som där föreslås syftar bl. a. til! att säkerställa produktivmark för de areella näringarnas behov. I kommunplan som läcker kommunens helaområde skall anges grunddragen för markresursernas användning inom kommunen pålång sikt. Jo:29 Skr 1975:4 458 heternaatt bevara god jordbruksmark som uppkomsten av förväntningsvärden påmark som reserverats för jordbrukets och skogsbrukets behov motverkas.Betänkandet bereds f. n. i . Detbör också nämnas att lantbruksstyrelsen f. n. håller på med en översyn av hurjordförvärvslagen tillämpas och hur den har verkat. En rapport härom väntastill . Redan nu slår klart att svårigheter har uppstått vid lagenstillämpning på grund av de överpriser som betalas för jordbruksjord ochskogsmark. Särskilt i fråga om välbelägna jordbruks- och skogsbruksfastighetermed bra bostad och fastigheter i attraktiva områden i övrigt betalas intesällan priser som inte är rimliga med hänsyn till jordbruks- ellerskogsbruksvärdet. Köparna är ofta inte beroende av jord-och skogsbruket påfastigheten för sin försörjning. Om en sådan fastighet helt eller delvis behövsför att rationalisera en närliggande brukningsenhet där brukaren behövermarktillskott för att kunna bedriva sin näring lönsamt, uppstår svårighetermed hänsyn lill att lantbruksnämnden om förvärvet avslås med stöd av 5 §jordförvärvslagen i regel får lösa fastigheten för det utfästa överpriset. 1 såfall kan fastigheten inte säljas vidare till angränsande brukare utan förlust,vilket innebär att överpriset får betalas av staten. tillbakaavslår lantbruksnämnderna förvärvansökningar av den här beskrivna typen medåberopande av 4 § jordförvärvslagen. Det innebär att staten ej blir skyldig attlösa fastigheten, varvid säljaren antingen får behålla denna eller sälja dentill ett rimligare pris. Stöd för en sådan lagtillämpning finns i lagensförarbeten. Avvad jag nu sagt framgår att genomförts eller förberetts flerareformer på marklagstiftningens område som är ägnade att hålla tillbakaprisstegringar på jordbruks- och skogsmark och atl det i viss mån är möjligtatt genom skärpt tillämpning av jordförvärvslagen motverka en del ickeönskvärda följder av utvecklingen. De nämnda åtgärderna torde emellertidknappast vara tillräckliga för alt dämpa de överpriser på jordbruksjord ochskogsmark som synes bli allt vanligare. Enligt min mening finns nu anledningatt undersöka i vad mån det är möjligt att ytterligare motverka dennautveckling genom ändringar i jordförvärvslagstiftningen. Ävenandra skäl talar för att en allmän översyn av jordförvärvslagen nu bör kommatill stånd. Det är lagen antogs, och under den tiden har detskett en snabb ulveckling både inom de areella näringarna och samhället iövrigl. Jordbruket och skogsbruket har genomgått kraftig mekanisering och rationalisering.Såväl jordbrukspolhiken som skogspolitiken är föremål för utredningar. 1972 årsjordbruksutredning (Jo 1972:4) har bl. a. att överväga frågan omjordbruksproduktionens lämpliga omfattning samt rationaliseringsstödet tilljordbruket. skogsutredning (Jo 1973:6) har enligt sina direktiv attbedöma vilka styrmedel som behövs inom skogspolitiken för att tillgodoseönskemålet om en långsiktig hög produktion i skogsindustrin och därmed också enhög intensitet i det svenska skogsbruket. Ulångspunklen för skogsutredningen äratt skogsmarken skall utnyttjas på från samhällets synpunkt bästa sätt.Marklagstiftningen bör givetvis anpassas efter resultaten av dessa utredningarsöverväganden. Ett annat skäl för en allmän översyn av jordförvärvslagen ärutvecklingen beträffande den fysiska planeringen. Jagförordar därför att särskilda sakkunniga tillkallas för en översyn avjordförvärvslagen och därmed sammanhängande lagstiftning. Utgångspunkten föröversynen bör vara att lagen skall stödja en sådan hushållning med våramarktillgångar att ett effektivt jord- och skogsbruk kan bedrivas i vårt land. bör lagen liksom främja 459 Kommittéer: Jo:29 jordbrukets och skogsbrukets rationalisering och geföreträde åt förvärvare som kan förutsättas komma att väl ta till vara markensproduktionsförmåga. Å andra sidan bör liksom f. n. hinder inte resas motförvärv av fastigheter som har ringa värde från jordbruks- ellerskogsbrukssynpunkt. Jordförvärvslagen bör också vara så utformad att den isamspel med andra åtgärder från samhällets sida mera effektivt än f. n.motverkar prisstegring på jordbruks- och skogsmark och spekulation i sådanmark. Som tidgare nämnts finns vissa möjligheter atl komma tillrätta med spekulations- och kapitalplaceringsköp genom att vägraförvärvtillstånd med stöd av 4 § jordförvärvslagen. En skärpning i dettahänseende är påkallad. De sakkunniga bör överväga att i lagen införa enbestämmelse som ger möjlighet att vid tillståndsprövningen beakta om detavtalade priset överstiger fastighetens beräknade avkastningsvärde vidanvändning för jordbruk eller skogsbruk. Vid inlösen enligt 10 § jordförvärslagen är statens iprincip skyldig att godta den avtalade köpeskillingen. Detta gäller visserligeninte om priset uppenbart överstiger egendomens värde. Det finns emellertid ejanledning att staten vid vägrat tillstånd över huvud skall betala någotöverpris för fastigheten. En möjlighet att hålla löseskillingen på skälig nivåi dessa fall synes vara att i fråga om inlösen enligt jordförvärvslagen hänvisatill expropriationslagens värderingsregler. Det bör stå de sakkunniga fritt attpröva även andra lösningar. Till de förvärv som är undantagna från prövning enligtjordförvärvslagen hör som nämnts inledningsvis kommunernas förvärv avjordbruksjord och skogsmark. I samband med lagens tillkomst uttalade tredjelagutskottet (3LU 1965:22 s. 35) alt det fick förutsättas att kommun intebegagnade sin förvärvsfrihet ulan att först samråda med lantbruksnämnden eller efteråti görlig mån tillmötesgå nämndens eventuella önskemål angående disponerandetav egendomen. De sakkunniga bör undersöka hur det sålunda förutsattasamrådsförfarandet har fungerat och om det finns anledning att göra dettaförfarande obligatoriskt. Även vissa andra förvärv är som sagt undantagna frånlagens tillämpning. De sakkunniga bör överväga huruvida det finns anledning attbegränsa dessa undanlag. Härvid bör särskild uppmärksamhet ägnassläktskapsundantagen. Dessa har medfört svårigheter när det gälleratt med hjälp av jordförvärvslagen underlätta rationalisering i form avkompletteringsförvärv. Rationaliseringsfastigheter behålls ofta av släktingaroch delägare i dödsbon även om de inte längre har någon nämare anknytning varesig till orten eller jordbruket. Vad sedan gäller frågan vilka kategorier som skall haförtur när det gäller förvärv som inte är avsedda för komplettering av redanägd fastighet bör de sakkunniga förutsättningslöst pröva olika lösningar. Somredan sagts bör utgångspunkten vara att markens produktionsförmåga tas väl tillvara. Med markfrågorna hänger nära samman arrendeförhållanden ifråga om jordbruksjord. Att det finns tillgång till arrendemark på skäligavillkor är av stor betydelse när det gäller att skapa förutsättningar förjordbruksin-tresserade personer utan egel kapital att ägna sig åt jordbruk. mån ändringar i jordförvärvslagen och annan marklagstiftning leder tilldämpad markprisstegring, måste delta uppenbarligen få gynnsam inverkan påarrendeprisnivån. Frågan om ökade möjligheter till skälighelsprövning avarrendevillkor kommer att övervägas inom . S. k.sidoarrenden är en vanlig form för storlekskomplettering av jordbruken.De sakkunniga bör uppmärksamma detta problem och andra Jo:29 Skr 1975:4 460 frågori samband med jordbruksarrenden som kan ha betydelse för utformningen avjordförvärvslagstiftningen. och andra som vill driva jordbruk i samverkan att fåtillgång till jordbruksmark bör ägnas särskild uppmärksamhet. Översynenbör också omfatta jordhävdslagen. Desakkunniga bör kunna ta upp även andra frågor som har samband med dem jagberört i det föregående. Somlidigare nämnts bör jordförvärvslagen anpassas till resultatet av 1972 årsjordbruksutrednings och skogsutrednings överväganden. De sakkunnigabör samråda med nämnda utredningar. Desakkunniga bör vara oförhindrade att redovisa resultatet av sitt arbetetsuccessivt. Utredningenhar hållit ett sammanträde. Utredningens arbeteberäknas pågå . 30.Ren-bil-utredningen (Jo 1974:08) Maj:ts bemyndigande för att utreda bilisternaskostnader vid sammanstötning med ren (se Post- och Inrikes tidn. den 21 augusti1974): Utredningsman:Ovegård, , byråchef Expert:Wikman, L. , avdelningsdirektör (fr.o.m. ) Lokal:Statens naturvårdsverk, , Fack, 171 20 , tel. växel 98 18 00 Direktiv(anförande av statsrådet till stalsrådsprolokollet ): Imotioner till årets riksdag (mot. 1974:523 och 1974:810) har tagits upp problemsammanhängande med kollisioner mellan motorfordon och renar. Motionärernaframhåller att bilisten dels får svara för skadorna på den egna bilen, i denmån de inte täcks av försäkring, dels oftast även får ersätta renägaren för denpåkörda renen. Detta innebär enligt motionärerna en orättvisa i form av bl. a.högre kostnader för bilisten i renbetesområden än i andra delar av landet.Enligt motionen 1974:523 bör utredas om det är möjligt att genom fondbildningeller genom någon försäkringsform minska eller eliminera bilisternas kostnadervid sammanstötning med ren. I motionen 1974:810 begärs skyndsam utredning och förslagrörande förbättrande av trafiksäkerheten med avseende på renfaran på våravägar. Jordbruksutskottetanför i betänkandet JoU 1974:1 (p. 11) att det utgår från att alla berördaparter vidtar de åtgärder som är möjliga för att nedbringa antalet sammanstötningarmellan motorfordon och ren. I anledning av vad som anförs i motionerna erinrarutskottet om att frågan om skadeståndsansvar i samband med renskötselbehandlades i samband med 461 Kommittéer: Jo:31 attrennäringslagen (1971:437) antogs av . I enlighet med vad somdärvid anfördes skall allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser tillämpas påtrafikskador som vållats av renar. a. att skadeståndsansvarför renägare eller sameby kan inträda om den som haft djuren i sin vård brustiti skälig tillsyn. Ersättningsskyldighet för den påkörda renen synes i praktikennormalt falla på bilens förare eller ägare. Härigenom uppstår kostnader förbilföraren vilka knappast blir aktuella vid sammanstötningar med andra djur ochsom således endasi förekommer i de delar av landet där det finns renar. Utskottethade för sin del inte något att erinra mot att en undersökning görs i syfte attutreda om det är möjligt att genom fondbildning eller någon försäkringsformeller på annat sätt minska eller eliminera bilisternas kostnader vidsammanstötning med ren. Motionen 1974:523 tillstyrktes således av utskottet. Enutredning av nu angivet slag syntes enligt utskottets mening i allt väsentligtäven kunna tillgodose syftet med motionen 1974:810. Riksdagenbeslöt att som sin mening ge Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört (rskr1974:114). Medanledning av beslut föreslår jag att en sakkunnig tillkallas för atlutföra den begärda undersökningen. Såsom utskottet anfört bör dennas syfte varaatt utreda om det är möjligt att genom fondbildning eller någon försäkringsformeller på annat sätt minska eller eliminera bilisternas kostnader vidsammanstötning med ren. Utredningenhar haft överläggningar med olika myndigheteroch andra som berörs av utredningens arbeie. Överläggningar har delvis skett ianslutning till studiebesök. Utredningenberäknar slutföra sitt arbete . 31.1974års trädgårdsnäringsutredning (Jo 1974:09) Maj:ts bemyndigande den 13 september 1974för att utredaträdgårdsnäringen (se Post- och Inrikes tidn. , ., kansliråd Sakkunniga:Bergqvist, ., pol. mag., led. av , , kommunalråd,f.d. av , A. , direktör, led. av riksdagenNilsson, , handelsträdgårdsmäslare, led. , N. , avdelningschef (fr.o.m. ) , C.E. , direktör (fr.o.m. ) , . B.,direktör (fr.o.m. ) , S. ,förbundsordförande (fr.o.m. den 19oktober 1974) Jo:31 Skr 1975:4 tZ Sekreterare:Donelius, H. , t.f. universitetslektor (fr.o.m. den 19oktober 1974) Lokal:Lantbrukshögskolan, 230 53 , tel. /4644 10 (sekreteraren) Direktiv(anförande av statsrådet till statsrådsprotokollet den 13 september1974): Trädgårdsnäringenindelas vanligen i fruktodling, bärodling, köksväxtodling, prydnadsväxtodlingoch odling av plantskolealster. Odling sker dels under glas, dels på friland.Värdet av den yrkesmässiga trädgårdsproduktionen uppskattas till ca 600 milj.kr. , varav faller på prydnadsväxter och på ätbaraträdgårdsprodukter. Vid sidan av den yrkesmässiga produktionen förekommer enomfattande husbehovsodling av frukt, bär och köksväxter. Växthusarealenomfattar ca 4 250 000 m. Av denna används til! odling av prydnadsväxteroch till odling av ätbara produkter. Frilandsarealen är ca 14 000 ha,varav för köksväxler 5 600 ha, fruktträd 3 700 ha och jordgubbar 2 000 ha.Enligt lantbruks-registret odlades trädgårdsväxter vid inemot 9 000företag. Av dessa är omkring 2 000 specialiserade växthusföretag. Under desenaste 20 åren har produktionen i allt högre utsträckning lokaliserats tillsödra . Med undantag för bärodlingen dominerar den yrkesmässigaodlingen av trädgårdsväxter. Produktionenav trädgårdsalster har genomgått en avsevärd rationaliseringvilket resulterat i att vi har många stora specialiserade företag. Dettagäller för både växthus- och frilandsodlingen. Utvecklingen har underlättalsgenom statliga satsningar på forskning, försök och rådgivning samt genomsatligt stöd till uppbyggnad och utveckling av rationella företag. Under1960-talet har den yrkesmässiga produktionen av köksväxter och prydnadsväxterökat, medan en viss tillbaka gång kännetecknar frukt- och bärodlingen. Konsumtionenav trädgårdsprodukler har ökal väsentligt . Ökningen är förköksväxterna och för prydnadsväxterna . Detsvenska gränsskyddet för trädgårdsprodukter utgörs dels av tullar, som utgårper viktenhet av den importerade varan, dels i fråga om äpplen och päron av enkvantitativ reglering av importen under den del av året då den svenskaproduktionen marknadsförs. Vikttullarna, som varierar för olika produkier,utgår vanligen endasi under en begränsad del av årel. Distributionsteknikenhar när det gäller trädgårdsprodukter utvecklats mycket snabbt. Detta ställerökade krav på produkternas kvalitet, sortering, förpackning m. m. haren betydande koncentration ägt rum inom livsmedelshandeln, vilket fått tillföljd att f. n. ett fåtal inköpsföretag dominerar partihandeln. En liknandeutveckling pågår även när det gäller prydnadsväxterna.