prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — ÅtskUliga remissinstanser tar särskilt upp frågan omslopande av bevakningsförfarandet i de konkurser vilka f.n. handläggs i vanligordning men som enligt förslaget skall handläggas som förenklade konkurser.Flera av dessa remissinstanser är positiva till vad kommittén har föreslagit.Hit hör kronofogdeföreningen, samt kronofogdemyndigheterna i ,och distrikt. Några av dessa instanser framhåller uttryckligenatt slopandet av bevakningsförfarandet kommer att innebära avsevärdatidsvinster utan att rättssäkerheten sätts i fara. Även R5 V finner detnaturligt att bevakningsförfarandet inte behövs i små konkurser. påpekaratt i konkurser som enligt nuvarande regler handläggs i ordinär form intesällan förekommer att tiUgångama täcker korUcurskostnaderna och därutöverendast räcker till utdelning åt förmånsberättigade fordringar i de flestafall löne- och pensionsfordringar. Sist nämnda fordringar är för det mesta välkända av gäldenären och konkursförvaltaren. Enligt är det i sådana fallinte sakligt motiverat att sätta igång ett bevaknings- ochanmärkningsförfarande med därav föranledd ökning av konkurskostnaderna. Någraremissinstanser, bl.a. domareförbundet och , menar attnågon form av anmälningsförfarande behövs. Direkt kritiska mot beredningsförslaget i denna del ärJönköpings och tingsrätter, handelskammarförbundet, LO, advokatsamfundet.Finansieringsföretagens förening och fastighetsägareförbundet. går längst i sin kritik. Åtgärden attslopa bevakningsförfarandet ger enligt samfundet inte någon reell vinst.Tvärtom kan erdigt samfundet åtgärden innebära direkta olägenheter i åtskilligakonkurser. Från tidssynpunkt kan utan vidare konstateras att det nuvarandebevaknings- och anmärkningsförfarandet regelmässigt inte leder till någontidsförskjutning beträffande konkursernas avslutande. I den mån tvistigafordringar föreligger i konkurs vilket ofta är fallet beträffande t.ex.lönefordringar leder heller inte ett slopande av bevakningsförfarandet tillnågra fördelar utan innebär snarare en påtaglig nackdel. Kommittén har intebeaktat att det stora flertalet bevakningstvister upp vid förlik- 1975/76:210 96 ningssammanträden inför rättens ombudsman. Frågor omtvistiga fordringar skulle enligt kommitténs förslag komma att avgöras först isamband med utdelningsförslaget, vilket måste anses vara en misslyckad ordning.Kordcursdomaren får inte möjlighet att på gmndval av en allsidig utredningavgöra tvistefrågorna med påföljd att ett biläggande av uppkonunen tvist isamband med utdelningsförslagets behandling ofta torde bli omöjlig att åstadkomma.Följden blir att utdelningsförslaget överklagas och att hov-rättema kan kommaatt belastas med åtskilliga mål rörande tvistiga fordringar i konkurs.Samfundet menar vidare att man med kommittéförslaget sparar tvistema tillkonkursens avslutande, vilket förlänger avvecklingstiden. Förvaltaren får ivissa fall mycket stora svårigheter att upprätta utdelningsförslag ochkordcursdomaren svårigheter att pröva förslaget. ochhandelskammarförbundet har ungefär samma inställning som advokatsamfundet.Handelskammarförbundet anser att förslaget under alla omständigheter börkompletteras med en bestämmelse om bevaknings- och anmärkningsförfarande. Föratt uppnå den av kominittén eftersträvade förenklingen borde därvid kunnaföreskrivas att konkursdomaren, i samband med att gäldenären beedigar bouppteckningen,har att besluta om bevakning skall ske. Förvaltaren borde vidare kunna övertarättens ombudsmans uppgifter avseende eventueUa anmärkningar ochförlikningssammanträde hållas direkt inför konkursdomaren. Inteheller LO kan inse att man skulle kunna göra tidsvinster genom att helt slopabevakningsförfarandet. Det ter sig för LO tvärtom mer tidsödande och kostsamtatt slopa detta förfarande än att låta borgenärerna själva utreda, preciseraoch anmäla sina fordringar. Från rättssäkerhetssynpunkt måste det vidare bådeför löneborgenärer och andra borgenärer vara av särskilt intresse attutredningen om deras fordringar är tillförlitlig och grundas på ett sakligt ochkorrekt utredningsmaterial. Med hänsyn till förekomsten av bristandesamarbetsvilja hos gäldenären vid boutredningen, motsatsförhållande mellangäldenären och borgenärer, gäldenärens bristfälliga bokföring, förvaltarnasarbetsbörda och bristande insikter i arbetsrättsliga förhållanden etc. löperman med den av kommittén föreslagna ordningen risken att de anställdasfordringar kan bli felaktigt bedömda eller inte alls uppmärksanunade. LO anservidare att kommittén inte har tillräckligt utrett och övervägt förfarandet vidhandläggningen av tvistiga fordringar. LO föreslår att uppkomna tvistigafordringar handläggs vid sammanträde inför konkursdomaren såsom ordförande. menar att det med den av kommittén föreslagna ordningen föreligger enrisk för att vissa fordringar tappas bort. synes det därförlämpligare att fordringsägarna vid en förenklad konkurs bevakar sinafordringar. Föreningen anser inte detta vara någon för borgenärema betungandeuppgift, eftersom bevakningsförfarandet i, hög grad underlättar förvaltarensarbete. Prop.1975/76:210 97 ägareförbutulet tycker också att kommitténs förslag attslopa bevakningsförfarandet är en alltför radikal åtgärd och ifrågasätter omman inte i denna del har gått alltför långt i strävandena att förenklaförfarandet. Bakgrunden till förslaget i denna del skulle vara, atttillgångarna i boet inte räcker till för andra borgenärer än dem, som harförmånsrätt. Visserligen skall det av förvaltaren upprättadeutdelningsförslaget underkastas viss kontroll av konkursdomaren och fastställasav denne samt borgenär ha rätt att överklaga beslutet i vanlig ordning.Förbundet ifrågasätter emellertid om man inte kan tiUgodose borgenäremas rättpå ett bättre och säkrare sätt. Man skulle därvid kunna tänka sig ettbevakningsförfarande när tillgångar finns i sådan omfattning, att det är heltklart att dessa mer än väl täcker konkurskostnadema. anser att man kan slopabevakningsförfarandet endast såvitt avser konkurser där det är uppenbart attnågon utdelning inte skall tillfalla oprioriterade borgenärer. Tingsrättenpåpekar att förfarandet i övrigt vid förenklad konkurs föga skiljer sig frånförfarandet i ordinära konkurser. Enligt inger slopandet avbevakningsförfarandet vissa betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt,särskilt som gäldenärens bokföring kan vara högst bristfällig. Enligttingsrättens mening synes det därför lämpligt att i konkurskungörelsen ange attborgenär bör hos förvaltaren anmäla sin fordran. Även domareförbundet, somhåller med konunittén om att förfarandet inte får göras aUtför formbundet, ärinne på en sådan lösning och menar att det i eller i anslutning till den förstakonkurskungörelsen kan tas in en uppmaning till borgenärerna att anmäla sinfordran hos förvaltaren eller ännu hellre konkursdomaren. Positivauttalanden i fråga om det av konunittén föreslagna tillämpningsområdet förförenklad handläggning görs av h\.a. statskontoret, RSV, länsåklagarmyndigheteni , kronofogdeföreningen, kronofogdemyndigheterna i ,, , och distrikt, . Flera av de till förslaget positivt inställda menardet vara lyckligt att valet av handläggningsform inte längre skall påverkas avatt säkerhet ställs. uttalar bl.a. att den föreslagna flexibla gränsenmellan sådana konkurser som skall handläggas i förenklad form och sådana somskall bli föremål för det ordinära förfarandet synes ändamålsenlig och intetorde behöva inge några farhågor från rättssäkerhetssynpunkt. Kommitténs beräkning att mer än en tredjedel av sådanakonkurser som f.n. handläggs i ordinär form skall kunna handläggas somförenklade konkurser är enligt RSV:s uppfattning ganska löst grundad. Antalet konkursersom kommer att handläggas i summarisk form är helt beroende av konkursdomarnasrättstiUämpning. ifrågasätter om inte den avkommittén förordade gränsen för de nya reglernas tillämpning, dvs. 7 1975/76. 1975/76:210 98 tillgångarmotsvarande ett värde av sju basbelopp, utan risk bör kunna höjas till detdubbla. Även kronofogdemyndigheten i distrikt menar att gränsen utanstörre risk kan höjas. , som ärkritiskt till den uppdelning kommittén har förordat, anser att förslagetöverbetonar tillgångssidan av konkursboet (boets omfattning) vid val avhandläggningssätl. Enligt förbundet bör även skuldsidan beaktas. Förbundetanser att detta kan ske på två sätt. Om skuldförhållandena är invecklade, börordinär konkurs vara den normala formen. Om däremot endast en eller ett parborgenärer kan beräknas få utdelning i konkursen, bör denna kunna handläggas iförenklad form, trots att tiUgångama är förhållandevis betydande. Därvid börstor hänsyn tas till borgenärernas önskemål. En liknande uppfattning framförsockså av , och . Dessaremissinstanser menar att i de fall där det är uppenbart att endast en ellerett par borgenärer kan komma i fråga för utdelning konkursen som regel börkunna handläggas i förenklad form. De påpekar också att konkursdomaren konuneratt ha ett mycket vagt underlag för sitt beslut och att beslutet kommer att blisvårare om man skall laborera med storleken på en tillgångssida beräknad i ettvisst antal basbelopp. Oskarshanms tingsrätt menar härutöver att sakägamasuppfattning om vUken konkursform som skall användas bör tiUmätas stor vikt avkonkursdomaren. Även i anser att man inte börse enbart till tillgångarnas storlek eller boets beskaffenhet, eftersomkonkursdomaren för konkursbeslutet ofta saknar kännedom omgäldenärens ekonomiska förhållanden. anger somsin uppfattning att korrunittén genom den föreslagna värdegränsen åstadkommeratt det förenklade korikursförfa-randet- i stor utsträckning kommer att omfattakonkurser av långt ifrån okomplicerad natur. Trots att företagarkonkurserregelmässigt inte är enkla, kan den höga värdegränsen befaras leda till att imånga sådana fall det förenklade förfarandet ändå kommer att tillämpas. Vidarekommer med säkerhet ett inte oväsendigt antal konkurser att vara sådana därutdelning till ett flertal fordringsägare kan ifrågakomma, vilket omedelbartvållar vissa problem bl.a. med hänsyn till det summariska förfarandet för attfastställa utdelning. Enligt samfundet bör förenklat konkursförfarande endastanvändas då tillgångarna är av mycket lätt realiserbar natur. Förenklatkonkursförfarande bör aldrig användas i sådana situationer där konkurrens iutdelningshänseende mellan flera fordringsägare kan ifrågakomma och inteheller om boets tillgångar har ett värde överstigande cirka 15 . Handelskammarförbundetanser att ett förenklat förfarande normalt bör komma i fråga endast i sådanakonkurser, där tillgångarnas värde kan antas motsvara förslagsvis högst trebasbelopp. En förutsättning för att det förenklade förfarandet skall kunnatillämpas bör enligt förbundet vidare 1975/76:210 99 vara, att det med säkerhet kan sägas att inga tvisterbehöver befaras. Många remissinstanser uppehåller sig vid frågan omkonkursdomarens möjligheter att välja lämplig handläggningsform. Nästan ingenav remissinstanserna anser att kommitténs förslag löser de problem som ärförenade med önskemålet att få fram ett tillräckligt beslutsunderlag. vitsordar att det f.n. föreliggersvårigheter för konkursdomaren att bedöma om förutsättningarna författigkonkurs är uppfyUda. Förbundet finner dock värdet ringa av en föreskriftmed innehåll att gäldenären skall inge bouppteckning med att haninger ansökan om konkurs. Bouppteckningen lär enligt förbundet komma att uteblii lika många fall som f.n., även om föreskriften ändras på föreslaget sätt. Envanlig orsak till konkursansökan är ju också att gäldenären inte kanöverblicka sin ställning men ändå vet att han är på obestånd. Skyldighet attupprätta bouppteckning kan i sådana fall enligt förbundets mening tänkas på etticke önskvärt sätt fördröja konkursen. Erfarenheten har visat, att kravet påbouppteckning är orealistiskt eller i vart fall för högt ställt. Närkonkursansökan har gjorts av borgenär föreligger väl så stora svårigheter attavgöra hur konkursen skall handläggas som vid egen ansökan avkonkursgäldenären. Den föreslagna ändringen synes riktig i och för sig, menförbundet väntar sig knappast någon större förbättring genom förslaget. Istället kommer konkursdomaren själv att bli tvungen att vara verksam förutredning av gäldenärens ekonomiska situation. Hjälp kan givetvis många gångererhållas från borgenärema, särskilt om kronofogdemyndigheten ärkonkurssökande. Ungefär samma uppfattning som domareförbundet har . i län menar att gäldenärens förmågaeller vilja att lämna en redogörelse för sin ekonomi kan ifrågasättas och att imånga fall just avsaknaden av ordnad bokföring är en av orsakerna tillgäldenärens konkurs. Likartade synpunkter framförs av , somockså betonar att man har anledning att behandla gäldenärens eventuellauppgifter med försiktighet och således inte generellt tillägga dem alltför storbetydelse som underlag för prövningen. Även handelskammarförbundet,och befarar att de föreslagnaföreskrifterna inte kommer att efterföljas av gäldenärema, varförkonkursdomaren liksom hittiUs kommer att ha mycket vaga uppgifter attgrunda sitt beslut i fråga om handläggningsform på. Föreningen påpekar när det gäller bedömningen av de"övriga förhållanden", som kan indikera förenklad handläggning, attavsevärda svårigheter kan väntas, eftersom konkursförvaltningenssvårighetsgrad i aUmänhet inte kan förutses vid konkursbeslutet. i anför att maninte lagstiftningsvägen kan göra mycket för att konkursdomaren vid konkursbeslutetskall ha ett bättre underlag för sin prövning om man på samma 1975/76:210 100 gång skall iaktta skyndsamhetskravet. Kronofogdemyndighetema,vilka som regel har haft ingående kontakter med gäldenären, bör emeUertid kurmaförse konkursdomaren med utredning. Även kronofogdemyndigheterna i ochMariestads distrikt-anser att svårighetema kan elinuneras genom samråd mellankonkursdomaren och kronofogdemyndigheten. Kronofogdemyndigheterna i och distrikt samtfastighetsägareförbundet anser att det kan ifrågasättas om de av kommitténföreslagna obligatoriska reglema inte konuner att medföra att gäldenärer drarsig för att inge välbehövliga konkursansökningar. Principiella betänkligheter mot att i 8 § KL byta ut ordet"bör" mot "skall" utan att någon ändring i sak åsyftas ochinte heller någon sanktion knyts till underlåtenheten att inge förteckning m.m.anförs av , hovrätten över och , Helsingborgstingsrätt, , , bankföreningen och handelskammarförbundet.Liknande synpunkter anförs av , som dock i huvudsak biträder förslaget iförevarande del. Med hänsyn till svårigheterna beträffande valet avkonkursform ifrågasätter domareförbundet om inte vissa ändringar bör göras idet föreslagna handläggningssättet. Konkursbeslutet bör inte få anstå. Däremotbör enligt förbundet konkursdomaren i tveksamma fall kunna länmas längre tidför undersökning av lämpligaste handläggningsform. Detta kan vinnas t.ex. genomomedelbar kungörelse att konkurs har beslutats och ett senare kungjort beslutom handläggningsformen. Förbundet har den uppfattningen att den tidsutdräktsom härigenom skulle vållas, innan frågan om konkursformen avgörs, normalt intetorde behöva bli lång. Undantagsvis bör en så få förflyta, som ärnormalt fram till första borgenärs-sammanträdet. Det synes tingsrätten iOskarshamn lämpligt att valet av handläggningsform endast i uppenbara fallträffas i samband med själva konkursbeslutet. I övriga fall bör beslut omkonkursformen anstå tUl ett i samband med konkursbeslutet kungjort sammanträdemed gäldenären och borgenärerna. Ett på ett ofullständigt och kanske felaktigtmaterial fattat beslut om ordinär konkurs kan leda till att en omfattandeprocedur dras igång helt i onödan. Ett dröjsmål kan intemedföra någon olägenhet av betydelse. Även är inne på en liknandelinje. Enligt hovrätten bör valet av handläggningsform föregås av en grundläggandeijtredning om gäldenärens ekonomiska stäUning utan att särskild förvaltarebehöver utses. Hovrätten anser kronofogdemyndighet skickad att handha sådanutredning. Endast om det står klart att konkursboet är av sådan omfattningeller karaktär att särskilda förvaltningsåtgärder är påkallade, bör särskildförvaltare utses. Med en sådan ordning skulle enligt hovrättens uppfattning detstora flertalet korUcurser kunna avslutas utan att förvaltarkostnader uppstårsamtidigt som intresset av objektiv avveckling under insyn äv borgenärer ochandra tillgodoses. Prop.1975/76:210 101 förvaltarkonkurserna kunde i ett sådant system ges ensärskild reglering. RSVerinrar om att kommittén har tänkt sig att vid tveksamma fall konkursen börbörja som förenklad men ifrågasätter om man inte i stäUet borde skjuta uppbeslutet om handläggningsform i dessa fall. Fördelama skulle bli att antaletbeslut om övergång mellan handläggningsformerna skulle minska.Kronofogdemyndigheten i distrikt ifrågasätter också om det kan varariktigt att låta de tveksamma fallen föranleda beslut om förenkladhandläggning. Vad gäller det summariska förfarandets beteckning menar JKoch att handläggning enligt detta förfarande skulle kunnabetecknas "enkel konkurs". anser att beteckningen"liten konkurs" är ett altemativ, medan kronofogdemyndigheten iStockholms distrikt ifrågasätter om inte det summariska förfarandet kanbetecknas "ordinär konkurs", eftersom det skall omfatta omkring 80procxnt av alla konkurser. , domareförbundet och tvä tingsrätterkritiserar kommitténs lagstiftningsteknik. Hovrätten anser att lagtexten harblivit mycket svåröverskådlig och svårtillämpad genom att det föreslagnaförenklade förfarandet inordnats i den nuvarande KL och i huvudsak harreglerats genom hänvisningar till bestämmelsema om nuvarande tillgångskonkurser.Hovrätten påpekar att det förenklade förfarandet till yttermera visso lagtekniskthar reglerats olika beroende på om tiUgångama förslår till konkurskostnademaeller inte med ytteriigare ett system av hänvisningar. tingsrättifrågasätter om inte hela systematiken i KL bör arbetas om med hänsyn till attförenklad konkurs kommer att bli den vanligaste handläggningsformen. Malmötingsrätt och domareförbundet kritiserar den av kommittén föreslagnaparagrafindelningen och anser att bl.a. uppdelningen av vissa paragrafer iflera moment gör innehållet svåröverskådligt. De föreslår i stället uppdelningi flera paragrafer. Vissasynpunkter på den av kommittén gjorda uppdelningen av bestämmelsema mellan lagoch förordning anförs av hovrätten över och , domareförbundet ochMalmö tingsrätt. Hovrätten över och ifrågasätter det lämpliga iatt reglera stora och betydelsefulla delar av konkursförfarandet iadministrativa föreskrifter i stället för i lag. Enligt hovrätten bör t.ex.frågor om konkurskungörelses innehåll vara fullständigt reglerade i KL. Om detlikväl skulle anses att kungörelsens innehåll bör regleras i förordning, börhänvisningar fiimas i de paragrafer i som berörs. Även tingsrätten menar attföreskrifter av den angivna typen bör ges i lag. anser attsådana bestämmelser som det är av särskilt intresse för enskilda intressenteratt lätt kurma ta reda på bör tas in i lag. Enligt förbundets mening bör vidareadministrativa föreskrifter som riktar sig tiU enskilda inte förekomma.Sålunda bör begränsningar i förvaltarens skyldigheter framgå av lag. Prop.1975/76:210 102 4.2.2 Förvaltningen av konkursboet m.m. Nästanalla remissinstanser är positiva till vad kommittén har föreslagit i fråga ombrottsutredning vid förenklad konkurs. Hovrätten över och Blekingebetonar det angelägna i denna reform. Det kan enligt hovrättens mening knappastanses tillfredsställande att, som förhållandet nu är, upptäcktsriskenbeträffande gäldenärsbrott är mindre i sådana fall där en rörelse har drivitsså långt att inga tiUgångar kvarstår än vad som är fallet när viss behållningfinns kvar i rörelsen vid konkursbeslutet. Liknande synpunkter framförs avbl.a. överåklagaren i , åklagarmyndigheten i åklagardistrikt,länsåklagarmyndigheten i , revisorsföreningen och någrakronofogdemyndigheter. Även länsåklagarmyndigheterna i och Kronobergslän, utredningen om säkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocessen,metallindustriarbetareförbundet, och uttalar sigmycket positivt angående förslaget i fråga om brottsutredning. Ackordscentralenfinner nuvarande regler groteska och hävdar att gäldenärsbrott i vissa fall harsatts i system. RÅ anföratt hittiUs vunna erfarenheter tyder på att vid fattigkonkurser kan finnas eninte obetydlig dold och allvarlig gäldenärsbrottslighet. Både av hänsyn tillborgenäremas skydd och till den brottsprevenerande effekten är det angelägetatt samhäUet ges möjlighet att ingripa mot allvarligare former avgäldenärsbrottslighet och med sådan sammanhängande annan kriminalitet, t.ex.skattebrott. Man kan å andra sidan inte bortse från att vissa förfaranden, somnu är att anse som gäldenärsbrott, i realiteten kan te sig föga straffvärda.Utredningen vid misstanke om gäldenärsbrott är ofta tidsödande och kräverkvalificerad utrednings-personal. Med tanke på den föreslagna ordningen medanmälningsskyldighet vid misstänkt gäldenärsbrott är det önskvärt att dessabrott vid en kommande översyn utformas så att de rättsvårdande myndigheternasinsatser kan koncentreras till de fall där ett ingripande framstår som befogat.Åklagarmyndigheten i åklagardistrikt, länsåklagarmyndigheten i Göteborgsoch län och kronofogdemyndigheten i distrikt uttrycker liknandetankegångar. RPSuttalar att en av kommittén gjord uppskattning av dold gäldenärsbrottslighetpå intet sätt motsägs av den polisiära erfarenheten. Konunitténs i dettasammanhang framförda uppfattning, att det finns arUedning att se över helalagstiftningen om gäldenärsbrott och de frågor som har samband härmed delashelt av styrelsen. En följd av konunitténs förslag torde enligt RPS bli, attantalet polisanmälda brott på detta område kommer att öka, vilket konuner attställa större krav på polisens ansträngda resurser. Enligtackordscentralen kan det ifrågasättas om det bör ankomma på konkursförvaltarenatt göra anmälan om eventuell brottslighet. Ackordscentralen menar att enförvaltare som i allmänhet är affärsjurist är föga skickad att ta stäUning tillfrågan och att hans bedömande inte sällan påverkas av önskemål om ett gottförhållande till gäldenären. 1975/76:210 103 ackordscentralen bör dessa ärenden automatiskt hänskjutastiU en liten för ändamålet tillskapad grupp hos RPS. Den av kommittén föreslagna reformen rörande beivrande avgäldenärsbrott avstyrks endast av , som anser att förvaltarensåligganden kommer att medföra ett inte ringa merarbete jämfört med vad somåligger en god man med därav följande höjning av arvode. Tingsrättenifrågasätter om inte de fördelar det förenklade förfarandet medför för detallmänna vad beträffar utredning av gäldenärsbrott går förlorade i och med attenkelheten i handläggningen försvinner i det stora flertalet konkurser. berör risken av att förvaltarens anmälanom brott alltför sent kommer till åklagarens käimedom. Enligt föreningen böranmälan göras ofördröjligen direkt till åklagaren, eftersom ett dröjsmål kan gegäldenären rådrum att undanskaffa tillgångar och själv avvika.Kronofogdemyndigheten i distrikt uttalar sig i samma riktning. i menar attdet klart måste framgå att förvaltarens anmälningsskyldighet inte är begränsadtill gäldenärsbrott utan också omfattar andra förmögenhetsbrott av gäldenären.Länsåklagaren påpekar också vikten av att förvaltaren länrnar sådana uppgifterom gäldenären att derme kan identifieras av åklagare och polis utan alltförstort besvär. Överåklagaren i anser att det bör ankomma på förvaltarenatt i samband med anmälan låta tillställa åklagaren allt bokföringsmaterial. Hovrätten över och och domareförbundetkritiserar komnutténs förslag att förvaltare behöver utses endast om särskildaskäl föreligger, när gäldenären är dödsbo. Hovrätten framhåller att konunitténi motiveringen har uttalat att sådana särskilda skäl skulle vara bl.a. attborgenärerna kunde beräknas få utdelning inom den förenklade konkursens rameller att bouppteckning som kan godtas i korUcursen behöver upprättas. Enligthovrättens uppfattning bör fömtsättningama för att underlåta att utseförvaltare direkt knytas till dessa skäl.