prop · FZ0390 · 1975-12-31 00:00:00 — Maj:t anfört att det är enbetänklig brist att frågan om omhändertagande av alkoholhaltiga drycker, andrabemsningsmedel samt injektionssprutor och kanyler är så ofullständigt regleradför den slutna psykiatriska vårdens och omsorgsvårdens del jämfört med dennoga reglerade ordningen inom nykterhetsvården, bamavården och kriminalvården.Bristen kan inle undgå att vålla rättsosäkerhet för patienterna ochvillrådighet för överläkarna. Enligt JO:s mening bör bristen möjligtbotas genom lagstiftning. Socialstyrelsenoch socialutredningen har efter remiss avgett yttranden över JO:sframstäUning. framhåller att inom den slutna psykiatriska vårdenlik- 1975/76: 90 32 sominom omsorgslagens område vårdas i stor utsträckning på samma avdelningbåde friviUigt intagna patienter och sådana som intagits oberoende av egetsamtycke. De patienter som intagits frivUligt kan inte utsättas för tvångsvismeddelade åtgärder. De frivilligt intagna är Ukväl, som framhållits iförarbetena tiU LSPV (prop. 1966: 53 s. 185), skyldiga att rätta sig eftersjukhusets ordningsföreskrifter. Det har emellertid inte angetts närmare vilkaåtgärder som kan innefattas i begreppet ordningsföreskrifter. Frågan hurlångt sådana åtgärder kan drivas mot patientens uttalade vilja är svårlöst.Det kan enligt styrelsens mening inte anses tillåtet alt personalen med våldtar hand om varor och därefter förstör dem. I stället bör eftersträvas attpatienten samtycker till åtgärden. I annat fall kan patienten som ytterstaåtgärd få lämna sjukhuset. Då han sökt vården frivUligt får han presumeras hagodtagit de ordningsfö-, reskrifter som gäller. har fått kännedomom att de nu nämnda frågoma tidigare vållat vissa problem inorriallmänpsykiatrin. Dessa har dock inle varit av sådan art att de medfört någonbetydande olägenhet i vård- och behandlingsarbetet. Personalen kommer regelmässigtöverens med patienterna om hur dessa frågor skall lösas när de blir aktuella.Enligl styrelsens mening är detta tillvägagångssätt även från terapeutisksynpunkt att föredra framför en åtgärd mot patientens vilja. Det kan dockuppstå sådana situationer att åtgärder måste vidtas mot patientensinvändningar. Styrelsen motsätter sig därför inte att frågorna rättsligtregleras i överensstämmelse med den principiella lösning JO föreslår. Styrelsenfiimer inte skäl att beträffande friviUigt intagna frångå nuvarande metoder.För de patienter som vårdas med stöd av LSPV anser styrelsen den nuvaranderättsliga regleringen tUlfyllest när det gäller omhändertagande avalkoholhaltiga drycker m. m. som påträffas hos eller ankommit till patient.Det innebär att det är den för vården ansvarige läkaren som beslutar omomhändertagande. Analogt med övrig vårdlagstiftning bör en beslämmelse omförverkande införas. Härutöver bör omhändertagande och förverkande även kunnaske när nu aktuella varor påträffas inom sjukhusområdet utan att känd ägare finns.Beslutet alt omhänderta bör i detta fall meddelas av sjukhusdirektören ellerstyresmannen. Socialstyrelsenframhåller att frågan om omhändertagande och förverkande av alkoholhaltigadrycker m. m. inte har varit aktuell på samma sätt inom omsorgsvården som inomden psykiatriska sjukvården. 1 enstaka undantagsfall kan det emellertid enligtstyrelsens mening även inom omsorgsvården finnas behov av att mot patientensvUja kunna t. ex. omhänderta alkohol. Styrelsen motsätter sig därför inte attfrågan rättsligt regleras även inom detta vårdområde. Bestämmelser om omhändertagandeoch förverkande bör begränsas att gälla vid specialsjukhus. För övrigainstitutioner inom omsorgsvården behövs inte sådana bestämmelser. Åtgärdernabör avse samma varor som inom den 1975/76: 90 33 Det bör ankomma på den för vården ansvarige överläkaren att besluta omomhändertagande. Omhändertagande och förverkande bör kunna ske även när varornapåträffas inom specialsjukhusets område och känd ägare inte finns. I dessafall bör beslulel meddelas av sjukhusdirektören eller styresmannen.Socialutredningen tillstyrker JO:s framställning. 4.2Om brevkontroll på rättspsykiatrisk klinik I13 § LSPV föreskrivs att den som är intagen på sjukhus med slöd av lagen fårhindras alt lämna sjukhuset och i övrigt underkastas det tvång som ärnödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården eller för att skydda honomsjälv eUer omgivningen. Det tvång som kan utövas enligt denna paragraf innefattarinle brevcensur, utan i 15 § har intagils särskilda bestämmelser omöverläkares räll alt la del av och kvarhålla brev eller andra handUngar somankommer till patient eller som patient önskar avsända. Sådan brevcensur fårtillämpas endast om särskilda skäl föreligger och när det gäller handling sompatient önskar avsända fordras därutöver att handlingen kan föranledabetydande olägenhet för honom eller annan person för all överläkaren skall fåbesluta att handlingen skaU kvarhållas. Intagningför sluten psykiatrisk vård enligt LSPV kan ske antingen enligt 8 och 9 §§efter ansökan med vårdintyg eller enligt 12 § sedan domstol genomlagakraftvunnen dom överlämnat vederbörande lill sådan vård. För alt någon sompåföljd för brott skall kunna överlämnas till sluten psykiatrisk vård krävs iregel att han undergått rättspsykiatrisk undersökning. Han är under den tidundersökningen pågår antingen häktad eller på fri fot. Den som är på fri fotkan dock under vissa föratsättningar som framgår av det följande tvångsviskvarhåUas på rättspsykiatrisk klinik. Häktadsom skall undergå rättspsykiatrisk undersökning kan vara placerad pårättspsykiatrisk klinik, i häkte eller på kriminalvårdsanstalt (7 § lagen(1966: 301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål). Är han i oundgängligtbehov av psykiatrisk vård, som inte kan beredas på rätlspsykialrisk klinikeller på kriminalvårdsanslalts psykiatriska avdelning, måsle han dock intas påsjukhus med tiUämpning av anökningsför-färandet enligt 8 och 9 §§ LSPV. I8 § häkteslagen föreskrivs att häktad inle får avsända eller ta emot brev ellerannan försändelse med mindre det prövas kunna ske utan att äventyra ordning ochsäkerhet eller medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brotteljest försvåras. Brev som i dessa fall kvarhålls får inte utan den intagnesmedgivande öppnas (12 § tillämpningskungörelsen). Om man undantar häktade somberetts vård enligt LSPV, finns 3 1975/76.1 saml. 1975/76: 90 34 ingabestämmelser som medger brevcensur av vårdskäl mot psykiskt sjuk som är häktad. Densom är på fri fot och undergår rättspsykiatrisk undersökning kan enligt 9 §första stycket lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål i vissa fallhåUas kvar på rättspsykiatrisk klinik. I 9 § andra stycket samma lag föreskrivsatt den som är intagen på rättspsykiatrisk klinik med stöd av första stycketfår hindras alt lämna kliniken och i övrigt underkastas det tvång som ärnödvändigt med hänsyn till ändamålet med intagningen eller för att skydda honomsjälv eUer omgivningen. Äv förarbetena (prop. 1966: 60 s. 17) framgår dock i fråga om rätten alt avsända och mottaga brev, inte funnit skäl attbehandla tvångsintagen på annat sätt än den som frivUligt vistas på klinik förundersökning. JOhar i skrivelse tUl regeringen anfört att frågan om brevcensurvid rättspsykiatrisk klinik har aktualiserats i JO:s verksamhet vid ett partillfäUen. Därvid har uppgetts att det inte så sällan förekommer att enpsykiskt sjuk inlagen vill avsända brev som under inflytande av hans sjukdomfått sådant innehåll att det kan komma att medföra betydande olägenhet förhonom när hans tillstånd förbättras. Detsynes enligt JO oegentligt att personer, som uppenbarligen är psykiskt sjukaoch senare skall överlämnas lill sjukhus för vård enligl LSPV, därför att debefinns vara i oundgängligt behov av sluten psykiatrisk vård, desom häktade eller tvångsintagna vistas på rättspsykiatrisk klinik inte närvårdskäl övertygande talar för det kan hindras från att avsända brev som kanvålla dem betydande olägenheter och obehag. Från såväl humanitär synpunkt sommed lanke på ändamålet med vården synes det vara olyckligt all det inle ärsörjt för att i den intagnes intresse brev han vill avsända kan kvarhållas. JOförutsätter att en kvarhållningsrätl måsle strängt begränsas tUl situationer dåetl ingrepp i den intagnes kommunikation med yttervärlden framstår som heltnödvändigt med hänsyn till hans psykiska tillstånd (jfr JO 1974 s. 339). EnligtJO:s mening talar beaktansvärda skäl för att lagändring övervägs i nu angivnasyfle. Med den utformning lagstiftningen på området nu har synes ändring i såfall böra ske såväl i lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål somhäkteslagen. 4.3Om placering i vissa fall i allmänt häkte av person som dömts tillfrihetsberövande påföljd Enligt11 § lagen (1974: 202) om beräkning av strafftid m. m. får den som skallförpassas till undergå påföljd i an- Prop.1975/76: 90 35 slutninghärtill tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest, om det behövsmed hänsyn tUl transportförhållandena. Iskrivelse till regeringen har anfört att detsålunda inte finns något slöd i lag för att i avvaktan på placeringsbeslut ihäkte kvarhålla den som dömts tiU frihetsstraff. Styrelsen framhåller att detemellertid visat sig omöjligt i vart fall vid de större häktena altomedelbart efter del alt en verkställbar dom föreligger besluta om i vilkenanstalt den dömde skall placeras. Regionchefen, som i första hand har alt fattabeslut i placeringsfrågan, måste ha erforderligt underlag för beslutettUlgängligt och är i praktiken förhindrad att ha differentieringssammanträdevarje dag. Styrelsen hemställer därför om sådant tillägg till 11 § lagen omberäkning av strafftid m. m. alt tUlfällig förvaring i häkte kan få ske ia"waktan på beslut om placering på viss i beslutet angivenkriminalvårdsanstalt. Enligt43 § KraL får intagen i anslutning till inställelse vid domstol eller andramyndigheter tillfälligt placeras i allmänt häkte, om det behövs avsäkerhetsskäl. 1fömtnämnda skrivelse har anfört alt det även i andrafall än som avses i sistnämnda bestämmelse visat sig föreligga behov av attundantagsvis under pågående verkställighet kunna i häkte tillfälligt placera eni kriminalvårdsanstalt intagen ej häktad person. Styrelsen framhåller attvissa lokalanstalter inte har möjlighet att på ett betryggande sätt omhändertaen berusad eller på annat sätt grovt störande inlagen. I de fall det ärnödvändigt alt avskilja den intagne från andra intagna på grund av hansuppträdande eller eljest och det inle i närheten finns någon sluten anstaltdit han kan förflyttas, bör enligt styrelsens mening genom lagändring öppnasmöjlighet atl tillfäUigt under högst placera den intagne inärbeläget häkte. Påsenare år har uppmärksamheten alltmer riktats på behovet av reformer när delgäUer behandlingen av häktade, anhållna m. fl. Förslag har också lagts fram ochåtgärder vidtagits i syfte alt förbättra förhållandena för de häktade,särskilt när det gäller att tillgodose deras behov av kurativt socialt slöd ochatt bereda dem möjligheter tUl sysselsättning under vistelsen i häktet. Denpågående kriminalvårdsreformen, som har tagit sig uttryck bl. a. i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KraL), har gett ökad akluaUtet åt strävandenaatt få till stånd en ny lagstiftning om behandlingen av häktade. Sedan arbetetmed lagstiftningen om behandlingen i anstalt slutförts, påbörjades också enöversyn av häkleslagsliftningen. Därutöver har bl. riksdag uttalatsig om behovet av en snar reform på detta område. Inomjustitiedepartementet har upprättals en promemoria (Ds Ju 1975: 8) angående nylagstiftning om behandlingen av häktade m.fl. 1 Prop.1975/76: 90 36 promemorianläggs fram förslag till en ny lag i ämnet, avsedd att ersätta den nuvarandelagen (1958: 213) om behandlingen av häktade och anhåUna m. fl. Den nya lagenföreslås innehålla bestämmelser som syftar till att underlätta de häktadessituation i olika hänseenden. Av principiellt intresse är framför allt debestämmelser som rör möjligheterna för häktade att få kurativt, socialt stöd,erbjudanden om arbete eller annan sysselsättning ,gemenskap meUan intagna i häkten samt häktades kontakter med omvärlden genomtidningar, lidskrifter, radio, television, brevväxling, besök ochtelefonsamtal. Vidare innebär förslaget en närmare reglering av åklagares ochhäktesföreståndares beslutsfunktioner i tillståndsprövningsfrågor. Vidremissbehandlingen har promemorieförslaget fått ett i huvudsak positivtmottagande. Flertalet remissinstanser lämnar i stort sett utan erinran den ipromemorian föreslagna lagregleringen. I en del frågor framförs dockinvändningar. Ett stort antal remissinstanser understryker det angelägna i althäktena tillförs ökade resurser så att reformen kan genomföras efter deriktlinjer som har dragils upp i promemorian. Ävenjag anser promemorieförslaget vara i huvudsak väl ägnat alt läggas till grundför lagstiftning. Elt genomförande av de principer som förslaget bygger på börverksamt kunna begränsa de skadliga följder som häktning och andra tillfälligafrihelsberövanden lätt ger upphov till. Bestämmelserna synes i allt väsentligtinnebära en realistisk avvägning mellan å ena sidan behovet av alt förbättrasituationen för de häktade m. fl. och å andra sidan intresset av att kunna förverkligade ändamål som ligger till grund för häktningsinstitutet och andra temporärafribetsberövanden som omfattas av lagstiftningen. På vissa punkter bör dockpromemorieförslagel bli föremål för ändringar och justeringar. Ianslutning härtill vill jag erinra om alt bestämmelserna i omhäktning, anhållande m. m. är föremål för en översyn genom tillkalladesakkunniga (häktningsutredningen/Ju 1974: 17). I direktiven till utredningenanförde jag att frågan om behandlingen av dem som är häktade m, m. och därmedsammanhängande frågor om tillgängliga resurser kan påverkas av en ändradutformning av bestämmelserna om häktning m. m. Det borde därför vara enväsentlig uppgift för utredningen att under hänsynstagande härtill övervägabehandlingens utformning. Det nu framlagda förslaget till häkteslag ger inteanledning till annat bedömande. Jag vill emellertid betona att utredningensöverväganden rörande behandlingsreglernas innehåll i huvudsak torde kunnabegränsas till sådana frågor som aktualiseras av en ändrad utformning avhäktningsbestämmelserna. Som jag återkommer till i det följande är det också enuppgift för utredningen att överväga frågor som rör beslutsfunktionerna iärenden enligt häkleslagen. Detär enligt min mening mycket tiUfredsställande att det synsätt som bär uppkriminalvårdsreformen i betydelsefulla hänseenden också har kunnat tas tillvaravid utformningen av de i promemorian föreslagna be- 1975/76: 90 37 Kravet på samverkan med olika sociala organ som enligt KraL ochmotiven till denna lag skall utgöra ett bärande element i behandlingsarbetetför kriminalvårdsklientelet har i promemorieförslaget fått en motsvarighet förde häktades del genom bestämmelser om insatser av social, kurativ karaktär.Den i KraL uttryckta principen att man skall söka mmska de ikriminalvårdsanstalt intagnas isolering i förhåUande till varandra och lUlomvärlden motsvaras i förslaget till häkteslag av bestämmelser som avser attmöjliggöra en friviUig gemenskap mellan intagna i häkten och en ökadkommunikation med omvärlden. Som framhålls i promemorian följer å andra sidanav häkl-ningsinstitutets och andra temporära frihetsberövandens natur att vissaskillnader i behandlingen måste upprätthållas mellan dem som är föremål fördessa fribetsberövanden och dem som i kriminalvårdsanstalt undergår påföljdför brott. I fråga om arbete eller annan sysselsättning är sålunda all märkaalt någon arbetsplikt inte kan åläggas häktade och därmed jämställda. När detgäller möjlighetema till kontakt mellan intagna inbördes och med omvärldenmåste beaktas att benägenhet att fly i många fall är betydligt mer påtaglig hosde häktade än hos huvuddelen av kriminalvårdsklientelet och all kollusionsfara,dvs. risk för alt bevis skall undanröjas eller utredning om brott eljest skallförsvåras, i princip kan förekomma endast hos dem som är häktade som misstänktaför brott. Del förhållandel all häklesreglerna till skillnad från reglerna förkriminalvård i anstalt skall tillämpas på fribetsberövanden som ofta är myckelkortvariga är också en omständighet som föranleder skillnader i de bådaregelsystemens innehåll. Som framgår av det anfördaär den nuvarande häkleslagen tUlämplig inte bara på häktade utan också vid enrad andra fribetsberövanden av straffprocessuell eller annan art. Gemensamt fördessa olika frihelsberövanden kan sägas vara att de är av temporär natur ochatt de har ett annat ändamål än verkställighet av påföljd för brott ellerberedande av vård. I överensstämmelse med vad som föreslås i promemorian bör enny lagstiftning också i princip ha samma tillämpningsområde som den nuvarandelagen. Det innebär alt frihelsberövandels varaktighet kan, beroende på grundenför ingripandet och omständigheterna i övrigt, variera mycket kraftigt. Debehandlingsprinciper som präglar promemorieförslaget har naturligen sinfrämsta betydelse för de personer som är berövade friheten , i första hand de häktade. I fråga om dem som är omhändertagna ipolisarrest , ofta mindre än , torde de föreslagnaförändringarna i behandlingens utformning knappast alls eller endast i ringamån få någon betydelse. Under remissbehandlingen har från några håll ocksåhävdals all särbestämmelser i vissa hänseenden är motiverade för de kortvarigaomhändertagandena. Enligt min mening är det emellertid knappast möjligt att påett ändamålsenligt sätt skilja ul de olika slag av omhänderta- 1975/76: 90 38 gandendär en speciell reglering kan ifrågakomma. Från materiell synpunkt synesdessutom en särreglering inte vara behövlig. har i sittremissyttrande anfört att utvecklmgen beträffande det rättspsykiatriskaundersökningsväsendet medfört oklarhet i frågan om den nuvarande häkteslagen ärtiUämplig på häktade som förvaras på rättspsykiatrisk klinik. Jag vUl ianledning därav påpeka att häkleslagen är tillämplig på var och en som ärhäktad oavsett var han förvaras. Den omständigheten att det rättspsykiatriskaundersökningsväsendet numera beslår av rättspsykialriska kliniker medsocialstyrelsen som huvudman har därför inle medfört att häkteslagen skullesakna till-lämplighet på häktade som förvaras på sådan klinik (se prop. 1969:22 s. 6 och 9 samt JO i ärendet 856/1975). Jag är medveten om att som framhåller situationen för en häktad som befinner sig pårättspsykiatrisk klinik för undersöknmg i vissa hänseenden skUjer sig frånandra häktades situation. I ett speciellt hänseende har delta också lett tillalt man lagstiftningsvägen öppnat möjlighet att låta häktade undersökningsfallunder vissa förutsättningar förvaras i där vistasi gemenskap och arbeta tillsammans med andra intagna. Vidare har JO i fråga ombrevkonlroll aktualiserat frågan om en särreglering för häktade som är intagnapå rättspsykiatrisk klinik. Jag återkommer till den frågan i det följande.Bortsett härifrån lorde de behov som gör sig gällande för de häktadeundersökningsfallen kunna t.v. tillgodoses inom ramen för de allmänt gällandebehandUngsreglerna. I sammanhanget bör framhållas att frågor rörande häktadeundersök-ningsfaU f.n. övervägs av utredning (Ju 1971: 08) om behandlingav psykiskt avvikande. Självfallet är det angeläget att de verkställighetsföreskriftersom kommer att meddelas i administrativ ordning i anledning av den nyahäkteslagen utformas med tillbörligt beaktande av förhållandena vid derättspsykialriska klinikerna. a. bör framgå alt den beslutanderätt som förde allmänna häktenas dd tillkommer häktesföreståndare skall, i fråga omhäktade som är intagna på. rätlspsykialrisk klinik, utövas av klinikchefen. Jagvill i detla sammanhang erinra om att åklagares befogenheter ibehandlingsfrågor gäller även i fråga om de på rättspsykiatrisk klinik intagnahäktade. 1lagtekniskt hänseende anser jag det vara en lämplig lösning att somföreslagits i promemorian den nuvarande häkteslagen ersätts med en ny lag iämnet. Liksom nuvarande lag bör den nya lagen vara uppbyggd efler den principenatt bestämmelserna enligt sin ordalydelse görs tiUämpliga på häktade, varefteri slutet av lagen ges föreskrifter om lagens lUlämplighet på personer som ärunderkastade fribetsberövanden på andra grunder. Beträffandede enskUda lagbestämmelsernas utformning har några remissinstanser påtalat attformuleringarna i åtskilliga hänseenden är så vaga och tänjbara alt det finnsrisker för en godtycklig eller oenhetlig 1975/76: 90 39 tillämpning.Jag vill i anledning därav framhålla att såväl den nuvarande som denföreslagna häkteslagen har karaktären av en ramlag som skall gälla föromhändertaganden av vitt skilda slag och i olika typer av lokaler medsinsemellan skiftande fömtsättningar i fråga om personeUa och byggnadsmässigaresurser. Dessa förhållanden måste uppenbarligen påverka utformningen av debestämmelser som skall reglera verksamheten, så att tillämpningen kan anpassastUl de förutsättningar som faktiskt föreligger i olika faU. Självfallet är detangeläget att man vid prövningen enligt lagen av de omhändertagnas rättigheteroch förmåner söker tillgodose de omhändertagnas berättigade intressen i så höggrad som möjligt. Som framhåUits såväl ipromemorian som i åtskUliga remissyttranden är det angeläget att häktenatillförs sädana resurser att de föreslagna principerna för behandlingen avhäktade m. fl. kan genomföras i praktiken. Det gäller här bl. a. frågor omanordnande av gemensamhets-utrymmen, anordningar för television, uppsättande avförvaringsskåp m. m. Vid ett bedömande av resursfrågorna måste beaktas attbestämmelsema om häktning, anhållande m. m. är föremål för en översyn genomhäktningsutredningen. Om resultatet av denna översyn skulle bli att häktningblir mindre vanligt förekommande , är detta självfaUet en omständighetsom kan påverka såväl behandlingens utformning som utrymmesbehovet vidhäktena. En viss försiktighet när det gäller att bedöma frågan om omedelbararesursförstärkningar är därför väl motiverad. I första hand gäller det altgenom en prioritering söka tUlgodose de mest angelägna behoven. a. statensinvandrarverk framhållit i sitt remissyttrande utgör häktade utlänningar engrupp som kräver särskild uppmärksamhet i detta sammanhang. Språkhinder ochbrist på kontakter med andra människor leder ofta för de häktade utlänningamasdel lill en isolering som är i särskilt hög grad påfrestande. Det är därförangeläget att inom ramen för tillgängliga resurser söka förbättra förhållandenaför denna personkategori. Jagåterkommer i del följande till de resursfrågor som aktualiserats i dettalagstiftningsärende. En av de frågor ipromemorieförslaget som är av mera principiellt intresse gäller införandet avbestämmelser om åtgärder för att tillgodose häklads behov av kurativt, socialtstöd och annat bistånd i personliga angelägenheter. Möjligheterna för häktadeatt få sådant bistånd har förbättrats genom att frivårdspersonalnumera medverkar i arbetet på häktena och genom altpersonunder-sökningsverksamhelen mera än förut inriktas på att utröna behovetav socialt stödjande insatser. I samband därmed har också införts möjlighet attförordna en förtroendeman för den misstänkte med uppgifl att bistå denne medkurativa åtgärder innan ansvarsfrågan är avgjord (prop. 1973: 173). Emellertidfinns inte i den nuvarande häkleslagen någon 1975/76: 90 40 föreskriftsom behandlar frågan om tillgodoseendet av häklads behov i de hänseenden somdet här är fråga om. Med hänsyn till den centrala betydelse frågan har för densom är berövad friheten, om än tillfäUigtvis, bör enligt vad som uttalas ipromemorian en bestämmelse i ämnet inte saknas i den nya lagen.Promemorieförslaget innehåller därför en föreskrift som anger alt om häktadbehöver personligt stöd eller annan hjälp, skaU i den mån det lämpligen kanske, åtgärder vidtas för att tiUgodose sådant behov om den häktade samtyckerdärtill. Vidremissbehandlingen har den föreslagna bestämmelsen i allmänhet lämnats utanerinran.