prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Viss ledning menar beredningen kunna erhållas av reglerna omkvittning i konkurs. Om kvittning möjliggjorts genom uppköp av värdelös ellerosäker fordran mot konkursgäldenären, kan sålunda kvittningen jämställas medbetalning med annat än sedvanliga betalningsmedel. Motsvarande gäller, närborgenär kvittar efter det att han genom köp av varor har satt sig i skuld tillgäldenären i syfte att få täckning för sin fordran. Med hänsyn främst till attkvittning under konkurs enligt beredningens förslag om ändring av 121 § ärtillåten även om fordran inte är förfallen, torde man inte behöva räkna medåtervinning av kvittning därför att den skulle vara att jämställa med betalningi förtid. Även i fråga om kvittning gäller enligtberedningsförslaget, att återvinning inte äger rum om kvittningen trots att dent.ex. avsett betydande belopp var att betrakta som ordinär. Den kan ha varit ennormal åtgärd i parternas mellanhavande. I ett fast kontokurantförhållandeanser beredningen över huvud vara tveksamt, om man bör tala om kvittningbeträffande den avräkning som skall äga rum. Det får också enligt beredningensuppfattning i regel betraktas som ordinärt, att det allmänna kvittarskattskyldigs fordran på att återfå för mycket eriagd skatt mot 15 1975.1 saml Nr 6 restantierför vilka han häftar. Ommotparten var närstående till gäldenären, blir enligt beredningsförslagetåtervinningsfristen även i kvittningsfallet . efterlyser förtydligande uttalanden i fråga omskattebetalningar. EON framhåller att det inteär ovanligt att fysisk eller juridisk person, som har försatts i konkurs, korttid levererat betydande belopp till kronofogdemyndighet tillgäldande av restförd skatt. Om den föreslagna återvinningsregeln antas, kanenligt EON:s mening uppstå svårigheter att avgöra om betalning avsådan skuld anses som ordinär med hänsyn till dels skuldens karaktär, dels hurlång tid skulden stått ute. Det förefaller nödvändigt, att det i propositionenlämnas något vägledande uttalande i detta avseende. Kronofogdeföreningenanför bl.a. följande. 1 praktiken avser det övervägande antalet konkurserföretag med skatteskulder för innehållen skatt på de anställdas löner ochmervärdeskatt. Betr båda dessa skatteslag har företagarna anförtrotts att åtsamhället inkassera skatter, som faktiskt betalas av resp anställda ochkonsumenter. Särskilt under sämre konjunkturer sker som bekant företagarnasleveranser av dylika medel med viss, stundom avsevärd fördröjning. I talrikafall blir även de företag, som drabbas av skattebetalningsförseningar såsmåningom försatta i konkurs. Ej sällan har också sådana företag ganska korttid före konkursutbrottet betalt betydande belopp till vederbörandeindrivningsmyndighet som avbetalning på skatteskuld. Vid sådana fall tordebesvärliga tolkningsproblem uppstå, om dylik betalning skett på sådant sätt attovan angivna rekvisit 'ordinär betalning' och ',i vederbörlig ordning' förundgående av återvinning är för handen. Ackordscentralenbehandlar frågan om det skall krävas att den återvinningsgrundandetransaktionen var till nackdel för borgenärerna. Vid betalningsinställelseuppstår ofta problem på grund av förekomsten av företagsinteckning. Det kanvara frågan om att avveckla rörelsen. Företagsinteckningshavaren kan inte utanvidare tolerera att egendom, som är föremål för företagsinteckning, förvandlastill kontanter och banktillgodohavanden och d.ärmed frånhändes honom som säkerhetsunderlag.Inteckningshavaren kan då se sig nödsakad att inge konkursansökan för attskydda sina rättigheter. I praktiken har detta nödtorftigt kunnat genomdiverse 'trollerier' såsom uppläggande av administrationskonto hos tredje man iförening med avlänkning av bank-och postgiro. Vanligt är också, att företagsintecknadegendom säljs icke mot kontant betalning utan mot revers, betalbar efter 60dagar, som reversen pantförskrivs till inteckningshavaren. Det är utomordentligtvärdefullt, att Lagberedningen klarlagt förhållandena kring dessa situationer,som blir allt vanligare i takt med den kraftigt ökade användningen avföretagsinteckning som säkerhetsform. Sammanfattningsvis sägs, att betalningskall vara fredad mot återvinning, om den utgått ur köpeskillingen för såldföretagsintecknad egendom och om då befintliga borgenärer med lika eller bättrerätt inte blev lidande. övertygadom att denna beskrivning håller kan man dock knappast vara, om ocksåtidsfaktorn tas med i bilden. De pengar, som betalas inteckningshavaren, kan hastått ganska länge på en bankräkning. Det är inget problem om det finnsföretagsintecknad egendom, som i övrigt räckte till då betalning skedde. Men omså inte var fallet, kvarstår åtminstone teoretiskt en risk för återvinningpåfordrad av fordringsägare med sämre förmånsrätt eller oprioriterade. Enmöjlighet att gardera sig vore om återvinningsreglerna knöts till denbetalningsinställelse, som normalt föregår en avveckling. Inteckningshavarenskulle då åtnjuta samma skydd från betalningsinställelsen som vid konkurs. Departementschefen.Beredningsförslaget i denna del innebär främst att de möjligheter som f.n.finns till återvinning av betalning för skuld utvidgas i vissa avseenden. Deutvidgade möjligheterna åstadkoms genom förlängda frister och genom borttagandeav vissa subjektivt grundade rekvisit. Härtill kommer att återvinning i vissafall skall kunna äga rum i fråga om sådan betalning som var otillbörlig (se 30§ departementsförslaget). Ett minskat tillämpningsområde får reglerna däremotbeträffande vissa i sig ordinära betalningar som företagits förekonkursansökningen och vid vilka betalningsmottagaren hade kännedom om attgäldenären var eller blev insolvent. Sådana betalningar kan f.n. återvinnasenligt 30 § KL. Som framgår av vad jag anfört i motiveringen till 30 § idepartementsförslaget har jag stannat för att ordinära betalningar av detslaget bör stå sig, även om de skett strax före konkursutbrottet, underförutsättning att de inte kan betraktas som otillbörliga. Remissinstansernahar allmänt godtagit beredningsförslaget i nu berörda del. Mot bakgrund av vadjag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4) kan även jag i huvudsakbiträda förslaget. Vadsom skall förstås med att en betalning är att anse som ordinär har utförligtbelysts i lagberedningens motiv till förslaget. Jag ansluter mig till denuppfattning om innebörden av det berörda uttrycket som beredningen gett uttryckåt. Somhar berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4) krävs generellt i frågaom återvinning att den åtgärd som angrips varit till nackdel för gäldenärensborgenärer eller vissa av dem. Detta krav gäller inte minst beträffandebetalning av skuld. En sådan åtgärd kan i och för sig vara onormal ickeordinär men ändå genom nämnda allmänna rekvisit vara skyddad mot återvinning.Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till vad beredningen anfört i fråga omtillämpningen av nackdelsrekvisitet i samband med återvinning av betalning. Attsåsom en remissinstans synes ha ifrågasatt ytterligare trygga denrättsställning som en innehavare av företagsinteckning får genom detta rekvisitanser jag inte tillräckligt motiverat. Äveni fråga om återvinningsfristen får jag hänvisa till vad jag anfört i denallmänna motiveringen (avsnitt 9.2.4). Fristen är som jag tidigare berört iallmänhet . Det behöver inte visas att gäldenären var insolvent vid betalningen och iktcrvinningsfrågan påverkasinte heller av bevisning i motsatt riktning. I fråga om betalning tillnärstående föreslås en längre återvinningsfrist, nämligen förefristdagen. Återvinning kan då avvärjas, om återvinningssvaranden visar attgäldenären varken var eller genom betalningen blev insolvent. Av 28 § 1 framgår att skattebetalningar i allmänhet ärundantagna från återvinning. Med hänsyn härtill torde frågan om närskattebetalning skall anses som ordinär få betydelse bara i sällsynta fall.Någon anledning att här gå närmare in på denna fråga anser jag inte föreligga.Av 28 § 2 framgår att återvinning enligt förevarande paragraf inte heller kanäga rum i fråga om betalning av underhållsbidrag enligt giftermåls- ellerföräldrabalken om bidragsbeloppet varit förfallet till betalning och denunderhållsberättigade inte gynnats otillbörligt. I fråga om återvinning av betalning för växel eller checkfinns särskilda bestämmelser i 36 §, till vilken här får hänvisas. Skyldigheten att enligt 35 § låta betalning återgå kanjämkas enligt 40 §. Återvinns betalning enligt förevarande paragraf harborgenären givetvis också möjlighet att göra sin fordran gällande i konkursen,se vidare under 40 d§. I andra stycket av 35 § har tagits upp en regel om att detsom sägs om återvinning av betalning skall iiga motsvarande tillämpning närkvittning skett, om borgenären enligt 121 § inte varit berättigad att kvitta ikonkursen. Regeln, vilken lämnats utan erinran vid remissbehandlingen, stämmerhelt överens med beredningens förslag. 36 § Paragrafen, som behandlar vissa särproblem angåendeåtervinning av betalning för växel och check, motsvarar 36 § gällande lag och33 § andra stycket beredningsförslaget. I 36 § KL finns en specialregleringangående betalning för växel och check. Om gäldenären eriagt betalning förväxel, är betalningsmottagaren enligt första punkten i första stycket avparagrafen inte till följd av vad som i 30 eller 33 § stadgas om återgång avbetalning av förfallen skuld skyldig att bära åter vad han mottagit, om hanenligt växellagen inte kunnat vägra att motta betalningen utan att förlora sinväxelrätt mot någon växelgäldenär. Grunden till bestämmelsen är, att detnormalt krävs protest för att växelrätten skall bevaras, se 53 och 77 §§växellagen (jfr 44 § samma lag). Om betalning för förfallen växel alltid skullekunna återvinnas enligt 30 eller 33 § KL, skulle följden bli attväxelinnehavare kunde gå miste om sin växelrätt vare sig han tog emot elleravböjde betalning. Det har emellertid också gällt att hindra, att reglerna omåtervinning av betalning kringgås. Det föreskrivs därför att den som vidåtergångstalan för bristande betalning skolat efter växellag i sista handansvara för växelns betalning eller, om växeln tillkommit för annans räkning,denne är skyldig att till konkursboet återbära vad gäldenären betalat, om hanutlämnat eller låtit utlämna växeln under sådanaomständigheter att, om gäldenären i stället då betalat till honom, denbetalningen varit återvinningsbar enligt 30 eller 33 § KL (andra punkten). Detär inte nödvändigt att vederbörande förekommer på växeln. Enligt36 § andra stycket har första stycket motsvarande tillämpning i fråga om check. Lagberedningen.Särskilda bestämmelser om växel och check anser beredningen alltjämt behövliga.De nuvarande reglerna ger emellertid skydd mot återvinning även om den eller demot vilka betalningsmottagaren skulle förlorat växel- eller checkrätt ärinsolventa. Detta går enligt beredningen för långt. I beredningsförslaget sägsdärför att återvinning enligt den särskilda regeln om återvinning av betalninginte äger rum mot den som inte kunde vägra att mottaga betalningen utan attförlora växel- eller checkrätt mot annan, om det inte visas att han inte kunnatfå täckning hos denne. Bevisbördan för att sådan täckning inte stått att fåvilar på återvinningskäranden. Det kan här enligt beredningens uppfattningmöjligen bli fråga om partiell återvinning. Om växelbeloppet är och den som ansvarar gentemot betalningsmottagaren har gjort konkursmed en dividend på , bör återvinning från betalningsmottagaren ske av750 kr. Enligtberedningsförslaget skall vidare den som hade skolat bära den slutligaförlusten, om den tidigare åsyftade betalningen uteblivit, vara skyldig attutge ersättning under samma förutsättningar som gällt om betalningen skett tillhonom som borgenär. Liksom enligt gällande rätt kan talan även riktas mot någonsom inte förekommer på växeln eller checken. Av 36 § i gällande lag följer, attför återvinning förutsätts ond tro hos den i sista hand ansvarige då hanutlämnade eller lät utlämna växeln eller checken. I beredningsförslagetuppställs inte här, lika litet som i första stycket av paragrafen, krav på ondtro. Med den som skolat bära den slutliga förlusten avses enligt beredningenendast den som på grund av växeln eller checken eller bakomliggande förhållandeskolat rättsligen i sista hand svara för förlusten, ej någon växel- ellercheckgäldenär som själv skolat ha regressrätt. Återvinningsfristenmot närstående i 33 § första stycket beredningsförslaget blir tillämplig, omden mot vilken talan riktas var närstående till konkursgäldenären, även om densom mottog betalningen inte var närstående. Återvinningsfristerna räknas även ihithörande fall från betalningen. Departementschefen.Beredningsförslaget i fråga om återvinning av betalning i växel- ochcheckrättsliga förhållanden anknyter till vad som gäller. Enligtberedningsförslaget skall liksom nu återvinning av betalning för växel ellercheck inte äga rum, om den som mottog betalningen inte kunde vägra detta utanatt förlora växel- eller checkrätt mot annan. I denna del innehållerberedningsförslaget den nyheten att återvinning inte utesluts när den växel-eller checkrätt som skulle ha förlorats varit utan värde.Härutöver upptar beredningsförslaget möjlighet att ålägga den som, ombetalningen uteblivit, skolat bära den slutliga förlusten, skyldighet att utgeersättning under samma förutsättningar som gälh för återvinning, om betalningenskett till honom som borgenär. I stort överensstämmer även denna reglering medvad som gäller. I första stycket avparagrafen sägs att betalning för växel eller check går åter endast i den månden som mottog betalningen kunde vägra mottagandet utan att förlora växel-eller checkrätt mot annan hos vilken han kunde erhålla täckning. Bevisbördanför att täckning inte stått att få vilar enligt departementsförslaget på sammasätt som enligt beredningsförslaget på återvinningskäranden. Någon uttryckligregel av detta innehåll har inte ansetts behövlig. Uttrycket 'i den mån'anknyter till den av beredningen berörda möjligheten till partiell återvinning,när den som i sista hand skolat svara för växeln eller checken inte varit fulltsolvent men likväl skulle kunnat betala en del av skulden. Inu förevarande sammanhang finns skäl att något beröra förhållandet mellan detundantag från återvinningsreglerna som görs i förevarande paragraf ochåtervinningsregeln i 30 §. Såsom framgår av lagtexten i förevarande 36 § äråtervinning enligt 30 § inte utesluten i fråga om betalning för växel ellercheck. Detta överensstämmer i sak med vad beredningen föreslagit. Återvinningenligt 30 § förutsätter som jag tidigare utvecklat ett otillbörligt förfarande.Om en borgenär med förbigående av andra borgenärer mottar betalning av engäldenär som han vet vara insolvent torde detta regelmässigt kunna ansesotillbörligt. I växel- eller checkfallet måste dock beaktas den prekärasituation vari växel- eller checkborgenären kan befinna sig. Enligt min meningtorde växel- eller checkinnehavaren åtminstone i vissa fall inte kunna ansesotillbörligt gynnad genom betalningen, om han annars skulle gå miste om växel-eller checkrätt mot en solvent växel- eller checkgäldenär. Enligtandra stycket är, när återvinning av betalning är utesluten till följd av vad iförsta stycket sägs, den som, om betalning uteblivit, skolat bära den slutligaförlusten skyldig att utgiva ersättning under samma förutsättningar som gälltför återvinning, om betalningen skett till honom som borgenär. Regeln ärnödvändig för att hindra ett illojalt användande av den undantagsregel somfinns i första stycket. Jag vill påpeka att liknande regler finns i 39 b §andra och tredje styckena enligt vilka tredje man som stälU egendom somsäkerhet eller ingått borgen för gäldenärens förpliktelse under vissaomständigheter kan åläggas skyldighet att ånyo utgiva säkerhet eller ersättadess värde eller att ånyo utge borgen. 37§ Paragrafen reglerar återvinning av upplåten panträtt m.m. Bestämmelser häromfinns f.n. i 29 § första-tredje styckena samt 30 § KL. 1 beredningsförslagethar paragrafen betecknats som 34 §. Pant som lämnats för skuld vid vars tillkomst sådan säkerhet inte betingats går åter enligt 29 § första stycket KL. Borgenärs ansökan om inteckning likställs i andra stycket medöverlämnande av pant. Av tredje stycket framgår att återvinning enligt de tvåförsta styckena inte äger rum om den som mottog panten eller sökte inteckningenvisar att han saknade skälig anledning att anta att gäldenären ville gynnahonom framför övriga borgenärer. Sådan bevisning är dock utan verkan om den sommottog panten hade skälig anledning till antagande, att gäldenären var påobestånd eller kännedom om konkursansökningen. Enligt30 § KL går pantsättning åter, om gäldenären förekonkursansökningen eller därefter lämnat panten för gäld, vid vars tillkomstsådan säkerhet betingats men inte överlämnats, och den som mottog panten hadeskälig anledning till antagande att gäldenären var på obestånd eller kännedomom konkursansökningen. Detkan vidare anmärkas att enligt 195 § KL skall med panträtt i fast egendomlikställas annan särskild förmånsrätt som gäller i egendomen och inte grundaspå utmätning. Enligt 195 § andra stycket KL skall vad i KL är stadgatbeträffande borgenär, som har lös egendom som pant eller eljest under panträtti handom, äga motsvarande tillämpning i fråga om borgenär, som innehar lösegendom med rätt att kvarhålla den till säkerhet för sin fordran. Lagberedningen.Lagberedningen anser att frågan om återvinning av säkerställelse bör utformas inära anslutning till vad som föreslås gälla i fråga om återvinning avbetalning. Det gäller såväl frister som möjligheten att undgå återvinning genommotbevisning om solvens, när säkerställelse skett till närstående och två årsåtervinningsfrist skall gälla. Någon motsvarighet till det undantag som i 33 §beredningsförslaget gjorts för ordinära betalningar föreslås dock inte i 34 §. Enligt34 § första stycket beredningsförslaget kan säkerhet som gäldenären överlämnatsenare än före fristdagen återvinnas, om den inte var betingad vidskuldens tillkomst eller om den inte överlämnats utan dröjsmål efter denangivna tidpunkten. Har säkerhet överlämnats till närstående tidigare mensenare än före fristdagen, äger återvinning också rum under de angivnaförutsättningarna, om det inte visas att gäldenären varken var eller genomåtgärden blev insolvent. Det förutsätts, att den säkerhet som ställts tillhördegäldenären. Under den av beredningen föreslagna bestämmelsen faller förutomvanlig pant, företagsinteckning o.d. även säkerhet som lämnas genom lösöreköpeller annan rättshandling som ikläds formen av överlåtelse. Liksom motsvarandebestämmelser i gällande lag inbegriper beredningsförslaget inte säkerställelsesom fullbordats med skuldens tillkomst. Självfallet omfattas inteheller det fallet att tredje man tillhörig egendom ställts som säkerhet förkonkursgäldenärens skuld. Vidskuldens tillkomst betingad men då ännu ej överlämnad säkerhet kan enligtförslaget inte heller angripas, om den överlämnats utan dröjsmål därefter.Detta innebär en viss jämkning i förhållande till motsvarande bestämmelse igällande lag. Omsättning av lån medför enligt beredningen inte att säkerhet sombetingats i samband med omsättningen kan anses betingad i samband med 'skuldenstillkomst'. Med sistnämnda tidpunkt åsyftas den dag då gäldenären ficklånesumman. Detta gäller även om lånevillkoren, t.ex. räntesatsen, ändrats. Omlånesumman höjs och i samband därmed ställs säkerhet, blir denna enligtberedningens uppfattning oangripbar i den mån den behövs för att trygga dennytillkomna delen av lånesumman. Beredningen anger attgäldenären även kan tänkas lämna säkerhet till någon som går i borgen för enhans redan befintliga skuld. Detta bör enligt beredningens mening kunnaangripas som pantsättning i efterhand, oavsett om borgensmannen kände till attdet i realiteten var fråga om pantsättning till säkerhet för redan befintligskuld (se vidare SOU 1970:75 s. 154). Säkerhet kan av olikaskäl komma att utbytas, medan ett lån löper. Om gäldenären inte därigenomförsämrat sin ställning, anser beredningen bytet böra godtagas. Annars skullegäldenären och borgenären, utan att det kan påvisas några sakliga skäl, blialltför bundna. Beredningen påpekar attdet i praxis ansetts åvila återvinningssvaranden att visa, att säkerhetenbetingats redan vid fordringens uppkomst. Denna ståndpunkt torde dock enligtberedningen vara förlegad och böra modifieras. Visserligen bör, menarberedningen, den som har säkerhet för sin fordran vara beredd att redogöra förfordringens tillkomst och omständigheterna när säkerheten överlämnades. Iprincip bör emellertid återvinningskäranden styrka de förutsättningar somgäller för återvinning. Beredningen anförvidare att bedömningen huruvida säkerheten överlämnats utan dröjsmål böranpassas efter vad som kan anses överensstämma med god ordning och rimligakrav. Förslaget avser att tolerera en bankpraxis, enligt vilken lån beviljassamt långivare och låntagare söker ordna formaliteterna försäkerhets ställande. Handpant bör naturligtvis överlämnas genast, medaninteckningsåtgärder kan ta någon tid. I detta hänseende föreslår beredningen enhjälpregel som andra punkt i andra stycket. Frågan när pantsättningskall anses fullbordad får enligt beredningen bedömas enligt vanliga regler.Frågan kan inte besvaras inom KL:s ram. Beredningen har emellertid ansettlämpligt att i lagtexten erinra om att tradition kan ersättas av andraihgärder. Beredningen menar att det bör vara utan betydelse, om åtgärden (t.ex.denuntiation) företas av gäldenären eller borgenären. I förslaget har därförberedningen intagit en bestämmelse, enligt vilken med överlämnande av säkerhetjämställs annan åtgärd av gäldenären eller borgenären som är avsedd att tryggaborgenärens rätt (andra stycket första punkten beredningsförslaget). Härmedåsyftas, förutom denuntiation i vissa fall, bl.a. att i fråga om lösöreköp de i1 § lösöreköpsförordningen angivna formaliteterna skall ha iakttagits. Förde fall då den utlovade säkerheten förutsätter inskrivning föreslårberedningen, att inskrivningsåtgärden skall anses ha skett utan dröjsmål, omansökan gjorts senast på inskrivningsdag som inträffar näst efter två veckorfrån skuldens tillkomst (andra stycket andra punkten). När det även krävsöverlämnande av pantbrev e.d. måste givetvis inskrivningen utan dröjsmål följasav sådan tradition. Nämnda tidsfrist har ansetts behövlig med hänsyn tillbankrutinen. Departementschefen.I förevarande paragraf behandlas återvinning när gäldenären tillhörig egendomlämnats som säkerhet. Återvinning av säkerhet regleras i gällande lag i näraanslutning till återvinning av betalning för skuld. Med betalning i förtideller med annat än sedvanliga betalningsmedel likställs lämnande av pant förskuld vid vars tillkomst sådan säkerhet inte betingats. Med betalning avförfallen skuld likställs lämnande av pant för skuld vid vars tillkomst sådan säkerhetbetingats men inte överlämnats. I det senare fallet gäller strängareförutsättningar för återvinning-Beredningen anser att frågan om återvinning avsäkerställelse även i fortsättningen bör utformas i nära anslutning till vadsom skall gälla i fråga om återvinning av betalning. Någon motsvarighet tillatt återvinning inte skall ske om betalning var ordinär upptas dock inte.Beredningsförslaget innebär att säkerhet kan återvinnas om den inte varbetingad vid skuldens tillkomst. I fråga om säkerhet som betingats vid skuldenstillkomst innebär beredningsförslaget en uppmjukning i förhållande tillgällande rätt genom att säkerheten kan få överlämnas kort efterskuldsättningen. Förslaget avser i denna del att tolerera en bankpraxis enligtvilken lån beviljas samt långivaren och låntagaren därefter sökerordna formaliteterna för säkerhetens ställande. Medöverlämnande av säkerhet jämställs enligt beredningsförslaget annan åtgärd avgäldenären eller borgenären som är avsedd att trygga borgenärens rätt.Förslaget upptar därutöver en hjälpregel för de fall då säkerheten förutsätterinskrivning.