prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligtberedningsförslaget skall därför utbetalningen ha gjorts till sådan person somi återvinningshänseende skall anses som närstående till gäldenären.Återvinningsbestämmelsen kan användas mot såväl fysiska som juridiska personer,t.ex. i fråga om ett oskäligt högt konsultarvode till ett dotterföretag. Alla slags ersättningar(även t.ex. avskrivningar på lån) inbegrips, hur de än rubricerats i detenskilda fallet. Förutom lön i alla former har även arvode ochpensionsersättningar inbegripits. Det är inte endast betalningar tillarbetstagare som i och för sig omfattas av regleringen utan också t.ex. arvodentill styrelseledamöterna i ett aktiebolag eller till delägarna i etthandelsbolag. Återvinning frånnärstående kan enligt förslaget ske, när det är uppenbart att betalningenöversteg vad som kunde anses skäligt med hänsyn till gjord arbetsinsats,verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt. Bedömningen får enligtberedningen ske på grundval av helhetsbilden vid tiden för intjänandet, även omnågra typiskt viktiga moment i bedömningen särskilt nämnts i lagtexten.Arbetsinsatsen kan i det särskilda fallet ha varit så kvalificerad att en höglön kan ha varit motiverad,' t.ex. när en särskilt skicklig kraft knutits tillett sviktande företag för att söka rädda det. Viss verksamhetsgren kan ha varitmycket lönsam, även om företaget som helhet gått med förlust, och ha krävt attnågon med speciellt stora kvalifikationer och däremot svarande lön förestoddensamma osv. I fråga om pensionsbetalningar torde återvinning blottundantagsvis aktualiseras. Man får här se till förhållandena underintjäningstiden, vare sig pensionen intjänats av pensionstagaren själv ellert.ex. av dennes make, när ersättningen utgår till efterlevande. Det har synts beredningennaturligt, att här tillämpa samma frister som vid gåva till närstående. Vadsom enligt beredningens förslag skall bäras åter är inte hela det utgivnabeloppet utan den del som uppenbart överstiger vad som kan anses skäligt medhänsyn till omständigheterna. Beredningen framhåller att återbäring av lön o.d.kan drabba hårt och att därför jämkning kan vara motiverad. Medhänvisning bl.a. till att nu förevarande bestämmelse enligt beredningensuppfattning kan åberopas inte bara när lön m.m. redan utbetalats utan även närford:ran på obetald lön m.m. görs gällande i konkursen menar beredningen att 100a § KL kan upphävas. erinrar om att beredningen säger, att det är klart attbestämmelsen kan åberopas inte bara när lön m.m. redan har utbetalats utan ävennär fordran på obetald lön m.m. görs gällande i konkursen, oavsett på vilkentid den belöper. Föreningen anser inte att lagtexten ger tydligt uttryck härföroch finner det önskvärt att den förtydligas. Departementschefen.Jag delar beredningens uppfattning i fråga om lämpligheten av en regel angåendeåtervinning av sådan betalning av lön, pension eller arvode till närstående sominte motsvaras av någon prestation från dennes sida. I likhet med beredningenanser jag vidare att den nuvarande begränsningen till aktiebolags konkurssaknar bärande motiv. Jag kan därför i huvudsak godta beredningens förslag, somväsentligen lämnats utan erinran av remissinstanserna. Vissa redaktionellajämkningar har dock vidtagits i lagtexten. Såvittgäller sådan lön m.m. som ännu inte utbetalats anser jag det nödvändigt attgöra ett avsteg från beredningsförslaget. Enligt min uppfattning kan varkenåtervinning av en betalning eller av ett belopp eller, som beredningenföreslagit, ett överskott anses i sig eliminera en rätt för den mot vilkenåtervinningstalan riktats att göra sin fordran gällande i konkursen. Härförskulle krävas att rätten till lönen återvanns, vilket inte är avsikten med 33 §och dessutom skulle leda till vissa komplikationer. Detta sammanställt särskiltmed den avräkningsregel beredningen föreslagit och som har upptagits i 40 d §departementsförslaget ger enligt min mening anledning att med viss jämkningbehålla nuvarande regel i 100 a §, vilken förhindrar att fordringar varom nu ärfråga görs gällande i konkursen. Jag återkommer till denna fråga i samband medbehandlingen av 100 a §. Redan nu vill jag dock säga att det direktatillämpningsområdet för den av beredningen föreslagna återvinningsregeln ifråga om oskäliga löneutbetalningar m.m. bör inskränka sig till sådana fall därlönen faktiskt utbetalats. Jaghar även gjort vissa redaktionella ändringar. Enligt departements-förslagetskall betalning av lön, arvode eller pension till närstående kunna gå åter iden mån betalningen uppenbart översteg vad som kunde anses skäligt med hänsyntill gjord arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt.Konstruktionen att rättshandling kan gå åter i viss mån har förebild bl.a. ifråga om återvinning av bodelning enligt 32 § ochi fråga om återvinning av vissa avsättningar till stiftelser enligt 34 §. allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4) har jag uttalat mig omåtervinningsfristernas längd och konstruktion. I enlighet med beredningsförslagetär återvinningsfristen i första hand . I andra hand gäller en längreåtervinningsfrist då betalning skall gå åter, om det inte visas attgäldenären varken var eller genom åtgärden blev insolvent. Jagvill påpeka att det inte torde vara uteslutet att i särskilt flagranta fall ifråga om betalning av nu förevarande slag tillämpa regeln om återvinning avotillbörliga rättshandlingar i 30 §. Har betalning eriagts med fast egendomblir regeln i 29 b § tillämplig. 34§ Paragrafen, som behandlar återvinning från pensions- och personalstiftelser,motsvarar 28 a § och 29 § sista stycket gällande lag samt 32 §beredningsförslaget. Enligt lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m.(tryggandelagen) kan arbetsgivares utfästelse om pension till arbetstagareeller arbetstagares efterlevande tryggas genom särskild redovisning avpensionsskuld eller avsättning av medel till pensionsstiftelse. avses enligt 9 § samma lag en av arbetsgivare grundadstiftelse vars uteslutande ändamål är att trygga utfästelse om sådan pension.Pensionsstiftelse får enligt 11 § samma lag inte motta fordran motarbetsgivaren. Avtal i strid härmed är ogiltigt. Enligt 15 § föreliggeröverskott på stiftelsens kapital när stiftelsens tillgångar överstiger denskuld stiftelsen ådragit sig samt upplupen del av den utfästa pension, somtryggas av stiftelsen, eller, i visst fall, pensionsreserv enligt pensionsplan.Regler om personalstiftelser finns i 27-30 §§ samma lag. får inneha fordran mot arbetsgivaren. Avtal i strid härmed ärogiltigt. Enligt28 a § KL gäller, att när gäldenären före konkursansökningeneller därefter till dess konkursbeslutet meddelats överlämnat medel tillpensionsstiftelse som därigenom fått överskott på kapitalet, återvinning ägerrum av överskottet. Om gäldenären inom den angivna tiden överlämnat medel tillpersonalstiftelse, återgår enligt samma lagrum dessa medel till konkursboet.Överlämnande av medel till pensionsstiftelse utan att överskott uppkommerregleras i 29 § sista stycket KL. Av detta lagrum följer, att rättshandlingengår åter om den skett före konkursansökningen eller därefter.Enligt förarbetena till bestämmelserna, vilka fick sin nuvarande form i sambandmed genomförandet av tryggandelagen, har även 29 § tredje stycket KLtillämpning i detta fall, dvs. att återvinning undgås om stiftelsen visar attden vid mottagandet av medlen saknade skälig anledning anta att gäldenärenville gynna stiftelsen framför andra borgenärer. Denna bevisning är dock utanverkan, om stiftelsen vid mottagandet hade skälig anledning anta att gäldenärenvar på obestånd eller kännedom om konkursansökningen. Lagberedningenanser uppenbart att återvinningsbestämmelser behövs i fråga om medel somöverlämnats till pensions- eller personalstiftelse. Annars skulle enligtberedningen betydande tillgångar kunna på ett enkelt sätt undandrasborgenärerna. Elestämmelserna bör lämpligen anpassas till de principer somligger till grund för beredningens förslag i övrigt. Ilikhet med gällande lag skiljer beredningsförslaget till en början mellanöverföring som medför att pensionsstiftelse får överskott och andra fall.Överföring till personalstiftelse jämställs överlag med förstnämnda fall (32 §tredje stycket beredningsiförslaget). Frågan huruvida överskott uppkommer ellerinte får enligt beredningen avgöras på grundval av 15 § i tryggandelagen.Överskottsfallen är att betrakta som benefika överföringar.Återvinningsbestämmelsen har därför för dem av beredningen utformats efter vadsom föreslagits beträffande gåva, dvs. med en objektiv sexmånadersfrist samt enfrist i allmänhet och för närstående, i de båda senare fallenmed möjlighet att avvärja återvinning genom motbevisning om solvens (förstastycket beredningsförslaget). När gäldenären är en fysisk person somtillskapat en pensionsstiftelse, kan enligt beredningen tänkas att enöverföring till stiftelsen direkt gynnar honom själv. Gäldenären likställsdärför i beredningsförslaget med närstående. Eftersom det här inte kan blifråga om någon direkt betalning till gäldenären eller dennes närstående utanöverföringen sker till en stiftelse har beredningen föreslagit, atttvåårsfristen gäller när åtgärden väsentligen gynnat gäldenären eller någonnärstående till honom. Nar sålunda gäldenären själv eller hans närstående kanberäknas förr eller senare verkligen få en förmån av betydelse genom överföringen, om den skulle bestå,går överföringen i sin helhet åter enligt beredningsförslaget. Det låter sig enligt beredningen inte gärna göraatt dela upp återföringen på vad som skulle gynna gäldenären eller hansnärstående och vad som belöper på andra destinatärer. Beredningen påpekar attdet också som regel kan antas att överföringen över huvud inte skett, om deninte gynnat den förra kategorin. Andraöverföringar av medel till pensionsstiftelse som avses med tryggandelagen, dvs.överföringar utan att överskott i tryggandelagens mening uppkommer, har iberedningsförslaget liksom i gällande lag reglerats efter mönster avåtervinningsbestämmelserna om förtida betalning och pantställelse i efterhand.Enligt andra stycket i förslaget återgår därför sådana överföringar, omöverlämnandet skett senare än före fristdagen. Om åtgärdenväsentligen gynnat gäldenären själv eller honom närstående, äger enligtförslaget återvinning även rum, om åtgärden skett tidigare men senare än två årföre fristdagen och det inte visas att gäldenären varken var eller genomåtgärden blev insolvent. Fristenräknas enligt beredningens förslag från att överföringen faktiskt skedde. Dettaöverensstämmer med gällande rätt. Beredningenpåpekar att de föreslagna reglerna blir direkt tillämpliga endast i fråga om överföringar till pensions- ellerpersonalstiftelser som faller inom ramen för tryggandelagen. Dettaöverensstämmer enligt beredningen med vad som gäller f.n. beträffande 28 a §KL. I den mån det kommer att finnas andra pensions- ellerpersonalstiftelser kan enligt beredningen i förekommande fall mot dem tillämpasde möjligheter beredningsförslaget enligt andra paragrafer ger i fråga omåtervinning. Sista stycket i beredningens lagförslag innehåller enerinran om den rätt att i särskilda fall återkräva försäkringspremier m.m.varom ges bestämmelser i 117 § försäkringsavtalslagen. Jag delar beredningens uppfattning attdet är nödvändigt med särskilda återvinningsregler när det gälleröverlämnande av medel till pensions- och personalstiftelser. Beredningsförslagetinnebär i förhållande till gällande lag att återvinningsfristerna förlängs. Iövrigt överensstämmer beredningsförslaget i stort sett med vad som gäller.Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot vad beredningenföreslagit. Även jag ansluter mig till förslaget. Enligt beredningens mening skall nu förevarandeåtervinningsmöjlighet gälla endast i fråga om sådana stiftelser som faller inomramen tryggandelag. Denna åsikt vinner stöd av ett uttalande avlagrådet vid tillkomsten av tryggandelagen (prop. 1967:83 s. 261 och 278). då uttalade uppfattning måste begreppen pensionsstiftelse ochpersonalstiftelse när de kommer till användning i lagstiftning anses hänförasig till den bestämning av begreppen som getts i 9 resp. 27 §§ tryggandelagen.Lagrådet har emellertid låt vara med viss tvekan menat att bestämmelsernaskulle kunna få analogisk tillämpning också på andra stiftelser.Departementschefen godtog denna uppfattning (prop. 1967:83 s. 288). Enligt minmening saknas anledning att i nu förevarande sammanhang frångå dennaståndpunkt. För att vinna överensstämmelse med den konstruktion somanvänts i 32 och 33 §§ för att ange föremålet för återvinning har också iförevarande paragraf gjorts vissa redaktionella jämkningar i förhållande tillberedningens lagförslag. Någon saklig ändring är inte avsedd. Beträffande tredje stycket bör anmärkas att överföring avmedel till personalstiftelse alltid jämställs med sådan överföring av medeltill pensionsstiftelse som medfört att stiftelsen fått överskott på kapitalet. Den av mig föreslagna lagtexten innefattar ingen ändring iförhållande till beredningsförslaget beträffande möjligheten för stiftelsen atti konkursen göra gällande ett fordringsanspråk motsvarande det belopp somåtervunnits från stiftelsen. Jag återkommer under 40 d § till frågan i vad månstiftelse skall anses ha en sådan möjlighet. Gäller överföring till stiftelse fast egendom blir 29 b §tillämplig. Skyldigheten att på grund av återvinning återbäraöverförda medel kan jämkas med stöd av 40 §. 35 § Paragrafen behandlar återvinning av betalning avskuld m.m. motsvarasi gällande lag av 29 och 30 §§. I beredningsförslaget motsvaras paragrafen av33 § första och tredje styckena. Enligt 29 § första stycket KL skall betalning av skuld som inte varförfallen vid betalningstillfället gå åter, om betalningen gjorts inom 60 dagarföre konkursansökningen eller därefter. Detsamma gäller betalning med annat änpengar eller andra med hänsyn till gäldenärens och borgenärens yrke vanliga betalningsmedel.Borgenären kan dock enligt tredje stycket i lagrummet undgå återvinning enligtförsta stycket genom att visa, att han när han mottog betalningen saknadeskälig anledning anta att gäldenären avsåg att gynna honom framför övrigafordringsägare. Motbevisningen är dock utan verkan, om borgenären hade skäliganledning anta att gäldenären var insolvent eller hade kännedom omkonkursansökningen. I30 § KL föreskrivs återgång av betalning av förfallen skuld, om rättshandlingenskett före konkursansökningen eller därefter och borgenären, närhan tog emot betalningen, hade skälig anledning anta att gäldenärer varinsolvent eller hade kännedom om konkursansökningen. KLinnehåller inte några siärskilda bestämmelser om återvinning av kvittning somägt rum före konkursen, medan ingående föreskrifter finns om kvittning ikonkurs. Kvittning anses hos oss komma till stånd genom att ena parten avgerkvittningsförklaring till den andra eller genom att parterna kommer överens omkvittning. Den omständigheten att kvittning kan ske genom en ensidig åtgärd avannan än konkursgäldenären utgör inte något principiellt hinder motåtervinning. Det synes emellertid vara något ovisst vad som f.n. gäller iåtervinningshänseende när en kvittningsförklaring avgetts före konkursen. Denuvarande reglerna i 121 § KL gäller endast kvittning i konkurs. Lagberedningenkonstaterar att frågan om återvinning av betalning tilldrar sig ett betydandepraktiskt intresse. Beredningen har stannat för att försöka begränsa återvinningtill objektivt onormala betalningar. Ordinära betalningar bör däremot få ståsig även om de skett strax före konkursutbrottet. Enligtberedningens förslag (33 § första stycket första punkten) kan betalning avskuld återvinnas, om den skett senare än före fristdagen och gjortsmed ovanliga betalningsmedel, eller med belopp som avsevärt försämratgäldenärens ekonomiska ställning. Återvinning skall dock inte äga rum, ombetalningen ändå kan anses ordinär. En längre återvinningsfrist mot närstående,, föreslås gälla om det inte visas att gäldenären varken var eller genomåtgärden blev insolvent (första stycket andra punkten). Beträffandeden närmare innebörden av förslaget finner beredningen böra understrykas, attbestämmelserna inte avser kontantaffärer. Som exempel på betalning som kan bliföremål för återvinning nämns först betalningmed ovanliga betalningsmedel och betalning . Frågan huruvida betalningskall anses ha skett med ovanligt betalningsmedel skall enligt gällande rättfrämst avgöras med hänsyn till borgenärens och gäldenärens yrken. Det är därvidenligt förarbetena tillräckligt, om betalningen framstår som ovanlig med hänsyntill antingen borgenärens eller gäldenärens yrke. Även enligt beredningsförslagetfår man beträffande gäldenär som är näringsidkare se till förhållandena i hansbransch, liksom mottagarens bransch har betydelse. Om betalningsmedlet framstårsom motiverat med hänsyn till enderas förhållanden, synes dock anledning saknasatt betrakta det som ovanligt enbart därför att det avviker från det vanligaför den andres del. En förutsättning föråtervinning är enligt gällande lag att det rör sig om betalning av skuld 'somicke var förfallen'. Regeln anses syfta på formellt tillämplig förfallodag,även om det i realiteten varit avsett att längre kredit skulle gälla. Detta harberedningen ansett vara för snävt, eftersom en borgenär bl.a. har möjlighet attbetinga sig uppsägningsrätt med anledning av gäldenärens insolvens. Betalningsom sker med anledning av sådan uppsägning kan inte generellt godtas som normalmenar beredningen. I beredningsförslaget används uttrycket att betalning sker''. Som förtida betalning skall enligt förslaget räknas bl.a. betalningsom skett efter det att borgenären begagnat sig av klausul som föreskriveromedelbar betalning av ett stående lån, om gäldenären försummat ränte- elleravbetalning eller kommit på obestånd e.d. På samma sätt bör bedömas attborgenären vägrat föriängning av ett lån som klart förutsatts skola förlängasför exempelvis i sänder, om inte något speciellt inträffar. Den av beredningenföreslagna regeln talar vidare om betalning med belopp som avsevärt försämratgäldenärens ekonomiska ställning, dvs. betalning som verkligen är av betydelseför borgenärerna från återvinningssynpunkt. För att detta skall vara falletmåste det enligt beredningens uppfattning vara fråga om ett belopp som ibetraktande av gäldenärens förhållanden t.ex. omfattningen av rörelse som handriver måste anses relativt betydande och därför inverkar avsevärt på hansekonomiska ställning och den utdelning som borgenärerna kan få vid en senareinträffad konkurs. Att betalning av en skuld inte inverkar på gäldenärensräkenskapsmässiga balans utesluter inte, att hans ekonomiska ställning kan haförsämrats och dividenden för andra borgenärer minskat. Betalning kan dåinnebära mannamån till förmån för viss borgenär (jfr 11 kap. 4 och 7 §§ BrB). Attge konkursboet rätt till återvinning i alla fall som ryms under de angivnaalternativen skulle emellertid enligt beredningen föra för långt. 1beredningens förslag har därför upptagits en föreskrift att återvinning inteäger rum, om betalningen med hänsyn till omständigheterna kan anses somordinär. Begränsningen gäller alla betalningar, även dem som skett med ovanliga betalningsmedel eller . Betalning medbetalningsmedel som i allmänhet är ovanligt i viss bransch kan enligtberedningen i det särskilda fallet vara helt korrekt. Och betalningi förtid kan av rent praktiska skäl ha skett kort före förfallodagen eller kanha företagits för att viss rabatt skall erhållas. I övrigt är det avsett, attvanliga löpande betalningar, t.ex. avtalade och i behörig ordning betaladeamorteringar på lån, avbetalningsköp m.m. samt av hyra, arrende, skatt ellerinnehållna källskatter och underhållsbidrag skall vara skyddade, även ombetalningen faktiskt försämrat gäldenärens ekonomiska ställning från andraborgenärers synpunkt. Även löpande betalningar som inte fullgörs förrän någontid efter förfallodagen kan böra godtas som ordinära, t.ex. om gäldenärenbrukat successivt göra rätt för sig i efterhand. Enligtberedningen torde vidare såsom ordinära betalningar i regel också vara attbetrakta de normala insättningar som görs på en checkräkningskredit. Betalningvid kontantköp kan som tidigare nämnts inte angripas enligtberedningsförslaget. Det kan med nuvarande bokföringsteknik vara svårt att fåfaktura förrän någon tid efter leverans. Köp på sådana villkor måste enligtberedningen i förevarande sammanhang jämställas med kontantköp, om betalningsker i vanlig ordning. Däremot har beredningen inte avsett att betalning avskuld som stått ute eller kumulerats skall kunna godtas som ordinär.En betalning som skett sedan gäldenären förklarat sig inställa sina betalningarkan inte heller, objektivt sett, anses ordinär, frånsett hyra för bostad o.d.Till beloppen normala ersättningar för arbete och kostnader som utbetalats förundersökningar av ett företags förutsättningar att fortsätta driften börgodtas. I princip skall det enligt beredningen inte inverka, om borgenären hadeanledning misstänka att gäldenären var insolvent eller inte. Om gäldenärenotillbörligt gynnat viss borgenär och denne var i ond tro, kan emellertidåtervinning ske enligt 36 § i beredningens förslag, även om betalningenmöjligen annars kunde objektivt sett anses ordinär i den mening som avses i 33§ (jfr även 11 kap. 7 § andra stycket BrB). Beredningenframhåller att det allmänna kravet för återvinning, att den åtgärd som angripsvar till nackdel för borgenärerna eller vissa av dem, inte minst får betydelsevid återvinning av betalning. Beredningen påpekar att en åtgärd i och för sigkan vara onormal icke ordinär men ändå genom nämnda allmänna rekvisit varaskyddad mot återvinning. Betalning av räntor och amorteringar på ettföretagsinteckningslån är regelmässigt helt ordinär, medan en realisation avall företagsintecknad egendom med åtföljande förtida betalning tillföretagsinteckningshavarna inte kan anses vara en normal åtgärd, i allsynnerhet inte om den sker med anledning av att företaget kommit i ett prekärtläge. I fråga om sådana onormala betalningar måste undersökas, om de var tillnackdel för gäldenärens borgenärer eller vissa av dem vid den lidpunkt dååtgärden vidtogs. Beredningen anger att det i friiga om företagsintecknadegendom inte är ovanligt, att en avveckling sker under hand i samband medackord. Vid ackord är principen, att förmånsberättigade borgenärer skall fåfull betalning. Det är enligt beredningen inte förenligt härmed att, ihändelse gäldenären senare råkar i konkurs, göra betalningen till föremål föråtervinning trots att betalningen, när den ägde rum, inte var till nackdel förgäldenärens borgenärer eller vissa av dem. Betalningen skall alltså stå sig,om den utgått ur köpeskillingen för såld företagsintecknad egendom och om dåbefintliga borgenärer med lika eller bättre rätt inte blev lidande. Beredningenanför vidare att i rättspraxis den som haft förmånsrätt på grund avföretagsinteckning och liknande ansetts ha separationsrätt till vad som avköpeskillingen hållits avskilt för deras räkning under redovisningsansvar. Det har för beredningen framstått som önskvärt attåtervinning av kvittning blir föremål för särskild reglering. Beredningenpåpekar att kvittning brukar likställas med betalning. Det har för beredningentett sig naturligt, att så sker även i återvinningshänseende. Enligt beredningsförslagetskall därför vad som sägs om återvinning av betalning ha motsvarandetillämpning när kvittning ägt rum, om borgenären enligt 121 § inte haft rättatt kvitta i konkursen. Undantaget innebär att skedd kvittning skall stå sig,om borgenären kunnat kvitta i konkurs. Återvinning skulle ju då vara praktisktsett meningslös. Den borgenär vars fordran före konkursen kvittas mot skuldtill konkursgäldenären skall enligt förslaget behandlas som om han fåttbetalning vid tillfället. Härvid är enligt beredningen att märka, att kvittninginte i och för sig är någon onormal form för gottgörelse. kan emellertidkvittning ske på sådant sätt att den bör jämställas med betalning med ovanligabetalningsmedel.