prop · FZ03164 · 1975-12-31 00:00:00 — Somförut har framgåtl kan i fall som avses i 70 5 första SlycketBS välja mellan att förena föreläggande med vite eller alt föreskriva attåtgärden i händelse av tredska verkställes genom nämndens försorg på dentredskandes bekostnad. Vadförst gäller vile finns några maximigränser för vitesbeloppets storiek inteangivna i byggnadsförfatiningarna. har således full frihet attmed hänsyn till de föreliggande omständigheterna bestämma vitesbeloppetsstoriek. Principen är emellertid den att viiel skall bestämmas till sådantbelopp att del med hänsyn lill vederbörandes ekonomiska förhållanden ochomständigheterna i övrigi kan antas förmå honom att åtlyda föreläggandet Gfr 9kap, första stycket ). Omett vitesföreläggande visar sig ineffektivt, kan myndighelen meddela nyttföreläggande vid högre vite. En förutsättning härför äremellertid, att detförsta föreläggandet har vunnit laga kraft. Däremot krävs det inte alt detförsta viiel är utdömt, innan nytt vile föreläggs. (NJA 1951 s. 116; RÅ1964:40), Närden i föreläggandet utsatta tidsfristen har gäll ul utan att detta harfullgjorts, eller när ett vitesförbud har överträtts, uppkommer frågan omvitets utdömande. Denna fråga prövas av allmän domstol och talan om vitetsutdömande förs härvid av allmän åklagare. Sådan talare torde förutsättaframslällning av till åklagaren. Enligt (Allmänförvaltningsrätt 7 uppl, s. 149) torde försuttet vite vara föremål förälalspreskription. erinrar emellertid om att utgångspunkten förpreskriptionstidens beräkning kan bli senare än den tid då vitet försuttits, omintresset av prestationens fullgörande kvarstår (se även Svensk Juristtidning1949 s. 742, 1965 rf. s. 75 och 1968 rf. s. 46). 1mål om vites utdömande anses domstolen kunna pröva behörighetatt meddela föreläggandet men däremot inte frågan om föreläggandet varilbehövligt eller lämpligt. Finner domstolen att vitet är försuttet, skallvitesbeloppet i princip dömas ut. I vissa situationer anses domstolenemellertid ha möjlighet att jämka beloppet (NJA 1951 s. 116). Domstolens avgörandekan överklagas till hovrätten och HD. i stället för att använda sig av vite föreskriver att åtgärdeni händelse av tredska verkställs genom nämndens försorg på Prop.1975/76:164 111 dentredskandes bekostnad, medför inte detta att nämnden efter den bestämdatidsfristens utgång själv kan ombesörja åtgärden. Med stöd av ett uttalande avstadsplaneutredningen (SOU 1945:15 s, 567) tolkas nämligen bestämmelserna i 70§ första stycket BS sä, att nämnden innan tvångsutförande får ske mäste föratalan inför domstol om fastställelse av sin rätt till tvångsutförande. talan, får nämnden söka verkställighet av domen hos de exekutivamyndigheterna. Även i dessa fall kan talan mot domstolens avgörande fullföljastill HD. () har till överiämnat eti exemplar av beslut den 18oktober 1974 i anledning av klagomål mot ledamöter i en byggnadsnämnd angåendeunderiåtenhet att fullfölja ingripande mot olovligt utfört byggnadsföretag. Avbeslutet framgår bl. a. följande. Byggnadsnämndenhade beslutat att förelägga en fastighetsägare vid vite av5 . att före ha borttagit två utan byggnadslov utfördakällartillbyggnader på en villabyggnad. I beslut avslogsen framställning från fastighetsägaren om anstånd med verkställigheten avföreläggandet. meddelades föreläggande för honom vid vite av 10 000kr. att senast efter delfåendet ha borttagit tillbyggnaderna ochfyllt igen en ursprängning. Vidare beslöts att tidigare vitesföreläggandeskulle överiämnas till allmän åklagare för åtgärd. Sedanfastighetsägaren fullföljt talan till Kungl. Maj:t i fråga om vites-föriäggandenaoch ett beslut med avslag på ansökan om dispens för käl-lartillbyggnaderna m.m., beslöt vid sammanträde den 6-7 febmari 1974 avstyrka bifalltill besvären. Vid samma tillfälle upptogs till behandling ett förslag av stadsarkitektkontoreli kommunen att skulle dels till allmän åklagare överiämnanämndens beslut för utdömande av försuttet vite och delsi övrigt bordlägga frågan om förnyat föreläggande. beslöt medsex röster mol fyra och en nedlagd att inte vidta någon åtgärd i ärendet. 1en reservation mot beslutet anfördes bl. a. följande. Efteratt ha avstyrkt bifall till besvär avseende dispens från gällande byggnadsförbudframhöll majoritet som motivering till sill besluthuvudsakligen. Detåligger kommunens tjänstemän alt tillföriitligen styrka att den olovligatillbyggnaden inte fär stå kvar efter verkställd planläggning. Med anledning avuppgift att fastigheten efter framdragning av planerad motorväg inte skulleuppfylla gällande bullernorm framhölls att fastighetens ägare i detta fall färskylla sig själv. Det tidigare utdömda vitet var straff nog för den olovligatillbyggnaden. Enligtreservantemas mening strider ovanslående beslut mot grunderna för den gällandebyggnadslagstiftningen. praxis vad gäller före- Prop.1975/76:164 112 Byggnadslovsinstitutel, som vår byggnadslagstiftning huvudsakligenhar som grundval och förutsättning, föriorar i betydelse i områden därdetaljplaneläggning är förestående. Den som bygger olovligen kan alltid hoppaspå att kommunens tjänstemän inte lyckas fullgöra sin bevisskyldighet attbyggnaden inte får stå kvar efter planläggning. Naturiigtvis är det enomöjlighet för kommunens tjänstemän att på ett tidigt stadium i en planläggninggöra säkra uttalanden om det resultat som planen kommer att leda till förenskilda fastigheter. Tendensen att bygga olovligt, som även tidigare varitbetydande, kommer sannolikt att öka som en följd av beslutet. För den enskildeblir det enklare att beräkna konsekvenserna av ett olovligt byggande. Som enföljd av detta kommer detaljplaneläggning att försvåras för kommunen. Iframställningen till JO anförde klagandena bl. a. att det ofta var svårt förbyggnadsnämndema att komma till rätta med svartbyggandei. Detta upplevdes av defiesta byggnadsnämnder, liksom av folk i allmänhet, som djupt orättvist då detförsatte lagbrytaren i en förmånligare position än den medborgare som lojaltföljde gällande rätt. Lagbrytaren kunde dessutom resaersättningsanspråk gentemot kommunen i samband med expropriation eller vidfråga om annan inlösen. Majoriteten av skiljde sig i dennafråga frän andra byggnadsnämnder. Nämndens beslut att underiåta att fullföljaingripande mot fastighetsägaren innebar bl. a. uppenbara risker för attkommunen senare tvingades att lösa in det olovligt byggda. Majoriteten hade påolika sätt klargjort att beslutet var ett uttryck för nytänkande i dylikafrågor. Klagandenahemställde att JO på grund av beslutets prejudiciella betydelse skyndsamt måttepröva delta från laglighets- och skälighetssynpunkt och låta sin ståndpunktkomma till utiryck i ett principuttalande. SedanJO remitterat ärendet till , beslöt nämnden den 28 augusti 1974att anta ett av vissa ledamöter upprättat förslag till ytirande, vari anfördesi huvudsak följande. Byggnadsnämndenupplever ofta ett starkt dilemma i hanteringen av olovligt utfördabyggnadsförelag. Människor som drabbas av rivningsförelägganden kan råkamycket illa ut både ekonomiskt och socialt. Om samhällets avsikt är att hållaalternativen öppna för en osäker framtida markanvändning så framstår det somrimligt att byggnad fär bibehållas tills vidare, om man försöker väga denenskildes problem mot det allmännas. Vi har också funnit att Regeringsrätten,och Kammarrätten sett saken på del sättet. Vihar upplevt att kommunen hårt drivit förelägganden om rivning, som sedan ickefastställts av högre myndigheter. finner vi, i likhei med dem somgjort anmälan till ombudsman, att vid en mindre, omsorgsfulltillämpning av möjlighelen alt temporärt låta olovliga byggnadsföretag kvarståföljden kan bli en - utåt sett - mer gynnad slällning för byggherren ifråga änför den som följt gällande byggnadsföreskrifter. De straffpåföljder som kan bliaktuella är så obetydliga att de i en del fall negligeras. 1det aktuella fallet utförde fastighetsägaren är 1966 och 1967 utan lov tvämindre källartillbyggnader, varav den ena används som bordtennisrum Prop.1975/76:164 113 Byggnadsförbud för fasligheten har varit rådande sedan år 1964.Tidpunkten för detaljplanläggning är osäker liksom även tomtplatsens framtidautnyttjande. majoritet konstaterade i ärendet att den måttligatillbyggnaden ej medförde olägenhet för grannar, landskapsbild, miljö ellereljest. Byggnadens läge cirka 200 m från motorvägsbanken ansågs ej medförasådana sanitära olägenheter att fastigheten därför icke skulle vara beboelig. Tillbyggnadensynes ej i nägon väsentlig män höja byggnadens värde. Farhågan att kommunen viden ev. inlösen skulle tvingas betala överpris till följd av tillbyggnaden fåranses obefogad då dispens vägrats, vilket bekräftar alt byggnadsföretaget ickesanktionerats. Här är endast fråga om ett uppskov med prövningen ang.borttagandet vilket är jämförbart med en uppskjuten verkställighet av ettföreläggande eller en tidsbegränsad dispens. kan återupptagaföreläggandefrågan närhelst det skulle bli aktuellt. Det kan i detta sammanhangkonstateras att vid varje ny behandling av ett ärende kanpröva detta fömt-sättningslöst varvid nämnden är oförhindrad att ändra etttidigare ställningstagande. Anmälarnaefteriyser hänsyn till laglighet och skälighet. Eftersom byggherren samtidigtkan ådömas straff avser ett föreläggande icke att tillrättaföra den enskildelagbrytaren. Föreläggandel är endast ett påtryckningsmedel för att åstadkommaett borttagande eller en ändring av ett byggnadsföretag, för det fallbyggnadsnämnden bedömer detta med hänsyn till omgivningen och övrigaomständigheter ej kunna tolereras. Den enligt70 § byggnadsstadgan anförtrodda skälighetsbedömningen bör byggnadsnämndengivetvis begagna med mycket stor urskiljning, emedan motsatsen kan medföra ickeönskvärd prejudicerande verkan. Förevarande fall torde emellertid ligga inomramen för vad i detta sammanhang kan medge. Ett nytänkande inombyggnadsnämnden i denna riktning får anses helt i överensstämmelse med vadlaglighet och skälighet kan fordra. Motbakgrund av vad som ovan angivits vill därför anföra följande: 1 Lagstiftningen och tillämpningen häravbör ändras så att föreläggande om rivning av olovliga byggnadsföretag kanskjutas utan risk för det allmänna att komma i sämre position viden framtida planläggning genom ökade ersättningskrav. Detta förutsättersannolikt att givna byggnadslov måste registreras på ett bättre sätt, t. ex.på gravationsbeviset enligt bygglagutredningens förslag. En effektivregistrering av detta slag skulle påverka möjlighetema till belåning ochförsäljning. 2 Straffsatsen för olovligt byggande börhöjas och preskriptionstiden förlängas så alt ej frestasanvända rivningsföreläggande i allmänpreventivt syfte. 3 Även byggnader utan byggnadslov böråläggas besiktning så att - trots olagligheten i uppförandet - byggnaderna ändåuppfyller de tekniska krav som samhället uppställt för byggande i allmänhel. framhålla att det aktuella ärendel har behandlats ienlighet med de principer vi ansett oss kunna utläsa ur överinstansemas beslut.Nämnden vill dock betona det väsentliga i att problemkomplexetingående penetreras i samband med den nu pågående lagstiftningen avseendemarkanvändning och byggande. Nämnden är helt införstådd med att olovligtbyggande måste stävjas och att något verksamt Prop.1975/76:164 114 Den nuvarande lagstiftningen kan dock vara mycket hård motenskilda människor, så hård att rivningar faktiskt ytterst sällan blirverkställda. Medstöd av vad ovan anförts vill framhålla att nämnden ickefinner några skäl föreligga till anmärkning mot handläggningav rubricerade ärende, JOmeddelade beslut i anledning av klagomålen , Ibeslutet anför JO följande. I70 § första stycket byggnadsstadgan föreskrivs bl. Har byggnad uppförtseller annan åtgärd vidtagits utan byggnadslov, där sådant erfordras, eller istrid mot godkända ritningar eller av meddelade eller eljestgällande föreskrifter, är ägaren av den fastighet, byggnad eller anordning,varom fråga är, skyldig att undanröja eller ändra det utförda i den mån nämndenfinner nödigt att meddela föreläggande därom. Avstadgandet framgår att beträffande frågan om föreläggandeskall meddelas har stor frihet att handla efter eget bedömande. Jag finner detinte vara möjligt att göra något generellt ultalande om hur denna bedömningskall ske, då hänsyn måsle tagas till omständigheterna i varje enskilt fall.Bedömningen fär dock inte styras av andra hänsyn än sådana som ryms inom ramenför stadgandets syfte. Jag vill även framhålla önskvärdheten av att ärenden avifrågavarande slag i görligaste mån handläggs konsekvent. Detbeslut som avses med klagomålen går inte väl ihop med vad byggnadsnämndentidigare åtgjort i ärendet. Något lagligt hinder att meddela beslut av sådantinnehåll har dock inte förelegat och jag finner vad som förevarit inte ge migfog för ingripande. Iärendet har framkommit vissa spörsmål av principiell natur, som kan förtjänabeaktande vid det inom pågående arbetet med översyn avbyggnadslagstiftningen. Jag överiämnar därför ett exemplar av detta mitt besluttill för kännedom. Ärendetär härmed av mig slutbehandlat. Naturvårdslagen(1964:822, omtryckt 1974:1025) (NVL) innehåller flera bestämmelser rörande bl.a. bebyggelse. Enligt7 § kan under vissa förutsättningar förklara område, som behöversärskilt skyddas eller vårdas, som naturreservat. I reservats-beslut skallanges bl. a. de inskränkningar i rätten att förfoga över fastighet som ärnödvändiga för att trygga ändamålet med reservatet, såsom förbud motbebyggelse, uppförande av stängsel, täktverksamhet, uppodling, dikning,plantering och avverkning (8 §). kan i särskilda fall medgeundantag från föreskrifterna. Dåfråga uppkommit om bildande av naturreservat, kan för viss tidmeddela förbud mot att utan styrelsens tillstånd vidta åtgärd beträffande detberörda området som strider mot syftet med de ifrågasatta reservatföreskrifterna(11 §). Enligt13 § kan som naturminne fridlysa till fastighet hörandenaturföremål, som bör särskilt skyddas eller värdas. Prop.1975/76:164 115 skallomfatta även erforderiigt markområde. I övrigt gäller samma bestämmelser somför naturreservat. 15-17§§ innehåller särskilda bestämmelser till skydd för friluftslivet. För att åtallmänheten trygga tillgången till platser för bad och friluftsliv råder enligt15 § slrandskydd vid havet, insjöar och vattendrag. Strandskyddet omfattarland- och vattenområdet intill 100 m från strandlinjen vid normaltmedelvattenstånd. När det behövs för att tillgodose syftet med strandskyddet,kan strandskyddsområdet utvidgas, dock högst intill 300 m från strandlinjen.Strandskyddet kan under vissa förutsättningar även upphävas. Inomstrandskyddsområde är det enligt 16 § första styckei förbjudet bl. a. attuppföra helt ny byggnad, att ändra befintlig byggnad för att tillgodose ettväsentligen annat ändamål än tidigare och att utföra grävnings- och andraförberedelsearbeten för sådan bebyggelse. Förbudet gäller inte all bebyggelse.Undantagna är bl. a. anläggningar som behövs för jordbmket, fisket ochskogsskötseln och inte tillgodoser bostadsändamål (16 § tredje stycket). Länsstyrelsenkan för särskilt fall medge undantag från bestämmelsema i 16 § första stycket. Enligt17 5 första stycket, som innehåller bestämmelser om s. k. stängselgenombrott,kan , om det på område som är av betydelse för friluftslivet elleri områdets närhet finns stängsel som hindrar eller försvårar tillträdet där allemansrätt råder, förelägga stängselhållaren att anordna grind ellerannan genomgång. Är det uppenbart att stängslet endast avser att stängaallmänheten ute från området, kan föreläggande meddelas om borttagande avstängslet. Bestämmelsema om stängsel äger motsvarande tillämpning beträffandedike. Har någon utan tillsländ salt upp skylt varigenomallmänheten avvisas från visst område, kan nämnden förelägga den som äransvarig för åtgärden att ta bort skylten (17 § andra och tredje styckena). Enligt18 § krävs i princip tillstånd av för läkt av sten, grus, sand,lera, jord, torv eller andra jordarter för annat ändamål än markinnehavarenshusbehov. Område,inom vilket särskilda åtgärder behövs för att skydda eller vårda naturmiljönmen som inte lämpligen bör avsättas till naturreservat, kan enligl 19 § avlänsstyrelsen förklaras som naturvårdsområde. I beslutet härom skallföreskrivas de inskränkningar i nyttjandet av fastighet som behövs, såsomförbud mot eller föreskrifter i fråga om byggnad, upplag och schaktning.Bestämmelserna i 19 § är inte tillämpliga på bebyggelse - men däremot på andraarbetsföretag - inom område som ingår i fastställd generalplan, -Stadsplaneller byggnadsplan. Ombyggnad som inte ligger inom område med fastställd generalplan, stadsplan ellerbyggnadsplan lämnats att förfalla, kan förelägga ägaren att rivaeller iståndsäita byggnaden eller på annat sätt avhjälpa skadan (21 §). Bestämmelserom straff, vite och handräckning meddelas i 37-39 §§. Prop.1975/76:164 116 ligt37 5 försia stycket - såvitt nu är av intresse - kan den dömas till böter ellerfängelse i högsl som uppsåtligen eller av oaktsamhet. 1. brytermot förbud eller föreskrift som meddelatsenligt 8 5, 2. brytermot förbudet i 16 5 första stycket attuppföra ellerändra byggnad, 3. bryter mot 17 5 andra styckei, om inle gärningen ärringa eller 4. ulföriäki i strid mol 18 5 eller föreskrift sommeddelais i samband med tillstånd till företaget. Utbyteav brott som avses i punkt 4 skall enligt 37 § andra stycket förklarasförverkat, om det inte är uppenbart obilligt. Densom gjort sig skyldig till gärning som avses i 37 § kan förpliktas att ersättakostnad som föranleds därav (38 §). Harnågon begått gärning som avses ovan i punkterna I, 2 eller 4, kan länsstyrelsenvid vite förelägga honom att vidta rättelse. Överexekutor kan meddelahandräckning för sådant ändamål. Ansökan om handräckning får göras av allmänåklagare, , eller den kommunala myndighetsom handhar naturvårdsfrågor. Beträffande handräckning äger bestämmelserna i191 5 UL motsvarande tillämpning. Föreläggandeenligt 17 § första stycket får förenas med vite. Åtlyds inte föreläggandet,skall utmätningsmannen föranstalta om att åtgärden vidtas, om länsstyrelsenbegär det. föreläggande enligt 17 § tredje stycket får förenas med vite. Omföreläggandet inte åtlyds, kan nämnden låta vidta åtgärden på den försumligesbekostnad (39 §). Fleraav de ovan redovisade bestämmelserna gmndar sig på förslag i prop. 1974:166 ochträdde i kraft . Propositionen föranleddes bl. a. av förslagav naturvårdskommittén i betänkandet (Ds Jo 1974:1) Naturvård 1, Strandskydd,Landskapsvård, Förvaltning. Ibetänkandet tog kommittén upp bl. a. frägan om påföljd vid överträdelse avvissa bestämmelser i . Kommittén redovisade därvid en framställning från enlänsstyrelse om påföljd för underiåtenhet att söka tillstånd tilltäktverksamhet. I framställningen anfördes att nägon form av ekonomisk sanktionsyntes påkallad för att motverka olaga grusexploalering. Som lösning påproblemet föreslogs antingen skadeståndsskyldighet gentemot det allmänna ellernågon form av förverkande till statsverket av gmsets värde eller del därav. Kommitténframhöll att överträdelse av förbud eller bestämmelse enligt NVL i olika fallkan medföra betydande ekonomisk vinst. Detta förhållande kunde enligt kommitténinte beaktas i tillräcklig utsträckning med dä gällande bestämmelser.Fömtsättningar borde därför tillskapas att - i överensstämmelse med vad som iallmänhet gäller för brott som medför - förverka den med verksamhetenförbundna vinslen eller del av denna. Kommittén föreslog därför en bestämmelsemed sådan innebörd. Kommitténsförslag tillstyrktes under remisst)ehandlingen av naturvårds- Prop.1975/76:164 117 verket,planverket, några länsstyrelser. och ansåg att också hus som byggts i strid mot förordnande enligtNVL borde kunna anses som utbyte av brott. avstyrktekornmitténs förslag under motivering att förver-kandepåföljd syntes alltförsträng. framhöll att det måste vara svårtatt bestämma storleken av utbytet. Departementschefenframhöll (prop. 1974:166 s. 120) att man i fråga om åtskilliga av de i 37 §straffbelagda gärningarna inte kan tala om någon genom förseelsen ifråga. I andra fall, t. ex. uppförande av byggnad utan tillstånd, skulle enregel om förverkande bereda stora svårigheter vid tillämpningen. Enligtdepartementschefens mening borde en förverkanderegel begränsas till olagatäktverksamhet, där regeln uppenbariigen kan fylla en praktisk funktion. Riksdagenbiföll propositionsförslaget (JoU 52, rskr 405). MLär lillämplig på miljöfariig verksamhet varmed avses utsläppande avavloppsvatten m. m. från mark, byggnad eller anläggning i vattenområde samtanvändning av mark, byggnad eller anläggning på sätt som eljest kan medföraförorening av vattenområde eller medföra störning för omgivningen genomluftförorening, buller, skakning, ljus eller annat sådant (1 §). Regeringenkan med avseende på viss del av landet förbjuda utsläppande av avloppsvatten,fast ämne eller gas i vattenområde (8 §). Den som utövar eller ämnar utövamiljöfarlig verksamhet kan ansöka om tillstånd lill verksamheten (9 § första stycket). Enligt 10 § kanregeringen föreskriva att vissa åtgärder som innebär miljöfariig verksamhetinte lär vidtas utan att koncessionsnämnden lämnat tillstånd eller anmälangjorts hos eller . eller ivissa fall kan dock enligt 12 § miljöskyddskungörelsen(1969:388, ändrad senast 1972:224) efter prövning i varje särskilt fall medgeundantag från sådan skyldighet att söka tillstånd (dispens). I 2, 5, 7, 8 och10 §§ miljöskyddskungörelsen har angivits vilka åtgärder som inle får vidtasutan tillstånd eller dispens eller utan föregående anmälan. 1lillståndsbeslut skall enligt 18 § ML noggrant anges den miljöfariiga»verksamhet som tillståndet avser och de villkor som skall gälla. Åsidosätternågon villkor som angetts i lillståndsbeslut och är avvikelsen betydande, kankoncessionsnämnden förklara tillståndet förverkat och förbjuda fortsaltverksamhet (23 5 ML), I384 55 ML meddelas bestämmelser om tillsyn. Enligt 38 5 skall tillsynsverksamhetenutövas av och länsstyrelserna. Finner tillsynsmyndighetatt olägenhet av betydelse från allmän synpunkt uppkommer eller kan uppkommagenom miljöfariig verksamhet, kan myndighelen meddela råd och anvisningar omlämplig åtgärd för att motverka Prop.1975/76:164 118 olägenheten(39 5). Har tillstånd enligt ML inte givils, kan enligt 40 5första stycket ML meddela föreläggande om sådant försiktighetsmått ellerförbud som är uppenbart behövligt för att bestämmelserna i skall efterievas.1 brådskande fall eller när särskilt skäl eljest föreligger får föreläggandetges och i annal fall försl sedan det visat sig att rättelse inte kanvinnas genom råd och anvisningar. Åsidosätter tillståndshavare villkor somangivits i tillståndsbeslutet, kan länsslyrelsen förordna om rättelse pä hansbekostnad eller förelägga honom att själv vidta rättelse (40 5 tredje slyckel),I beslut om föreläggande enligt 40 5 kan utsätta vite (40 5fiärde styckei). Har tillstånd enligt ML inle meddelats, kan koncessionsnämndenpå hemställan av besluta om förbud mot miljöfariigverksamhet, som inte är tillåtlig enligt ML eller meddela föreskrift omförsiktighetsmått (41 5). Enligt 45 5 ML kan bötereller fängelse i högst ådömas bl. a. den som uppsåtligen eller avoaktsamhet 1. bryter mol förbud som meddelats med stöd av 8, 23eller 41 5, 2. underlåter att iakttaga föreskrift som regeringenmeddelat enligt 10 5 första stycket ulan att undantag har medgivits eller 3. åsidosätter villkor i tillståndsbeslut så attallmän eller enskild rätt kan kränkas. Harnågon begått gärning som avses i punkterna 1-3, kan överexekutor meddelahandräckning för alt åstadkomma rättelse. 1 fräga om sådan handräckning gällersamma regler som för handräckning enligt 191 5 UL, Berörs allmänna intressen,fär ansökan om handräckning göras av eller annanmyndighet som ärendet angår. Om föreläggande enligt 40 5 första eller andrastycket inte åtlyds, skall utmätningsmannen på anmodan av länsstyrelsenombesörja att åtgärd vidtas (47 5 ML). Beslut i fråga om bl, a.tillstånd enligt ML och beslut i fråga som avses 141 5MLblirgällandenärbeslutet vunnit laga kraft.