prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — Föräldrapenningenkan tas ut tidigast fr. o. m. den sextionde dagen före den beräknade tidpunktenför förlossningen och längst t. o. m. den etthundraåttionde dagen efter barnetsfödelse. Har barnet under en del av på grund av sjukdom inte kunnatvårdas av föräldrarna skall den senare tidsgränsen kunna förskjutas medmotsvarande, dock längst till den tvåhundrafyrtionde dagen efter födelsen.Föräldrapenningen utgår till den av föräldrarna som stannar hemma och sköterden huvudsakliga delen av barnets omvårdnad. Ett villkor för rätt tillföräldrapenning är således att föräldern avstår från förvärvsarbete.Föräldrarna skall emellertid också kunna avlösa varandra i vården under sammadag på så sätt att båda har halvtidsarbete och uppbär halv föräldrapenningvardera. Föratt möjliggöra en sådan lösning har som tidigare nämnts införtsrätt till halv föräldrapenning för förälder som minskar sitt förvärvsarbete medminst hälften till följd av barnets omvårdnad. Däremot utgår ingen ersättningför inkomstbortfall om båda föräldrarna minskar sin arbetsinsats med mindre änhälften, exempelvis arbetar vardera . Föräldrapenningenutgår som nämnts f. n. i anslutning till barnets födelse.Familjepolitiska kommittén har i sitt utbyggnadsprogram för familjepolitiken(SOU 1972:34) föreslagit att ersättningstiden byggs ut lill . Jaghar tidigare denna dag vid anmälan av de frågor som gäller utgifterna /75 inom verksamhetsområde (prop. C 3) föreslagit en förlängning av ersättningstiden fr. o. m. den 1januari 1975 . Densakkunnige bör, med utgångspunkt i familjepolitiska kommitténs förslag, närmarepröva frågan om ersättningstidens längd. Därvid bör undersökas möjligheternaatt förlänga ersättningstiden på ett sådant sätt att försäkringen underlättarför förälder att förvärvsarbeta med reducerad arbetstid under en viss periodefter det rätten till hel föräldrapenning upphört. Vid bedömningen av dennafråga bör den sakkunnige, förutom de tekniska och administrativaförutsättningarna, även pröva erfarenheterna och de pedagogiskaförutsättningarna beträffande småbarnsgrupper i daghem. Vidare bör prövasmöjligheterna att få anställning med reducerad arbetstid av nämnda slag liksomåterverkningarna av ett sådant system på småbarnsföräldrarnas ställning påarbetsmarknaden. S:22 Skr 1975:4 208 Utredningenhar hållit sju sammanträden. Utredningenhar vidare sammanträffat med representanter för företagsledning och personalvid ett antal företag. Representanter för utredningen har gjort en studieresaför att studera barnstugeverksamheten i och . Utredningensarbete beräknas pågå . 23.Medicinalansvarskommittén (S 1974:02) Maj:ts bemyndigande för att utreda vissaansvarsfrågor m. m. inom hälso- och sjukvården (se Post- och Inrikes tidn. Ordförande:Lidbeck, P. , regeringsråd Sakkunniga:Hjern, Bo G., direktör , , landstingsråd , F. ,redaktör, led. av , , lantbrukare, led. av riksdagenWilander, , landstingsman Experter:Ahlberg, , förbundsdirektör (fr.o.m. ) , N.Birger E., överläkare , ., hovrättsassessor ,, förste förbundssekreterare (fr.o.m. ) B., byråchef ,., förste skötare (fr.o.m. ) , . G.,medicinalråd Royen, . H., direktör , .,informationssekreterare (t.o.m. ) Sekreterare:Prom, ., hovrättsassessor (fr.o.m. ) ,., informationssekreterare (fr.o.m. ) , 3 tt.. Ill 28 , tel. (Prom), 21 58 99 el.031/17 38 00 () Direktiv(anförande av statsrådet till statsrådsprotokollet den 18 januari1974): Ettflertar personalgrupper inom hälso- och sjukvården är enligt kungörelsen(1964:428) om medicinalpersonal under inseende(medicinalpersonalkungörelsen) i sin verksamhet ställda under 209 Kommittéer: S:23 Dessa grupper sammanfattas under benämningenmedicinalpersonal. Gör den som tillhör medicinalpersonalen sig skyldig tillförsummelse, oförstånd eller oskicklighet i yrkesutövning eller visar hananmärkningsvärd okunnighet om sådana föreskrifter som han skall iaktta, kan hanav tilldelas erinran eller varning eller anmälas till åtal.Beträffande den som omfattas av statstjänstemannalagen (1965:274) gäller dockatt han är undantagen från medicinalpersonalkungörelsens bestämmelser omdisciplinära åtgärder såvida han har som chefsmyndighet. I såfall tillämpas statstjänstemannalagens bestämmelser om disciplinära åtgärder.Har han däremot inte som chefsmyndighet är han i vissa fallunderkastad bestämmelserna i medicinalpersonalkungörelsen om varning ochåtalsanmälan i fråga om verksamhet i vilken de står under socialstyrelsenstillsyn (5 §). Om den som tillhör medicinalpersonalen bryter motsocialstyrelsens föreskrifter kan han åtalas och dömas till dagsböter (4 §).För medicinalpersonalen i allmänhet eller för vissa yrkesgrupper inommedicinalpersonalen finns vidare särskilda ansvarsregler i olika författningart. ex. lagarna om behörighet att utöva läkar- resp. tandläkaryrket (1960:408och 1%3:251), de allmänna lakar- resp. tandläkarinstruktionerna (1963:341 och1963:666), reglementena för sjuksköterskor och barnmorskor (1957:656 och1955:592). I de fall straffbuden inte avser enbart ordningsförseelser är de iallmänhet tillämpliga endast om förseelsen inte är straffbelagd särskilt.Sådana särskilda straffbestämmelser finns i ,statstjänstemannalagen och stadgan (1%5:602) om vissa tjänstemän hos kommunerm. Enligtstatstjänstemannalagen kan de flesta statstjänstemän dömas tilldisciplinstraff, vanligen av vederbörande myndighets styrelse. För dekommunaltjänstemän som omfattas av stadgan om vissa tjänstemän hos kommuner m.fl. gäller motsvarande bestämmelser om disciplinär bestraffning. Enligtinstruktionen (1967:606) för ulövas socialstyrelsensdiciplinära befogenheter enligt medicinalpersonalkungörelsen avme-dicinalväsendets ansvarsnämnd. handlägger också ärenden om diciplinärbestraffning eller åtalsanmälan enligt statstjänstemannalagen motmedicinalpersonal för vilken är chefsmyndighet underförutsättning att ärendet rör fel eller försummelse i yrkesutövningen sommedicinalpersonal. Vidare handlägger vissa behörighetsärenden(43 §). Ansvarsnämndenbestår av sex ledamöter. Maj:t utser fyra ledamöter. Av dessa skall envara lagfaren och erfaren i domarvärv och en vara läkare. Övriga ledamöter somutses av Kungl. Maj:t utgörs i regel av riksdagsledamöter. Vidare ingår inämnden chefen för den byrå inom som handlägger ansvarsärendensaml chefen för den byrå till vilken ärendet huvudsakligen hör (18 §). Nämndenär beslutför om fem ledamöter är närvarande (45 §). beslut får talan föras genom besvär hos kammarrätt. Överkammarrätts beslut kan talan föras i regeringsrätten. Rätt att besvära sig harenligt rättspraxis endast den som blivit föremål för åtgärd av nämnden. Sådanrätt har således inte den person som anmält ifrågasatt fel eller försummelseeller som drabbats av skadan. Ämbetsansvarskommitténhar i betänkandet (SOU 1972:1) Ämbetsansvaret II framhållitbl. a. att det kan sättas i fråga om inte en begränsning bör ske i fråga ommedicinalpersonalens särskilda straffansvar. Kommittén framhåller dock attfrågan hänger nära samman med S:23 Skr 1975:4 210 fråganom det allmännas tillsyn över huvud över medicinalpersonalen och att dennastörre fråga ligger utanför kommitténs utredningsuppdrag. Ämbetsansvarskommitténsförslag har i de delar som särskilt rör medicinalpersonalen ej föranlett någraerinringar under remissbehandlingen. Förslaget övervägs f. n. inomjustitiedepartementet. har beträffande medicinalpersonalen isitt yttrande över kommitténs förslag hänvisat till ett från ansvarsnämndeninhämtat yttrande i vilket styrelsen instämmer. framhåller attdet är angeläget att det även i fortsättningen finns ett centralt organ förtillsyn över medicinalpersonal och att möjlighet till disciplinär bestraffningbehålls. Nämnden erinrar om att stark kritik riktats mot dess verksamhet frånsåväl patient- som läkarhåll. Kritiken tar sikte inte bara på att ärenden drarlångt ut , utan riktar sig även mot nämndens organisation, dessarbetssätt och avgränsningen av dess kompetensområde. Nämnden pekar också påatt dess beslut kan överklagas endast av den som blivit föremål för åtgärd frånnämndens sida och att det inte finns någon som kan som part representera delallmännas intressen i ärendena. bör en allsidig översynske av dessa frågor. har hemställt om en allsidig översyn av reglerna omansvarsnämnden. Enligt läkarförbundet bör sammansättningen av nämnden görasmera allsidig. En representant för personalorganisation och en försjukvårdshuvudmännen bör ingå i nämnden, eventuellt också en representant förpatientsammanslutning. framhåller också att en vanlig anledningtill anmälan är brist på information från läkaren till patienten om motiven förvidtagna eller underlåtna åtgärder och föreslår att på lokalt plan åtgärdervidtas för att förbättra kontakten mellan behandlande läkare och patient. Vidvårsessionen 1973 behandlade ett antal motioner angående vissarättssäkerhets- och informationsfrågor m. m. inom sjukvården. Enöversyn av sammansättning och arbetssätt begärdes i motionen1973:663. I motionen 1973:1166 ifrågasattes bl. a. om inte uppgifteri framtiden bör överföras på domstolarna för att det disciplinära ärendet ochskadeståndstalan skall kunna handläggas i ett sammanhang. I motionen 1973:1190begärdes översyn av verksamhet. Isitt av godkända betänkande (SoU 1973:10, rskr 1973:179) förutsattesocialutskottet att de i motionerna 1973:663, 1166 och 1190 anfördasynpunkterna rörande arbete övervägs av en eventuell utredningbeträffande sammansättning och verksamhet. Utskottet framhöllvidare att utredningen bör få i uppdrag att närmare överväga frågor om formernaför information och kommunikation på sjukvårdsområdet. Utskottet ansåg vidareatt det kan vara motiverat att utredningen närmare belyser även rättssäkerhets-och integritetsfrågor på sjukvårdsområdet som inte redan lösts genomlagstiftning eller är föremål för särskild utredning. Avdet anförda framgår att det råder mycket delade meningar om ansvarsnämndensnuvarande verksamhet. En allsidig översyn bör därför ske av reglerna församhällets tillsyn över personalen inom hälso- och sjukvården, vilken tillsynhänger nära samman med tillsynen över vården. Jag förordar att särskildasakkunniga tillkallas för att företa översynen. De sakkunniga bör därvidöverväga i vilken utsträckning personalen inom hälso- och sjukvården ifortsättningen bör vara underkastad speciell tillsyn. Härvid bör detförhållandet att nya personalkategorier successivt kommer 211 Kommittéer: S:23 tillinom vårdverksamheten liksom sambandet mellan behörighets- och utbildningskravsamt ansvarsfrågan beaktas. Vidare bör uppmärksammas den utveckling som skermot ett samarbete i vården mellan olika personalkategorier, s.k. lagarbete. Idetta sammanhang bör även övervägas om beteckningen medicinalpersonal börbehållas. Det förutsätts att utredningen bereder olika personalorganisationertillfälle att lägga fram sina synpunkter. De sakkunniga bör i förstahand sträva efter att bibehålla den nuvarande ordningen med en för hela riketgemensam specialinstans för handläggning av ansvarsfrågor beträffandepersonalen inom hälso- och sjukvården. Som framgår av det som förut sagts börsärskild uppmärksamhet ägnas åt ett sådant organs sammansättning ocharbetsformer samt åt frågor om partsställning och besvärsrätt. Somjag tidigare framhållit ifrågasatte ämbetsansvarskommittén om inte hälso- ochsjukvårdspersonalens särskilda straffansvar borde begränsas. De sakkunniga böröverväga även denna fråga. Genom tillkomsten avrättshjälpslagen (1972:429) och förvaltningslagen (1971:290) har den enskildesrättssäkerhet förbättrats även på sjukvårdsområdet. Den nya skadeståndslagen(1972:207) reglerar bl. a. skadestånd i samband med offentlig verksamhet. Enutredning angående ansvar för produktskador (Ju 1973:8) har tillsatts.Vidare pågår inom ett arbete som syftar till bestämmelserom ersättningsansvar för kroppsskada i samband med sjukvård. (Ju 1970:49) sysslar bl. a. med frågor om handlingssekrelessinom sjukvårdens område. Åtskilligt har sålunda gjorts eller görs i syfte attförstärka den enskildes rättssäkerhet och integritet på detta område. För att de nämndareformerna skall få full effekt krävs emellertid att patienterna känner tillsina rättigheter. För patienternas möjligheter att bevara sin integritet undersjukhusvistelse är det också av stor betydelse att de får tillräckligt medinformation från den behandlande personalen om sitt hälsotillstånd och denbehandling som pågår eller planeras. Det är vidare vikligt att personalen kange patienten och hans anhöriga personligt och emotionellt stöd undersjukdomstiden. Isyfte att förbättra informationen har låtit utarbeta ettförslag till normalinformation till patienter. I förslaget finns såvälpraktiskt lokalt anpassade råd som upplysningar om de rättigheter en patienthar. Även kontaktvägar, samverkansfrågor och tystnadsplikt tas upp i förslaget.Antalet kuratorer vid sjukhusen har vidare ökat . Försöksverksamhetmed kontaktmän har startats i flera landsting. Stora resurser har också satsatspå grundutbildning och vidareutbildning av personalen. Desakkunniga bör överväga vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för attförbättra kontakterna mellan de för vården ansvariga och patienterna. Olikapatientorganisationer bör därvid beredas tillfälle att föra fram sinasynpunkter. De sakkunniga bör sträva efter lösningar som knyter an till densjukvårdspolitiska målsättningen att decentralisera sjukvården och tillsträvandena att förbättra närservicen och kontinuiteten inom hälso- ochsjukvården. De sakkunniga bör därvid söka finna lösningar som kan genomförasgenom vederbörande sjukvårdshuvudmans försorg och som är utformade på ettsådant sätt att de mänskliga kontakterna mellan patienten och de för sjukvårdenansvariga underlättas och att kontinuiteten i kontakterna mellan patient ochläkare upprättshålls. S:23 Skr 1975:4 212 Desakkunniga bör även kunna ta upp andra frågor, bl. a. andra rättssäkerhets- ochintegritetsfrågor som aktualiseras under arbetets gång och som faller inomramen för utredningen. En sådan fråga gäller rätten för en patient inom denprivata hälso- och sjukvården att ta del av sin sjukjournal. Desakkunniga bör utarbeta förslag till de författningsändringar som behövs. Kommitténhar hållit fem sammanträden. Kommittén har även gjort studiebesök vid vissasjukvårdsinrättningar samt tagit kontakt och hållit överläggningar medpatientorganisationer. Kommitténsarbete beräknas pågå . 24.Utredningen (S 1974:03) angående översyn av besvärsorganisationen inomsocialförsäkringen m. m. Maj:ts bemyndigande för att företa en översynav besvärsorganisationen inom socialförsäkringen m. m. (se Post- och Inrikestidn. Utredningsman:Wentz, , kammarrättspresident Experter:Forstadius, . W., direktör , K. , ombudsman , E.Allan, försäkringsdomare , N. ., avdelningsdirektör , N.Björn V., rättschef , L. , byråchef , ,utredningssekreterare Sekreterare:Kärrström, , hovrättsassessor (fr.o.m. ) Box 347, 40125 , tel. växel031 /17 38 00 (sekreteraren) Direktiv(anförande av statsrådet till statsrådsprotokollet den 18 januari1974): Dennuvarande socialförsäkringsadministrationen tillkom i sina huvuddrag genom statsmakternas beslut (prop. 1961:45, 2LU 1961:45, rskr 1961:294). Den då beslutade ordningen innebar att de förutvarande lokal- och centralsjukkassorna ombildades till. allmänna försäkringskassor med uppgift att i första instans handlägga såväl sjukförsäkrings- som pensionsärenden. pensionsgrundandeinkomst inom tilläggspensioneringen utförs dock av lokal skattemyndighet. Genomen sammanslagning av riksförsäkrings-anstalten och pensionsstyrelsentillskapades som 213 Kommittéer: S:24 centrallednings- och tillsynsmyndighet. blev också förstabesvärsinstans vid överklagande av beslut som fattats av försäkringskassaeller, såvitt avser beräkning av pensionsgrundande inkomst, av lokalskattemyndighet. Som högsta besvärsinstans ihrättades försäkringsdomstolen. som beskrivits avser primärt de i lagen (1962:381) om allmänförsäkring behandlade socialförsäkringsgrenarna sjukförsäkring ochpensionering. Härutöver berörs även yrkesskadeförsäkring,arbetslöshetsförsäkring och annat kontant stöd vid arbetslöshet. Yrkesskadeförsäkringen enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkringadministreras i princip av i första instans.Försäkringsrådet är besvärsinstans och har även vissa tillsynsfunktioner.Högsta besvärsinstans är försäkringsdomstolen. Enligt bemyndigande av (prop. 1973:4, SfU 1973:1, rskr 1973:15) har emellertid Kungl. Maj:tförordnat om decentralisering av skaderegleringen i första instans i flertaletsjukersättningsärenden inom yrkesskadeförsäkringen till försäkringskassorna.Besvärsgången i dessa decentraliserade ärenden blir densamma som inom denallmänna försäkringen. Arbetslöshetsförsäkringen(lag 1973:370) omhänderhas i första instans av de erkändaarbetslöshetskassorna. Den nyskapade stödformen kontant arbetsmarknadsstöd (lag1973:371) administreras av länsarbetsnämnderna. Försäkringskassorna fungeraremellertid som utbetalningsorgan när del gäller det kontantaarbetsmarknadsstödet. är tillsyns- och besvärsmyndigheti fråga om såväl arbetslöshetsförsäkringen som det kontantaarbetsmarknadsstödet. Beslut som fattats av försäkringskassa överklagas dockhos . Slutinstans i ersättningsärenden är även i fråga omarbetslöshetsförsäkring och kontant arbetsmarknadsstöd försäkringsdomstolen. Vidutformningen av den besvärsorganisation för den allmänna försäkringen som jaghär i korthet skisserat underströks det att den beslutade ordningen kundebehöva ses över sedan närmare erfarenhet vunnits angående besvärsförfarandetsfunktion inom det då nya försäkringssystemet. Jag har också redan antytt attdet inom socialförsäkringen i övrigt har skett en utveckling, som innebär enanknytning av ytterligare verksamhetsgrenar till den organisation som byggtsupp för den allmänna försäkringen. Slutligen pågår det, som jag närmare skallbeskriva, en successiv ankytning av administrationen på familjestödets områdetill socialförsäkringsadministrationen. Tidenär enligt min mening nu mogen för en allmän översyn av besvärsorganisationeninom socialförsäkringen och närliggande områden. Jag förordar därför att ensärskild sakkunnig tillkallas för att göra en sådan översyn. Närdet gäller mängden besvärsärenden har hos utvecklingensedan mitten av 1%0-talet inneburit att antalet inkomna ärenden stigit från ca5 000 till över 10 000 . Antalet avgjorda ärenden har i stort sett stigiti samma takt. En ökning av balansen icke avgjorda ärenden har dock varitoundviklig och balansen uppgår f. n. till drygt 3 400 ärenden. Detta innebäratt tiden från det ett ärende kommit in till verket och till dess det avgjortsgenomsnittligt uppgår . Med anledning av ärendemängdensökning har verkets besvärsavdelning förstärkts med ytterligare en besvärsbyråfrån innevarande budgetår. Ävenhos försäkringsdomstolen har antalet inkomna mål ökat kraftigt. S;24 Skr 1975:4 214 Antaletligger nu över 2 000 med en balans trots en utökning av domstolenunder med två försäkringsdomartjänster av ca 1 000 mål.Den genomsnittliga tid som förflyter innan ett mål avgörs är ca . Enkonsekvens av den nu genomförda förstärkningen av riksförsäkringsverketsbesvärsavdelning blir att trycket på försäkrings-domstolen i vart fall under enövergångstid kommer att öka ytterligare. Förutomökningen av ärendemängden hör till bilden också utvecklingen avsocialförsäkringssystemet och närliggande stödanordningar. Yrkesskadeförsäkringenhar i princip haft sin egen administration, där riksförsäkringsverketgenom sin yrkesskadeavdelning och tidigare även de privata s. k.socialförsäkringsbolagen haft hand om skaderegleringen i första instans medförsäkringsrådet, inrättat , som besvärsinstans. Försäkringsdomstolenblev dock när den inrättades slutinstans även för yrkesskadeförsäkringen. Närnu skaderegleringen i första instans i flertalet sjukersättningsärendendecentraliseras till försäkringskassorna har som redan antytts besvärsgången ide decentraliserade ärendena anknutits till vad som gäller inom den allmännaförsäkringen. Detta betyder att handläggningen av dessa ärenden iriksförsäkringsverket flyttas över från yrkesskadeavdelningen tillbesvärsavdelningen och att försäkringsrådet helt kopplas ur handläggningen. Denhittillsvarande handläggningsgången gäller i fortsättningen huvudsakligenlivränteärendena. I direktiven till yrkesskadeförsäkringskommittén (S 1971:01)har förutskickats en decentralisering till försäkringskassorna avskaderegleringen i första instans även i fråga om livränteärendena. Denna skalldock anstå till dess kommittén slutfört sitt arbete med den nödvändiga sakligaanpassningen av yrkesskadeförsäkringen till den allmänna försäkringen. I sambandmed detta har vidare förutskickats att försäkringsrådets verksamhet skallupphöra. Vidarehar administrationen av de allmänna barnbidragen förts över från kommunernatill de allmänna försäkringskassorna från (prop. 1973:29,SoU 1973:5, rskr 1973:102). I fråga om talan mot beslutskall därvid samma regler gälla som för andra ärenden som kassorna handlägger.Talan skall följaktligen föras hos . I avvaktan påställningstagande till frågan om överföring till försäkringsadministrationenäven av andra familjeförmåner har beslutats att kammarrätt skall kvarstå somtredje instans i barnbidragsärenden. Därmed kvarstår också regeringsrätten somslutinstans. Beslutet skall ses mot bakgrunden av familjepolitiska kommitténsförslag om att föra in även bidragsförskott och bostadstillägg undersocialförsäkringsorganen. Vid utökningar av försäkringskassornaskompetensområde bör emellertid principen vara att de nytillkomna ärendena försin i en enhetlig instansordning. Tillvad jag nu sagt kommer att försäkringsadministrationen fr. o. m. den 1 januari1974 fått vissa uppgifter i fråga om det kontanta arbetsmarknadsstöd somkompletterar arbetslöshetsförsäkringen. Försäkringsdomstolen är redan tidigareslutinstans i fråga om besvär i ärenden rörande det försäkringsmässigaarbetslöshetsstödet. Utredningsmannenbör mot bakgrunden av den utveckling jag nu tecknat pröva frågan om hurbesvärsorganisationen skall gestaltas för socialförsäkringen och här berördanärliggande områden. befattning med besvärsärendenavseende arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta arbetsmarknadsstödet bördock lämnas utanför utredningen. 215 Kommittéer: S:24 Övervägandenasom föregick beslut rörde bl. a. frågan om besvärsprövningen isocialförsäkringsärenden i högsta instans skulle läggas i regeringsrätten ellerannan förvaltningsdomstol. Det beslut man kom fram till innebar att enbesvärsorganisation skild från den allmänna för-valtningsprocessorganisationentillskapades. Utvecklingen har enligt min mening visat att det våren riktig vägsom valdes. Socialförsäkringsärendena är en tämligen enhetlig grupp av ärenden.De kännetecknas av att de ofta rör den enskildes behov av stöd i olika situationer.Kravet på snabb handläggning är framträdande. Vidare är det märkbart att denpågående differentieringen av socialförsäkringsförmånerna pålagstiftningsområdet, som tagit sig uttryck i t. ex. den nyaföräldraförsäkringen, får till ofrånkomlig konsekvens att ärendeprövningen blirsvårare. Denna tendens understryker ytterligare behovet av en effektivprövningsorganisation, som också har goda möjligheter att ge vägledandeprejudikat. En av utredningenshuvuduppgifter blir att behandla frågan om försäkringsdomstolens organisation.Vid inrättandet av domstolen övervägdes om någon särskild reglering avtillströmningen av ärenden till domstolen var påkallad. Enfullföljdsbegränsning ansågs emellertid inte nödvändig. Den nuvarandemåltillströmningen anstränger domstolens resurser hårt, som man intekan undgå omdömet att en avsevärd del av ärendena knappast är sådana att depåkallar prövning i tre instanser.