prop · FY0373 · 1975-12-31 00:00:00 — Delta får ske, om det tillskjutna kapitalet inte kangrunda uppläningsrätt eller täcka krav på eget kapital hos föreningen, bolageteller annorstädes eller det är fräga om kreditakliebolag som har tillhuvudsakligt ändamål att lämna lån mot säkerhet i form av panträtt på grundvalav inteckning i bostads-, kontors- eller affärsfastighet. Sparbanksföreningenframhåller i skrivelse atl affärsbankerna på en väsentligpunkt har slörre möjligheter alt förvärva aktier och förlagsbevis änsparbankerna. Föreningen syftar på affärsbanks möjlighet att efter tillstånd avregeringen förvärva aktier i annat bankaktiebolag, i utländskt bankförelag ochi svenskt aktiebolag eller utländskt företag, vars ändamål kan anses gagneligtför bankväsendel eller det allmänna. Efter tillståndsprövning får förvärv ocksåske av föriagsbevis och garanlifondbevis, utfärdade av nu nämnda aktiebolageller företag. Sparbanks rätt alt skjulatill medel till aktiebolag genomförvärv av aktier, garanlifondbevis eller förlagsbevis är begränsad tillplaceringar i vissa gemensamma sparbanksor-ganisalioner. Den bärande principenför reform av banklagstiftningen var alt de olika bankinslilutenskulle kunna arbeta i fri konkurrens med varandra på i allt väsentligt likavillkor. Trots de i övrigi samordnade rörelsereglerna kom emellertid skillnadenmellan affärsbanker och sparbanker att bestå i vad avser rätten atl förvärvaaktier. framhåller att olikheten är mindre väl motiverad molbakgmnd av spar-banksväsendels fortgående omstmklurering samt dendifferentiering och utveckling av verksamheten som samordnadebanklagstiftning har skapat möjligheter lill för sparbankernas del. Dennaolikhet har på en punkt visat sig kunna bli till praktisk olägenhet försparbanksväsendet. Här avses de begränsade möjligheter sparbank har altengagera sig i factoring- och leasingföretag. Det för sparbanksrörelsenväsentliga är självfallet atl sparbankerna har tillräckliga möjligheter attengagera sig i sina egna gemensamma organisationer. Dessa möjligheter kanemellertid undanlagsvis vara otillräckliga. För de slörre sparbankerna kan deli särskilda fall vara motiverat alt utveckla sin rörelse genom engagemang iorgan utanför kretsen av sådana organisationer. Föreningen hemställer därför atlSpL ändras så atl sparbank får rätt alt efler tillstånd av regeringen förvärvaaktier i svenskt aktiebolag, vars ändamål kan anses gagneligt för bankväsendeteller det allmänna, samt garanlifondbevis och förlagsbevis, som utfärdas avsådant bolag. Bankinspektionentillslyrker sparbanksföreningens framställning under förutsättning all ralionalitelshänsynblir avgörande för i vilken grad bankin- stitulensorganisation byggs ut. Inspektionen förulsälter vidare att sparbankernasgemensamma organisation för t. ex. specialservice och teknisk hantering sålångt möjligt utnyttjas när det ger möjlighet till kostnadsbesparingar. 1 dengemensamma sparbanksorganisationen finns fiera förelag som tillgodoser försparbankerna gemensamma intressen, bl. och lill dennaknutna förelag, t ex. och . Genom SparbankernasBank kan sparbankerna gemensamt göra tillskott lill de s. k.mellanhandsinstituten. Bestämmelserna i utesluter enligt inspektionen inteatt elt begränsat antal sparbanker går samman för att i elt fristående företagdriva verksamhet som kan gagna deras gemensamma intressen. Sparbank kanemellertid inle för egen del bilda dolterbolag för verksamhet som det här ärfråga om - t. ex. för factoring - eller förvärva aktie i bolag för sådantändamål utanför sparbankskretsen. Skillnaden mellan sparbanker och affärsbankeri detta avseende har främst två orsaker, nämligen funktionsindelningen inombankväsendet och sparbanksväsendets sammansättning av etl stort anlal enheter,av vilka många alltjämt är myckel små. Funklionsindelningen har inneburit attaffärsbankerna i helt övervägande grad svarat för näringslivetskreditförsörjning, vilket krävt särskilda organisatoriska förutsättningar.Denna funktionsindelning har blivit mindre markerad. Detlafick ett direkt uttryck samordnade banklagstiftning. Sparbankernahar lagt allt större vikt vid aktiviteter, som tidigare hafi affärsbanksprägel.Alltjämt är emellertid affärsbankerna dominerande när del gäller kreditgivningentill näringslivel. Enligt bankinspektionensmening medför det förhållandet att sparbanks-sektorn huvudsakligen beslår avsmå enheter med begränsade egna administrativa resurser alt det är rationellt atlanlita den gemensamma centrala organisationen och därav omfattade förelag förverksamhet, som hos affärsbankerna ger underiag för specialorgan av olika slaginom eller utom banks egen organisation. Det kan därför ifrågasättas om detfinns något verkligt behov av atl i SpL införa den av sparbanksföreningen föreslagnabestämmelsen. Ett skäl för att så sker är enligt inspektionens uppfattning atlden samordnade banklagstiftningen bygger på tanken att sparbankerna i princip_skallha samma möjligheter att agera som affärsbankerna. Man behöver frän dennautgångspunkt inte fästa avgörande vikt vid det slörre eller mindre behovet avden begärda lagändringen med hänsyn lill arten av den rörelse sparbankerna bedriver. Behovet kan för övrigt vara etl annat hos de största sparbankernaän hos det stora fiertalet sparbanker. Det finns elt tiotal sparbanker som ifråga om balansomslutningen ligger pä nivå med de affärsbanker som brukarbenämnas provinsbanker. För ett par av dessa sparbanker överstigerbalansomslutningen väsentligt den största provinsbankens. 1 något fall har detfunnits etl behov för sparbank att kunna avskilja verksamhet av speciellkaraktär till etl särskilt av ägt bolag. En rätt för sparbank tillsådana aktieförvärv som här avseskommer enligt bankinspektionen antagligen alt utnyttjas endast undanlagsvis.Inspektionen utgår från att det blir en restriktiv tillämpning av denföreslagna bestämmelsen. Inspektionen har inte något att erinra mot förslagelatt huvudmännen inte har att ta ställning till de nu avsedda aktieförvärven. Bankföreningenoch dåvarande Postbanken har inle något alt erinra mot sparbanksföreningensframställning. Riksbanksfullmäkilgevill inte motsätta sig den föreslagna ändringen i SpL men framhåller att det ärangeläget alt frägan om bankers engagemang i särskilda finansieringsinstitutoch formerna härför blir vidare belyst. Fullmäktige erinrar om sill yttrandeden över bankinspektionens framställning avseende kapitalläckningskravför bankinstituts engagemang i factoring- och leasingföretag. (Se avsnitt 2.3). Jordbrukskasseförbundelframhåller att det inte finns anledning att behålla olika regler i det häraktuella avseendet för olika kategorier av bankinstitut. Förbundet tillstyrkerdärför sparbanksföreningens förslag och hemställer om motsvarandeändring i JkL. Bankinspektionenanför i yttrande över jordbrukskasseförbundets framställning atl enmotsvarande ändring av JkL som den som föreslås i fråga om SpL är motiveradfrämst av atl man därigenom får likartade legala villkor för samtiiga typer avbankinstitut. Något praktiskt behov av en sådan ändring för centralkassornasdel torde åtminstone inte föreligga. Genom regeringens prövningi de särskilda fallen finns emellertid möjlighet att även efler en sådan lagändringtillgodose de syften soin bär upp de nuvarande restriktiva bestämmelserna.Inspektionen vill därför inte motsätta sig bifall till jordbrukskasseförbundetsframställning. Förvärvsreglernaför affärsbanker, sparbanker och kreditkassor är väsentligen likarlatutformade. 1 princip får bankinstitut förvärva endast vissa objekt ibankrörelsen såsom guld, mynt, växlar, checkar och obligationer. 1 övrigi rådergenerellt förvärvsförbud, dock att bankinstitut i närmare angiven utsträckningfår förvärva objekt som behövs föratl kunna driva bankverksamheten -inventarier och fastigheter - samt egendom för alt skydda fordran. Dessutomfinns vi.ssa andra undanlag från det generella förvärvsförbudet. Elt undantaggäller i fråga om engagemang i sidoföretag. 1 detta avseende finns skildaregler för affärsbanker och för övriga bankinstitut. Affärsbank får efier tillståndav regeringen förvärva aktier m. 111. i annan svensk affärsbank, i utländsktbankföretag och i svenskt aktiebolag eller utländskt företag med bankfrämjandeeller allmännyttigt ändamål. För sparbanker och centralkassor gäller att de påvissa villkor får göra aktieförvärv och andra placeringar inom en angivenbeloppsgräns i sammanslutningar som tillgodoser för sparbanker resp.kreditkassor gemensamma intressen. Förvärvsreglernaär alltså på denna punkt liberalare för affärsbankerna än för övrigabankinstitut. har hemställt att sparbanker och centralkassor fåren utökad rätt till engagemang i sidoföretag. Den begärda utvidgningen iförvärvsrätten avser aktier i svenskt aktiebolag, vars ändamål kan anses gagneligtför bankväsendet eller det allmänna, samt garanlifondbevis och förlagsbevis somutfärdas av sådant bolag. Det föreslås att sådana värdepapper skall fåförvärvas av sparbank resp. centralkassa efler regeringens tillstånd. Som skälför förslagel har främst anförts alt del i vissa fall kan vara motiverat att enstörre sparbank eller centralkassa kan engagera sig i sidoföretag, t. ex. factoring-och leasingförelag, utanför den nu tillåtna kretsen av sammanslutningar. Bankinspektionenifrågasätter i sitt yttrande över framställningen om det finns något verkligtbehov av den föreslagna utvidgningen av aktieförvärvs-rätten för sparbankernasoch jordbrukskassornas del men framhåller att de önskade lagändringarna liggeri linje med syftet bakom den samordnade banklagstiftningen atl ge alla typer avbankinstilul i princip samma möjligheter alt agera i sin verksamhet. För destörsta sparbankerna, som har en balansomslutning i nivå med de s. k.provinsbankerna, kan det vidare finnas elt behov atl kunna avskilja verksamhetav speciell karaktär till ell särskilt av ägt bolag. Underförutsättning att den föreslagna aktieförvärvsrällen tillämpas restriktivt vid tiUståndsgivningentillstyrker bankinspektionen framställningarna. Riksbanksfullmäktige vill intemotsätta sig atl sparbank ges samma möjlighet till förvärv av aktier i svensktaktiebolag som affärsbank men framhåller atl det är angeläget attfrågan om bankers engagemang i särskilda finansieringsinstitut blir närmareutredd. Föregen del vill jag anföra följande. Genom den samordnade banklagstiftningen år1968 infördes i stort sett likartade rörelseregler för affärsbanker, sparbankeroch jordbrukels kreditkassor. 1 fråga om bankinstitutens rätt alt förvärvaegendom består dock som förut har nämnts vissa skillnader, bl. a. i rätten attförvärva aktier i sidobolag. Dessa skillnader, som har både historiska ochorganisatoriska orsaker, blir mindre berättigade allt eftersom skillnadernamellan de olika bankinslilutgruppernas verksamhet minskas. Genom attaffärsbankerna efter regeringens tillstånd kan förvärva aktier i vissa förelagmed bankfrämjande eller allmännyttigt ändamål har affärsbankerna kunnatetablera särskilda dotterföretag för speciella verksamhetsgrenar. Dennaordning har ansetts ge bl. a. rationellare arbetsformer och därmedkostnadsbesparingar samt underiätta ansvars- och kostnadsfördelningen. Även omsparbankerna och kredilkassorna i första hand bör anlita för sparbanksrörelsenresp. jordbrukskasserörelsen gemensamma organ för motsvarande ändamål, t.ex.Sparbankernas Bank och , kan det undantagsvis varamotiverat att även enskild sparbank eller cenlralkassa ges rätt att avskiljaverksamhet av speciell nauir till ett särskilt avett eller fiera institut ägt sidobolag. Medhänvisning till vad jag nu har anfört förordar jag alt 24 § SpL och 32 S JkLändras så att sparbank och cenlralkassa efler tillstånd av regeringen fårförvärva aktier i svenskt aktiebolag, vars ändamål kan anses gagneligt förbankväsendet eller det allmänna, samt garanlifondbevis och föriagsbevis som uttlirdasav sådant bolag. Banklagarnainnehåller i stort sett likalydande bestämmelser i fråga om säkerhet för bankinslilutenskreditgivning (59 S BL, 28 S SpL och 36 S JkL). Reglerna har med undantag fören formell ändring (SFS 1973:1159-1161) varit oförändrade sedan de ficksin utformning genom banklagstiftning. Huvudregeln är alt lån fårlämnas endast mot betryggande säkerhet i fast eller lös egendom eller i formav borgen. I viss omfattning får dock bankinsliluten lämna kredit ulansärskild säkerhet, s. k. blancokredit. Bankinslilutenhar en generell rätt all lämna blancokrediter inom en viss ram. Denna ärbestämd till elt belopp motsvarande högst av summan av institutets egetkapital (för sparbank egna fonder och för kredilkassa summan av cenlralkassasoch anslutna jordbrukskassors eget kapital) och dess inlåning. Blancokredit fårvidare utöver den generella blancokreditramen lämnas till vissa särskiltangivna låntagare, som anses goda för sina förbindelser. Bland dessa låntagareär bl.a. slalen, kommun eller därmed jämförlig samfällighel, affärsbank,sparbank, centralkassa eller annan allmän kassa eller inrättning, varsreglemente fastställts av Kungl. Maj:t, kreditakliebolag, försäkringsförelagmed svensk koncession, utländskt bankförelag och samfällighetsförening. Blancokreditlår slutligen lämnas också till näringsidkare i och för hans rörelse, omkrediten är kortvarig. De angivna reglerna om kredit äger motsvarandetillämpning på garantiförbindelse som bankinslitulel ikläder sig (62 S BL, 31 §SpL och 39 S JkL). Bankföreningenhemställer atl kvoten förden fria blancokreditramen ökas från 3 lill 5 96 avbanks eget kapital och dess inlåning. Till slöd för sin hemställan anförföreningen i huvudsak följande. Av den sammanlagda blancokreditkvoten förbankföreningens medlemsbanker var endast drygt hälften utnyttjad per den 31december 1972. flertal av bankerna, däribland några av de största, räknaremellertid med att blancokreditkvoten skall visa sig otillräcklig under denärmaste åren. En ökning av kvoten bör inte möta några betänkligheter medhänsyn lill bankernas säkerhet. Kravet alt rimlig trygghet skall finnas förkreditens återbetalning gäller även för krediter ulan 1 slor utsttäckning beror kreditrisken inle i sista hand på huruvidasärskild säkerhet ställts för krediten. Avgörande är i stället låntagarensekonomi över huvud laget. Beträffande de för bankerna ur säkerhetssynpunktmest betydelsefulla krediterna, nämligen krediterna till företag, gäller deltapraktiskt taget genomgående. Sådana omständigheter som företagets lönsamhet, soliditetenoch företagsledningens skicklighet betyder mer än särskild säkerhet förkrediten. Utvecklingenpekar enligl bankföreningens uppfattning mol elt ökal behov av blancokrediterför företagen. a. har självfinansieringsgraden i företagen starkt minskalunder senare tid. Med lägre självfinansiering ökar företagens beroende avexterna krediter. Efter hand kan allt fier företag komma i den situationen attderas tillgångar inte förslår som bankmässig säkerhet för deras bankengagemang.Bankerna har vidare i ökande ulslräckning alt lämna garantier lill betydande beloppför fullgörandet av stora entreprenader, därvid entreprenadföretaget inte kanställa .säkerhet, i vart fall inle bankmässig säkerhet, för sin motförbindelse tillden garanterande banken. Garantier av detla slag tillhandahålls av bankerna ikonkurrens med bl. a. svenska och utländska försäkringsförelag, som inteställer krav på särskild säkerhet. Bankernas praxis i kredit- ochgarantiärenden måste successivt anpassas efter sädana förhällanden. Bankföreningenframhåller all täta ändringar i kvoiregeln uppenbarligen bör undvikas. Enändring av kvoiregeln bör därför innebära en inle alltför obetydlig ökning avkvoten. Föreningen föreslår att kvoten ökas från 3 till 5 96 av banks egetkapital och inlåning. Per var den totala blancokreditramennågot . Med den föreslagna ändringen skulle ramen ha varildrygt . Bankföreningensförslag om en höjning av procenttalet för blancokrediter tillstyrks ellerlämnas utan erinran av samtliga remissinstanser. a. all kredittagarnas förutsättningar atl infria sina förbindelser måsleprövas ingående vid all kreditgivning oavsett om säkerhet ställs eller inte. Detlagäller särskilt industrikrediter och kommersiella krediter, för vilkasäkerheten i avgörande grad beror på själva rörelsen. Utvecklas rörelsennegativt och är framtidsutsikterna svaga minskar ocksä värdet av säkerhetsobjeklen.Kreditgivningen kan sålunda inle främst baseras på säkerhetens beskaffenhet ioch för sig eller graden av dennas belåning. Bedöms förulsältningarna förrörelsens utveckling vara särskilt gynnsamma kan belåningen sträckas längre äneljesi. Kreditinstituten kan dock inte i större utsträckning avstå från denrelativa trygghet som säkerheterna utgör. Infrias inle förväntningarna pålåntagarens rörelse, kommer kreditgivaren genom säkerheten i vart fall i eltbättre läge än om säkerhet inte har ställts. Det principiella kravet påbetryggande säkerhet måste därför upprätthållas. Bankinspektionenanser att det finns elt latent behov av att i ökad utsträckning la i anspråkden fria sektorn för blancokrediter. Detla beror bl. a. på företagens minskadesjälvfinansieringsgrad. Ofta kan "nominell" täckning avkreditbeloppet uppnås med ställd säkerhet men dennas reella hy-poteksvärde ärdock inle tillräckligt med hänsyn lill behovet av marginal. Den icke reellttäckta delen av krediten börda redovisas såsom blancokredit. Inspektionen har iolika sammanhang riktat sin uppmärksamhet på dylika förhållanden. Utvecklingenpekar mot ell ökal behov för företagen av extern finansiering. För bankernabetyder detla ökade anspråk pä loppkrediler och naturligtvis även rena blancokrediter.Det finns också en ökande efterfrågan pä garantier, särskilt enlreprenadgarantier,för vilka garanlitagaren ofta inte kan ställa säkerhet. Inspektionen kanvitsorda atl del här finns behov av alt la utrymmet för blancokrediter ianspråk. Inspektionenuppger att vid utgången av var av den högsta tillåtna blancokredilvolymeni affärsbankerna utnyttjad. Graden av utnyttjande har stigit kraftigt under desenaste åren. Den utnyttjade volymen ökar betydligt snabbare än den medgivna.Sedan är 1969 har den senare ökat medan den utnyttjade volymen undersamma tid ökat . Detla betyder att blancokrediternas relativa andel avden totala utlåningen också stigit. Utrymmet för blancokrediter är olikautnyttjat i bankerna. 1 samma bank kan utnyttjandet växla från tid till annanbl. a. på grund av förekomsten av entreprenadgarantier. Den tillåtna volymen hostvå av storbankerna varar 1974 utnyttjad lill ca 80 96. Omkring hälften av denutnyttjade blancokredilvolymen utgörs av sparlån, personlån o. d. med etlgenomsnittligt kredilbelopp av . Pågrund av del anförda tillslyrker inspektionen en höjning av blancokreditramenfrån för affärsbankerna och föreslär atl motsvarande höjninggenomförs för sparbanker och jordbrukets kreditkassor. Inspektionen anser atlen sådan höjning av blancokreditramen inle bör föranleda någon ändring i kapitalläckningsreglerna. Riksbanksfullmäktigeframhåller all även om del totalt tillgängliga utrymmet för ökad kreditgivningulan säkerhet alltjämt är betydande, är utnyU-jandegraden ojämnt fördelad såalt vissa banker uppfyllt en betydande del av kvoten. Därtill kommer atlökningstakten för beviljade blancokrediter betydligtöverstigit ökningstakten för den totala volymen krediter i banksystemet. Denallra största delen av ökningen av blan-cokrediterna synes ha kommitnäringslivet direki till del. Utvecklingen av denna typ av kreditgivningmotiverar en omprövning av bestämmelserna. 1968:143 (s. 196) medförslag till ändringar i banklagstiftningen anfördes all möjligheten förbankerna att bevilja krediter utan säkerhet borde bidra till att förbättra kredilförsörjningenför särskilt mindre förelag och öka förulsältningarna för en smidig kredilfördelning.Enligl fullmäktiges mening är det inte uteslutet alt en utveckling av förelagenssjälvfinansieringsgrad som den bankföreningen skildrat kan medföra atl långtdrivna kravpä säkerhet kan hindra en kreditgivning som grundas på rationella övervägandenav de lånesökande företagens utvecklingsmöjligheter. 1den mån bankerna medges rätt att i slörre ulslräckning bevilja blancokrediterkan det innebära att deras risktagande ökar. En sådan utveckling behöver dockenligt riksbanksfullmäktige inle inge oro. Även om det för blancokrediter likaväl som för andra krediter gäller som en grundläggande princip att trygghetskall föreligga att låneförbindelsen fullgörs, bör denna grundregel inte tolkasså alt bankerna endasl bör bevilja krediter, om risken för förlust praktiskttaget kan uteslutas. Tvärtom kan hävdas att en viktig förutsättning förnäringslivets utveckling är att bankerna i rimlig grad utnyttjar sininneboende förmåga atl bära risker. Bankernas kreditgivning bör således inteensidigt styras av atl krav på formella säkerheter är uppfyllda. En banksfaktiska risktagande är endasl delvis avhängigt av de formella säkerheter somkan uppbringas, eftersom dessa i händelse av fallissemang kan visa sig vara avringa värde. Möjligheter för bankerna all bevilja krediter utan säkerhet börkunna leda till ell väl avvägt risktagande. Fullmäktige kan mot denna bakgrund tillstyrkaalt bankernas rätt alt ge kredit utan säkerhet utvidgas. Den föreslagnaökningen av utläningsrätlen till atl motsvara 5 96 av summan avbankaktiebolags eget kapital och dess inlåning ärenligt fullmäktigeval avvägd.Reglerna för sparbankeroch jordbrukskassor bör ändras i motsvarande mån. Sparbanksföreningenoch dåvarande Postbanken tillslyrker bankföreningens förslag och hemställer ommotsvarande ändring för övriga bankinsti-tutsgrupper. Enliglden grundläggande regeln för bankinslilutens kreditgivning får lån beviljasendast mot betryggande säkerhet. Säkerhet kan ställas genom pant i fast ellerlös egendom eller i form av borgen. Innebörden av huvudregeln är altbankinstituten skall pröva om ställd säkerhet, värderad efter objektivt godtagbaragrunder, täcker hela kreditbeloppet. Ett sådant krav på säkerhet anses varanödvändigt vid bankinstitutens kreditgivning bl. a. med hänsyn till insältarnaoch skyddet för deras medel hos bankerna. Kravet på säkerhet förkredit kan ibland leda lill svårigheter från kre-ditförsörjningssynpunkl förförelag, som trots goda framtidsutsikter saknar bankmässiga säkerheter. Dettagäller särskilt nystartade företag och företag inom den mindre och medelstoraindustrin. Bankerna kan enligt nuvarande banklagstiftning bidra lill bl. asådana företags försörjning med krediter genom atl inom en viss ram lämnakredit utan särskild säkerhet, s. k. blancokredit. Enligl de regler som gällerför bankinsliluten fr. o. m. får kredit utan säkerhet lämnas till ettbelopp som svarar mol högst av summan av affärsbanks eget kapital och dessinlåning eller för sparbank egna fonder och inlåning samt för kreditkassasumman av centralkassas . ochanslutna jordbrukskassors eget kapital samt centralkassans inlåning. Utöverdenna s. k. generella ram för blancokreditvolymen får bankinstitut lämna blancokredittill staten, kommun och vissa andra särskilt angivna låntagare, som anses godaför sina förbindelser, och till näringsidkare i form av kortvarigrörelsekredit. De nu nämnda reglerna oin krediter gäller också i fråga omgarantiförbindelser. Bankföreningenshemställan avser en höjning av den generella blancokreditramen från 3 till 596 av banks eget kapital och inlåning. Enligt bankföreningen räknar flera avde större affärsbankerna med alt blancokreditramen för dem skall visa sigotillräcklig . Genom att självfinansieringsgraden hosföretagen minskat ökar företagens beroende av externa krediter, vilkel bl. a.medför större behov av blancokrediter. En ökning av blancokreditvolymen bör enliglföreningens mening inle möta några betänkligheter med hänsyn lil! Kravet på att rimlig trygghet skall finnas för kreditensåterbetalning gäller även för blancokrediter. Särskilt i fråga om krediter lillföretag gäller atl mer än särskild säkerhet, 1. ex. i förelagets tillgångar,betyder sädana omständigheter som förelagels lönsamhet, soliditeten ochföretagsledningens skicklighet.