prop · FY0384 · 1975-12-31 00:00:00 — Ivårt land råder stor enighet om atl bör deltaga i delinternationella biståndsarbetet för all därigenom hjälpa befolkningen i ländersom av olika anledningar, l. ex. krig, hungersnöd, farsoter eller naturkatastrofer,lider nöd. I regeringens budgetförslag för /76 föreslås eltanslag om ca 2 860 milj. kr. lill intemalionellt utvecklingssamarbete. Häravavser ca 200 milj. kr. Om bifaller förslaget,infrias utfästelsen om det s. k. enprocenismålet. Delta innebär att 1 96 avbruttonationalprodukten skall gå lill internationellt utvecklingssamarbete. Enomfattande biståndsverksamhet bedrivs också av olika svenska organisationer ochkyrkliga organ. Ifiera sammanhang har slagits fast all den offentliga biståndsverksamhetenskall vara en Slallig och inte en uppgift. Detärslalsmaklerna som bär ansvarelför våra internationella förbindelser och som därför har atl bestämmabiståndsverksamhetens inriktning och omfattning saml att anslå de medel som behövsför ändamålet. Del har emellertid visat sig alt del inom många kommuner ochlandstingskommuner, särskilt i samband med inträffade katastrofer, finns enstark vilja all genom medverkan i internationell bisiåndsverksamhei ge uttryckför solidaritet med de drabbade länderna. Såväli kommunallagarna som i rättspraxis har den ståndpunkten upprätthållits altinternationell biståndsverksamhet inle är någon uppgift. Den kommunalakompetensen anges i 3 § kommunallagen (1953:753, omtryckt 1969:765) (KL). Därsägs all kommun själv får vårda sina angelägenheter, såvida inte handhavandetav dessa enligl gällande förfatlningar tillkommer annan. Molsvarande beslämmelserfinns i 4 § landstingslagen (1954:319, omtryckt 1972:101)(LL), 3 § kommunallagen(1957:50, omtryckt1969:766) för (KLS) och 2 S lagen (1961:436, omtryckt 1972:228) omförsamlingsstyrelse (LFS). Den s. k. lokaliseringsprincipen, vilken grundas påde nu nämnda bestämmelserna, anses innebära all etl kommunalt beslul måsle avseelt till kommunens (resp. landstingskommunens eller församlingens) områdeknutet intresse för alt vara kompetensenligl. Denna princip har genomgåendeupprätthållits såväl i rättspraxis som i den speciallagslifining, som har lillkommilunder senare år och som har gett kommunerna och landstingskommunerna befogenhetall handha vissa uppgifler. Bland de speciallagar som medfört en ulvidgning avden kommunala kompetensen kan nämnas lagen (1962:638)om räll för kommun allbistå ulländska studerande. Genom denna lag har dock inte gjorts något störreavsteg från grundsatsen atl en kommun skall lillgodose endast inttessen som ärknutna lill kommunens område. Bistånd enligt lagen skall nämligen vara avsettför studerande som i anslutning lill svenskl utvecklingsbistånd vistas inomkommunen för studier eller annan ulbildning. Vadgäller rättspraxis på området har särskilt uppmärksammats tre avregeringsrätten meddelade domar. I dessa domar har regeringsrättenhaft att ta slällning lill landstingskommuns befogenhet att medverka iinternationell biståndsverksamhet i samband med kriget i . 1 ett fallgällde del etl beslul av läns landstings förvallnings-utskotl attgenom SlDA:s försorg ge fullt användbar sjukvårdsulrustning till ett värde av200 . lill ell förstört sjukhus. I ett annal fall var del fråga om ett beslulav läns landsting atl anslå för inköp av en läkarväska genomSvenska röda korsels försorg. Det tredje fallet avsåg ett av Västernorriandsläns landsting fattat beslul, varigenom anvisals etl belopp om sombidrag till återuppbyggnad av . 1 samtliga fall ansåg regeringsrättenall landstingskommunen hade överskridit sin befogenhet. De överklagade beslutenupphävdes därför. 1 det första fallet åberopade domstolen som skäl bl. a. allav vad som förekommit i målet framgick atl den egendom som avsågs med delöverklagade beslulel hade haft ell inle obetydligt värde och att beslutet atlskänka bort egendomen således inte varil moliverai av egnaekonomiska intressen. Fråganom på vilket säll kommunerna, landstingskommunerna och församlingarna bör kunnamedverka med bistånd lill har utretts av kommittén för kommunalbiståndsverksamhet, vilken lämnal belänkandet (SOU 1974:86)biståndsverksamhet. 1 betänkandet föreslås all kommunerna ochlandstingskommunerna genom en särskild lag ges befogenhet alt lämnainternationell katastrofhjälp. Belänkandei har remissbehandlats och därvid fålletl i huvudsak posilivi mottagande. Kommitiénnämner ett anlal fall där kommuner har medverkat i internationella hjälpaktioner,t. ex. i samband med den stora översvämnings-katastrofen i ochden s. k. Ungernhjälpen . 1 dessa fall kunde besluten verkställas,eftersom de inte blev överklagade. mittenframhåller att det tillhör grunderna för vår kommunala självstyrelse alt eltkommunall beslut, t. ex. om bistånd till etl annat land, kan bli verk-ställbartom ingen överklagar beslutet. Att giltigheten av etl sådanl beslul kan bliberoende av om beslutet överklagas eller ej kan enligt kommitténs mening inleanses tillfredsställande. Kommitiénkonstaterar atl en medverkan i internationell biståndsverksamhet kanvara motiverad av kommunernas och lanslingskom-munernas speciellaförutsättningar, särskilt i egenskap av sjukvårdshuvudmän, atl på vissaområden främja en svensk hjälpinsats för andra länder. Kommittén betonar allbedömningen av frågan om ytteriigare möjligheler bör införas för kommuner ochlandstingskommuner alt medverka i internationell biståndsverksamhet måste skefrån den självklara utgångspunkten, atl det är statsmakterna som bär ansvaretför vårt lands internationella relationer och att de kommunala insatserna intefår stå i strid med den officiella svenska utrikes- och biståndspolitiken. Ettförfarande som i och för sig är förenligt med gällande räll är enligl kommitténall en kommun utan vederiag till exempelvis en internationell hjälporganisationöverlåter utrangerad utrustning som saknar såväl bruksvärde som marknadsvärdeför kommunen. Kommittén anför att sådan utrustning i regel är i elt sådanlskick all den inle kan användas i internationell biståndsverksamhet. Kommitténhar inie kunnat finna några andra former för kommunala biståndsinsatser som ärförenliga med gällande rätt. Enlagbestämmelse som ger kommunerna och landstingskommunerna befogenhet att biståmed utrustning i katastrofsituationer, dvs. när ett lands eller delar av eltlands befolkning lider nöd till följd av krig, farsot, översvämning,jordbävning, vulkanutbrott, torka eller liknande händelser, samt vidåteruppbyggnaden av olika samhällsfunktioner efter en katastrof skulle enliglkommittén utgöra en värdefull ulvidgning av den kommunala kompetensen. Kommitiénframhåller all både kommunerna och landstingskommunerna har utrustning som ärlämpad för sådana insalser, t. ex. sjukvårdsmaleriel och vissa arbetsmaskiner.En befogenhet för kommunerna och landstingskommunerna atl på det sätt som nuhar angetts medverka i det inlernaiionella biståndsarbetet ger enligt kommitténinte anledning till några betänkligheter av hänsyn till den officiella svenskautrikes- och biståndspolitiken. Kommitténvill inte förorda alt kommunema och landstingskommunerna ges möjlighet atllämna bistånd i form av penningbidrag. Etl sådanl bistånd skulle enligtkommittén bli svårare all inordna i den officiella svenska bistånds- ochutrikespolitiken än ett bistånd med utrustning och personal. Del skulle ocksåinnebära ell kraftigt avsteg från grundsatsen att kommunen skall vårda sinaangelägenheter. Av samma skäl och eftersom de kyrkliga kommunerna knappast harutrustning som kan användas i katastrofsituationer eller vidåteruppbyggnadsarbete anser kommittén all någon ulvidgning av denkyrkokommunala kompetensen inte bör ske i detta sammanhang. Denbefogenhet för kommunerna och landstingskommunerna all bistå med utrustning somkommitién föreslår avser endast utrustning som inle behövs för den egnaverksamheten. Enligl kommitténs mening bör del anförtros åt kommunen resp.landstingskommunen alt själv avgöra om och i vad mån utrustningen kan avvaras.Även om biståndet skulle medföra alt ny utrustning måste anskaffas tidigare änsom annars skulle ha blivil fallet, bör åtgärden enligl kommittén anses kompelensenlig. Kommiiiénföreslår all kommunerna och landstingskommunerna skall få lämna hjälp till allaländer, inle bara , som lill följd av en inträffad katastrof är i behovav hjälp. För att utrustningen vid uppkommande behov så snabbt som möjliglskall kunna komma lill användning bör utrustning enligt kommittén kunna lämnast. ex. lill en internationell hjälporganisation även vid andra tillfällen ännär en akut katastrofsituation föreligger. Kommittén föreslår att kommunernaoch landstingskommunerna vidare ges rätl atl i samband med ett beslul attskänka viss utrustning i skälig omfattning anvisa medel lill de kostnader somkan uppslå för exempelvis inpackning och frakt av utrustningen. Kommitténframhåller all och landstingskommunal personal, bl. a. läkare,sjuksköterskor, tekniker och servicepersonal, representerar etl kunnande somkan komma lill användning i internationellt biståndsarbete. Enligl kommitténsmening bör kostnaderna för lön, resor och uppehälle för tjänstemän som deltar isådan verksamhet normall inle bestridas av kommunerna ellerlandstingskommunerna. De kostnader som kan uppkomma genom alt det under enövergångsperiod finns behov av personal från kommun eller landstingskommun somhar ställt utrustning lill förfogande, t. ex. för installation och skötsel avutrustning, bör enligt kommittén få läckas av kommunala medel. Som kommittén och fleraremissinstanser framhåller finns del i kommunerna och landstingskommunerna ellbetydande intresse alt medverka i internationell bisiåndsverksamhei ochdärigenom ge ullryck för solidaritet med lidande medmänniskor. Detta har lagilsig uttryck bl. a. i all flera kommuner och landstingskommuner under senare århar beslutat all med pengar eller materiel bistå andra länder. Dessa beslul hari vissa fall vunnit laga kraft och kunnat verkställas men i andra fall efleröverklaganden upphävts, eftersom de inle ansetts förenliga med reglerna omkommunernas och landstingskommunernas befogenheter. Jag delar kommitténsuppfattning att del inle kan anses tillfredsställande att kommunala insalser,i elt läge där humanitär hjälp ter sig angelägen, skall vara beroende av ombeslutet i fråga överklagas eller ej. Enkommun eller en landstingskommun anses f n. ha befogenhet all exempelvis hjälporganisation skänka utrustning som saknar både bruksvärde ochmarknadsvärde för kommunen. Sådan utrustning lorde emellertid, som kommitténockså understryker, myckel sällan kunna användas i internationellbiståndsverksamhet. Envidgning av kommunernas och landstingskommunernas befogenhet att delta i sådanverksamhet innebär ett avsteg från principen all dessa befogenheter ärbegränsade till kommunens resp. landslingskommunens område. Enligl min meningär det väsentligt atl denna princip upprätthålls också i fortsättningen. Avstegfrån lokaliseringsprincipen bör komma i fråga bara i den mån mycket starka skältalar för det. Trots vad jag nu har sagt anser jag i likhel med kommitién ochflertalet remissinstanser atl kommunema och landstingskommunerna, som särskilti egenskap av sjukvårdshuvudmän har goda förutsättningar härför, bör beredasökade möjligheter all delta i den internationella biståndsverksamheten. Molbakgrund av vad jag har anfört finner jag det klart alt en sådan vidgningav den kommunala kompetensen måste ges en begränsad omfattning. En självklar ulgångspunklär också all statsmakterna bär ansvaret för den officiella svenska bistånds-och utrikespolitiken. Del långsiktiga biståndet, som syftar till atl utvecklaolika delar av samhället i mottagarländerna, bör alltjämt vara en angelägenhetför slalen och de frivilliga hjälporganisationerna. Kommitténsförslag är grundat på synpunkler av del slag som jag förut har anfört. 1 likhelmed flertalet remissinstanser anser jag alltså alt förslaget är väl avvägt. 1det följande skall jag gå närmare in på några särskilda frågor som har lagilsupp av kommitién och remissinsianserna. bör kommunernas och landstingskommunernas befogenhet atl lämnabistånd anknytas till alt befolkningen i ett annal land behöver bistånd lill följdav all en särskild händelse, en katastrof har inträffat. I likhel med remissinsiansernavill jag ansluta mig till denna uppfattning. Som framgår av vad jag förut harsagt bör det långsiktiga biståndel inte vara en ellerlandstingskommunal angelägenhet. Om befogenheten att lämna bistånd begränsaspå detta sätt kommer den också all omfatta de situationer i vilka detomedelbara hjälpbehovet framstår som mest påtagligt. Remissinsiansernahar riktat viss kritik mol all kommittén i sitt lagförslag har angett dengrundläggande avgränsningen av befogenheten atl lämna bistånd endast genom altföreslå all kommun och landstingskommun får lämna internationellkatastrofhjälp. Även jag anser all del är önskvärt atl de situationer i vilkabistånd skall få lämnas anges så klart som möjligl. Dessa situationer kan varaav ganska skiftande slag och del är naluriigtvis inte fråga om bara svårartadeolyckshändelser och liknande som i skulle föranleda ingripande enliglbestämmelserna i brandlagen (1974:80) om räddningstjänst. Som jag förut harsagt bör det avgörande vara atl en särskild händelse har inträffat och lett lillelt akut behov av bistånd. Avgränsningen bör enligt min mening göras genom alten exempliflerande uppräkning av sådana händelser görs i lagtexten. Därvid böranges all bistånd får lämnas i samband med krig, farsot, översvämning,jordbävning, vulkanutbrott, torka eller liknande händelse i annat land. Altsom en uttrycklig förutsättning för bistånd kräva exempelvis all befolkningen ilandel eller endel av delta lider nöd till följd av händelsen är enligt min mening inlenödvändigt eller lämpligt. Ett sådanl krav skulle inte sällan i alltför höggrad begränsa rätten alt lämna bislånd. Etlproblem som några remissinstanser har tagit upp är för hur efter detall den ifrågavarande händelsen inträffat som bislånd skall få lämnas. Jagfinner del redan med hänsyn lill den skiftande arten av de händelser som börkunna göra bislånd från kommun eller landstingskommun berättigat uppenbart allnågon begränsning till tiden för ett egentligt räddningsarbete inte är lämplig.Kommittén har föreslagil all bislånd skall få lämnas också under ell åleruppbyggnadsskedeefter en katastrof Även jag anser att insatser i elt sådanl skede från kommuneroch landstingskommuner kan vara värdefulla. Hur långt elt sådantåteruppbyggnadsarbete bör få sträcka sig ulan alt befogenheten alt lämnabistånd upphör måsle bli beroende av omständigheterna i del enskilda fallet.Avgörande för gränsdragningen blir ytterst all - som jag förul nämnt - meralångsikliga biståndsinsatser inte bör vara en eller landstingskommunalangelägenhet. , ulan erinringar från remissinstanserna, föreslagit bör bistånd fålämnas inte bara till ulan också lill andra länder som behöver hjälp. anför är del främsl genom alt skänka utrustning, t. ex. sjukvårdsmalerieloch vissa arbetsmaskiner, som kommunerna och landstingskommunerna kan göravärdefulla insatser. Del är angeläget alt hjälpen, när behov uppkommer, når moltagariandelså snabbt som möjligl. I likhel med kommittén och remissinsianserna anser jagdärför alt kommunerna och landstingskommunerna bör få skänka utrustning till eninternationell hjälporganisation för användning i katastrofsituationer och vidåteruppbyggnadsarbete redan innan en sådan situation har inträffat. Utrustningsom har skänkts i förväg kan då läggas upp i förråd antingen i eller iannat land och snabbi sättas in när den behövs. Med hänsyn till all kommunernaoch landstingskommunerna saknar erfarenhet av och en uppbyggd organisalion förförmedling av biståndsinsatser framstår det som lämpligl att biståndet förmedlasgenom en internationell hjälporganisation. Ett krav i detla hänseende bör dockställas upp endast i fråga om bislånd som lämnas innan en katastrofsituationhar inträffat. Jag vill erinra om alt flera hjälporganisationer har förklaratsig villiga atl förmedla hjälp från kommuner och landstingskommuner. Kommitténintar den ståndpunkten alt det bör anförtros åt kommunen ellerlandstingskommunen all avgöra om och i vad mån den vid etl visst tillfälle kanavvara utrustning för användning i katastrofsilualioner. Etl beslul av enkommun alt skänka utrustning bör enligt kommittén anses lagligt, även om delmedför alt kommunen tvingas att, tidigare än annars skulle ha skett, ersättaden bortgivna utrustningen med ny. Några remissinstanser påpekar all detlainnebär all del inle föreligger något hinder för en kommun all skänka nyanskaffadutrustning och därefter ersätta denna En sådan ordning skulle enligl dessa remissinstanser göra skillnadenmellan varubislånd och penningbistånd till en illusion. Förall en kommun eller en landslingskommun skall få bislå elt katastrofdrabballand med utrustning bör enligl min mening krävas alt det, exempelvis på grundav den tekniska ulvecklingen, framslår som motiverat alt ny utrustninganskaffas förden egna verksamheten eller all utrustningen inte längre behövs idenna verksamhet. Jag vill i detla sammanhang erinra om att del är angeläget atlden utrustning som avslås är lämplig med hänsyn lill mottagarlandetsförhållanden och om all SIDA och de frivilliga hjälporganisationerna kan lämnaråd om vilka krav som från denna synpunkt bör ställas på utrustningen. Enligtmin mening bör det inle vara tillåtet för kommunerna och landstingskommunernaalt köpa utrustning i syfte all den skall användas för biståndsinsatser.Jämförbart med delta fall får anses vara atl en kommun eller enlandstingskommun skänker utrustning till ett katastrofdrabbal land och därigenomtvingas all anskaffa annan likvärdig uiruslning. Jag anser all det knappast är möjliglalt mera exakt ange när det bör vara tillåtet eller inte tillåtet atl alt bislåmed utrustning. Enligl min mening bör kommunerna och landstingskommunernalämnas en tämligen slor frihet all själva avgöra om de kan avstå från en vissutrustning. 1enlighet med vad jag nu har anförl förordar jag alt kommun och landstingskommunges räll alt i samband med krig, farsot, översvämning, jordbävning, vulkanutbrott,torka eller liknande händelse i annat land eller återuppbyggnadsarbete eftersådan händelse bistå med utrustning som kommunen eller landstingskommunen kanavvara. Del bör vidare föreskrivas atl sådan utrustning får överlämnas lillinternationell hjälporganisation för all användas, om en händelse av det slagsom har nämnts skulle inträffa. 1 50§ KL, 54 § KLS och 56 S LL föreskrivs all kommuns och landstingskommunsegendom bör förvallas så all kommunens resp. landslingskommunens förmögenhet inleminskas. Jag ansluter mig till vad kommunallagsulredningen ochLandstingsförbundet anför om atl beslämmelser om räll för kommun och landslingskommunall bislå ell katastrofdrabbal land med utrustning inte kan få utgöra slöd förundanlag från reglema om förmögenhetsskydd. Någraremissinstanser anser i motsats lill kommittén att bistånd till etl katastrofdrabballand bör få lämnas inle bara med utrustning ulan också med kontanta medel. Ettskäl som anförs till stöd för en sådan ordning är atl den reella skillnadenmellan dessa biståndsformer blir obetydlig, om man godtar vad kommittén anförom i vilken utsträckning bislånd med utrustning bör tillåtas. Jag finner dennakritik mol kommitténs förslag överdriven. har jag förordatatt kommunerna och landstingskommunerna skall få bislå med utrustning som dekan avvara. Med en sådan utformning av bestämmelsen blir de former av biståndmed ul- rustningsom ligger nära etl bislånd med kontanta medel inle tillåtna. beslul av enkommun eller en landstingskommun om sådanl bislånd kommer alltså att kunnaupphävas, om del överklagas. Däremot bör del inle ankomma påbesvärsmyndigheterna all pröva om beslutet slår i överensstämmelse med densvenska bistånds- och utrikespolitiken. Jagkan ansluta mig till vad några remissinstanser anför om alt etl penningbislåndkan vara mera effektivt och praktiskt än ell bislånd med utrustning. Som kommitiénanför skulle emellertid en befogenhet för kommunerna och landstingskommunernaalt lämna bislånd i form av kontanta medel innebära större risker förkonflikter med den officiella svenska bistånds- och utrikespolitiken. En sådanbefogenhet skulle också innebära elt avsevärt avsteg från principen atl enkommuns eller en landstingskommuns åtgärder skall avse intressen som är knutnalill kommunens resp. landslingskommunens område. Jag ansluter mig därför tillkommitténs uppfattning att någon rätt för kommunerna och landstingskommunernaall lämna bistånd i pengar inle bör införas. Inågra hänseenden bör undanlag göras från vad jag har förordal. föreslår bör en kommun eller en landslingskommun som lämnar bislåndmed utrustning få i skälig omfattning anvisa medel för iordningställande ochtransport av utrustningen. Den begränsning som ligger i uttrycket "iskälig omfattning" behövs för all del skall bli klart all del inle ärtillåtet atl t. ex. låta reparera en komplicerad maskin e. d. till en kostnadsom inte står i rimligt förhållande lill maskinens värde och sedan skänkamaskinen lill etl katastrofdrabbal land. Enkommun eller en landstingskommun som släller utrustning lill förfogande börvidare få tillhandahålla och svara för kostnaderna för personal som behövs för atlinstallera och trimma in utrustningen på den plats där den skall användas.Undantagsvis, t. ex. när fråga är om komplicerad teknisk utrustning som kräver etlomfattande installationsarbete eller ingående instruktioner till lokalpersonal som skall handha utrustningen, kan detla medföra all personal fårtillhandahållas och bekostas under tämligen lång lid. Jag förordar atlbefogenheten anges genom en föreskrift om alt kommun eller landslingskommun somhar beslutat lämna bislånd med utmstning får i skälig omfattning tillhandahållaoch bekosta personal som behövs för alt utrustningen skall kunna las i bruk.Den föreslagna bestämmelsen avses inle innefatta något ovillkoriigt krav på personal som tillhandahålls redan tidigare skall vara anställd hos kommuneneller landstingskommunen. Anledningatt medge annan kommun eller landstingskommun än den som har tillhandahållitutrustningen att svara för kostnader av det slag som jag nu har berörtföreligger enligl min mening inle. Deskäl som talar mot all kommuner och landstingskommuner ges befogenhet atllämna bislånd med kontanta medel har samma giltighet i fråga om församlingarnaoch de kyrkliga samfälligheterna. Efiersom de kyrkliga kommunerna bara i myckelbegränsad utsträckning kan antas inneha ul- mstningsom är lämpad för insatser i katastrofsituationer, anser jag i likhet medkommittén att någon ulvidgning av den kyrkokommunala kompetensen inte bör skei detla sammanhang. Debestämmelser som jag har förordat i det föregående bör tas in i en särskild lagom räll för kommun och landslingskommun all lämna internationellkatastrofhjälp. Lagen bör träda i kraft . Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen föreslårriksdagen alt aniagainom kommundepartementel upprättat förslag lill lag om rätt för kommun och landslingskommunall lämna internationell katastrofhjälp. Hinderföreligger inte mot alt ärendel behandlas först under näslföljande . Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genomproposition föreslå alt aniaga de förslag som föredraganden har lagtfram.