prop · FZ03113 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt detta lagrum skall polisen omhänderta den somgenoni sitt uppträdande stör allmän ordning eller utgör omedelbar fara fördenna, om etl omhändertagande är nödvändigt för att upprätthålla ordningen. Sådantomhändertagande skall ske även när del behövs för atl avvärja straffbelagdgäming. När någon har tagils om hand enligt dessa föreskrifler, skall hanförhöras . Dessuiom skaU vid behov göras en utredning omhans personliga levnadsförhållanden, om möjligt av företrädare för socialmyndighet. Den omhändertagne skall friges så snart förhör och utredning harslutförts och han kan anses utgöra en omedelbar fara för allmänordning och säkerhet, dock senast inom sex limmar efler omhändertagandel. Förtillämpningen av 3 § LTO är del i princip likgiltigt om personen är bemsadeller nykter. Föreskriftema tar sålunda inle sikte på omhändertagande ochbehandling av berusade personer, och de är inle heller avsedda alt användasvid fylleri. Detbör slutiigen nämnas atl poUsman i vissa specieUa situationer anses habefogenhet att göra omhändertagande med slöd av 2 § PI, som behandlar polisensallmänna skyldighet att upprätthålla allmän ordning och säkerhet och därvidlämna allmänhelen skydd och annan hjälp. Om en bemsad person befinner sig ielt hjälplöst tillstånd och omedelbar värd inle kan beredas honom på annatsäll, anses sålunda polisen enligl sina allmänna hjälpande uppgifter inle baraberättigad ulan också skyldig alt ingripa. Frågan hur långt polisensbefogenheter sträcker sig vid etl ingripande på denna gmnd kan emellertid ivissa fall vara tveksam. Somjag fömt har sagt är det inte min avsikt atl lägga fram etl förslag som innebären allmän övergång lill klinikvård för de akut bemsade. I avvaktan på enfortsatt utveckling som medför all man genom skilda insatser på sjuk- ochnykterhetsvårdens område efler hand får ökade möjligheler att tiUgodose devård- och behandlingsbehov som det här är fråga om måste sålunda polisen ävenforsätlningsvis ha en befogenhet atl verkställa omhändertaganden och altansvara för de omhändertagnas förvaring. Det kan mot denna bakgmnd ifrågasättasom man över huvud taget nu bör la upp frågan om införande av nya beslämmelserom omhändertagande och behandling av bemsade personer eller om man inte hellrebör avvakta härmed tiU dess utvecklingen har nått det stadiet att ansvaret förförvaringen av de bemsade mera generellt kan avlyftas från polisväsendet. Åandra sidan är föreskriftema förordning uppenbart otidsenliga ochdessutom helt otiUräckliga för de fall som det här är fråga om. DettaförhåUande bidrar till att skapa tvekan bl. a. om var gränsema går för polisensbefogenhet i de enskilda fallen. Det är vidare en fördel om man kan utformaregler som på ett bättre sätt än den ålderdomliga förordningen ger stöd för denutveckUng mot en mera adekvat vård av de bemsade som f. n. pågår. Jag hardärför kommit till den slutsatsen att en avkriminalisering av fylleriet bör 1975/76:113 84 kombinerasmed nya beslämmelser om omhändertagande, trots atl dessa inle kommer att kunnautgöra någon definitiv lösning på de frågor som här är aktuella. När del gäller formen för de nya bestämmelserna ärdet lill en början uppenbart alt dessa måste komma att innebära etl sådantingrepp i den enskildes rörelsefrihet atl de inle gmndlagsenligl kan meddelaspå annat sätt än genom lag. En länkbar möjlighet skuUe då vara all infogabestämmelserna i , efiersom del här i vissa avseenden kan lyckas vara frågaom en rält likartad reglering. Så är emellertid ingalunda fallet. Som följer avvad jag har anfört måste det primära syftet när det gäller omhändertagandeav en bemsad person alllid vara alt lillgodose dennes egna intressen, dvs. atlhan får möjlighet till adekvat vård och hindras från att för-värta sitttiUstånd t. ex. genom ytteriigare konsumtion av bemsningsfram-kallande medeleUer genom trafikolyckor eller liknande. Med hänsyn redan lill den avgörandeprincipieUa skillnad som sålunda föreligger när del gäUer syftel föringripandena bör de nya bestämmelsema om omhändertagande av bemsade personerlas in i en särskild författning. Jag förordar därför alt förordningersätts av en ny lag om omhändertagande av bemsade personer m. m. Detlaöverensstämmer också med vad fyllerislraffutredningen har föreslagil. Den lag om omhändertagande som utredningen föreslogbygger på en mera genereU övergång lill klinikvård för akut bemsade personer.Samtidigt har ulredningen strävat efler all ge lagen en sådan utformning attden skulle kunna tiUämpas ulan hinder av alt klinikverksamhelen inte byggts ut.Utredningsförslaget behandlar sålunda en del principiella frågor som harbetydelse även för en reform av den mera begränsade omfattning som del nugäller. Då ulredningens stäUningstaganden på olika punkler har fått en ingåendebelysning vid remissförfarandet, synes det lämpligt alt i vissa avseenden tautredningsförslaget som en utgångspunkt för den följande diskussionen, trotsall del har utformats under delvis andra fömtsättningar än dem som är förhanden. Jag avser atl nu endasl gå in på del gmndläggande innehållet i den nyalagen. TUl detaljfrågor återkommer jag i specialmotiveringen. Vid utformningen av de nya beslämmelsema blirfrågan om förutsättningarna för elt omhändertagande av ceniral betydelse. Detär här inte minsl viktigt all belämmelsema får elt sådanl innehåU all de gerså klara anvisningar som möjligl om när elt omhändertagande får äga mm. har ansett all i stortsett samma praxis som hillills bör liilämpas när det gäller fömtsättningamaför omhändertagande. Den allmänna gmnden för omhändertagande bör enliglutredningen vara all en person är så bemsad all han bedöms vara i behov avomedelbar vård. Den sålunda föreslagna lösningen har mötts av viss kritik vidremissbehandlingen. De kritiska remissinsianserna har därvid i allmänhet menat 1975/76:113 85 atten avfattning i enlighet med utredningsförslaget inte tillräckligt tydligtbeskriver den situation som skall föreligga för all ell omhändertagande avsesfå ske. Flera remissinstanser har också betonat vikten av atl reglema bUr så utformadealt de möjliggör omhändertagande som föreslavas huvudsakligen av ordningsskäl.Det har vidare hävdals atl poUsingripanden av detta slag över huvud laget inlebör få gmndas på andra omständigheter än sådana yttringar av bemsning sominnebär etl ordningsslörande uppträdande. Vid en ordning som innebär alt ansvarel för deomhändertagnas förvaring åtminstone t. v. i rält betydande ulslräckning måsleligga kvar hos polisen kan det i och för sig framstå som mindre adekvat altknyta fömtsättningen för omhändertagande tUl etl direkt vårdbehov. Som nyssnämnts är det emellertid angelägel atl de nya beslämmelsema ändå ger ullryck åtprincipen att ell omhändertagande av en person på gmnd av bemsning är motiverati första hand av omsorgen om individens personliga väUärd. Äv del tidigareanförda framgår vidare all jag inle kan instämma i uppfattningen alt eltordningsstörande uppträdande från den bemsades sida bör vara en primärförutsättning för sådana polisålgärder som det här gäller. En sådan avgränsningkan inte motiveras av vare sig sakliga eller principieUa skäl. Den hjälpandepolisverksamheten, dvs. aUmänt sociala och humanitära åtgärder har sedangammalt ansetts utgöra en viktig del av polisens uppgifter, något som också harkommit till uttryck i PL En utformning av nya bestämmelser i ämnet som skjuterfram hänsynen liU individen kan sålunda inle anses innebära alt något förpolisverksamheten främmande moment förs in under polisens uppgifler utan tordetvärtom stämma väl överens med den modema synen på poUsens roll i samhället. Vidremissbehandlingen har från några håll föreslagits alt man skulle knyta gmndemaför omhändertagande liU de fömtsättningar som f. n. gäUer för att någon skallkunna dömas för fylleri, nämligen atl vederbörande är så bemsad alt detframgår av hans åtbörder och tal. En sådan lösning kan visserligen tyckas ligganära tUl hands men innebär enligl min mening all omhändertagandel av akutbemsade personer skuUe komma all behålla den karaktär av elt i varje fall del repressivi ingripande som följer av dess nuvarande anknytning tillfyMeristraffel. Äv ännu mera avgörande betydelse är emellertid atl man i såfall inle heller skulle ge något positivt uttryck för det nya synsätt som börligga till gmnd för de samhällsåtgärder som del här är fråga om. Om man vill hålla fast vid alt det i främsta mmmelbör vara hänsynen till individen som motiverar all del allmänna ingriper medomhändertagande i vissa fall av akut bemsning bör man enligt min mening utformaden allmänna fömtsättningen på ell sådant säll all den mera uttalat knyter anlill de faror eller skadeverkningar som är förknippade medbemsningslillslåndet. En lämplig lösning skuUe med denna utgångspunkt vara alli nära anslutning lill förslag som också har förls fram vid remissbehandUngenföreskri- Prop.1975/76:113 86 vaatt omhändertagande får äga rum om en person anträffas så bemsad all han är urstånd all ta vård om sig eUer annars utgör en fara för sig själv eUer annan. Omman utformar indikationema på delta sätt, inbegrips inte bara berusade som ärså omtöcknade alt de saknar herravälde över sina handlingar utan ocksåpersoner som uppvisar sådana bemsningstecken att de i trafiksammanhang ellereljesi kan vara farliga för egen eller andras säkerhet. En sådan ordning lordeganska väl ansluta liU den praxis som till-lämpas. Jag förordar på gmnd avdel anförda alt de allmänna indikationerna för ett omhändertagande utformas ienlighet härmed. Vid fall av omhändertaganden på gmnd av akutberusning är det inte ovanligt att ett ordningsslörande uppträdande från denberusades sida framstår som själva incitamentet till polisingripandet. Vidremissbehandlingen har som förtit berörts också från åtskilliga håU gjortsgällande alt störande av allmän ordning bör utgöra en självständig gmnd föromhändertagande i dessa fall. När man överväger denna fråga måsle manemellertid beakta alt polisen - tidigare genom beslämmelser i PI och numeraenligt 3 § LTO - har en allmän befogenhet alt ta hand om den som genom sittuppträdande stör allmän ordning eller utgör en omedelbar fara för denna, om ellomhändertagande är nödvändigt för atl upprätthålla ordningen. Enligt sammalagmm får omhändertagande ske också när det fordras för all avvärjastraffbelagd handling. Som jag har nämnt i det föregående är del förtiUämpningen av 3 § LTO i princip likgiltigt om personens uppträdande hängersamman med alkoholpåverkan eller inte, men del är givet att bestämmelsen ipraktiken ofta måste tillämpas just i fall då t. ex. ungdomar uppträder underinflytande av alkohol, narkotika eUer annat bemsningsmedel. Bestämmelsema iLTO är emellertid inte avsedda att användas vid fall av fyUeri i egentiigmening. Mot bakgrund av del anförda är del angelägel når fram till en lämplig avgränsning mellan LTO och den nya lagen omomhändertagande av bemsade personer. Den mest ändamålsenliga lösningen blirdärvid enligt min mening alt man låter den nya lagen gälla sä snarl någon -vare sig han uppträder ordningsslörande eller ej - är så bemsad att han liUföljd härav är ur stånd alt ta vård om sig eller annars utgör en fara för sigsjälv eUer annan. Endast om det ar fråga om en person som stör allmän ordningeUer utgör en omedelbar fara för denna utan atl vara så påverkad av bemsningsmedelalt han behöver vård av den anledningen, bör fömtsättningarna föromhändertagande i stäUet regleras genom LTO. Del anförda har sålunda lett mig lill denslutsatsen atl den nya lagen inle bör låta elt ordningsslörande uppträdandefrån den bemsades sida utgöra en självständig gmnd för omhändertagande. Islällel bör lagen utformas så all den blir tillämplig på sådana fall av akutbemsning som faller under de aUmänna indikationer som jag har förordatäven i situationer då i annat fall ell ingripande i och för sig skuUe hakunnai gmndas på 3 § LTO. Denföreskrifl förordning som ger polisen befogenhet atl la 1975/76:113 87 omhand fyUerisler är enligl sin lydelse begränsad till fall då den akut bemsadeanträffas på väg eller gala eller uppträder störande på andra allmänna ställensåsom exempelvis "värdshus, näringsstäUen och krogar". Bestämmelsentorde f.n. tolkas så att den ger slöd för ett omhändertagande på allmän plats iden mening detta uttryck används i BrB. Allmän plats i denna mening bmkardefinieras så atl platsen skaU vara upplåten för eller eljest frekventeras avallmänheten. En betydelsefuU fråga vid utformningen av de nya bestämmelsema blirom omhändertagande liksom skaU få ske bara på aUmänna platser eUer omman i detta hänseende bör söka en annan lösning. har mot bakgmnd avintresset alt en alkoholmissbmkare på ett så tidigt stadium som möjligl kommerunder behandling ansett all begränsningen lill allmänna platser inle längre börupprätthåUas. Föreligger i övrigi fömtsättningama för etl omhändertagande, bördetla enligt ulredningen få ske även om personen befinner sig på enskiltområde. Ulredningen betonar emellertid att dess mening inle är all polisen ulansärskild anledning skall tränga in i enskilda hem för alt där ta hand om bemsadepersoner. En fömtsättning för etl sådanl ingripande bör enligt utredningenvara att någon närstående tillkallar polis för att klara av en akutnödsituation. Utredningsförslaget i denna del har mötts av skarpkritik från etl flertal remissinstanser, som har ansett all det är alltförallmänt utformat och kan leda lill orimliga ingripanden på enskilt område.Därvid har särskilt betonats atl en befogenhet för polisen all ta hand omnågon i hans eget hem endast på gmnd av bemsning till övermått innebär ettingrepp i den personliga integriteten som inte kan godtas. Däremol harremissinstanserna allmänt vitsordat all del finns elt behov av bestämmelsersom reglerar möjligheten alt omhänderta bemsade personer i portgångar ochUknande lill aUmän plats gränsande områden eller utrymmen. För egen del viU jag först erinra om all del förtiUämpningen av de olika förfaftningsbestämmelser som vid sidan av 1841 årsförordning reglerar polisens rält att verkställa omhändertaganden inte harställts upp något krav på all vederbörande skall uppehåUa sig på allmän plats.Polismans befogenhet enligt 1 § LTO och 21 § Nvl all under vissa fömtsättningartillfälligt omhänderta bl.a. farliga alkoholmissbmkare eUer alkoholmissbmkaresom är i trängande behov av omedelbar vård gäller sålunda ulan hinder av attden som skall omhändertas uppehåller sig på enskilt område. För alt polisenenligl 3 § LTO skall få la hand om en ordningsslörande person krävs visserUgenatt den allmänna ordningen störs eller är i omedelbar fara, men detla behöverinle nödvändigtvis fömlsatta all personen uppehåller sig på aUmän plats. Närdel fordras ingripande för att avvärja straffbelagd gäming får enligt sammalagmm polisen verkstäUa omhändertaganden oavsett om del är fråga om allmäneller enskild plats. Den generella skyldigheten för polisen enligt 2 § PI alllämna allmänhelen skydd och annan 1975/76:113 88 hjälp anses också kunna äberopas lill stöd för eltingripande även på enskild plats, när åtgärden är nödvändig från humanitärsynpunkt. Som jag fömt har nämnt uppgickunder antalet omhändertaganden för fylleri på aUmän platstill 93 314 resp. 100360. På en-skik område omhändertogs under akutbemsade personer i 18359 resp. 19255 fall. Undersökningar som har gjorts i destörsta polisdistrikten visar att den största gmppen av dessa fall gällerpersoner som har påträffats i portar eller trappuppgångar. De angivna siffromainkluderar emeUertid också fall när våldsamma eller störande bemsade personerhar tagits om hand i bosläder, på sjukhus, i laxibilar m. m. och vidare fallnär bemsade frivilligt har sökt sig liU polisstationer. Gmnden för de omhändertagandensom har gjorts på enskilt område har i aUmänhet varil antingen 2 § PI eUerockså 3 § LTO. Min egen uppfattning i den nudiskuterade frågan är atl del till en början måste anses uteslutet altgenomföra en ordning som skulle ge poUsen en allmän befogenhet all la hand ompersoner på enskilda platser enbart på gmnd av bemsning. 1 princip måstebefogenheterna till omhändertaganden pä sådana platser enligt min mening även ifortsättningen vara beroende av atl del vid sidan av själva bemsningenföreligger särskilda omständigheter som gör omhändertagandet påkallat t. ex.för all trygga allmän ordning eller avvärja broll. En generell befogenhet förpolisen all ta om hand akut bemsade personer bör således alltjämt i huvudsakvara begränsad till fall när den bemsade uppträder på allmän plats. En sådanbegränsning har vunnit hävd i del sammanhang del här gäller, och det ärotvivelaktigt så all de akut bemsade just på allmänna platser är särskiltutsatta för faror och skadeverkningar i de fall förmågan alt la vård om sigsjälv är nedsatt lill följd av bemsningstiUslåndet. Del kan emellertid starkt sältas ifråga om inte en absolut avgränsning av omhändertaganderällen lill allmännaplatser i vissa situationer framslår som alltför schematisk för all varaändamålsenlig. Jag tänker här inle minsl på det ofta förekommande fallet finner en bemsad person som inle kan la hand om sig själv i en port elleren trappuppgång. Del är i fall av denna typ i regel mera en lillfäUighel bemsade anträffas inom ell område eller elt utrymme som formellt sell utgörenskilt område i stället för på allmän plats. Som framgår av vad jag har sagtnyss har polisen visserligen ofta möjlighet all när del är nödvändigt la handom bemsade personer också i sådana situationer med stöd av andra författningarän förordning. Om man viU införa en generell reglering av polisensbefogenheter vid omhändertagandet av bemsade personer, är del emellertidotiUfredsställande att inte låta regleringen omfatta sådana i praktiken vanligafaU som avses, där vårdintresset ofta är särskilt framträdande. Det harockså i oUka sammanhang starkt underslmkits att det i det praktiska poUsarbetetbehövs en mera entydigt avpassad regel för dessa fall än vad som ärförhållandet. Prop.1975/76:113 89 Mol den nu angivna bakgmnden anser jag alt detskulle innebära påtagliga fördelar med en lösning enligl de linjer som harförordals vid remissbehandlingen och som innebär atl man utvidgar befogenhetentill omhändertagande till all avse ocksä fall dä den bemsade anträffas i port,trappuppgång eller liknande utrymme eller annars inom område som gränsar lillaUmän plats. Del är här regelmässigt fråga om platser som visserligen är öppnaoch tillgängliga för vem som helst men som är avsedda endast för en vissbestämd krets och därför inte räknas som aUmänna. Som en uttryckligfömtsättning för omhändertagande på annan än allmän plats bör dock föreskrivasalt del skall vara fråga om fall då den bemsade anträffas under förhållandensom ger vid handen all han uppehåUer sig där endasl tillfäUigtvis. Del blirhärigenom uteslutet all åberopa den nya lagen lill slöd för ell omhändertagandei fall då en bemsad person anträffas t.ex. i sin egen trädgård eller på annalområde som framslår som privat i mera egentlig mening. I sådana situationermåste enligl min mening befogenheten för polisen alt ingripa när så ärnödvändigt regleras i andra former än genom en generell lag om omhändertagandeav bemsade personer. Sammanfattningsvis innebär sålunda mittstäUningstagande i denna del att jag förordar en regel i den nya lagen av deninnebörden atl de föreskrifler som avses gäUa angående omhändertagande av bemsadepersoner på allmän plats skall ha molsvarande lillämpning, om den bemsadeanträffas i port, trappuppgång eller liknande utrymme eller annars inom områdesom gränsar till allmän plats och omständighetema ger vid handen alt han uppehållersig där endasl tillfälligtvis. Som jag har nämnt fömt anses förordning,trots alt den enligt ordalagen talar bara om missbmk av starka drycker, enligtfast praxis vara tiUämplig också på sådana faU då någon anträffas akut bemsadav annat berusningsmedel än alkohol. Som utredningen och remissinstansema harförordat bör denna praxis sanktioneras genom att den nya lagen uttryckligengörs tUlämplig på aU slags bemsning. Bland de bemsningsmedel som det här ärfråga om märks i första hand tabletter och narkotika men även sniffning avthinner eller trikloretylen. Befogenheten för poUsen att göra ingripanden ärhär särskUt viktig, eftersom den bemsade i sådana faU i allmänhet måsteunderkastas omedelbar läkarvård. En särskild fråga är om den nya lagen bör utformas såatt den ålägger poUsen oviUkorUg skyldighet att ta om hand akut bemsadepersoner. förordning lorde allmänt ges den tolkningen all den enskildepolismannen har en viss frihet att från fall till fall bedöma om en bemsadperson som inle direkt stör någon skall omhändertas eller inte. Enligl minmening bör polisen också fortsättningsvis ha befogenhet all avstå från omhändertagandei vissa fall. Att en bemsad som bedöms kunna la sig hem själv utan risk förolyckshändelse e. d. bör få göra detla följer redan av de allmännafömtsättningarna för omhändertagande, om man ulformar dessa så som jag harförordal i det föregående. Men även om bemsningsgraden är så 1975/76:113 90 kraftigatt del skuUe vara vanskligt att lila till atl den bemsade kan la sig hemsjälv, bör det liksom f. n. vara möjligt för polismannen atl ibland ändåunderlåta ett omhändertagande, t.ex. därför all den bemsade kan las om hand avnågon anhörig eller annan vederhäftig och nykter person. Detta fömtsätter dockalt förhållandena är sådana alt den bemsades säkerhet inle äventyras. Möjligenatl förfara på delta sätt är i praktiken begränsad i störte samhäUen, men pålandsbygden kan det släUa sig annorlunda. Där känner polismannen oflabefolkningen och har lättare alt se till all den berusade förs hem. Man måsle emellertid räkna med atl etltvångsmässigt ingripande från poUsens sida - dvs. ett omhändertagande - oftakan vara nödvändigt av hänsyn lill den berusades personliga välfärd. 1 främstammmel kommer naturligtvis i blickpunklen sådana fall då den bemsade kan anlasvara i behov av omedelbar läkarvård. I den preliminära bedömning, som polismannen- och, när den bemsade förs liU poUsstation, vaklhavande befäl - har alt göra,måste aUtid i första hand ingå atl la slällning liU frågan om den berusadeskaU underkastas läkamndersökning. () har i samråd medbl. a. socialslyrelsen utfärdat anvisningar om förfarandet vid oUkabemsningsgrader och om i vilka fall läkamndersökning skaU ske m. m. EnUglanvisningama är läkamndersökning obligatorisk i vissa angivna faU. Del gällerhär faU då personens tillstånd oavsett eventueU alkoholförtäring kanmisstänkas vara hell eller delvis förorsakat av sjukdom eller då vederbörandeföreter kroppsskada av inte ringa omfattning eller kan befaras ha ådragit sigsådan, t.ex. skaUskada. Vidare skall läkamndersökning alllid ske ombemsningen, oavsett berusningsmedlet, är så höggradig all den närmar sig eUerinnebär medvetslöshet eUer är förenad med om-löckningstiUslånd, eventueUt medhaUucinationer eUer andra svåra psykiska sjukdomstiUstånd, eller om bemsningeneller omtöckningen kan misstänkas vara förorsakad helt eUer delvis av andramedel än alkoholhaltiga drycker. Del är självfallet av myckel slor betydelse allläkamndersökning kommer lill stånd i fall av det slag som avses. 1 den nyalagen bör med hänsyn härtill tas in en uttrycklig bestämmelse om att denomhändertagne så snart det kan ske skaU underkastas läkamndersökning, om detbehövs med hänsyn till hans tillstånd. De särskilda anvisningama har därvidstor betydelse som ledning för den praktiska tiUämpningen. Även om vidare utveckUngenhar medfört att polispersonalen efter hand har fått ökade kunskaper om desymptom som mer eller mindre tydligt framträder vid bmk av olika bemsningsmedelliksom om de symptom som hos omtöcknade personer tyder på sjukdomstiUstånd, ärdet givet att polisen här ställs inför en svår och grannlaga uppgift. Åtskilligaskäl talar därför för att man här om möjligl bör söka utnyttjasjukvårdsutbildad personal. Jag återkommer tiU denna fråga i det följande. fall då en omhändertagen person underkastas läkamndersökning Prop.1975/76:113 91 börbeslulel angående den fortsatta behandlingen ankomma på läkaren.