prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — typ av registemtdrag s. k. trafikbrottsutdrag skaU ersätta de nuvarandeutdragen ur körkortsregister. Trafikbrottsutdrag skall kunna framställas intebara för körkortshavare utan även för övriga personer. Utdragen skallinnehålla uppgifter om sådan trafikbrottslighet som är av betydelse förpåföljdsfrågan i det aktueUa målet. Eftersom endast körkortshavare registrerasi KKBEL, kan detta register inte ensamt bilda underlag förtrafikbrottsutdragen. Förslaget fömtsätter därför att vissa brottsuppgifterhämtas från person- och belastningsregister (PBR). Fömtomuppgifter om brott och förseelser skall trafikbrottsutdragen i förekommande faUkunna innehålla även rena körkortsuppgifter och vissa belastningsuppgifter sominte är av brottskaraktär, t. ex. anmälningar angående alkoholmissbmk. Dessauppgifter hämtas från CKR. Åklagare och domstolar som behöver trafikbrottsutdragrekvirerar detta direkt från . Närdet gäller frågan om att en belastningsuppgift inte får lämnas ut genomregisterblad har förflutit (s. k. rehabUiteringsregler) föreslårarbetsgmppen i avvaktan på behandlingen av betänkandet Rätten till ratten ingaändringar gentemot nuläget, som innebär att reglering härav saknas.Arbetsgmppen framhåUer emeUertid att frågan om vUka rehabiliteringsregler somskall gälla kräver sin lösning. 1975/76:155 58 Förden nya typen av utdrag (trafikbrottsutdrag) föreslås dock att rehabiliteringsreglerinförs, varvid en femårig rehabiliteringstid förordas. RehabUiteringstiden skaUbeträffande domar och beslut räknas från datum för domen/beslutet ochbeträffande strafföreläggande och föreläggande av ordningsbot från datum förgodkännande. Samarbetsorganethar för sin del i stort godtagit arbetsgmppens förslag till modifiering av systemetför KKBEL. Med hänsyn tiU att olika principfrågor emeUertid har aktualiseratsanser sig samarbetsorganet inte böra fortsätta arbetet på modifiering av KKBELinnan ställnuig har tagits tUl dessa. Motdenna bakgrund har samarbetsorganet anhåUit om besked angående principfrågornaoch uppdrag att därefter utarbeta ett detaljförslag. ä. omfattningen av registreringen i KKBEL, där samarbetsorganet hargodtagit arbetsgmppens förslag att nuvarande principer dvs, attbelastningsuppgifter beträffande körkortshavare, trafUckortshavare ochinnehavare av traktorkort registreras skaU gälla med den modifikationen attäven uppgifter om brott som innehavare av utländska körkort har begått skaUantecknas. Vidaretar samarbetsorganet upp rehabUiteringsfrågorna och anför härom följande. Samarbetsorganetdelar arbetsgmppens uppfattning om behovet av rehabiliteringsregler. Även omtekniska synpunkter påverkar stälhiings-tagandet, viU samarbetsorganet för sindel särsldlt framhåUa att hänsynen tUl den enskilde kräver attrehabiliteringsregler införs. HärtUl kommer att äldre uppgifter torde hamycket begränsat värde i ett ärende om återkallelse av körkort, eftersom besluti sådana ärenden registreras i CKR. Samarbetsorganet anser att starka skäl talarför att samma regler bör gälla för uppgifter i registerblad resp.trafikbrottsutdrag. Även om skäl talar för en kortare rehabiliteringstid än femår exempelvis i stället en treårig har samarbetsorganet stannat förfemårsregeln. Rehabiliteringstiden bör räknas från datum för dom eller besluti brottmål eller i fråga om strafföreläggande och föreläggande om ordningsbotfrån datum för godkännande. Trafikmålskommitténhar förordat en treårig rehabiUteringstid för uppgifter i utdrag urkörkortsregister. antog vid sin trettonde session en rekommendation (nr 8/1965)tiU regeringarna om att införa gemensamma regler för förvärv, förnyelse ochåterkaUelse av körkort i syfte att ge de i ett nordiskt land utfärdadekörkorten sanuna gUtighet i de övriga nordiska länderna. 1975/76:155 59 Ianledning av rekommendationen tiUsattes en nordisk ämbetsmannakommitté medrepresentanter för , , och . I betänkandet (NU1969: 7) Nordisk gyldighet av f0rerkort tog äm-betsmannakommittén upp frågan omnordiskt körkorts gUtighet i annat nordiskt land (besökslandet) efter det attkörkortshavaren tagit stadig hemvist i detta. Ifråga om bosättningens betydelse för körkortens giltighet innebär de nuvarandenordiska reglema i princip att nordiskt nationellt körkort ger innehavaren rättatt vid tiUfälligt uppehåll i annat nordiskt land föra motorfordon av det slagkörkortet avser. Kommittén föreslog, att nordiskt nationeUt körkort skallgälla i besökslandet även sedan innehavaren har tagit fast bostad i detta.Kommittén underströk, att de föreslagna reglerna inte nödvändigtvis behövergenomföras på basis av ömsesidighet. Vart land borde erkänna nordiska körkorti vidast möjliga utsträckning så snart det är tekniskt ochlagstiftningsmässigt möjligt. trafikutskott uttalade (handlingar , s. 1459) attämbetsmannakommitténs förslag anger hur det är möjligt att genomföra ettömsesidigt godkännande av nordiska körkort även sedan innehavaren har fått fastbostad i annat nordiskt land än det där körkortet har utfärdats. I enlighet medtrafikutskottets förslag antog en rekommendation (nr 34/1970)till regeringarna att ge* nomföra ämbetsmannakommitténs förslag. NKVhar i rapporten i behandlat vissa tiUämpnings-frågor i anledningav förslaget om nordisk giltighet av körkort. NKV anför följemde. Detnuvarande systemet för återkallelse av nordiskt körkort innebär att myndigheternai besökslandet vägrar godkänna körkortet i detta land, varefterkörkortsmyndigheten i det utfärdande landet underrättas för att ställning skalltas till frågan om körkortet skall återkallas helt och hållet. Denna ordning ärnaturlig i ett system där körkortet tillmäts giltighet i besökslandet i principendast om körkortshavaren vistas där tillfälligt. Skallkörkortet ges giltighet i besökslandet även efter det att körkortshavaren harbosatt sig i detta, kommer emellertid saken i ett annat läge. Även omåterkaUelsereglerna bygger på gemensamma rättsgrundsatser och i väsentligadelar är utformade efter ensartade principer finns vissa skillnader i de olikaländernas återkallelsesystem. Har en körkortshavare tagit bostad ibesökslandet, synes det rimligt att han är underkastad de regler för körkortetsgUtighet som gäller i detta land. Detta kan visserligen åstadkommas genom attkörkortets giltighet såsom i nuvarande system fortfarande bedömsnationellt som en fråga om gUtigheten i besökslandet och att därefter frågan omåterkaUelse i helhet av körkortet bedöms i det utfärdande landet. Risken meddetta system är emellertid att även om körkortet förklaras ogUtigt ibesökslandet, kan körkorts- 1975/76:155 60 myndigheteni det utfärdande landet konuna till en annan uppfattning som innebär attkörkortet inte skall återkaUas. En sådan konflikt mellan de olika ländernasmyndigheter kan körkortshavaren utnyttja på obehörigt sätt. Enaspekt på frågan är också att den återkaUande myndigheten skall ha bästamöjliga utredning i ärendet. En körkortsåterkallelse aktualiseras ofta avnågon förseelse som körkortshavaren har gjort sig skyldig tiU. Beskaffenhetenav deima förseelse är viktig för utgången i återkallelsefrågan, men ocksåandra omständigheter såsom körkortshavarens personliga förhåUanden ärbetydelsefuUa. Utredningen synes bäst kunna ske i det land där körkortshavarenär bosatt. Omkörkortet skall vara gUtigt i besökslandet även efter det att körkortshavarenhar bosatt sig i detta måste hans anknytning tiU det utfärdande landet i ettstort antal faU vara minimal. Utredningen görs i bosättningslandet. Att låtamyndigheterna i annat land än det där utredningen har gjorts prövaåterkallelsefrågan leder tUl risk för rättsförluster för den enskilde och äventiU risk för att trafiksäkerhetsaspektema kan åsidosättas. Antalet faU därinternordisk återkaUelse aktualiseras måste också bU betydligt större än idagens läge, om körkortet tillmäts gUtighet i besökslandet även efter det attkörkortshavaren har bosatt sig i detta. Enannan fråga som uppkommer är vilket lands lagstiftning den återkaUandemyndigheten i bosättningslandet skall tUlämpa. Valet står mellanbosättnmgslandets lagstiftning och det utfärdande landets. Med hänsyn till denanknytning körkortshavaren i regel bör ha fått tUl bosättningslandet synes detrimligt att detta lands lagstiftning tiUämpas. En sådan ordning torde ocksåvara den som är lättast att tUlämpa för kör-kortsmyndighetema och ger därmedockså de bästa möjUghetema att få en riktig bedömnuig. Iett avseende kan det diskuteras om bosättningslandets lagstiftning skalltUlämpas. Det gäller de medicinska kraven för körkortsinnehav. Vissa skillnaderråder i detta avseende mellan ländema. Har körkortshavare med viss defekt fåttkörkort i ett nordiskt land enligt dess lagstiftning, är det orimUgt attkörkortet på grund av samma defekt återkallas i ett annat nordiskt land som hanflyttar till, om det rör sig om mindre skUlnader mellan kraven i det utfärdandelandet resp. bosättningslandet. En mångfald olika situationer med olika graderav medicinska defekter kan uppstå, och det är knappast möjligt att uppställanågon enhetlig, aU-mängiltig regel för bedömningen av dem. I stället får ettavgörande ske från fall till faU med beaktande av defektens art, den tidkörkortshavaren vistats i det nya bosättningslandet och lagstiftningen såväl idetta land som i det land där körkortet har utfärdats. Huvudregelnbör alltså vara att körkortsmyndighetema i det land där körkortshavaren ärbosatt skall ha behörighet att återkalla nordiskt körkort med tiUämpning avbosättningslandets lagstiftning. 1975/76:155 61 ochvad därvid har bestämts om återkallelsetid eller tidpunkt för utfärdande avnytt körkort bör respekteras i annat nordiskt land. Vistas körkortshavarentillfälligt i annat nordiskt land än det där han är bosatt, bör myndigheterna idet land där den tiUfälliga vistelsen sker ha möjlighet att enligt det landetslagstiftning omhänderta körkortet i avvaktan på att återkaUelsefrågan prövas ibosättningslandet. Förslaget att körkort skall återkallas i bosättningslandetmed tiUämpning av dess lagstiftning innefattar även rekommendation ombefogenhet för bosättningslandets körkortsmyndigheter att förelägga körkortshavarenatt vidta viss åtgärd, t. ex. inge läkarintyg. Somkonstaterats vilar återkallelsereglema i de nordiska ländema på i stort settsamma principer. I praktiken torde skillnaden ländema emellan främst habetydelse för återkallelsetidens längd. Flyttar körkortshavaren från detbosättningsland där körkortet återkallas och tar fast bostad i annat nordisktland, uppkommer frågan om en i det första bosättningslandet bestämdåterkallelsetid i aUa lägen skaU gälla även i det land där föraren senare bosättersig. FaU kan uppenbarligen inträffa däi särskilda skäl motiverar att manfrångår huvudregeln att återkallelsetid som har bestämts i ett nordiskt landskaU gäUa även efter det att körkortshavaren har flyttat till annat nordisktland. Så kan exempelvis vara fallet om en person har fått körkortet återkallatpå mycket i ett nordiskt land och därefter flyttar tUl annat nordisktland och får varaktig anknytning till detta. Det bör med tanke på sådanasituationer finnas möjlighet att efter flyttning tUl annat land än det därkörkortet har återkaUats undantagsvis sätta ned en återkaUelsetid. Vägledandeför bedömningen bör i första hand vara de principer som i jämförbara faUtill-lämpas nationellt i bosättningslandet när det gäller återkallelsetidenslängd. Möjligheten till omprövning torde bli aktueU endast i ett begränsatanta] fall, då den fömtsätter kombinationen att föraren flyttar från ett landtiU ett annat och att han har fått körkortet återkallat på viss . Sedanaterkallelsetiden har löpt ut bör prövning av frågan om nytt körkort ske ibosättningslandet även om detta är ett annat än det där körkortet återkaUades.Sökanden bör erhåUa nytt körkort av typ som utfärdas i bosättningslandet. Behöverföraren ha nytt körkort därför att han har tappat det gamla, bör det nyakörkortet enligt huvudregeln utfärdas i bosättningslandet Har körkortetsgiltighetstid löpt ut, och behöver det därför fömyas bör detta också enligthuvudregeln ske i bosättningslandet. Genomgåendehar alltså som huvudregel valts att körkortsärendei skall behandlas i det landdär körkortshavaren är bosatt och enligt det landets lagstiftning, dvs.domicilprincipen har förordats. Genom de föreslagna reglema kan ärendenahandläggas snabbt. Den enskilde och körkortsmyndigheten kan lätt ta kontakt medvarandra. 1975/76:155 62 vasi det land där utredningen görs. Detta är väsentliga omständigheter från såvältrafiksäkerhets- som rättssäkerhetssynpunkter. Ilinje med den förordade domicilprincipen föreslår NKV också att frågan om nyttkörkort för någon som är bosatt i nordiskt land aUtid skall prövas ibosättningslandet och enligt dess lagstiftning även i faU då vederbörande intetidigare har haft körkort. Centralkörkortsregistrering i varje nordiskt land underlättar genomförandet avförslaget om nordisk giltighet av körkort. Det torde dock inte vara en absolutfömtsättning för förslagets genomförande att sådan registrering finns. Däremotär det nödvändigt att en central myndighet i varje land svarar för kommunikationernamed de andra ländernas körkortsmyndigheter. Ettsamtidigt genomförande i aUa fyra länderna är givetvis en klar fördel, men attuppnå detta kan vara förenat med vissa svårigheter. Såsom uttalades i NU 1969:7 kan reformen emellertid fuUföljas genom att varje enskilt land inför reglemai sin lagstiftning vid lämpligt tiUfälle utan att inväntalagstiftningsproceduren i de andra ländema. Denna lösning torde vara den somsnabbast leder tUl resultat. I detta sammanhang kan nämnas att Nordiska rådethar rekommenderat (rek. 3/1976) att förslagen i NKV:s rapport genomförs snarastmöjligt. Detvidare arbetet med detaljbestämmelsema kräver kontakter mellan de olikaländema. Detsamma gäUer också uppföljningen av tUlämpningen. Kontakterna kanlämpligen ske inom ramen för samarbetet inom Nordiskt traf Ucsäkerhetsråd ochNKV. 3.16.2Minimiålder för rätt att föra motorfordon Rikspolisstyrelsenhar i sin framställning pekat på minimiåldern förförande av vissa motorfordon enligt och att dennaåldersgräns inte finns kungörelse om godkännande av vissa utländskakörkort. Rikspolisstyrelsenframhåller också att körkort i en del stater kan erhåUas vid lägre ålder.Sålunda kan exempelvis en svensk medborgare imder , som har vistatsutomlands och under utlandsvistelsen har förvärvatkörkort, efter återkomsten tiU föra motorfordon här , oavsettom han då har fy Ut eller inte. För att hindra att alltför unga förareges rätt att här i riket föra motorfordon hemställer attangivna kimgörelse kompletteras med viUkor att körkortshavaren skaU ha uppnätt18 års ålder för att få föra motorfordon. 1975/76:155 63 Remisskritikenav trafikmålskommitténs förslag ger i åtskilliga delar inte någon enhetlig bUd.Det gäUer t, ex. om frågor angående förarurvalet (bl. a. aUmän brottslighetsoch nykterhetens betydelse), formerna för lämplighetsutredningen (avskaffandeav polisens medverkan och införande av kvalificerat förarprov), viUkorUgkörkortsåterkallelse och överflyttning av mål om körkortsingripande tUlåklagare (genom strafföreläggande) och alhnän domstol. Däremot förordarremissinstansema i olika delfrågor allmänt att en nyansering sker, t. ex.beträffande den betydelse som skall tillmätas aUmän brottslighet, enstakafylleriförseelses karaktär av körkortsspärr och tiderna förkörkortsåterkallelse. NKV:sförslag angående tillämpningsföreskrifter för handläggningen av ärenden omnordiska körkort har mottagUs positivt av remissinstanserna. Endast i enstakafall har ifrågasatts lämpligheten av att låta en i ett nordiskt land bestämdåterkallelse vara giltig även i annat nordiskt land. Rikspolisstyrelsensframställning om att en minimiålder skall uiföras för rätt att med stöd avutländskt körkort föra fordon i har tUlstyrkts av som har hörts i ärendet. Eninom upprättad remissammanställning bör fogas tUlprotokollet i detta ärende som bilaga, till vilken jag ber att få hänvisa. 1975/76:155 64 5 Föredraganden 5.1 AUmän översikt finns i inemot 4 mUj. En stor del av befolkningenär alltså berörd av de frågor som gäller rätten tUl körkort. Medtrafiken följer behov av föreskrifter i olika avseenden. Bestämmelser som styrtrafikantemas uppträdande måste finnas och likaså behövs regler om hurfordonen skall vara utrustade och om de krav som ställs på förarna. Bestämmelserför hur trafiken skaU vara ordnad på vägarna finns i form av vägtrafikregleroch bestänmielser för fordons beskaffenhet m. m. i form avutmstningsföreskrifter. De krav som gäller i fråga om förvärv och innehav avkörkort är noggrant specificerade. Fömtsättningamaför körkortsinnehav anges i körkortskungörelsen (1972: 592, omtryckt 1975: 58,ändrad senast 1975:1038) (KKK). Reglerna går till stor del tUlbaka på denlagstiftning i ämnet som fiUlbor-dades 1958 och som byggde på 1953 årstrafiksäkerhetsutrednings betänkande (SOU 1957: 18) Trafiksäkerhet II. Den reform som då genomfördes (prop. 1958:69, 2LU 1958:20, rskr1958:233, SFS 1958: 222) innebar bl. a. att gmndema för lämplighetsbedömningenav förare reviderades. I detta avseende är särskilt av intresse regler ochpraxis i fråga om den betydelse som skall tillmätas annan brottslighet äntrafikförseelser (s. k. allmän brottslighet) och förarens nykterhetsförhållanden.Även vissa andra specialregler såsom inverkan av olovlig körning har sitturspmng lagstiftning. Den nämnda reformen innebar vidare eneffektivisering av personutredningen i körkortsärenden, en utökning av bl. a.domstolarnas underrättelseskyldighet och en skärpning av reglema omåterkallelse och omhändertagande av körkort. Länsstyrelsema fick en allmänbefogenhet att ompröva körkortsinnehav, om det fanns grundad anledning antaatt föraren inte längre var fullt lämplig. Detbeskrivna reformarbetet innebar en betydande omdaning av principerna förprövningen av förarna. har reformarbetet på körkortsområdetfortsatt. Sålundabeslöt riksdag (prop. 1967: 55, 3LU 1967: 31, rskr 1967: 209) endifferentiering av behörigheten att föra körkortspliktiga fordon, vilken reformstatsmaktema tog slutlig stäUning tiU (prop. 1971: 65, TU 1971:12, rskr1971: 209). Differentieringen har gett möjlighet att beträffande varjekörkortsklass ange normer för utbildning och förarprov, och i linje härmed harföramtbUdningen och proven fått en ny utformning. Reformarbetet har ocksåsyftat tiU att ge trafikskolornas personal som utbildar merparten av deförare som avlägger prov för vanligt bilkörkort en fortbildning medinriktning på den utveckling som har ägt mm inom trafUc- ochtrafiksäkerhets- 1975/76:155 65 sektorn.En annan viktig reform som statsmaktema också tog stälhiing till genom 1971 årsbeslut är att ett centralt databehandlat körkortsregister har inrättats somersättning för de tidigare regionalt hos länsstyrelserna förda registren.Härigenom har körkortsregistreringen i hög grad kunnat effektiviseras. Vidarehar en modernisering skett av bestämmelserna om medicinska körkortskrav isyfte att bringa framför allt syn- och hörselkraven i överensstämmelse medvetenskapens framsteg (prop. 1974: 133, : 25, rskr 1974: 317).Socialstyrelsen har bemyndigats utfärda detaljföreskrifterna på det medicinskakörkortsområdet. Vad gäller medicinska frågor i enskUda körkortsärenden harökad vikt lagts vid att handläggningen i så stor utsträckning som möjligt skerpå regional nivå med anlitande av länsläkarkåren. beslöt (prop. 1975/76: 4, /76: 7, rskr 1975/76: 55) att reformerabestämmelserna om behörigheten att föra motorcykel. Enligt de nya reglerna, somhar trätt i kraft , krävs sålunda för erhåUande av rätt attföra tvåhjuUg motorcykel att sökanden har genomgått utbildning och avlagtförarprov på sådant fordon. Detär alltså ett vittförgrenat reformarbete som har ägt mm påkörkortsområdet. Det har omfattat vitala punkter och torde efter hand somreformerna slår igenom få stor betydelse för trafiksäkerheten. Självagrunderna för rätten att inneha körkort och åtgärderna mot förare varskörkortsinnehav ifrågasätts har emellertid inte berörts av de reformer som hargenomförts . År1961 tillsattes trafikmålskommittén med uppgift att undersöka möjligheterna attbegränsa tUlströmningen av trafikmål till domstolarna och alt i övrigt förenklahandläggningen av sådana mål. I tilläggsdirektiv till kommittén år 1970framhöUs att i det utredningsarbete som kommittén utförde frågan omåterkallelse av körkort var av särskilt intresse. Enligt sistnämnda direktivskulle kommittén särskilt undersöka förutsättningarna och formerna förkörkortsingripanden vid vissa typer av trafikbrott som inneburit en direkt faraeller i övrigt varit av aUvarlig beskaffenhet. Kommittén har redovisat shtarbete i fråga om körkort i betänkandena (SOU 1972: 7072) Rätten till ratten ochi promemorian (Ds Ju 1972: 31) Kriminalitet och trafikbrott. Kommitténsförslag vilar på bl. a. följande grundtankar. Kommittén menar att körkortet äratt anse som ett kompetensbevis och inte som ett aUmänt förtroendebevis.Körkortsfrågan skall bedömas strikt från trafiksäkerhetssynpunkt.Samhällsåtgärderna vid trafikbrott i form av straffpåföljd ochkörkortsingripande bör samordnas och utformas så att de får en positiv ochbrottsförebyggande effekt. Den upprepade trafikbrottsligheten måste enligtkommittén göras till föremål för en mera enhetlig och rättvisande bedömning.Snabba och nyanserade körkortsingripanden krävs och ingripandena skall inte halängre varaktighet än som fordras från trafiksäkerhetssynpunkt. Vid överträdelse av grundläg- 5 1975/76.1 saml. 1975/76:155 66 gandetrafikregler behövs skärpta beslämmelser om körkortsingripande. Motbakgmnden av dessa mera allmänt tecknade grundtankar föreslår kommittén olikaåtgärder och regler. Annanbrottslighet än trafikförseelser s. k. allmän brottslighet skall ifortsättningen inte tillmätas någon belydelse för körkortsinnehavet. I frägaom nykterhetskraven föreslår kommittén att enstaka fyUeri-förseelse i och försig inte skall tUlmätas så stor betydelse som . Den som missbrukar alkoholskall kunna få körkort, om det finns särskild anledning anta alt han kommeratt följa bestämmelsema om nykterhet i trafik. Kommitténs förslag när detgäller betydelsen av allmän brottslighet och nykterhetskravet grundar sig påolika expertutredningar som kommittén har låtit utföra. Huvudtankarna är därvid att den lämplighetsutredning sompolisen nu gör och som resulterar i positivt eller negativt s. k.lämplighetsintyg skall avskaffas och ersättas av utredningar i de fallsådana behövs från bl. a. kommunala vårdorgan. 1 vissa fall skall ilämplighetsutredningen ingå en utvidgad s. k. kvalificerad förarutredning. Idenna och i åtskilliga andra åtgärder vid körkortsingripanden skall särskildatrafikkonsulenter medverka. Beträffande körkortsingripandena lägger kommitténvikt vid att åtgärderna blir mera nyanserade än vad som är fallet i dag.Överträdelser av grundläggande trafikregler skall bli föremål för skärptaingripanden. den tid under vUken ett körkort skall varaåterkallat skall beslutas med återkallelsen. En ny form förkörkortsingripande villkorlig återkallelse föreslås införd. Kommitténföreslår också att rehabUitering av körkortshavare skall ingå som ett led ikörkortsingripandet. Som ett hjälpmedel för att effektivisera kampen mot denupprepade trafikbrottsligheten föreslår kommittén att ett pricksystem sominnebär att körkortshavaren vid trafikförseelser åsatts ett visst antal prickarenligt en förutbestämd skala skall införas. Kommittén föreslår också attstraffingripandet och körkortsingripandet skall samordnas och att allmändomstol därför skall avgöra körkortsfrågan i samband med att den behandlarstraffrågan. Körkortsåterkallelser skall också i viss utsträckning kunnabeslutas av åklagare genom att de tas upp i strafföreläggande. Företrädare fördet allmänna allmänt ombud bör alltid medverka i körkortsprocessen infördomstol. Kommitténsförslag har remissbehandlats. Remissopinionen är splittrad. 1 fråga om ettstort antal av de föreslagna åtgärdema är meningarna starkt delade.