prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — 9.4Riktlinjer för sysselsättnings- och regionalpolitiken Sysselsättningenhar, som jag redovisat, ökat snabbt under senare är. Det har inneburit attgmpper som tidigare saknade förvärvsarbete har fätl möjlighet att delta iarbetslivet. Det har möjliggjort en ökad produktion av varor och ökade insatserinom vård, utbildning och andra former av serviceverksamhet. Den ökade sysselsättningenhar tack vare de regionalpolitiska insatserna blivit jämnt fördelad mellanlandets olika delar. Den kraftiga befolkningsminskningen i skogslänen harhejdats och vänts till en ökning. Den tidigare snabba befolkningsökningen istorstadsområdena har dämpats. Sysselsättningsökningenhar framför allt inneburit nya arbetsmöjligheter för mänga kvinnor som lidigarestod utanför arbetsmarknaden. Därmed har klyftan mellan män och kvinnor när delgäller tillgången till arbeie till en del jämnats ut. Mentrots en kraftig ökning av sysselsättningen finns det alUjämt människor, somvill eller kan väntas vilja della i arbetslivet om möjligheter erbjuds. Ochtrots en ständigt ökad produktion finns det angelägna behov som ännu inle äruppfyllda. Ävenom sysselsättningsökningen har varit förhällandevis jämnt fördelad mellanlandets olika delar och en bätlre balans har skapats i befolkningsutvecklingen,sä föreligger det alltjämt betydande regionala skillnader. Dessa tar sig bl. a,uttryck i att kvinnorna i skogslänen inte kan förvärvsarbeta i sammautsträckning som kvinnorna i andra delar av landet och de tar sig också uttrycki att arbetslöshetsnivån i allmänhet är högre i skogslänen än i landet iövrigt. finns även i övriga län stora grupper som önskarförvärvsarbete. Detär mol bakgrund av de vunna framgångarna och de framförUggande Prop.1975/75:211 218 uppgifternasom riktlinjerna för sysselsättningspolitiken och regionalpolitiken börutformas. Enförsta utgångspunkt för denna politik bör vara den uppfattning om arbetetsbetydelse för den enskilde och för samhället vilken jag angav i direktiven tillsysselsättningsutredningen och som jag inledningsvis anknöt till. Därunderstryks att arbetet och dess villkor formar en väsentlig del av människansliv. Arbetet är ett medel att skapa en god försörining. Men arbetet har ocksäett egenvärde som en väg till social gemenskap. Arbetet svarar mol gmndläggandemänskliga behov. Enandra utgångspunkt för politiken utgörs av de allmänna ekonomiskafömtsättningarna. Dessa har utförligt redovisats i den reviderade finansplanen(prop. 1975/76:150) och i den föregående regionalpolitiska propositionen(prop. 1972:111 betonas att det är ökningen av våraekonomiska resurser som har möjliggjort de materiella framstegen och den ökadesociala välfärden. Ekonomiskt tillväxt är alltså ett medel att nå allmännavälfärdsmål. Endast en ekonomi som befinner sig i expansion kan ge utrymme förökning av sysselsättningen i underförsörida områden. Ekonomisktillväxt förutsätter, speciellt i ett land som med dess storautlandsberoende, en fortsatt omvandling av det ekonomiska livet. Huvuddragen ien sådan utveckling kännetecknas av specialisering, utnyttjande avstordriftsfördelar, ökad användning av teknisk utmstning m. m. Detta fömtsätterröriighet hos kapitalet mellan och inom sektorerna, dvs. Mot denna bakgrund krävs en fortsatt snabb utbyggnad av värindustriella kapacitet. Detta understryks av nödvändigheten att återställabalansen i utrikesbetalningarna , vilket riksdag och regering harlagt fast som en uppgift för den ekonomiska politiken. 1975/76:150framhålls att den investeringsfrämjande politik som har förts kommer attfullföljas med kraft. Närdet gäller fördelningen av utrymmet för konsumtionframhålls att en snabb ökning av offentlig konsumtion inte kan åstadkommassamtidigt. Del är inte heller möjligt att göra en ensidig satsning pä enderasektorn. Angelägna reformönskemål och standardförbättringar mäste därförförverkligas i en takt som de samlade resurserna medger. För att komma tillrätta med det nuvarande underskottet i bytesbalansen krävs ovillkoriigen attsparandet i vår ekonomi ökar. Detta måste ske inom den offentliga sektom. Entredje utgångspunkt är att produktionen skall inriktas på alt tillgodosemedborgarnas behov av varor och tjänster. Utvecklingen i alla industrialiseradeländer kännetecknas av en förskjutning från vamproducerande näringsgrenar tilltjänsteproducerande områden. Devaruproducerande näringarna har förmått alt kraftigl öka produklionen medoförändrad eller minskad sysselsättning, I riänstenäringarna har efterfråganpå social omsorg, sjuk- och hälsovård, utbildning saml annan gemensam ochpersonalkrävande service varit slor. Denna förskjutning kan vänlas fortsätta. allmänna debatten har det ibland skapats ett mot- 1975/76:211 219 satsförhållandemellan de varuproducerande näringarna, särskilt industrin, och tjänstesektorn,främst den offentliga verksamheten. Det är visserligen sant attavvägningsproblem mellan dessa verksamheter existerar och är avcentral betydelse. A andra sidan gäller att verksamheten på dessaområden förutsätter varandra. En framgångsrik industri kräver i ett land somvårt en väl utbyggd samhällsservice. En utbyggnad av samhällets verksamhet föratt tillgodose behovet av bättre värd, omsorg och utbildning kräver i sin turen industriell förnyelse som kan bidra till en ekonomi i balans. Enfjärde utgångspunkt för sysselsättnings- och regionalpolitiken är insikten omalt det inte finns en enda sammanhängande arbetsmarknad. I stället finns detett stort antal lokala arbetsmarknader, vars omfattning varierar beroende päden enskildes möjligheler alt nä tillgängliga arbetstillfällen. Inom varielokal arbetsmarknad sker en ytteriigare avgränsning som bestäms av vars ochens yrkeskunskaper. Situationen kan skifta frän den ena lokala arbetsmarknadentill den andra, från det ena yrkesområdet till det andra. En god tillgång päarbete kan föreligga för en viss yrkesgrupp, medan det råder brist för andra.En god tillgäng pä arbeie innebär inte nödvändigtvis att arbetstillfällena ärlämpligt utformade med hänsyn till den enskildes fömtsättningar. Och även omdet finns tillräckligt med lämpliga arbetstillfällen kan en otillräckligtutbyggd barnomsorg och brister i kommunikationer mellan bostad ocharbetsplatsen utgöra svåra förvärvshinder. Detfinns i en ekonomi av vår typ med starkt utlandsberoende och decentraliseratbeslutsfattande inga automatiskt verkande krafter som löser dessa problem ochskapar rätt typ av arbete på rätt plats och . Det krävspolitiska beslut och samhälleliga insatser Med hänsyn till problemensskiftande karaktär mäste åtgärder av mycket varierande typ kunna sättas in. Deökade kraven på arbete som har kommit till uttryck under senare är harunderstmkit nödvändigheten av en sädan politik med starka selektiva inslag,dvs. Dettaunderstryks ytteriigare av att de internationella konjunkturrörelserna undersenare år har fält nya inslag som har försvårat olika länders stabiliseringspolitik.Priserna har stigit snabbt, som situationen pä arbetsmarknadenförsämrats och arbetslösheten blivit omfattande. En ekonomisk politik medmycket stark tonvikt pä generella medel har visat sig vara otillräcklig för attlösa problemen. Det förefaller som om en sädan inriktning av politikenbidrar till att försvära problemen. Det är nödvändigl med åtgärder som ärdirekt inriktade pä att stödja sysselsättningen i utsatta regioner, branschereller företag och all stödja de personer som har en svag ställning päarbetsmarknaden. Dessa åtgärder måste vara så utformade att de inte ökarefterfrågan i andra delar av ekonomin, där det råder brist på produktionsfaktorer. Sysselsättningspolitikensuppgift bör - mot denna bakgmnd - bli att i 1975/76:211 220 görligastemån undanröja hinder som står i vägen för dem som vill förvärvsarbeta och attöka sysselsättningen sä att arbete kan erbjudas alla som vill delta iarbetslivet. Strävanatt ge arbete åt alla innebär att var och en skall ha möjlighet att medverka iarbetslivet efter sin förmåga. Sysselsättningspolitiken måste förenas med ensocial förnyelse av arbetslivet. Arbetsmiljön måste förbättras och anpassas såalt fysiska, psykiska eller sociala handikapp inle utgör hinder som stängermänniskorna ute frän förvärvsarbete. Strävanatt ge arbete ål alla innefattar ocksä en vilja att skapa jämställdhet mellanmän och kvinnor i arbetslivet. En huvuduppgift blir därvid alt komma till rättamed de förhållanden som gör att många kvinnor hindras från att förvärvsarbetaäven när det finns lediga platser. Dessa förvärvshinder utgörs ofta av bristeri samhället, t. ex. i fräga om barnomsorg och kommunikationer. Jämställdheten iarbetslivet kräver ocksä insatser för att främja ett mindre könsbundet yrkesvaloch en fortsatt utjämning av löne- och anställningsvillkor mellan olikayrkesområden. Strävanatt ge arbete ät alla innefattar en vilja att skapa trygghet i anställningen.Grunden för detta är lagstiftningen om anställningsskydd. Det innebär enskyldighet för varie arbetsgivare att ta ansvar för varie anställd.Lagstiftningen kompletteras i särskilda lägen med stödåtgärder för attupprätthålla aktiviteten i företagen och därmed sysselsättningen. Strävanalt ge arbete ål alla innefattar vidare de regionalpoliliska mål som har kommittill uttryck i statsmakternas beslut om regionalpolitiken iVån (prop.1972:111, InU 1972:28, rskr 1972:347). Detta innebär att människorna i olikaregioner skall erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en likvärdigtillgäng till social, kommersiell och kulturell service samt god miljö. Omdetta skall kunna ske kan sysselsättnings- och regionalpolitiken inte behandlasskilda frän varandra. Sysselsättningspolitiken har alltid en regionalpolitiskdimension och regionalpolitiken har alltid ett sysselsättningspolitisktinnehåll, 1likhei med sysselsättningsutredningen utgär jag från att regional utjämning avsysselsättningsgraden för kvinnor bör vara ett riktmärke för regionalpolitiken.Detta är ett motiv för fortsalla regionalpolitiska stödåtgärder Jag utgårocksä från att dessa insatser även fortsättningsvis kommer att behövakoncentreras till skogslänen och ofta dess inre delar I takt med att obalansenmellan landsdelar och län har minskat, har problemen inom länen tilldragit sigökad uppmärksamhet. Till detta kommer all brister och problem påarbetsmarknaden ocksä uppstår i regioner med en hög sysselsältningsnivå och eni övrigt bra arbetsmarknad. Meden sädan inriktning av politiken, som jag här har angett, måsiesysselsättningsfrågorna ges en central plats i politiken på en rad områden,får konsekvenser för samhällsplaneringen, som mäste inriktas mol ettsamhälle, där fier vuxna har en större anknytning till arbetslivet än 1975/76:211 221 vadsom nu är fallel och där del finns en större fiexibilitet mellan arbete, fritidoch ulbildning. För att politiken skallbli effektiv mäste rätt åtgärd kunna sättas in pä rätt plats och vid rätttidpunkt. Delta förutsätteren planering som samordnar besluten inom skildapolitikomräden och ger möjlighet till samverkan mellan lokala, regionala ochcentrala organ. Politikens allmänna inriktning blir därvid bestämmande för detsätl pä vilket planeringen skall bedrivas. Om man lägger tyngdpunkten påallmänt verkande åtgärder kan planeringen bedrivas centralt. Om man i ställetlägger en större vikt vid selektiva åtgärder mäsle planeringen i ökadulsträckning bedrivas pä lokal och regional nivå. Underde närmasle åren blir en huvuduppgift alt undanröja hinder som slär i vägen fördem som vill förvärvsarbeta, 1 takt med framgångarna i förverkligandet av denuppgifien måste arbetstillfällen kunna erbjudas dem som vill delta iarbetslivet. Ett sådant program får inte upplevas som ett tvång för dem som pägrund av utbildning, familjeskäl eller annal, för inleönskar förvärvsarbeta. Ett program för att bryta ned förvärvshinder och ökaarbetstillfällena bör inte läsas fast i form av ett visst antalarbetstillfällen. Människornas önskemal förändras i takt medsamhällets förändringar. Del gmndläggande för sysselsättningspolitiken är attsamhället ständigt söker tillgodose den enskildes rätt lill arbete på sammasäll som samhället pä andra områden har åtagit sig att skydda och stödja denenskilde medborgaren. 9.5Åtgärder för att undanröja förvärvshinder Medutgångspunkt i de faktiska förhållandena pä arbetsmarknaden och med deriktlinjer som jag har angivit blir huvuduppgiften för sysselsättningspolitikenunder all medverka till all systematiskt bryta ned en långrad hinder som stänger människor ute från arbetslivet. Närplaneringen pä så sätt inriklas mot ett samhället där fter vuxna har en Slörreanknyining till arbetslivet måste insatser göras över ett stort nUt. Det gällerdärvid att konsekvent fullfölja de åtgärder som satts in under de senasie åren.I det följande kommer jag dessulom att föreslå ytteriigare insatser. Detpågår ett omfattande reformarbete för att förnya arbetslivets villkor Detsyftar till en utjämning och en kvalitetshöjning när det gäller arbels-ochanställningsvillkor Dit hör förkortningen av arbetstiden, föriängningen av semestern,förbättringen av villkoren i sjuk- och pensionsförsäkringarna, införandet avett lagfäst anställningsskydd och medbestämmande för de anställda. Dennautjämning av villkoren har sior betydelse för alt riva konstlade gränser ochdärmed göra arbetslivet mera öppel och tillgängligt både 1975/76:211 222 fördem som redan finns på arbetsmarknaden och för dem som ännu står utanför. Det pägär enreformering av arbetsmarknadspolitiken som syftar till alt Hylla in mer av denpä arbetsplatserna. Anpassningsgrupperna och åtgärderna för arbetsanpassning ärnågra av de konkreta uttrycken för statsmakternas strävan att bereda arbete åtdem som har någon form av arbeishandikapp. Andra åtgärder att nämna här är destimulanser som har satts in för alt fä företag och kommuner att kombineravidareutbildning för de redan anställda med nyanställning eller med undvikandeav per-mitlering vid produktionsinskränkningar. Det finns, somsysselsättningsutredningen framhåller, ingen skarp gräns mellan de krav somställs på arbetsmiljön för att skydda de anställdas hälsa och insatserna förredan handikappade. Därför bör enligt min mening de omfattande insatserna föratt förbättra arbetsmiljön, strävandena att fiytta arbetsmarknadspolitiken inpä arbetsplatserna samt förnyelsen av anställningsvillkoren ses i ettsammanhang. Alla dessa åtgärder har del gemensamt att de medverkar till attundanröja förvärvshinder som har sin gmnd i arbetslivet. Jag skall straxåterkomma till frågan om ökade insatser frän statsmakternas sida pä dessaområden. Men hindren för ettdeltagande i arbetlivet finns inte bara på arbetsplatserna. Även förhållandenauianför arbetsplatserna kan, som bäde sysselsättningsutredningen ochlänsplaneringen har visat, innebära hinder för mänga att gå ut i arbetslivet. Redan vid övergången frånskola till arbetsmarknad möter ungdomar svårigheter, och arbetslösheten blandungdomar är högre än bland de vuxna i övrigt. Ett bättre samspel mellan skolaoch arbetsmarknad mäste skapas, för att alla ungdomar skall kunna erbjudasarbete, praktik eller utbildning. Såväl undervisningssystemet som iarbetsmarknadspolitiken, reformeras f n. med hänsyn härtill. Fören slor grupp, som slår uianför arbetslivet men har starka önskemål omatt förvärvsarbeta, är bristen pä barnomsorg det avgörande förvärvshindret. Enkraftig utbyggnad av den kommunala barnomsorgen är därför nödvändig.Regeringens överenskommelse med kommunförbundet har lagt grunden för en sädanutbyggnad (prop, 1975/76:92). 1länsplaneringen har stor uppmärksamhet riktats mot de lokala arbetsmarknadernassätl alt fungera. Av det materialet har tydligt framgått behovet av insatserför alt öka den enskildes möjligheter att nå de arbetsplatser som finnstillgängliga. Det kan här vara fråga om att ordna bättre rese-möjligheler,eller att åstadkomma en bättre planering av bebyggelsen som underlättar resornamellan arbete och bostadsort. Med ökade insatser av della slag kanvalmöjligheterna ökas pä den lokala arbetsmarknaden, men det utesluter inte attett betydande antal personer kan finna nytlning önskvärd. Det är därvidangeläget att den enskilde inte drabbas ekonomiskt av en av arbetsmarknadsskälnödvändig ftyttning. Prop.1975/75:211 223 9,5,2Åtgärder för att förändra arbetslivet Enutjämning av löner och andra anställningsvillkor har ägt rum pä den svenskaarbetsmarknaden, främsl sedan mitten av 1960-talel. Denna utveckling har varitav avgörande betydelse för en väl fungerande arbetsmarknad även när deslmkturella förändringarna varit kraftiga. Denallmänna ijänstepensioneringen som successivt infördes under 1960-talel harsuddat ut skillnaderna i pensionsförmåner och relativt sett underlättatrekryteringen lill arbetaryrkena. Förbättrade förmåner i fråga om semester ochandra arbetstidsförhållandén som har åstadkommits lagstiftningsvägen harminskat skillnaderna i arbetsvillkor mellan skilda gmpper i arbetslivet.Särskilt betydelsefullt har det varit alt skillnaderna i veckoarbetstidernahar utjämnats på arbetsplatserna. Sammantaget har utvecklingen i fräga om deallmänna villkoren i arbetslivet inneburit väsentligt förbättrade förhållandenför de stora löntagargmpperna inom industri och service som avståndettill övriga anställda i dessa hänseenden har knappast in eller helt försvunnit. Avstörsta betydelse har utvecklingen av lönerelationerna varit. Pä LO-området harlill följd av den solidariska lönepolitiken avståndet mellan bättre och sämrebetalda yrkesområden krympts avsevärt genom att anställda med låga löner harfått sin ställning förbättrad. 1 hög grad har detta lett till högre lön förkvinnor, eftersom dessa i stor utsträckning arbetar inom de sämst betaldayrkesområdena. Även utanför LO-området föreligger uppgifter om en kraftigrelativ förbättring av kvinnornas löner. För den höjda förvärvsverksamhetenbland kvinnor har denna utveckling varit av största betydelse. Dennautveckling mot mer likartade arbetsvillkor har varit betydelsefull för altnärma yrkesområdena till varandra och mjuka upp de lidigare skarpa gränsernamellan arbetar- och tjänstemannayrkena. Rekryteringen har förbättrats lillområden där inte endast lönerna utan även andra anställningsvillkor har släpatefter. Nödvändiga omställningar har därigenom underlättats. Somsysselsättningsuiredningen betonar kan andra arbetsförhållanden änlönesättningen bedömas komma att spela en alltmer betydelsefull roll framöver.Redan den tillströmning som har ägt mm lill arbetsmarknaden under de senasteåren har varit beroende av en i ökad grad individuell anpassning av arbetenatill den enskildes önskemål. Ju högre upp vi kommer i förvärvsfrekvens destonödvändigare är det att arbetsvillkoren anpassas till de mycket skiftande kravoch förutsättningar som gör sig gällande i fråga om arbetstider,arbetsuppgifter, arbetsställningar m. m, 1 det följande skall behandlas problemav denna art. Delär ytteriigt angeläget att göra klart omfattningen av de uppgifter som vi stårinför. Det är inte fråga om enstaka förändringar av arbetstider ocharbetsplatser. Snarare kan del uttryckas så att nära nog varie arbetsplats Prop.1975/76:211 224 ocharbetsuppgift behöver anpassas och att varie enskild arbetstagares behov avindividuell inskolning måste tillgodoses, Setl i detta perspektivärdel nödvändigt med systematiska, konlinueriiga förändringar avarbetsplatserna om utslagning skall kunna hejdas, Anpass-ningsgmppernasverksamhet på arbetsplatserna skall ses mot denna bakgrund. De har primärtkommit lill i syfte att bana väg för personer utifrån in i företaget men harockså viktiga uppgifter i fråga om konlinueriiga förändringar inne päarbetsplatserna. Den delpensionsreform somträder i kraftden Ijuli 1976 innebär möjlighet till individuell anpassning avarbetstiden till den enskildes behov frän . Deltidsarbete finnsredan i stor utsträckning på den svenska arbetsmarknaden. Ca 650 000 personer,de allra ftesta kvinnor, arbetar deltid. 1 samband med pensionsreformen mästedeltidsarbete planeras in på varie enskild arbetsplats där en äldrearbetstagare gör anspråk på det. En ytterligare dimensionfär kraven på förändrade och individuellt anpassade arbetsplatser omperspektivet sträcks ut till att avse ett arbetsliv där kvinnornasförvärvsfrekvens är i nära nivä med männens, där pensionärer beredsmöjligheter till förvärvsarbete långt upp och där även relativt svårthandikappade bereds förvärvsarbete på den ordinarie arbetsmarknaden. Då kommerlångt stöne krav än att ställas pä organisatorisk och miljömässiganpassning ute på arbetsplatserna. De arbelslivsreformer somhar genomförts eller som planeras skall ses i delta sammahang.Lagstiftningen om anställningsskydd innebär skyldighet för varie arbetsgivareatt la ansvar för varie anställd, med särskild tyngdpunkt i ansvaret attbehålla och vid behov förändra arbetsuppgifterna för äldre personer som hararbetat länge i företaget eller förvaltningen. Det förslag tillarbetsmiljölagsliftningsom arbetsmiljöutredningen har presenterat lar sinutgångspunkt i att arbetsplatserna och arbetsuppgifterna måste vara såutformade all den enskilde inte riskerar hälsa och säkerhet. Eftersom varieenskild individ harolika motståndskraft mol fysiska och psykiska påfrestningarinnebär delta mål att höga krav ställs på arbetsmiljöinsatser. Häri ligger då ocksäatt ju fier människor - ofta med nägot slag av handikapp - som arbetslivetskall rymma, desto högre anspråk mäste ställas på arbetsmiljön. Avsikten medutredningens förslag till lagsliftning kan sägas vara att förbättraarbetsmiljön sä att fier människor skall fä plats i det ordinarie arbetslivetoch behovet av särlösningar för personer med handikapp av skilda slagbegränsas. Den nya arbetsräilsligalagstiftningen ger de fackliga organisationerna vidgade möjligheter att tatill vara medlemmarnas intressen i frågor om medbestämmande pä arbetsplatsenvad beträffar arbetsmiljö, arbetsorganisation, arbetstider osv. Lagstiftningenhar karaktär av övergripande riktlinjer för hur medbestämmandet skall växa framoch är sålunda inriktat på hög grad av anpassning till förhållandena på varieenskild arbetsplats. Skallarbetslivet rymma alla måsle det vara i hög grad flexibelt och ta Prop.1975/76:211 225 hänsyntill den enskildes behov och fömtsättningar. En sädan inriktning innebär ocksåett krav på nexibililel utifrån de under ett liv skiftande kraven ochförutsättningarna t. ex. samspel utbildning-arbete och senaresärskilda arbetstidskrav i samband med att bam föds och behöver omvårdnad,anpassning till lägre tempo och mindre arbetsinsats när pensioneringen närmarsig, särskilt tillrättalagda arbetsförhållanden i samband med längre sjukdom,vid handikapp osv. har diskuteratsysselsättningsproblemen utifrån detta perspektiv och jag ansluter mig lill ettsädant synsätt. I det följande diskuteras pä viktigare områden de konsekvensersom detta för med sig. 9.5.3Älgärder JÖr att förbälira Informationer och arbetsförmedlingen Antalettillfällen dä enskilda personer söker arbete på den svenska arbetsmarknadenuppgår sannolikt lill mer än tvä miljoner . Av dessa avser ca en miljonsöktillfällen personer som står uianför arbetskraften och en halv miljon avserpersoner som är arbetslösa. Antalet ombytessökande har uppskattats till ca 400000 per är, varav de flesta söker nytt arbete böriar drygt en miljon personer minst en nyanställning . Av dessa tillhör hälften, dvs. en halv miljon,arbetskraften under hela ärel. Antalet arbetsplaceringar blir ännu större,eftersom en del av de berörda böriar mer än en ny anställning . Antalethar uppskattats till ca 1,5 miljoner . Dessauppgifter visar att stora gmpper gär in på arbetsmarknaden för kortare ellerlängre tid och att stora gmpper lämnar arbetsmarknaden mer eller mindretillfälligt. Uppgifterna antyder hur betydelsefull den s. k. sök-processen ärför arbetsmarknadens funktion. Om det är svårt att överblicka tillgängligaarbetstillfällen tar sökandel och den enskilde kan tvingas gåarbetslös som lediga platser står obesatta.