prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — Dekörkortsmål där allmän brottslighet (51 § första stycket 6 KKK) åberopas är fåtill antalet och utgör uppskattningsvis endast 2 ä av det totala antaletkörkortsingripanden. I dessa fall har alltså allmän domstol behandlatansvarsfrågan. IåtskiUiga fall leder körkortsmål vid länsrätt inte till något ingripande. Äveni dessa faU förekommer strafförelägganden eller ordningsförelägganden vidolika slag av trafikförseelser. Det kan nämnas att det årUgen tUllänsstyrelserna anmäls ca 40 000 strafförelägganden och ca 130 000ordningsförelägganden. Sammanfattningsviskan sägas att i återkallelsefallen dominerar trafiknykterhetsbrotten (). Allmän domstol avgör där ansvarsfrågan. Körkortsingripandet kommer snabbtefter det att brottet har begåtts och långt innan ansvarsfrågan tas upp tillprövning i tingsrätten. Länsrätten kan förbereda körkortsmålet för slutligtavgörande i nära anslutning till att lagakraftägande dom föreligger iansvarsfrågan. I övrigt gäUer det framför allt fömtom fylleri som inte är avintresse i detta sammanhang upprepad trafikbrottslighet och enstakaallvarligare trafiköverträdelser. I det övervägande antalet fall avgörs ansvarsfråganinte 1975/76:155 119 genomdomstolsbehandling utan tas upp i strafföreläggande eller ordningsföreläggande.Varning är en vanlig körkortspåföljd i dessa faU. Upprepad trafikbrottsligheteller enstaka aUvarligare trafiköverträdelse ligger till gmnd för avmeddelade varningar. Närdet gäller övriga återkallelsegmnder blir domstolsbehandling av ansvarsfråganinte aktuell. Det rör sig här om onykterhet (fylleri), sjukdom ochunderlåtenhet att följa vissa förelägganden. I fyllerifallen handläggsansvarsfrågan regelmässigt genom strafföreläggande eUerordningsföreläggande. För framtiden är av intresse det förslag till avkriminaliseringav fylleri, som regeringen har förordat i proposition (1975/76: 113) den 12 febmari1976 om ändring i m. m. Innebördenav kommitténs förslag blir enligt den lämnade redovisningen att merparten avde körkortsmål som avser upprepad trafikbrottslighet eller enstaka allvarligtrafiköverträdelse skulle flyttas över till åklagare för prövning av denne isamband med strafföreläggande, en lösning som åtskUliga remissinstanser på godagrunder har avvisat och som jag inte heller för egen del har kunnat förorda(5.14.1). Defall åter när allmän domstol prövar fråga om ansvar för brott som är avbetydelse i körkortshänseende utgörs av huvudsakligen tre grapper, nämligendels trafiknykterhetsbrott och grov vårdslöshet i trafik, dels trafikförseelserav annan karaktär där ansvarsfrågan bestrids eUer skadeståndsfrågannödvändiggör domstolsbehandling, dels allmän brottslighet av aUvarUg karaktär. Närdet gäller trafiknykterhetsbrotten, som är den utan jämförelse största gruppen,framgår av min redovisning att man redan i dagens läge snabbt kan fatta ettpreliminärt beslut i körkortsfrågan. Föraren tas därmed ur trafiken, vilket ärbetydelsefullt från trafiksäkerhetssynpunkt. Körkortsmålet kan därefterförberedas för slutligt avgörande kort efter det att lagakraftägande domföreligger i ansvarsfrågan. Förfarandet kan inte bli snabbare vid enöverflyttning tiU allmän domstol. SakförhåUandena är i regel av enkelbeskaffenhet och gör det möjligt för länsrätten att tillfredsställande bedömakörkortsfrågan på det material som står tUl dess förfogande. a. analysbevis rörande blodundersökning en central roU. Vad som kankomplicera bilden torde främst ha samband med förarens personliga förhåUanden.Det är sålimda inte ovanligt att körkortsingripande vid trafiknykterhetsbrottaktualiseras också på grund av förarens opålitUghet i nykterhetshänseende iövrigt. I detta avseende kan jag hänvisa tUl den av mig tidigare i samband mednykterhetskravet nämnda utrednuigen som har genomförts vid iVästerbottens län och vari konstaterats bl. a. att det vid trafUt-nykterhetsbrotteni stor utsträckning förekommer tidigare antecknade fyUeriförseelser. Därmedkommer man in på en återkaUelsegmnd som det råder aUmän enighet om attlänsrätten och inte allmän domstol bör behandla. 1975/76:155 120 Ettargument som har förts fram mot den nuvarande handläggningsordningen är attbeslut om omhändertagande av körkort eller interimistisk återkallelse iblandmåste upphävas och körkortet återställas sedan föraren har blivit frikänd. Jag viUnämna denna aspekt i detta sammanhang, eftersom flertalet omhändertaganden avkörkort sker på gmnd av trafiknykterhetsbrott. Som framgår av min redogörelseförekommer upphävande dock i obetydlig utsträckning. Detta torde vara betingatav vad jag har anfört om de merendels enkla sakförhållandena i trafiknyk-terhetsfallen.Man bor märka att uppgifterna avsåg omhändertagande, alltså det förstaingripandet. Det finns anledning anta att frekvensen upphävda beslut angåendeinterimistisk körkortsåterkallelse är ännu lägre än antalet upphävdaomhändertaganden. Den ändrmg av trafiknyk-terhetslagstiftningen som beslöts av höstrUtsdag (prop. 1974: 154, JuU 1974: 37, rskr1974: 352, SFS 1974: 830) och som bl. a. innebär att det s. k. tUlbakaräkningsproblemetvid beräknande av alkoholhalten i förarens blod praktiskt taget har försvunnit bör också medföra att antalet upphävda beslut reduceras. Man kan inte vUketsystem man än väljer komma ifrån alt omhändertaganden och andra interimistiskaingripanden är nödvändiga, och risken för att beslutet senare kan komma attändras vid den slutliga behandlingen är inte mindre om handläggningen sker vidallmän domstol. Ensamordning av straffprocessen och körkortsprocessen skulle således, såväl närdet gäller att tillgodose utredningstekniska aspekter som att nedbringahandläggningstiderna, sakna betydelse vid trafiknykterhetsbrott. Vad jag nuhar anfört om sådana brott gäller i väsentiiga delar också sådana jämförelsevisfåtaliga körkortsmål där återkallelse-gmnden är grov vårdslöshet i trafik. Nästai detta sammanhang aktuella grupp av körkortsmål är de där en annan aUvarUgtrafikförseelse än trafiknykterhetsbrott eller grov vårdslöshet i trafik harbegåtts. Det kan som framgått av det anförda vara fråga om dels enstakaförseelse, dels upprepad trafikbrottslighet där såväl ansvarsfrågan somkörkortsfrågan beträffande ett eller flera av brotten har behandlats tidigare.Man har här två stora grupper av mål där ansvarsfrågan i flertalet fall haravgjorts genom strafföreläggande eller ordningsföreläggande. De fall somhandläggs vid domstol torde med den nya trafikskadelagstiftningen (prop.1975/76:15, LU 1975/76: 3, rskr 1975/76:113, SFS 1975:1410) bli än färre,eftersom det ofta torde vara skadeståndsfrågan som har tvingat fram domstolsprövningen.När det gäller de nu aktueUa körkortsmålen vill jag vidare med tanke på enhandläggning vid allmän domstol framhålla de olägenheter som kommer upp, om maninom ramen för processen där skall göra en bedömning även av tidigareförseelser, något som ofta är helt nödvändigt i körkortsfrågan. Som framhållitsunder remissbehandlingen har de faU där som återkaUelsegmnd åberopasupprepade trafikförseelser nära 1975/76:155 121 släktskapmed de fall av allmän misskötsamhet, där länsrätten skall övervägakörkortsingripandet. Av denna anledning har också vid frågans tidigarebehandling avstyrkts att denna typ av körkortsmål handläggs av allmän domstol.Bl. a. torde risken för kompetenskonflikter i de angivna fallen mellan allmändomstol och länsrätt vara uppenbar. Ävennär det gäller de nu berörda trafikförseelserna leder milt ställningstagandemed hänsyn till det anförda fram till att omständigheterna klart talar för attbandläggningen bör ligga kvar hos länsrätt. Dentredje gruppen av körkortsmål som min genomgång omfattar avser allmänbrottslighet. Dessa ingripanden som redan nu är få till antalet och somtorde bli än färre om mina tidigare förslag bifalls innefattar enlämplighetsprövning av den art som det ligger närmast på länsrätt att göra.Detta skäl talar emot överflyttning av körkortsfrågan i dessa mål till allmändomstol. Kommittén har också förutsatt att dessa körkortsfrågor, för det fallatt allmän brottslighet kommer att beaktas, skall handläggas vid länsrätt. Motden beskrivna bakgrunden vill jag ta upp ytterligare ett av kommittén och imånga andra sammanhang framfört argument för att återkallelsefrågan bör prövasav allmän domstol med ansvarsfrågan, nämligen att man endast i denstraffrättsliga bedömningen får en tiUfredsställande bild av vilka åtgärder somär påkallade i körkortshänseende. Min genomgång av de olika brottmål som detär fråga om torde ha vederlagt detta antagande genom att brottmålet visat sigofta avse enkelt konstaterbara fakta t. ex. vid många trafiknykterhetsbrott eller gälla endast en mindre del av den totalbild som skall läggas tUl gmndför körkortsbeslutet t. ex. när körkortshavaren har alkoholproblem ellerfråga är om upprepad trafikbrottslighet eller allmän brottslighet. Även om densociala utredningen i brottmålet i åtskilliga faU har betydelse förkörkortsfrågans behandling, kan processmaterialet från den allmänna domstolenofta breddas hos förvaltningsdomstolen. I det sammanhanget vill jag ocksåframhålla vad jag har uttalat tidigare (5.7.4) om körkortsspärrens inverkan påstraffet etc. En samordning av straffrågan och körkortsfrågan skulleaktualiseras främst vid grövre allmän brottslighet och vid grövre trafiknykterhetsbrott.Som framgår av mina överväganden i angivna avseende bör man kunna räkna med attde principer som man i en del fall vill ta till vara genom en samtidighandläggning av de båda frågorna skall kunna beaktas även vid en separathandläggning av resp. fråga. Behovetav och i viss mån även utrymmet för en samordnad handläggning avstraffrågan och körkortsfrågan visar sig således vid en närmare granskning avmålens beskaffenhet och sättet för deras nuvarande handläggning varabegränsat. Jag vUl emellertid beröra ytterligare några omständigheter av viktför stäUningstagandet i fommfrågan. Enmöjlighet som har berörts i vissa remissyttranden skulle vara att 1975/76:155 122 tUltingsrätt överföra prövningen av frågan om körkortsåterkaUelse endast när detgäller vissa trafikförseelser. Därvid skulle gränsen kunna dras så atttingsrätten har att ta upp frågan när återkallelse aktualiseras av entrafikförseelse som tingsrätten har att pröva. Det bör emellertid anmärkas attansvarsfrågan, när det gäller trafikförseelser, i det stora flertalet fall f. n.avgörs genom ordningsföreläggande eller strafföreläggande men att det beror påden enskildes ställningstagande till meddelat föreläggande, om frågan skall hänskjutastUl domstol. Ett bestridande antingen det avser gärningen som sådan ellerendast straffet leder normalt tiU domstolsprövning. En sådan gränsdragningmellan tingsrätts och länsrätts kompetens skulle medföra att det i storutsträckning ankom på den enskilde att avgöra vilken domstol tingsrätt eUerlänsrätt som fick pröva återkallelsefrågan. Detta skulle medföra svåröver-skådUgakonsekvenser och vara betänkligt även från rent principieUa synpunkter. Engränsdragning genom hänförande tUl tingsrätts prövning av endast fall somavser brott, vilka inte kan avgöras genom ordningsföreläggande ellerstrafföreläggande, skulle visserligen lösa angivna svårigheter men å andrasidan innebära en gränsdragning som knappast kan bedömas som riktig ochrationell med avseende på de syften som kommittén och många remissinstanservill tiUgodose. Likaså skuUe forumfrågan bli beroende av hur förutsättningarnaför de angivna föreläggandeinstituten utformas, något som inte heller kan varaändamålsenligt. Närdet gäUer de olika aspekterna på frågan om överflyttning av vissa körkortsmåltill allmän domstol är det väsentligt att man i sin bedömnuig utgår från detförfarande som gäUer för körkortsingripande. Kommittén har inte kunnatgöra detta utan endast jämföra å ena sidan den handläggning som ägde rum innan lånsrättsreformengenomfördes och å andra sidan handläggningen vid aUmän domstol. Jag finner detomöjligt att mot bakgmnd av det reformarbete som har ägt rum beträffandeförvaltningsrättskipningen vid länsstyrelserna, kammanät-tema ochregeringsrätten använda den tidigare organisationen som utgångspunkt förbedömningen. De förändringar som har genomförts är sådana att det inte längreföreligger några skillnader från rättssäkerhetssynpunkt. Jag vUl särskiltframhålla lekmannainslaget i länsrättsprocessen, möjligheterna tUl muntiig förhandUngoch den ingående reglering av förfarandet som har skett i syfte att stärka bl.a. rättssäkerheten. I detta läge krävs enligt min mening starka skäl för attfrångå nuvarande ordning. vid sin bedömning av länsrättsprocessen har utgått från äldreförhållanden, har man i fråga om de allmänna domstolarna fömtsätt betydandeförändringar, främst att trafik- och körkortsmålen skall handläggas skyndsamtoch med förtur och att den allmänna domstolen skaU ha specialistsammansättningi sådana mål. 1975/76:155 123 Fleraremissinstanser menar att kommitténs förslag härom inte är realistiska, ochjag delar denna uppfattning. Därmed är argumenten för en överflyttning tillallmän domstol väsentligen försvagade. Kommitténhar också åberopat allmänhetens inställning som skäl för en överflyttning avvissa körkortsmål till allmän domstol. Det bör dock även därvidlag observerasatt redovisningen hänför sig tiU tiden före reformeringen avförvaltningsrättskipningen och alltså inte återspeglar nyare erfarenheter.Belysande är exempelvis att för varsmedlemmar de aktuella frågorna och inte minst rättssäkerhetsspörsmålen är avstörsta betydelse och som har förespråkat en överflyttning medåberopande av de erfarenheter som man nu har av länsrätternas verksamhet villbehålla länsrättsprocessen i samtliga körkortsmål. a. att en splittring av körkortsmålen på flera instanser skulleäventyra strävandena att nå en enhetlig praxis på körkortsområdet. Jaghar redan berört den brist i utredningsmaterialet som föreligger genom attkommittén har hänfört sig till förhållanden som är inaktuella i dagens läge.Denna brist accentueras genom att kommittén inte har undersökt möjlighetema tiUytterligare förbättringar inom ramen för nuvarande system. En sådanundersökning bör lämpligen ske av utredningen av vissa körkortsfrågor. Medhänvisning till det anförda anser jag att länsrätterna bör förbU återkallelsemyndigheteri samtliga typer av körkortsmål. Jag avstyrker därför kommitténs förslag såvittgäller överflyttning av vissa körkortsmål till allmän domstol. Kommitténhar fäst stor vikt vid att en företrädare för det aUmänna aUmänt ombud medverkar i körkortsprocessen. Förslaget i denna del bygger på att allmänåklagare deltar i handläggningen då målet behandlas av allmän domstol. Iövriga fall dvs. när länsrätten prövar körkortsmål skall enligtförslaget uppgiften att bevaka de beslut som fattas och föra eventueU talan pådet allmännas vägnar i högre instans ges åt . Förslagetom ett allmänt ombud har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstansema. Fråganom partsrepresentation för det allmänna på olika områden avförvaltningsprocessen har aktualiserats vid åtskilliga tiUfällen. Den haruppmärksammats både i den allmänna debatten, i utredningssammanhang avseendeolika rättsområden och i . Sålunda har (KU 1974: 63)uttalat att de aktueUa frågoma är av stor betydelse och att det är av vikt attde löses. har därvid syftat på bl. a. körkortsprocessen. Jaghar tidigare uttalat att körkortsmålen även i fortsättningen bör 1975/76:155 124 handläggasvid förvaltningsdomstol med länsrätten som första instans. Denna stäUning harjag tagit mot bakgranden av det reformarbete som har utförts för att stärkaförvaltningsprocessen i olika avseenden och även med beaktande av attytterligare förbättringar av denna är möjliga när det gäller handläggningen avkörkortsmål. En av de åtgärder som måste bedömas vara av särskilt värde i dettasammanhang är inrättandet av ett allmänt ombud. Allmänt ombud eller annanföreträdare för det aUmänna finns också inom andra områden avförvaltningsprocessen, t. ex. i skattemål. Ävenfrågan om de organisatoriska lösningarna för hur ett allmänt ombud skallinordnas i körkortsprocessen har behandlats av kommittén, som vid sitt förslagatt trafiksäkerhetsverket skall föra det allmännas talan har haft somutgångspunkt att huvudsakligen andra körkortsmål än sådana som föranleds avtrafikbrott skall handläggas av länsrätt. Med min utgångspunkt, som innebär attalla körkortsmål skall handläggas av förvaltningsdomstol, kommer frågan i ettannat läge. Med hänsyn till den dominerande roll som körkortsingripanden medanledning av trafikbrott intar kan en möjlig lösning vara att uppgiften somallmänt ombud anförtros åklagarväsendet. Fråganom inrättandet av allmänt ombud i körkortsmål och om lämplig organisatorisklösning bör utredas i samband med vissa andra körkortsfrågor som jag har berörti det föregående. Sedanden finns för registrering av körkortshavare, trafikkortshavareoch innehavare av traktorkort ett för landet gemensamt körkortsregister (CKR)som ersätter de tidigare regionala körkortsregistren hos länsstyrelserna. Bestämmelserom körkortsregistret finns i bl. a. KKK. CKR förs av statenstrafiksäkerhetsverk genom automatisk databehandling. I huvudsak tre slag avuppgifter finns i registret, nämligen personuppgifter, körkortsuppgifter ochbelastningsuppgifter. De senare utgörs tiU en del av uppgifter om domar ochbeslut angående vissa brott av körkortshavare, trafikkortshavare ellerinnehavare av traktorkort. Som belastningsuppgifter betraktas också vissaunderrättelser och anmälningar från nykterhetsnämnd, polismyndighet,länsläkare etc. om bl. a. alkoholmissbruk och sjukdomstUlstånd. Enligtövergångsbestämmelserna till KKK intagna i kungörelsen (1972: 605) ominförande av ny vägtrafiklagstiftning förs de belast-ningsuppgifler som avserbrott inte centralt i CKR utan i stället hos länsstyrelserna.Belastningsuppgifter som har antecknats hos länsstyrelserna före den 1 mars1972 finns upptagna på särskilda registerkort. Belastningsuppgift av senaredatum anges på ett registerblad som sta- 1975/76:155 125 tenstrafiksäkerhetsverk framställer efter underrättelse från rikspolisstyrelsen.Närmare regler om underrättelseförfarandet finns i kungörelsen (1970: 517) omrättsväsendets informationssystem (Rl-kungörel-sen). Registerbiaden bevaras avlänsstyrelserna. Utdrag ur körkortsregistret till åklagare, domstolar m. fl.beställs hos . för inom ramen för RI ettsärskilt ADB-register (KKBEL) över de brott som skall tas upp ikörkortsregistret. Registret används för framställning av de angivna undenättelsernatill trafiksäkerhetsverket. Belastningsuppgiftema är sekretessbelagda enligt 11 § lagen (1937: 249) om inskränkningar irätten att utbekomma allmänna handlingar. Beslut härom fattades av (prop. 1975: 95, KU 1975: 17, rskr 1975: 156, SFS 1975: 201). Samarbetsorganetför ADB inom rättsväsendet har som ett led i den fortgående systemutvecklingeninom RI föreslagit vissa modifieringar av KKBEL. De frågor som haraktualiserats i detta sammanhang har utretts av en särskild arbetsgrupp inomsamarbetsorganet. Enligtförslaget skall information till länsstyrelsema och länsrätterna för prövning ikörkortsmål även i fortsättningen lämnas genom registerblad. Sådant blad skalldock inte sändas när del är fråga om en enstaka ordningsförseelse. Därigenomminskas antalet registerblad betydligt i förhåUande tUl nuvarande ordning.Leder en underrättelse genom registerblad inte tUl någon åtgärd förutsätts attbladet skall makuleras. Registerbladen kommer således att bevaras endast somen akthandling i ett omprövningsärende. Registerblad skall framställas även beträffandeinnehavare av utiändska körkort. Denuvarande utdragen ur körkortsregister till åklagare, domstolar etc. skallenligt förslaget ersättas med en ny typ av registemtdrag, trafikbrottsutdrag.Dessa skall innehålla rena körkortsuppgifter, uppgifter om trafikbrottslighetoch vissa andra belastningsuppgtfter. Trafikbrottsutdragen skall beställas hosrikspolisstyrelsen. De skall kunna framställas inte bara för körkortshavareutan även för personer som saknar körkort. I det senare fallet förutsätts attvissa brottsuppgifter hämtas från person- ochbelastningsregister (PBR), eftersom KKBEL skall iimehålla information endast omkörkortshavare. Fördet fortsatta arbetet på körkortsregistreringen enligt de riktlinjer somsamarbetsorganet har angett krävs att stäUning tas tUl vissa principfrågor.Jag behandlar dem i det följande. Jag har samrått med chefen förjustitiedepartementet i dessa frågor. Samarbetsorganethar i likhet med arbetsgruppen utgått från att nuvarande principer föromfattningen av registreringen i KKBEL skaU gälla med den ändringen att ävenuppgifter om brott som innehavare av utländska körkort har begått skallantecknas. Jaghar ingen invändning mot samarbetsorganets förslag angående omfattningen avregistreringen i KKBEL. 1975/76:155 126 anledsemeUertid av senare framlagda förslag liksom av de förslag som jag nu har lagtfram. Somtidigare har nämnts har regeringen lagt fram förslag om avkriminalisering avfylleri. Den som anträffas berusad på allmän plats skall emeUertid kunnaomhändertas av polis, om den berusade är ur stånd att ta vård om sig ellerannars utgör en fara för sig själv eller annan. Omhändertagande skall undervissa förutsättningar kunna ske också av den som anträffas berusad inom utrymmeeller område som gränsar tUl allmän plats. Såsomchefen för har anfört i angivna proposition innebär detföreslagna systemet att registrering av omhändertagande på grund av berusninginte kan uigå som ett led inom Rl-syste-met, eftersom RI avser endaststraffbelagda gärningar. Omhändertagandet kan således inte föras in i KKBEL. IstäUet har i propositionen förordats att underrättelser från polisens sida omverkställda omhändertaganden görs till den länsstyrelse som har att ta uppfråga om omprövning av körkortet. får då svara för att uppgiftentillförs CKR. Jaghar tidigare vid behandling av nykterhetskravet framhållit vikten av attnykterhetsanmärkningar blir rapporterade tiU körkortsmyndigheten.Omhändertaganden på grund av bemsning bör i linje härmed rapporteras tiUlänsstyrelse och registreras i CKR på sätt som har fömtsätts i propositionen omändring i m. m. Självfallet kommer de då att omfattas av desekretessbestämmelser som gäller för belastningsuppgifter i CKR. Jaghar i det föregående förordat att en bestämd spärrtid skall sättas ut vid återkallelseav körkort och att spärrdd också skall kunna bestämmas i vissa fall för densom inte har körkort. Förslaget gör det nödvändigt för körkortsmyndighetemaatt få kännedom om inträffade nya förseelser . Med hänsyn härtiUförordar jag att KKBEL skall omfatta även personer utan körkort som har fåttspärrtid bestämd. Enannan fråga som kräver klarläggande gäller rehabiliteringsreglerna, dvs.regler om att en belastningsuppgift inte får lämnas ut harförflutit från en förseelse. Sådana regler finns beträffande andrabrottsregister. Sålunda gäller att i utdrag ur kriminalregistret i princip tasmed uppgifter som är högst . I vissa fall tas dock med även äldreuppgifter. I fråga om polisregistret finns likartade rehabUiteringsregler. Förutlämnande av uppgifter ur det av förda särskildastraffregistret rörande fyUeri och vissa andra brott är rehabiliteringstiden iprincip . NågrarehabUiteringsregler finns inte för körkortsregistret men har aktualiserats iolika sammanhang. Det kan dock anmärkas att det i praktiken förekommerbegränsningar i vissa faU. a. har riksåklagaren utfärdat närmareföreskrifter i ämnet. Dessa innebär att restriktivitet 1975/76:155 127 skaUiakttas i fråga om inhämtande av registemtdrag. I flertalet fall begäråklagarna, som utgör den största gmppen beställare, utdrag endast för desenaste två åren. Körkortsutredningengjorde en undersökning om behovet av äldre be-lasmingsuppgifter. Det visade sigdärvid att meningama var delade hos olika myndigheter om hur gamla belastningarsom borde tas med. Flertalet ansåg dock att uppgifter från de senaste fem årenskulle vara tUlräckliga.