prop · FZ0337 · 1975-12-31 00:00:00 — Detta bör dockknappast gälla om försäljningen skett före den nya lagstiftningensikraftträdande och inköpet av den nya fasligheten först efter denna tidpunkt. Isådant fall har ju församlingen vid tiden föi ikraftträdandet inte kunnatåberopa någon rätt till virkesuttag för kyrkobyggnad. Om köpeskillingen för ettförsålt löneboställe inte investerats i annan fast egendom utan fortfarandeförvaltas som präst-lönefond, skulle enligt ifrågavarande alternativ den rätt,som en församling kan ha haft att ta kyrkobyggnadsvirke på bostället, oavsetttidpunkt för försäljningen inte grunda någon ersättningsrätt. Som ett annat alternativ anges i1975 års promemoria atl man konsekvent hänför bedömningen av tillgången tillvirke för kyrkobyggnads-ändamål till den boställsskog som fanns vid den nyalagstiftningens ikraftträdande . Om en församling vid nämndatidpunkt hade rätt till virkesuttag enligt 55 § EBO på visst boställes skog.skulle alltså församlingen kunna göra anspråk på ersättning enligt övergångsbestämmelsenäven om bostället blivit sålt oclh oavsett hur köpeskillingen disponerats. 1975/76: 37 35 promemoria konstateras dock att bådaaltemativen säkerligen i tillämpningen skulle ge upphov till storasvårigheter. Enligt det förra altemativet skulle exempelvis en församlingsmöjligheter att basera ett ersättningsanspråk på en ny fastighets löneboställe eller prästlönefondsfastighet skogstillgång vara beroende avhumvida i denna fastighet investerats medel som härrörde från ett boställe, därförsamlingen vid den nya lagstiftningens ikraftträdande hade rätt att ta virkeför kyrkobyggnadsändamål. Medel som influtit vid olika försäljningar ellerdylikt torde emellertid ofta i prästlönefondema ha blandats samman på ettsådant sätt, att man beträffande fondmedel som använts för visst ändamål t.ex. tiljskjutits till en prästlönejordsfond inte i efterhand kan fastställavarifrån de härrört. Om en församlings gamla rätt att ta kyrkobyggnadsvirke påett löneboställe skall anses ha blivit "överflyttad" till enprästlönefondsfastighet fortfarande enligt de förra av de behandladealternativen och församlingen begär ersättning enligt övergångsbestämmelsen,är det vidare troligt att man måste räkna med latenta ersättningsanspråk avsamma slag från församlingar inom alla de pastorat som har del i fastigheten.Det skulle i ett sådant fall knappast finnas någon verklig möjlighet att pröva,htmi-vida det aktuella ersättningsanspråket kan tillgodoses utan att inkräktapå andra församlingars rätt. Vad beträffar det senare altemativet, enligtvilket tillgången till kyrkobyggnadsvirke skall bedömas med hänsyn lill denboställsskog som fanns , kan man i anslutning till vadtidigare anförts till att börja med konstatera, att det vore nödvändigt attlåta en bedömning av den dåvarande boställsskogens produktionsförmåga träda istället för en uppskattning av "den avverkningsbara virkesmängden"enligt 55 § EBO. På annat sätt kan nämligen ersättningsrätten inteförnuftigtvis sättas i relation till virkestillgången på boställen som intelängre finns kvar när ersättningsfrågan blir aktuell. Det är emellertid tydligtatt det måste möta praktiska svårigheter att i ersättningsärendena utredaförutsättningarna för produktion av kyrkobyggnadsvirke på mark, som intelängre står under kyrklig förvaltning och kanske inte ens används förskogsbörd. Svårigheterna kan antas bli större ju går. Förutom förändringarna inom den kyrkligajordförvaltningen måste i)ckså enligt promemoria den allmänna tekniskaoch ekonomiska utvecklingen inom skogsbruket beaktas i detta sammanhang. Såsom boställsutredningen framhöll, anförs det i1975 års promemoria, speglar bestämmelserna i 55 § EBO en äldre tidshushållning. Församlingarna kunde fömt för rimliga kostnader själva ombesörjaavverkning, transport och bearbetning av det erforderliga virket. Med nuvarandelönenivå och långt drivna mekanisering ställer sig en separat avverkning av såsmå virkesmängder som det här kan bli fråga om i allmänhet oproportionerligtdyr. Det är mot denna bakgmnd man skall 1975/76: 37 36 seföredragande statsrådets uttalanden (prop. 1970: 168) om att ersättning urkyrkofonden endast kan avse den nettovinst församlingen kunnat erhålla genomatt utnyttja löneboställes skog samt att vid beräkningen härav hänsyn måstetas till å ena sidan vad det i det aktuella fallet faktiskt kostat församlingenatt köpa erforderligt virke i färdigt skick och å andra sidan samtliga utgiftersom församlingen skulle ha haft för att genom avverkning i löneboställets skog,transport och bearbetning få fram samma mängd färdigt virke. Statsrådetförmodade att nettovinsten, i den mån någon sådan skulle uppkomma, i allmänhetskulle bli obetydlig. I promemorian med förslag till handläggningsordning togsdenna tankegång inte upp. Där angavs att ersättning skulle utgå med rotvärdetav erforderhgt virke. Rotvärdet per kubikenhet för visst slag av virke kommertill uttryck vid försäljning av rotposter för avverkning. Sådana försäljningarhar i allmänhet stor omfatming, och köparen kan vid avverkningen tillgodogörasig stordriftens fördelar. Vid avverkning av sådana förhållandevis små virkesmängdersom det regelmässigt är fråga om vid kyrkobyggnadsarbeten måste den eventuellanettovinsten i angiven mening i allmänhet bli betydligt mindre änrotvärdet för samma virkeskvantitet. Undantagsvis kan förhållandet kanske varaett aimat. Ett löneboställe, där en församling enligt äldre ordning haft rättatt ta kyrkobyggnadsvirke, kan ha så mycket skog att avverkning på någon deldärav förekonmier praktiskt taget . Det kan då vara befogat att räknamed att församlingen, när behov av kyrkobyggnadsvirke blir aktuellt, skulle hahaft möjlighet att få detta virke avverkat och transporterat för normalakostnader tillsammans med annat virke. Sådana fall torde emellertid vararelativt sällsynta, åtminstone i landets sydligare delar. Såvitt man kan utläsa av yttrandena överpromemorian med förslag till handläggningsordning utgår remissinstansema iallmänhet från att ersättning för kyrkobyggnadsvirke skall bestämmas pågrundval av rotvärde i vanlig mening. Om man håller fast vid att ersättningenskall motsvara det värde den mistade naturaförmånen skulle ha haft undernuvarande förhållanden, måste emellertid det i propositionen förda resonemangetom nettovinst vara det riktiga. Tydligt är att den praktiska tillämpningenhärav med utredning i varje särskilt fall om beräknade avverknings-,transport- och bearbetningskostnader skulle bli i hög grad tyngande förmyndighetema. Vad som således har anförts promemoriavisar enligt promemorian att det till följd av förändringar inom den kyrkligajordförvaltningen och utveckUngen inom skogsbmket numera är svårt att göra ennågorlunda reahstisk uppskattning av vad rättigheten att ta kyrkobyggnadsvirkeur boställsskog, med det innehåll den hade enligt 55 § EBO, i ett givet fallskulle vara värd. 1 en mängd fall och allt oftare i och med attstmkturrationaliseringen inom skogsbruket fort- Prop.1975/76: 37 37 sätter måste det vara praktiskt taget omöjligt att finna underlag för en sådanuppskattning. Enligt promemoria skulle det i och för sigvara tänkbart att ge riktlinjer för ersättningsprövningen som skulle förenklaärendena och kunna bilda underlag för en någorlunda fast praxis. Man skulle sålundakunna ge församlingar, som vid den nya boställslagstiftningens ikraftträdandekunnat åberopa rätt enligt 55 § EBO till virkesuttag på boställsskog av viss,inte alltför obetydlig storlek, en generell rätt till ersättning för rotvärdetav virke som behövs för kyrkobyggnadsarbeten. Härigenom skulle man bl. a. fåen klar gräns, ovanför vilken såvitt det beror på virkestillgången fullersättningsrätt skulle föreligga, och inte behöva beräkna t. ex. humvida ettboställes skog skulle kunna producera viss kvantitet virke av visst slag underviss tid. Inte heller skulle man behöva bekymra sig om ändringar i det kyrkligafastighetsbeståndet till följd av stmkturrationaliseringen eller eljest. Omersättningarna över lag fick bestämmas på grundval av virkets rotvärde iordets vanliga mening skulle slutligen detta naturligtvis innebära en mycketstor förenkling i jämförelse med uträkning i varje särskilt fall av dennettovinst, som skulle ha uppkommit för församlingen om dess gamla rätt att takyrkobyggnadsvirke på boställsskog funnits kvar och utnyttjats. Hur riktlinjer för förenkUng av ersättningsärendenaän utformas måste de, enligt promemoria, väsentligen innebära, att manefterger vissa krav som principiellt bör vara uppfyllda för att ersättningskall utgå eller schabloniserar ersättningsberäkningen lill församlingarnasförmån. En sådan liberal tillämpning av övergångsbestämmelsen skulle möjligenkunna försvaras, om rätten att ta virke på boställsskog hade varit av storekonomisk betydelse för församlingarna. Så har emellertid intevarit fallet. Mot slutet av EBO:s giltighetstid torde rättigheten hautnyttjats i mycket ringa utsträckning. Förklaringen är givetvis att det intelängre var lönsamt att avverka så små virkespartier som det i regel var frågaom. Under sådana förhållanden bör praktikabilitetshänsyn inte få leda till attkyrkofonden belastas med sakligt omotiverade ersättningar till sannoliktavsevärda belopp. Det kan tilläggas, anges det vidare i 1975 årspromemoria, att den ersättning för byggnadsvirke som skulle kunna utgå enligtövergångsbestämmelsen alltid måste vara av underordnad betydelse i förhållandetill den totala byggnadskostnaden. Detta understryks också i flera yttrandenöver promemoria. Enligt stiftsnämnden i har överslagskalkylervisat, att även vid de enklaste former av byggande i trä rotvärdet av detanvända virket aldrig torde överstiga av totalkostnaden. Vid de typer avbyggnadsarbeten som här kan komma i fråga med större krav på kvalitet ochutformning kan enligt 3 1975176. Prop.1975/76: 37 38 stiftsnämnden rotvärdesandelen antas falla inom ramen av totalkostnaden. Uppgiftema bör ses mot bakgrunden av att rotvärdet, såsomfömt har angetts, i allmänhet betecknar maximum för den vinst som utnyttjandeav den gamla rättigheten enligt 55 § EBO skulle kunna ge. Den mistade naturaförmånens ringaekonomiska betydelse för församlingarna samt svårighetema att praktiskthantera ersättningsfrågorna leder enligt promemoria fram till att detlämphgaste är att upphäva den ifrågavarande övergångsbestämmelsen. Med denna bedömninghar det i promemorian inte ansetts nödvändigt att närmare än som nyssredovisats gå in på frågor som berörts promemoria ochremissyttrandena däröver. I motsats till vad som anfördes promemoriagörs det gällande, att det inte finns anledning att frångå viss mening somföredragande statsrådet gav uttryck åt. Denna mening som lämnades obestriddunder riksdagsbehandlingen, innebar atl tillgången till kyrkobyggnadsvirkeprincipiellt skall bedömas som om rätten till virkesuttag för löneboställeshusbehov och till byggnader och hägnad på prästgård, för vilka enligt 55 § EBOföreträde gällde framför församlingens anspråk, fortfarande ägde bestånd. lämnas i 1975 årspromemoria vissa uppgifter om de framställningar om ersättning enligtövergångsbestämmelsen som kommit in till Kungl. Maj:t. Detframhålls att bestämmelsens upphävande givetvis inte skall inverka påprövningen av redan gjorda framställningar. Förslaget att upphävaövergångsbestämmelsen tillstyrks utan reservationer av kammarkollegiet samt avstiftsnämnderna i , , , , , ochKarlstad. Även stiflsnämnden i tillstyrker att så sker men antyder attdet möjligen kunde vara lämpligt att tillskapa något annat system för atttillförsäkra församlingarna rätt till virke eller motsvarande gottgörelse.Stifsnämnden i , som likaledes tillstyrker att den nuvarande bestämmelsenupphävs, föreslår att församlingar i samband med byggenskap av det avseddaslaget ges möjlighet att under vissa bestämda förutsättningar få bidrag avkyrkofondsmedel. Avstyrkande yttranden föreliggerfrån stiftsnämnderna i , och samt frånpastoralsförbundet. Dessa remissinstanser framhåller, att rätten tillersättning enligt övergångsbestämmelsen har påtaglig ekonomisk betydelse förmånga mindre församlingar, för vilka det är svårt eller omöjligt att utanskattehöjningar utföra nödvändiga underhållsarbeten. i Uppsalaföreslår dock vissa ändringar i ersättningssystemet som skall göra detadministrativa arbetet mindre tyngande. Församlingar som vid den nyalagstiftningens ikraft- Prop.1975/76: 37 39 trädande kimde åberopa rätt enligt SS § EBO tillvirkesuttag på boställsskog föreslås sålunda få en generell rätt tillersättning för rot-värdet av virke som erfordras för kyrkobyggnadsarbeten.Ersättningen bör utgå av medel från stiftets skogsförvaltning efter prövning avstiftsnämnden och grundas på det rotvärde, som vid varje ansökningstillfällekan bestämmas för pastoratet vare sig löneboställes skog finns kvar eller harövergått i annan form. En sådan utformning av ersättningsförfarandet ter sigför stiftsnämnden mer naturlig än nu gällande bestämmelser, i synnerhet somrättigheten i fråga ursprungligen varit knuten till löneboställes skog.Pastoratsförbundet, som i första hand vill behålla den nuvarandeersättningsregeln, med tillämpningsbestämmelser i huvudsak enligt 1971 årspromemoria, föreslår som alternativ lösning ersättningsregler av den innebördstifsnämnden i har angett. i uttalar att, omden praktiska tillämpningen av nuvarande ersättningsbestämmelse i enlighet medförslaget promemoria skulle visa sig medföra alltför storasvårigheter, ersättningsrätten bör bli föremål för avlösning. (1970: 168) med förslagtill lag om förvaltning av kyrklig jord, m. m. anförde föredragande statsrådet(s. 193 och 194) betänkligheter mot de av kyrkomötet antagna bestämmelserna omrätt för vissa församlingar att få ersättning ur kyrkofonden som kompensationför att de genom införandet av KostnL förlorat en tidigare naturaförmån somavsåg rätt att under vissa fömtsättningar ur löneboställes skog ta ut visstvirke för att bygga och underhålla bl. a. kyrka. Statsrådet ansåg attbestämmelserna skulle leda till betydande tillämpningssvårigheter. Statsrådetaviserade därför att det kunde uppstå behov av att ompröva bestämmelsema. anförde inte någon erinran mot statsrådets uttalanden. De av kyrkomötet antagnabestämmelserna (punkt 6 i övergångsbestämmelserna till KostnL) har som framgårav min tidigare redovisning varit föremål för ett omfattande utredningsarbete.De har sålunda behandlats dels promemoria som rör främst frågor omhandläggningsordningen, dels i en promemoria 1975 i vilken föreslås attbestämmelserna skall upphävas, dels i ett antal remissyttranden överpromemoriorna. Promemoriorna och remissyttrandena däröver bestyrkerföredragande statsrådets uttalande prop. om att bestämmelsernaskulle leda till betydande tillämpningssvårigheter. Mot denna bakgrund anser jag detnödvändigt att nu ompröva behovet av bestämmelserna. Innebörden i bestämmelserna är attde församhngar som före ikraftträdandet av FörvL och KostnL den I januari1972, hade rätt till en viss naturaförmån skall få kompensation i pengar föratt rätten till na- 1975/76: 37 40 turaförmånenupphörde genom införandet av FörvL och KostnL. Naturaförmånen avsåg rätt förvissa församlingar att under vissa förutsättningar ur löneboställes skog ta utvirke som behövdes för byggande och underhåll av bl. a. kyrka. Kompensationenavses utgå varje gång som behov av sådant virke uppkommer. Kompensationen skallutgå ur kyrkofonden. Frågaär alltså om att ge de församlingar som före hade rätt tillnaturaförmånen ersättning i pengar för den förlust som dessa församlingarfaktiskt åsamkas genom att naturförmånen upphört. För att kompensation skallkunna utgå till viss församling fordras för det första att till församlingenhör ett löneboställe med tillräcklig skog i den mening som anges i 55 § EBO.Vad som krävs är att den awerkningsbara virkesmängden på lönebostället lämnartillgång till det virke som behövs för det byggnads- och underhållsarbete somutförs i trä. Därvid skall från den awerkningsbara virkesmängden först dras avden kvantitet virke som enligt tidigare bestämmelser skulle utgå tilllöneboställets husbehov och pastoratets behov av byggnads-och hägnadsvirke förprästgård. För att kompensation skall kunna utgå fordras för det andra attlöneboställets skog vid det aktuella tillfället faktiskt omfattar virke på rotav de dimensioner, den sort och den kvalitet som behövs. För det tredje fordrasatt den rätt att ta ul virke som enligt det föregående tillkommer församlingenverkligen innefattar ett ekonomiskt värde. Kompensationen kan alltså avseendast nettovärdet av naturaförmånen. Detta nettovärde är inte identiskt med rotvärdeti vanlig mening. Vid beräkningen av nettovärdet måste nämligen hänsyn tastill, å ena sidan, vad det i det aktuella fallet faktiskt skulle ha kostatförsamlingen att i den allmänna marknaden köpa erforderligt virke i färdigtskick och transportera fram detta virke till byggnadsplatsen samt, å andrasidan, samtliga utgifter som församlingen skulle ha haft för att genomavverkning i löneboställets skog genom transport och bearbetning m. m. få framsamma mängd färdigt virke. Därvid har man att räkna med att kostnadema föravverkning och transport för en så begränsad virkeskvantitet som det iallmänhet är fråga om blir relativt sett mycket högre än vid en rationelltbedriven avverkning. Endast om något nettovärde i här angiven mening uppkommerkan ersättning utgå enligt punkt 6 i övergångsbestämmelserna till KostnL. Redanatt fastställa om en församling har ett sådant löneboställe som avses i punkt 6i övergångsbestämmelserna till KostnL kan vara förenat med betydandesvårigheter. Detta gäller särskilt församlingar i flerförsamlingspastorat. Ävenpå andra grunder finns svårigheter att fastställa om kompensation i ett fallskall utgå. Dessa svårigheter beror främst på den omläggning av den kyrkligajordförvaltningen som FörvL medfört. Dels har boställsskogen i varje stiftsammanförts till en enda Prop.1975/76: 37 41 gemensamförvaltningsenhet för att möjliggöra en rationellare förvaltning. Detta kanleda till att vissa löneboställen imder kommer att sakna denawerkningsbara virkesmängd som avses i 55 § EBO, under det att andralöneboställen kommer att få behålla sin virkesmängd orörd. Dels nödvändiggörden strakturrationalisering av den kyrkliga jorden, som var huvudsyftet medinförandet av FörvL, att boställsskogen fortgående förändras genomförsäljningar och inköp. När lönebo&tälle säljs upphör rätten tillkompensation. Även att avgöra humvida naturförmånen har ettnettovärde i den mening som jag fömt anfört torde i allmänhet kräva ett förhållandevisorimligt stort administrativt arbete. Före ikraftträdandet av FörvL och KostnL, den 1januari 1972, har här berörd naturaförmån utnyttjats i ringa utsträckninguppenbarligen på gmnd av att den saknat ekonomisk betydelse och befunnitspraktiskt betungande att utnyttja. Mot bakgmnd av vad jag sålunda anfört fiimer jagövervägande skäl tala för att upphäva den rätt till kompensation som föreliggerenligt punkt 6 i övergångsbestämmelserna till KostnL. Vad vissa remissinstanser föreslagit om ett förenklatersättnmgs-system kan genomföras endast om punkt 6 i övergångsbestämmelsernatill KostnL ändras. Ett sådant system skulle, om det genomfördes, kunna ledatill oöverskådliga konsekvenser, som inte har något att göra med den rätt tillkompensation som punkt 6 i övergångsbestämmelserna till KostnL avses ge. del av alla byggnads- och underhållsarbeten på kyrkobyggnader skullenämhgen komma att belasta kyrkofonden. En stiftsnämnd har med tanke påtillämpningssvårighetema som ett alternativ angett möjligheten att avlösaersättningsrätten. Enligt min mening skulle detta inte vara någon lämpliglösning. Svårighetema att uppskatta den upphörda naturaförmånens värde blirinte mindre om uppskattningen skall avse det tänkta utnyttjandet av fönnånen underall framtid än om den avser ett visst byggnadsarbete med känd virkesåtgång.Snarare finns risk för att man vid försök att räkna fram ett diskonterat värdeav framtida virkesuttag ännu mer förlorar kontakten med verkligheten. Vid angivna förhållanden förordar jag att punkt 6 iövergångsbestämmelserna till KostnL upphävs. En uttrycklig föreskrift bör meddelas om attupphävandet av ersättningsbestämmelsen inte skall inverka på prövningen avframställningar om ersättning som gjorts före lagändringens ikraftträdande. Prop.1975/76: 37 42 3 Ändringar i andra lagar, m. m. I 3 § lagen (1963: 633) om biskopsval(biskopsvalslagen) anges att vid val av ärkebiskop ingår i valkorporationen bl.a. direktor för , direktor för svenska kyrkansdiakonistyrelse numera centralråd för evangelisation och församlingsarbete samt generalsekreteraren vid sjö-mansvårdsstyrelse. Somcentral kyrklig styrelse finns numera även diakoninämnd.Diakoninämnden har hemställt att dess generalsekreterare även skall få ingå ivalkorporationen vid val av ärkebiskop. Kammarkollegiet har tillstyrktframställningen. Även jag finner att generalsekreteraren bör ingå ivalkorporationen och föreslår därför att i 3 § biskopsvalslagen tas in enbestämmelse som gör detta möjligt. Besvär över olika beslut enligt biskopsvalslagenskall enligt 18 § anföras hos "Konungen". Enligt lagen (1971: 309) ombehörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål ankommer docknumera på kammarrätten att handlägga besvär enligt 18 § biskopsvalslagen. Bestämmelsernai 18 § bör nu ändras så att det av denna paragraf framgår att kammarrätten ärbesvärsmyndighet. Enligt samma paragraf ges be-svärshandlingama in tilldomkapitlet. Som jag har angett (avsnitt 2.7) finns numera iförvaltningslagen (1971: 290) vissa allmänna bestämmelser om besvär, vilkanormalt bör gälla. Besvärshandling skall sålunda ges in till den myndighet somhar att pröva besvären. Någon anledning att ha en särskild avvikandebesvärsregel i biskopsvalslagen finns inte. Den angivna regeln i 18 §biskopsvalslagen bör därför utgå. Bestämmelsen i 20 § biskopsvalslagen bör med hänsyntill innehållet i 8 kap. 13 § regeringsformen upphävas. Enligt 7 § lagen (1957: 577) om prästval(prästvalslagen) gäller som särskilt villkor för behörighet tillkomministertjänst att ha fullgjort prästerligtjänstgöring inom . har föreslagit attdenna tid skall sänkas . Som skäl härför åberopar förbundet attaspira/ittiden för prästerhg tjänstgöring inom som ursprungligenmotiverade bestämmelsen har avkortats från 18 . Kammarkollegiethar tillstyrkt ändringen. Även jag finner att kravet på tjänstgöringstid börförkortas . Komminister får enligt 11 § prästvalslagen självsöka komministertjänst i aimat pastorat endast om han har innehaft sin senastekomministertjänst . har, med tillstyrkanav kammarkollegiet, begärt att bestärmnelsen ändras så att det blir möj- 1975/76: 37 43 ligtför komminister att även om han inte haft sin senaste tjänst sökakomministertjänst i högre lönegrad. För kyrkoherde gäller att hanalltid, utan krav på att han innehaft sin senaste tjänst i visst antal år, kansöka prästerlig tjänst i högre lönegrad. I likhet med prästförbundet finner jagatt motsvarande bör gälla även i fråga om komministertjänster. Jag föreslårdärför att 11 § prästvalslagen ändras så att detta blir möjligt. Bestämmelser av det slag som f.n. återfinns i 7 och11 §§ prästvalslagen bör inte tas i lagens form. Det bör ankomma på regeringenatt med stöd av fullmakt från och kyrkomötet meddela erforderligabestämmelser på sätt som bmkar ske (jfr prop. 1970: 168 s. 134). Besvär över olika beslut enligt prästvalslagenskall enligt 42 § föras hos "Konungen". Enligt lagen (1971: 309) ombehörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål skall det numeraankomma på kammarrätten att pröva besvär mot beslut som avses i 40 och 41 §§prästvalslagen. Mot övriga beslut av enhgt prästvalslagen förestalan genom besvär hos regeringen. Bestämmelser härom bör nu tas in i 42 §prästvalslagen. Som jag har anfört tidigare (avsnitt 2.7) finnsnumera i förvaltningslagen (1971: 290) vissa allmänna regler om besvär vilkanormalt bör gälla. Enligt 42 § prästvalslagen skall besvär över domkapitletsbeslut ha kommit in till domkapitiet .