prop · FZ03160 · 1975-12-31 00:00:00 — När man först ser den flr man deningivelsen att det är en felskrivning och att kommittén har menat 5 kap. I §rättegångsbalken. Detta strider dock mot motiven. Vad saken gäller ärhandlingar i mål eller ärende som kan handläggas inom stängda dörrar enliglreglerna därom, handlingar för vilka det inte finns någon annan särskildsekretessbestämmelse men som kan behöva hemlighällas i avbidan pä förhandlingenoch eventuellt även därefter. Enligt hovrätten är det uppenbart att i fräga om domstolshandlingar behöver skrivas om, antingen pä detsättet att nuvarande bestämmelser i stort sett bibehälles Prop.1975/76:160. ellerenligt OK;s förslag, vilket dock förutsätter en särskild sekretessbestämmelseför handlingar i mäl och ärende som kan handläggas inom stängda dörrar. Kammarrätteni kritiserar i sitt yttrande först nuvarande ordning att domstol skalllämna ut handling som företetts vid förhandling, om denna inte har hållits inomstängda dörrar och domstolen i samband med att den skiljer sig frän måletförordnar att sekretessen skall bestå. Enligt kammarrättens uppfattning tyckstanken vara att domstolarna har bättre förståelse för när sekretess verkligenbehövs än vad som har kommii till uttryck i den av statsmakterna beslutadesekretesslagstiftningen och all därigenom en del i realiteten opäkalladsekretess kan undvikas. Kammarrätten sätter i fräga det principiellt riktiga iett sådant resonemang och anser det vara en fiktion att domstolarna i allmänhetgör en särskild, kvalificerad sekretessprövning. Enligt kammarrättens meningär det en från alla synpunkter riktigare ordning att handling som enligtgällande sekretessbestämmelser skall hällas hemlig hos annan myndighet ocksäskall vara hemlig när den finns hos domstol; och detta i princip utan att någotsärskilt beslut av domstolen i det mål eller ärende där handlingen förekommer.Om handlingen skall förekomma vid förhandling, är det naturiigtvis en anledningatt hälla denna inom stängda dörrar. Underiåter emellertid domstolen av någonanledning att förordna om stängda dörrar, bör det inte leda till att handlingenblir offentlig, allra minst i de fall dä ingen utomstående har varit närvarandevid förhandlingen. Tanken bakom nu gällande regler, att en i och för sig sekretesskyddadhandling undergår att "offentlighetsdop" när den företes vid enoffentlig förhandling, är verklighetsfrämmande och leder dessutom tillegenartade konsekvenser. Kammarrätten finner inte heller nägra betänklighetermot att en handling, som företetts vid en domstolsförhandling vid vilkenutomstående varit närvarande, sedermera inte lämnas ut under åberopande avsekretessbestämmelser. Företeelsen är inte mera anmärkningsvärd än att en sekretesskyddadhandling, varav det finns olika exemplar hos olika myndigheter, inte lämnas ut,trots att innehållet av misstag frän nägon myndighets sida eller av annan orsakblivit känt för vissa utomstående personer. Pä grund av det anförda föreslärkammarrätten att de i LAH givna materiella sekretessreglerna skall gälla hosdomstol likaväl som hos annan myndighet och del oavsett om handlingen har företettsvid förhandling inför öppna dörrar eller ej. I enlighet härmed bör det inteföreskrivas att domstolen i målet eller ärendet skall fatta beslul om hemlighållande;det behövs inte någon lagbestämmelse om hur sekretesskyddad handling skallbehandlas när den företes vid domstol utöver beslämmelserna om att förhandlingkan hällas inom stängda dörrar av den anledningen. Vad härefter angår frågan omdomstol skall tillerkännas befogenhet att besluta om en längre gående sekretessän som följer av de i LAH givna materiella sekretessbestämmelserna anserkammarrätten att nuvarande ordning i stort selt bör behållas. Prop.1975/76:160. somges i lagstiftningen att hålla förhandling inom stängda dörrar bli ett slag iluften och människor skulle dra sig för att utnyttja domstolarnas tjänster bl.a. av rädsla föratt fl ömtåliga personliga förhållanden utlämnade till allmänheten.Även här synes det kammarrätten opäkallat att tillämpa filosofin om"offentlighetsdopet". Den omständigheten att en lägre instansunderlåtit att förordna om sekretess bör sälunda inte utgöra ett hinder förhögre instans att meddela ett sådant förordnande. Sekretessmöjligheten börgälla inte bara handling som upprättats vid förhandling inom stängda dörrarulan även sådan annan allmän handling hos domstol (där upprättad eller ditinkommen) att om dess innehåll föredragits vid förhandling denna skulle hahållits inom stängda dörrar. Domstolen bör inte på eget initiativ förordna omsekretess i här avsedda fall, utan sådant förordnande bör komma i fräga baranär part har begärt det. I grova drag skulle en beslämmelse i ämnet kunna gesungefär följande materiella innehåll: Domstol flr pä begäran av part förordnaatt handling hos domstolen skall hållas hemlig, om sådant förordnande finnesnödvändigt av hänsyn till nägot i 5 kap. I § yttrandefrihetsgrundlagen angivetändamål. I län tillstyrker den nyhet som föresläs i fräga om högre rättsmöjlighet att efter besvär rätta till ett förbiseende i första instansbeträffande sekretessförordnande. liksom hovrätten överSkåne och , i och JÖ anmärker pä attden föreslagna lagtexten i motsats till gällande ordning innebär att domstolskall förordna om sekretess för en handling som redan är hemlig enligt nägon avde föregående sekretessbestämmelserna. Hovrätten påpekar att det i bestämmelseninte ens står att målet eller ärendet skall handläggas vid domstolen eller atthandlingen skall förvaras där för att domstolen skall fl meddela ett sädantförordnande. Inte ens om man utgår från att med denna punkt har åsyftatendast handlingar som har upprättats eller företetts vid förhandling inomstängda dörrar hänger bestämmelserna ihop. I det fallet leder förslagetnämligen, uttalar hovrätten, till att ett förordnande enligt 53 ij är enförutsättning för au handlingen skall vara hemlig enligt LAH, vilket i sin turär förutsätining för förordnandet, som är förutsättning för sekretessen osv. Kammarrätten I Göteborganger att OSK:s förslag innebär att domstol skall 11 förordna om sekretess ävenbeträffande handlingar i mål och ärenden som avgörs ulan förhandling. Dennanyhet innebär en utvidgning av sekretessen i förhällande till gällande rättsom kammarrätten i och för sig tillstyrker. Kammarrätten påtalar alt denemellertid inte nämns i den egentliga motiveringen utan - förutom att denframgår av lagtexten - endast i sammanfattningen (s. 21). Ifråga om hemlighällande av dom eller beslut pekar kammarrätten i påatt 4Q och 53 tjij LAH stämmer dåligt överens. Samma anmärkning görlänsstyrelsen I . uttalar som sinåsikt ati förhållanden som eljest bör hållas hemliga inte skall bli offentliga 1975/76:160.Bilaga 3 genomatt domskäl eller grunder för beslut blir offentliga utan att endast domslut och"beslutskläm" skall bli det. Tystnadspliktskommitién förklarar allett hemlighållande av domslut, när rikets säkerhet oundgängligen påkallar det, inleär förenligt med art. 6:1 i konvention angående de mänskligarättigheterna. Länsslyrelseni noterar att domstol enligt förslaget har bara denmöjlighet som motsvarar 36 § andra styckei första meningen SekrL att bestämmatid för hemlighållande av handling. Detta innebär att den tidigare möjlighetenatt H enhetlig sekretesstid oberoende av om handling förekommit vid domstolbortfaller. är ocksä tveksam om hur man något konkretare tänktsig sekretessförordnandets tidsangivelse. Lika litet som fasta tidsgränsertolereras i LAH, där normaltiden såväl som absoluta maximaltiden är en"högsttid", lika litet torde väl avsikten vara all domstolen skallmeddela annat än högstlider. Skall dessa preciseras till normaltid ochmaximaltid, frågar sig . Etttillägg till 53 tj föreslär kammarkollegiet. Kollegiet anser att de föreslagnareglerna i 53 § för mäl och ärenden om arvsskatt och gåvoskatt knappast harnågon självständig betydelse vid sidan av reglerna i 48 ij andra och tredjestyckena arvsskattelagen. Dessa sistnämnda regler är enligt kollegiet lämpligasamt förhållandevis klara och lättbegripliga. Kollegiet föreslär att i 53 §sätts in ett särskill siycke av innebörd att i mål och ärenden om arvsskatt ochgåvoskatt gäller vad därom är särskilt stadgat. Vissaformuleringsfrågor tilldrar sig remissinstansernas uppmärksamhet. KammarrättenI , i och lån, JO och Sverigesadvokatsamfund förklarar att ordet "sådan" i paragrafens första meningskall ulgä. Samma uppfattning har hovrätten över och . Jöförordar att ordet "företetts" ersätts med 'Törebragts". Iförtydligande syfte föreslär JO följande lydelse av första stycket förstameningen: under förutsättning dels att handlingen inte förebragts, dels attsådant förordnande finnes nödvändigt av hänsyn till något i 5 kap. 1 § (MMG)angivet ändamål. EnligtSveriges domareförbunds mening ger lagtexten pä grund av sin disposition intetillräckligt klart uttryck för att den täcker även sädana situationer somavses i 36 ij första stycket andra meningen SekrL. Förbundet pekar vidare päatt ordet "föredragits" förekommer i 53 § men inte i 54 tj. som kammarrätten I och tystnadspliktskommittén anmärker attordet "domstolen" i 54 § syftar på den domstol där förhandlingen harhållits. LänsstyrelsenI anser förslaget lill 54 ij närmast lyda på att vid offentligförhandling företedda hemliga handlingar i sin helhet blir offentliga, vilket ivart fall inom skatteprocessen inger betänkligheter. Prop.1975/76:160. Medhänsyn till tystnadsplikiskommitléns arbeie saknas här anledning alt annat änhelt översiktligt redovisa remissutfallet såvitt gäller förslaget tillreglering av tystnadsplikt i LAH. Förslageltillstyrks eller lämnas uttryckligen utan erinran av RÅ, ,polisstyrelsen i polisdistrikt, , totalförsvaretsupplysningsnämnd, slallstiska centralbyrån, , statens pris-och kartellnämnd, överstyrelsen för ekonomiskt .försvar, ,statens lantmäteriverk, statens industriverk, sociala centralnämnden I Motalakommun, kommunstyrelsen I , fastlgheisnämnden i kommun, styrelsenför industriverk, länsslyrelsen i ,kommunstyrelsens I arbetsutskott samt . Vissaremissinstanser tillstyrker förslaget under förutsättning av eller hänvisningtill att detta inte skall innebära något minskat meddelarskydd. Till dennagrupp hör i . Industriverksslyrelsen i Stockholmskommun, i kommun, kommunfullmäktige i ,kommunstyrelserna i och saml . Enannan grupp remissinstanser förklarar att nägon ställning till förslaget intekan las innan tystnadspliktskommiltén har lagt fram sitt förslag. Dennauppfattning hyser regeringsrätten, , massmedieutredningen, , värnpliktsverket,försvar, socialulredningen. Juridiskafakulteten vid , , en ledamot avlänsstyrelsen i , vice siadsjuristen och skoldirektionen iStockholms kommun, sjukvårdsstyrelsen i kommun, JO, Föreningen samt . 7Toch , avstyrker förslaget i avvaktanpä att tystnadspliktskommittén lägger fram sitt betänkande. Nägraremissinstanser slutligen avstyrker förslagel utan att göra något sådantförbehåll, nämligen statens personalnämnd och i Västerbottenslän. del remissyttranden, såsom de från och , framhålls att behovet av sekretess på vederbörande remissinstans'område bör beaktas vid utformningen av reglerna om tystnadsplikt och meddelarskydd. 565 Utlämnande med förbehåll Statistiskacentralbyrån, , , sociala centralnämnden iStockholms kommun, kommunfullmäktige i och haringen erinran mol förslaget. i anmärker att fråganom förbehåll har ett mycket stort intresse i samband med ADB-uttag. 1975/76:160. Regeringsrättenefteriyser klargöranden på flera punkler. Sä som den föreslagna bestämmelsenär utformad ger den möjlighet att utlämna samtliga tidigare i LAH angivnahandlingar som är underkastade sekretess. Det är således enligt regeringsrättenfråga om en ingripande ändring i hela regelsystemet, men har icke närmareberört detta i sin kommentar till paragrafen (s. 106 och 286-288). Det har ickeheller angivits, anför regeringsrätten, hur bestämmelsen skall tillämpas iförhållande till exempelvis 16-18,28 samt 34-36 ijij. Den föreslagnabestämmelsen synes regeringsrätten också stå i ett visst motsatsförhållandetill vad kommittén i övrigt hävdat om betydelsen av att allmänheten bibringasförtroende för att uppgifter om personliga förhållanden icke kommer att kunnautlämnas annat än under vissa i lagen angivna förutsättningar. Särskildbetydelse lorde detta enligt regeringsrätten komma alt fl på det statistiskaområdet. Regeringsrätten pekar i sammanhanget pä att - som understryker attkritiken mot OK:s tidigare förslag av motsvarande innebörd särskilt inriktatsig på att ändamålsbestämmelserna varit för vagt angivna - helt avstått fränatt ange några ändamålsbestämmelser och fastmer i kommentaren (s. 288)förklarat att myndigheterna skall ha en alltigenom diskretionär prövningsrätt ivarje särskilt fall. Regeringsrätten finner det slutligen kunna bli föremål förtvekan vad kommittén avsett med att den föreslagna bestämmelsen i 56 § skulleinnebära en modifiering av tystnadsplikten (s. 287). Enligtkammarrätten i är 56 ij mer vittgående än 62 ij LAH, som gerregeringen dispensmakt endast när det gäller att tillvarata det allmännas ellerenskildas rätt eller utlämnandet avser angeläget forskningsändamål eller eljestsynneriiga skäl föreligger. Kammarrätten ifrågasätter om inte 56 S böromarbetas och alt därvid klara ändamålsbestämmelser anges. Ifråga om den diskretionära prövningsrätt som 56 § LAH enligt OSK germyndigheterna pekar datainspektionen på att diskretionär prövningsrätt förstatistiska centralbyrån är oförenlig med dess behov av att utåt kunna hävdaabsolut sekretess. Inspektionen uttalar ytteriigare: Enligtlydelsen av 56 i; LAH är förutsättningen för utlämnande av den hemligahandlingen att ett förbehåll undanröjer "hinder mot utlämnande". Avmotiveringen, sid. 287, framgår all förbehållet skall undanröja "skaderiskerna".Det synes alltså klart att 56 ij blir tillämplig på alla de paragrafer, där ettskaderekvisit finns. Tillvägagångssättet för myndigheten i dessa fall blir attförst pröva om risk föreligger för den skada som avses med tillämpligt skaderekvisit;som förut påvisats mäste och fär därvid sökandens syfte och person undersökas.Om denna prövning utfaller så att handlingen är hemlig, flr vidare bedömas omförbehåll kan undanröja skaderisken; därvid är det självfallet oundgängligt attpä nytt bedöma sökandens person och syftet med utlämnandet. Även om dessatankeoperationer låter sig göras i den beskrivna logiska ordningen, uppstårändå frågan om i praktiken förbehållsprövningen kan ges självständigt innehålloch självständig belydelse i förhållande till prövningen av skaderekvisitet. fall skaderekvisit saknas, t. ex. 29, 35 och 43 ijtj LAH, och där hemlighållandetalltså såtillvida är absolut, uppslår frågan vilkel hinder mot 1975/76:160. utlämnandesom enligt 56 ij kan tänkas bli undanröjt genom förbehåll -för såvitt inte ;smening är att 56 S ej skall bli tillämplig i dessa fall. Motiven tyder närmastpå att sådan tillämplighet ej skulle vara avsedd. Skulle emellertid 56 S varatillämplig innebär den egentligen ett ej uttryckligen uppställt skaderekvisitför de paragrafer som själva saknar ett sådant, dvs. samma konstruktion som,enligt vad sid. 286 påvisar, förekommer i flera av sekretesslagensparagrafer. Enligtden uppfattning redovisar bör det vara möjligt att ivissa avseenden - närmast åsyftas användning och säkerhetsanordningar - lämnabindande föreskrifter även gentemot en myndighet. m.fl. konstaterar att 56 § avser att ersätta bl. 16 § SekrL. I den senarebestämmelsens andra stycke ges uttryckligen möjligheter för förening avarbetsgivare eller arbetstagare att fl tillgång till lönestatistiska uppgifteri samband med förhandlingar om löneuppgörelser i de fall och i den ordningregeringen bestämmer. Vidare sägs i tredje stycket att "erforderiiga förbehåU"bör göras vid sådant utlämnande. Enligt 56 § LAH skall det dock generelltankomma på myndighet att avgöra när utlämnande med förbehåll av eljest hemlighandling skall kunna göras. I vilka fall detta skall ske anges ej. Enligtorganisationernas mening är det emellertid mycket värdefullt aU rätten att fltillgäng till de nu akluella uppgifterna särskilt regleras. Visseriigen tordebesvärsvägen stå öppen om myndigheten skulle vägra att lämna ut uppgifterna,men den fördröjning som kunde bli följden därav är ej acceptabel i ettförhandlingsskede. Av lagtext eller motiv bör därför klart framgå, yttrarorganisationerna, att någon ändring av gällande lag på denna punkt ej åsyftas. Förslagetom en i princip enhetlig instansordning med kammarrätt som förstabesvärsinstans och regeringsrätten som slutinstans godtas av bl. a.regeringsrätten, RÅ, kammarrätten i , ,, statens industriverk, länsstyrelserna i , Östergötlandsoch , JO, vice stadsjuristen I ,sociala centralnämnden i , kommunstyrelsen i , kommunfuUmäktigei , kommunstyrelserna i och , TCO samt . Däremot avstyrker Sveahovrätt förslaget. Som skäl anför hovrätten att både kammarrätterna ochregeringsrätten har varit föremål för genomgripande reformer, varvidkammarrätterna har tillförts ett stort antal nya målgrupper, attregeringsrätten härigenom har lått en lättad arbetsbörda, att nuvarandebesvärsordning garanterar ett särskilt mätt av sakkunskap samt att sekretessmålbör handläggas i en speciell ordning pä grund av sin särskilda karaktär. Någraremissinstanser, varibland kan nämnas , JO och Pres- 1975/76:160. utlalar sig mot kravet på prövningstillstånd iregeringsrätten. Denna uppfattning delar regeringsråden , , ,och . Enligt de fem regeringsrådens mening är det integodtagbart att allmän handling, som regeringsrätten finner egentligen skolautlämnas, hålles kvar hos myndigheten, därför att lagligt skäl att meddelaprövningstillstånd ej föreligger. Offentiighelsprin-cipen bör ges företrädeframför angelägenheten av att regeringsrättens ställning som prejudikatinstansej inskränkes. De fem regeringsråden anför att det finns i huvudsak tvålösningar pä detta problem. Antingen kan fullföljden liksom förbli frilill regeringsrätten eller ocksä får man genom lagändring införa en nymöjlighet till ändringsdispens för sekretessmälens del. De fem regeringsrådenförordar att fullföljden förblir fri. Vid detta ställningstagande har ocksåbeaktats olägenheterna med en särskild fullföljds-tillslåndsprövning i dessamål där kravet på snabbhet är stort. En stor del av målen kommer nämligen altbehöva föredras två gånger, dels en gång pä prövningstillsiåndsavdelning, delsdärefter än en gäng i sak pä fullsulten avdelning. Härigenom uppehälles målenoch den i grundlagen föreskrivna skyndsamheten försväras, anser de femregeringsråden. En iförhällande till förslagel delvis modifierad instansordning i sekreiessmålförordas av vissa remissinstanser. Fråganom besvär över eller dess myndigheters beslut i sekretessfrågor tasupp av bl. a. regeringsrätten. Enligt regeringsrätten bör egnabeslut i utlämnandefrägor inte kunna överprövas efter besvär, och skäl kananföras för att med riksdagsbeslut jämställa beslut av talmannen och beslut avriksdagsutskott. Däremot bör, förklarar regeringsrätten, beslut av övrigariksdagens organ inom den inre och yttre riksdagsförvaltningen vara överklagbarai vanlig ordning, måhända med den modifikationen att talan mot JO:savslagsbeslut bör föras direkt hos regeringsrätten. Som lämplig besvärsinstansi övrigt antyder regeringsrätten särskilda besvärsnämnd. Även JOoch riksbanksfuUmäktige fäster uppmärksamheten på samma fråga. Någraremissinstanser sätter i fråga om besvär över beslut av de särskildadomstolarna, i. ex. arbetsdomstolen och försäkringsdomstolen, inte bör förasdirekt till högsta domstolen resp. regeringsrätten. Regeringsrätten samtlänsstyrelserna i och uttalar sig i dennariktning. Att som föreslår hoppa över länsrätt i besvärsordningen anser polisstyrelsenI polisdistrikt och i mindre lämpligt.Länsstyrelsen förordar vidare alt besvär över samtliga beslut av allmän domstolskall föras hos sådan domstol. Landsarkiveti föreslår att beslut av landsarkiv skall överklagas först till riksarkiveloch därefter till kammarräu. Någraremissinstanser, däribland TCO och , understrykervikten av snabbhet i besvärsförfarandet och förordar att särskilda bestämmelsermeddelas för att garantera en sådan snabbhet. Prop.1975/76:160. Fråganombesvärsrälten las upp av bl. Hovrätten tillstyrker förslagelatt besvärsprövningen inte skall vara begränsad till det fall "attbeslutet icke är lagligen grundat". Resonemangen i denna fråga synes hovrättenvälgrundade. Det bör emellertid enligt hovrätten uppmärksammas attbesvärsmyndigheterna härigenom får ett större mått av diskretionärprövningsrätt. Mot detta har hovrätten ingen erinran, men förhållandet börbeaktas vid ställningstagandet i fräga om besvärsgången. 1 detta sammanhangberör hovrätten tanken på en särskild besvärsrätt för JK och JO. Hovrättenansluter sig här till OSK:s ståndpunkt. Hovrätten behandlar vidare frågan om besvärsrällför enskild som anser sig lida skada genom beslut att utlämna en handling. Delligger i linje med hovrättens förut anförda synpunkter om verkan av enskildsvägran att samtycka till utlämnande av handling att inta en mera positivhållning till detta förslag än . Det är svårt för hovrätten all se all en sädanbesvärsräll, som offentlighetskommittén diskuterade, skulle vara till nämnvärdnackdel för nägra beaktansvärda inlressen. Däremot skulle den kunna pä ettvärdefullt sätt stärka den enskildes ställning och därmed öka myndigheternasmöjligheter att få de uppgifter de behöver i sin verksamhet. Utan att ladefinitiv ställning vill hovrätten därför förorda att frägan blir föremål för ytteriigareöverväganden. Införandeav en besvärsrätt vid beslut om utlämnande diskuteras också av länsslyrelsen IGöteborgs och län, styrelsen för Industriverk, , samt . Dessa remissinstanser utlalar sig för en sådan ordning. Vissamera speciella frågor rörande utformningen av 57 ij berörs av en delremissinstanser. Regeringsrättenoch kammarrätten I anmärker alt första stycket avser också fråga omhandling är allmän, varför i lagtexten sistnämnda ord bör utgä. Kammarrättenanför vidare att besvärsbestämmelsen i första stycket bör uttryckas päsedvanligt sätt, alltså att "lalan mot beslutet föres hos kammarrättengenom besvär", Nägon föreskrift om vilken kammarrätt som skall ta uppbesvären behövs inte, eftersom detta följer av kungörelsen (1971:1200)om kammarrätternasdomkretsar m.m. Andra stycket anser kammarrätten böra utgä med hänsyn till attdet utgör en onödig upprepning av vad som är föreskrivet i förvaltningsprocesslagen. Juridiskafakulteten vid noterar att förslagel inte inrymmermöjligheter all anföra besvär över förbehåll som meddelas enligl 56 ij.Fakulteten finner del inle moliveral att besvär ej skall kunna anföras ävenöver beslut om utlämnande med förbehåll. Enligtden erfarenhet medicinska fakulteten vid har kommer besvärofla att gälla klagomål över att patient vägras att ta del av sin journal.Fakulteten förutsätter att medicinsk sakkunskap regelmässigt konsulteras idessa frågor. Jöanmärker att texten i 57 ij första stycket, läst för sig och utan att 1975/76:160. innehålleti 5 kap. 10 ij MMG hålls i minnet, förmedlar intryck att också beslut avregeringsrätten aU avslå en till regeringsrätten riktad framställning omutbekommande av allmän handling kan överklagas genom besvär hos kammarrätt.Detta framstår för JO som dålig lagstiftningsteknik. ÖverflyUas pä sätt JOföreslår det som står i 57 § till grundlagen vinns ocksä att en samordning av överklagbarhetsregelnoch besvärs- och instansordningsreglerna lättare kan åstadkommas. Beträffandebesvärsreglerna vill påpeka att en handling i de fallsom omnämns i 3 ij andra stycket MMG kan de facto finnas hos en myndighet men"anses förvarad" hos annan myndighet och att prövning av begäran omutlämning av handlingen dä synes kunna ske hos båda myndigheterna (betänkandet s.151). Rimligen bör detta regleras så, anför samfundet, att endast en myndighethar att pröva frågan om utlämnande och att myndigheten bör vara den hos vilkenhandlingen skall anses förvarad, oavsett att handlingen fysiskt finns hos annanmyndighet.