prop · FZ033 · 1975-12-31 00:00:00 — Med stöd av förevarandeparagraf bemyndigas regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att iadministrativ ordning utfärda nödvändiga bestämmelser i fråga om förfarandetvid samarbete med annan stal enligt den föreslagna lagen. I förhållande tillpromemorieförslagel har gjorts den ändringen att möjlighet till subdele-galioninförts. Avsikten är att överlåta på RÅ att meddela vissa anvisningarbeträffande samarbetet med övriga nordiska länder med utgångspunkt från delförut berörda tilläggsavtalet till det nordiska samarbetsavtalel på området. Lagrnföreslås träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Detta ter sig na.ärligtmot bakgrund av att ännu inte någon stat ratificerat konvenlionen. Prop.1975/76:3 56 Konventionenär enligt art. 47 tillämplig endast på brott .som begåtts sedan konventionenträtt i kraft mellan vederbörande fördragsslutande stater. En motsvarandeföreskrift har införts som ett andra stycke i den föreslagna lagensikraftträdandebestämmelser. I samband med att lagen blir tillämplig påsamarbete med viss stal torde i administrativ ordning få ges upplysning om frånvilken tidpunkt konventionen gäller mellan och den andra staten. 4.2Förslaget till lag om ändring i Förslagetinnebär att en ny paragraf införs i 2 kap. BrB, 3 a §, och att 5 a § i sammakapitel ändras. Somhar anförts i den allmänna rnotiveringen innebär art. 2.1 i konventionen enutvidgning av den svenska straffrättsliga behörigheten till att avse varjebrott mot annan fördragsslutande stats straffbestämmelser. Den utvidgadebehörighet som svarar mol art. 2.1 är av subsidiär natur. Sålunda får denenligt art. 2.2 utövas endast efter framställning om överförande av lagföringfrån konventionsstaten i fråga. En ytterligare förutsättning bör självfalletockså vara att framställningen har bifallits här med stöd av bestämmelserna iden föreslagna lagen om internationellt samarbete rörande lagföring för brott.Den föreslagna 3 a § har utformats i enlighet härmed. Om rätten till lagföringför gärningen av någon orsak återgår lill den anmodande staten, upphörnaturligtvis också den svenska straffrättsliga behörigheten. I2 kap. 5 a § första stycket ges f.n. regler om förbud att för samma gärninglagfora bl.a. den som genom lagakraftägande dom dömts i främmande stat somtillträtt brottmålsdomskonventionen. Den föreslagna ändringen innebär attmotsvarande förbud skall gälla i fråga om lagakraftägande dom som härrör frånstat vilken har tillträtt lagföringskonventionen. Tillägget föranleds av art.35 i sistnämnda konvention. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om internationelltsamarbete rörande lagföring för brott, 2. lag om ändring i . Regeringenbeslutar i enlighet med föredragändens hemställan.. Internationelltsamarbete rörande överförande av lagföring i brottmål 2 Gällande rätt m.m............................................ 2.1 Svensk domstols straffrättsligakompetens ...... 3 Internationelltsamarbete rörande lagföring och verkställighet 3.3 Nordiska samarbetsavtalet .......................... 3.4 Brottmålsdomsinternationellarättsverkningeu'... 3.4.1 Nordisk verkställighet ............................ 4 Lagföringskonventionenshuvudsakliga innehåll....... 5 Överväganden och förslag ................................ 5.1 tillträde tilllagföringskonventionen ..... 5.2 FörbehåU och förklaringar ............................ 5.3 Av konventionen föranleddlagstiftning............ 6.1 Förslaget till lag ominternationellt samarbete rörande lagföring förbrott 6.2 Förslaget tUl lag om ändring ibrottsbalken ...... Bilaga1 Konventionen om överförande av lagföring i Bilaga 2 Lagförslag.............................................. 1975/76: 3 61 Inom harutarbetats en konvention om överförande av lagföring i brottmål(lagföringskonventionen). Den syftar främst till atl göra det möjligt förmedlemsstaterna atl på effektivast möjliga sätt utnyttja sina resurser förhindrande och beivrande av brott. Konventionen öppnades för undertecknande den15 maj 1972.1 samband härmed undertecknades den av bl.a. , ochSverige. Konventionen är fogad lill promemorian som bilaga 1. I denna promemoriabehandlas frågan om tillträde lill lagföringskonventionen och omlagstiftning som föranleds därav. Utarbetade lagförslag är fogade tillpromemorian som bilaga 2. 2.1Svensk domstols straffrättsliga kompetens Allmännabestämmelser om i vilken utsträckning svensk straffrätt kan tiUämpas finns i 2kap. Flera av bestämmelserna i kapiflet har fått sin nuvarande lydelsegenom lagen (1972:812) om ändring i , vilken antagits med arUedningav atl godkänt tillträde lill den europeiska konvenflonenden om broltmålsdoms inlernaflo-neUa rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen). 11§ förstapunktenföreskrivsatlförbrottsomharbegåttshäririketskaU dömas eftersvensk lag och vid svensk domstol. I paragrafens andra punkt ges en bestämmelseför del fall alt det är ovisst var brottet har förövats. Om det då finns skälall anta all brottet har begåtts inom riket, gäller samma bestämmelse som närdet kan fastställas atl brottet har förövats här i riket, dvs. gärningsmannendöms efter svensk lag och vid svensk domstol. 2 § innehållerbestämmelser om svensk strafflags tillämplighet på brott som har begåtts utomriket av person med särskild anknytning till . Enligl paragrafen ärsvensk strafflag tillämplig och svensk domstol behörig att döma, om brottetbegåtts av svensk medborgare eller uflänning med hemvist i . Delsammagäller om brottet begåtts av annan utlänning som efter brottets begående harblivit svensk medborgare eller tagit hemvist här i landet, av uflänning som ärmedborgare i annat nordiskt land och finns här eller av utlänning som överhuvud finns i riket, om det straff som kan följa på brottet enligt svensk lagär fängelse . Den nu beskrivnakompelensregeln gäller emellertid inle om gärningen är fri från ansvar enligllagen på gärningsorten. Inte heller gäller den om gärningen begåtts inom områdesom inle tillhör någon stal, dvs. huvudsakligen öppna havet och luftrummetdäröver, och brottet enligt svensk lag är ett rent bötesbrott. Prop.1975/76:3 62 fall som avses i denna paragraf måste vidare hänsyn tas till gärningsortens lagpå det sättet, all i gärningsorlens lag föreskrivet straffmaximum respekterasvid bestämmande av påföljd. 13 § anges ett antalspecialfall, i vilka svensk domstol är behörig att döma utlänning även iannat fall än som anges i 2 § för brott som har begåtts utom Sverige.Utlänning kan sålunda dömas här i landet och efter svensk lag, om brottet harförövats på svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av den som varbefälhavare eller tillhörde besättningen på sådant fartyg. Även utlänning som harbeg?i'' brott på område, där avdelning av krigsmakten befann sig, omfattas avden svenska domsrätlen. Om han inle var krigsman, gäller detta endast omavdelningen befann sig på området för annat ändamål än övning. Har utlänningutomlands förövat brott mot , svensk kommun eUer annan menighet ellersvensk allmän inrättning kan han också dömas här enligl svensk lag. Detsammagäller om brottet begåtts inom område som inte tillhör någon stal och förövatsmot svensk medborgare, svensk sammanslutning eller enskild inrättning eller molutlänning med hemvist i . Slufligen är utlänning som har gjort sigskyldig till kapning av luftfartyg, luftfarlssabolage eller folkrältsbrolleller försök tiU kapning av luftfartyg eller luftfarlssabolage eller lill brottför vilket eiUigt svensk lag inle är stadgat lindrigare straff än fängelse eUer däröver generellt underkastad svensk domstols straffrättsligabehörighet. ElUigt 5 § får åtal förbrott, som har förövats inom riket, i vissa fall inte väckas annat än efterförordnande av Kungl. Maj:t eller den som Kungl. Maj:t har bemyndigat därtill.Sådant förordnande fordras, när brottet har begåtts på utländskt fartyg ellerluftfartyg av utlänning som var befälhavare eller tiUhörde besättningen påfartyget eller eljest medföljde fartyget och brottet har begåtts mot sådanutlänning eller mol utländskt intresse. Vidare föreskrivs i 5 § atl brott sombar förövats utom riket i regel inte får åtalas utan förordnande av Kungl.Maj:t eller den Kungl. Maj:t har bemyndigat därtUl. Utan särskiltåtalsförordnande får åtal dock väckas, om brottet har förövats 1) på svensktfartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av befälhavaren eUer någon somtiUhörde besättningen på sådant fartyg, 2) av krigsman på område där avdelningav krigsmakten befann sig, 3) i annat nordiskt land eller på fartyg ellerluftfartyg i reguljär trafik mellan orter belägna i eUer något av dessaländer eller av svensk, dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare molsvenskt intresse. 5a § innehåller bestämmelser om atl utländsk broltmålsdom i viss utsträckningutgör hinder för ny rättegång har i landet om ansvar för samma gärning. 'Resjudicata'-verkan tillerkänns sålunda dom som meddelats i främmande stat därgärningen begåtts och dom som meddelats i stal som tillträttbrotlmålsdomskonventionen. Förbudet mol ny prövning gäller om den tUltalade harfrikänts från ansvar, om han har förklarats skyldig till brottetutan att påföljd har ådömts, om ådömd påföljd har verkställts i sin helheteller verkställigheten pågår, eller om ådömd påföljd har bortfallit enligtlagen i den främmande staten. Ifråga om vissa brott föreligger emellertid inte förbud mot ny lagföring, såvidainte lagföringen i den främmande staten skett pä begäran av svensk myndighet.Delta är fallet med brott som har begåtts här i landet, brott som utomlandsbegåtts mot , svensk kommun eller annan menighet eller svensk allmäninrättning, kapning av luftfartyg, luftfartssabotage, folkrättsbrott, försök tillkapning av luftfartyg eller luftfartssabotage och brott för vUket detlindrigaste straff som är stadgat i svensk lag är fängelse ellerdäröver. Fördet fall hinder inte föreligger mot att på nytt pröva ansvarsfråga som avgjortsi främmande stat, får åtal dock endast väckas efter förordnande av Kungl. Maj:teller den Kungl. Maj:t bemyndigat därtill. 6§ innehåller regler om att när någon här i landet döms till ansvar för gärningför vilken han undergått påföljd utonUands, skälig hänsyn skall las tUl vad hanredan har utstått och avräkning i vissa fall ske för undergången påföljd.Domstolen kan därvid döma tiU lindrigare straff än som är stadgat för gärningenenligt den svenska straffbestämmelsen eller helt efterge påföljd. I7 § föreskrivs atl de begränsningar som följer av allmänt erkända folkrättsligagrundsatser skall beaktas i fråga om svensk lags tUlämplighel och svenskdomstols behörighet. Detsamma gäller de begränsningar som enligt särskildabestämmelser följer av överenskommelse med främmande makt. Vissannan lagstiftning innehåller bestämmelser som för särskilda brott innebär enutvidgning av svensk domstols behörighet i förhållande till reglerna i 2 kap.BrB. Enligt 5 § första stycket lagen (1966:78) om förbud i vissa fall motmndradiosändning på öppna havet döms utlänning som utom riket har bmtit motlagen, om han finns i , efter den lagen och vid svensk domstol, även omdetta inte följer av 2 kap. 2 eller 3 §§ BrB och utan hinder av förbudet mot nyprövning i 2 kap. 5 a § samma balk. Moisvarande bestämmelse finns i 14 § förstastycket lagen (1966:314) om konflnental-sockeln och 11 § andra stycket lagen(1971:176) om vissa internationella sanktioner. Isvensk rätt gäller att åklagare i princip är skyldig att åtala så snart hanfinner att ett brott har begåtts och att bevisningen är tillräcklig för attleda tUl fällande dom. I 20 kap. 6 § RB föreskrivs sålunda att åklagare skall,om annat inte är föreskrivet, tala å brott som hör under aUmänt åtal. Det finnsdock flera undantag från den absoluta åtalsplikten. I 20 kap. 7 § RB finns Prop.1975/76: 3 64 bestämmelser om rält all underlåta åtal och enligt lagen(1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare kan åklagare undervissa förutsättningar underlåta all åtala för brott som har begåtts av någonsom vid tiden för brottet inte har fyllt . Regler om särskildålalsprövning finns även i fråga om dem som har omhändertagits för vård enligtsociallagstiftningen. Särskild ålalsprövning finns också föreskriven för vissabrottstyper (se t.ex. 3 kap. 11 §, 4 kap. 11 §, 5 kap. 5 §, 6 kap. 11 §, 7 kap.6 §,8 kap. 13 §,9 kap. 12 §, 10 kap. 10 § och 12 kap. 6 § BrB). Polismans rättall meddela rapporleftergift enligt 12 § polisinstmkdonen (1972:511) kan också sägasvara elt undantag från den absoluta åtalsplikten. Bestämmelsernai 20 kap. 7 § RB innebär i huvudsak följande. Åklagaren har rätt alt underlåtaåtal, om del kan antas alt i händelse av lagföring annan påföljd än böter inleskulle komma att ådömas och den misstänktes lagföring inle bedöms påkallad urallmän synpunkt. Han kan vidare underlåta åtal i fråga om brott som harförövats innan den misstänkte dömts för annat brott eller undergått straffeller annan påföljd för detta, om det är uppenbart, alt brottet i jämförelsemed det andra brottet är ulan nämnvärd betydelse ur påföljdssynpunkl. Åtal kanvidare underlåtas om det i annat fall av särskilda skäl är uppenbart, atlpåföljd inte behövs för alt avhålla den misstänkte från vidare brottslighet ochdet med hänsyn lill omständigheterna inte heller i övrigt är påkallat attväcka åtal. Denna möjlighet, som på påföljdssidan har en motsvarighet ibestämmelserna om påföljdseftergift i 33 kap. 4 § tredje stycket BrB, avserendast undantagsfall. Någon begränsning med hänsyn lill brottets art eller tillstraffskalan är inle föreskriven. Tillämpningen av denna punkt ankommer påriksåklagaren (). Slutligen får åklagaren underlåta att åtala, om brottetuppenbarligen har begåtts under inflytande av själslig abnormitet som avses i33 kap. 2 § BrB samt sluten psykiatrisk vård eller viss annan vård kommer tillstånd utan lagföring och åtal inte är påkallat av särskilda skäl. Bestämmelsernai lag ger åklagaren möjlighet att utöver vad som följer av 20 kap. 7§ RB underlåta åtal för brott som har begåtts av den som vid liden förbrottet inle har fyllt . Det fömtsatts därvid alt den underårige blirföremål för åtgärd som är lämpligast för hans tillrätlaf örande eller atlbrottet uppenbarligen har skett av okynne eller förhastande. Bestämmelserna ärkriminalpoliliskt motiverade. Lagen innehåller ingen begränsning i fråga omkretsen av brott. Åtal skall dock väckas, om del är påkallat från allmänsynpunkt. Ålalsprövningär vidare föreskriven i 57 § lagen (1954:579) om nykter-heisvård, 69 §barnavårdslagen (1960:97) och 21 § lagen (1964:450) om åtgärder vidsamhällsfarlig asocialitet när det misslänks alt den som har intagils irespektive vårdanstalter har begått brott före utskrivningen. Avredogörelsen i avsnitt 2.1 framgår att svensk domstols straffrättsligakompetens omfattar åtskilliga brott som förövats utomlands. 1975/76:3 65 ilandet för sådant brott kan föranledas av framställning av myndighet igärningslandet men kan också bero på atl brottet på annat sätt kommit tillsvenska myndigheters kännedom. På motsvarande sätt kan del bli fråga om attbegära lagföring i annat land av brott som begåtts här t.ex. om gärningsmannenhar lämnat och fömtsättningar för utlämning inte föreligger.Förfarandet vid framställning om lagföring i annat land har inle reglerats iförfattning. Avser framställningen utomnordiskt land sker den på diplomatiskväg på framstäUning från RÅ. I cirkulär C 34 har RÅ bl.a.meddelat vissa anvisningar rörande begäran om åtal i annat land. Inom Nordenskriftväxlar åklagarmyndigheterna direkt med varandra. Del sistnämndasamarbetet regleras närmare i etl av de högsta åklagarmyndigheterna i denordiska länderna träffat samarbelsavlal, vilket närmarebehandlas i avsnitt 3.3. Gällande bestämmelser innehåller inle något formeUtundanlag från skyldigheten för åklagare att åtala i de fall då lagföringenövertas av annan stal. I de fall lagföringen överförts till främmande stal därgärningsmannen har sitt hemvist och åtal har väckts där har likväl ansetts, attåtalsplikten enligt svensk rätt är uppf ylld (se prop. 1971:114 s. 65). 3Internationellt samarbete rörande lagföring och verkställighet Sverigehar tilltrält den europeiska utlämningskonventionen ochhar dessutom särskilda utlämningsavtal med vissa stater. Bestämmelserom utlämning finns dels i lagen (1957:668) om utlämning för broll, dels i lagen(1959:254) om utlämning för broll flll , , och Norge.Möjligheterna till utlämning är större inom än när det gäUer utomnordiskstat. Enligt1957 års uflämningslag kan Kungl. Maj:t besluta alt den som i främmande stat ärmisstänkt, tUltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och som uppehållersig här i landet skall utlämnas till den främmande staten. Svensk medborgarefår dock inte utlämnas. Utlämning får, med vissa undanlag, endast ske förgärning som begåtts utomlands. Det brott för vilket utlämning begärs måste motsvarabrott för vilket enligt svensk lag är stadgat fängelse . Begärsutlämning på grund av dom, måste den ådömda påföljden utgöra frihetsstraffeller annat omhändertagande i minsl . Utlämning får inle ske förpolitiska eller mUitära brott och får inte heller avse person som därigenom pågrund av sin härstamning, tillhörighet tUl viss samhällsgrupp, religiösa ellerpolitiska uppfattning eller eljest på grund av politiska förhållanden riskerar 5-Riksdagen 1975/76. Prop.1975/76:3 66 att utsättas för förföljelse. Har åtal här i landet väcktsför brottet eller har åtalseftergift meddelats, får utlämning inte ske. Närutlämning beviljas skall vissa i lagen angivna villkor ställas upp, såsom altden utlämnade inle får dömas för annat före uflämningen begånget brott än detsom uflämningen avser och inte dömas tiU döden. Framställningom utlämning skall ske på diplomatisk väg. Avslås inte ansökningen, överlämnasärendet tUl RÅ för utredning. Häktning och andra tvångsmedel får vid behovanvändas. RÅ överlämnar sin utredning till högsta domstolen (HD), som har attprova om utlämning kan beviljas. Sedan HD:s beslut meddelats beslutar Kungl.Maj:t om uflämning skall ske. Har HD funnit hinder möta mot utlämning, ärKungl. Maj:t bunden därav. Den som ifrämmande stat är efterlyst för brott som kan föranleda utlämning får iavvaktan på framställning om utlämning anhållas eller åläggas reseförbud. Enligt nordiska utlämningslagen kan även svensk medborgareutlämnas, om han vistas i den ansökande staten eller gärningen ärav viss allvarligare beskaffenhet. I övrigt gäller bl.a. alt utlämning inle fårske för enbart bötesbrott. Uflämning kan i vissa fall ske för politiskt brott.Även vid utlämning inom skall den utlämnade tillförsäkras immunitet ifråga om andra brott än dem ansökningen avser. Framställningom utlämning erUigt nordiska utlämningslagen skaU göras av polis- elleråklagarmyndighet i den ansökande staten antingen hos RÅ eller, omgärningsmannens uppehållsorl här i landet är känd, direkt hos stats- ellerdistriktsåklagare. Åklagaren har alt skyndsamt utreda ärendet. På särskildbegäran av den som avses med uflämningsframslällningen prövar HD om utlämninglagligen kan ske. Anser HD hinder möta mot utlämning, får framställningen inlebifallas. Åklagare kan under vissa förutsättningar besluta om utlämning när densom begärs uflämnad har samtyckt. Annars avgörs frågan av Kungl. I syfteall genom internationellt samarbete öka möjligheterna att effektivt och sm.digtbeivra trafikbrott som har begåtts av trafikant vid tUlfällig vistelse utanförhemlandet har inom utarbetats en konvention om straff förväglrafikbrott, vUken tillträtts av (trafikbrotts-konventionen). Ikonventionen ges regler om lagföring för trafikbrott och verkställighet av dombeträffande sådant brott i fall då gärningsmannen har sill hemvist i annankonvenflonsstat än den stat där brottet begåtts. Hemvislstalen förpliktas attpå begäran av gärningsstaten pröva frågan om lagföring för brottet eller att påbegäran av gärrungsstaten verkställa dom som har meddelats i den staten. Framställning om lagföring eller verkställighet av straffför vägtrafikbrott Prop.1975/76:3 67 får inte göras med mindre gärningen är straffbar enligtbåde gärningsstatens och hemviststalens lagstiftning. Dubbel straffbarhet krävssålunda för konventionens tillämpning. Hemviststatens egen lag skall tillämpas när den staten harövertagit lagföring eller verkställighet. Konventionen förutsätter sålunda iförsta hand all hemvistslatens egen Iraf ikslraffrätt har sådant innehåll altden kan tillämpas på brott som begås utomlands. Men konventionen förpliktardärjämte hemviststaten att i vissa faU lägga de trafikregler som gäller pågärningsorten lill grund förden straffrättsliga bedömningen. När framställning om lagföring har gjorts fårgärningsslaten inle längre vidta åtgärder mot gärningsmannen för att beivrabrottet. Gärningsslaten får emellertid tillbaka sin behörighet i dettahänseende, om hemvislstalen inte vidtar någon åtgärd i konventionens meningeller om gärningsslaten återkallar framställningen på vissa grunder. Konventionen ålägger hemviststaten alt på begäranverkstäUa dom eller administrativt beslut som har meddelats i gärningsslaten.Från svensk sida har dock gjorts förbehåll mot konventionensverkställighelsregler. Verkställighet kan dock komma i fråga enligl densärskilda europarådskonvenlionen om broltmålsdoms internationellarättsverkningar (jfr avsnitt 3.4.2). I samband med ralificeringen av trafikbrottskonventionantogs lagen (1971:965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands. Lageninnehåller i 1 § en föreskrift om atl samfliga bestämmelser i lagen (1951:649)om straff för vissa trafikbrott skall gälla även i fräga om gärning som harbegåtts utomlands. Enligt 2 § skaU straffbestämmelser i vissa andra svenskatrafikförfattningar tillämpas vid överträdelse av sådan utländsk trafikföreskriftsom motsvarar föreskrift i svensk Irafikförfatlning. Nästföljande paragrafinnehåller en bestämmelse om straff för den som, utan atl kunna ådömas ansvarenligl straffbestämmelse som avses i 1 eller 2 §, överträder dansk, finsk,isländsk eller norsk trafikföreskrift. Genom 4 § har Kungl. Maj:l erhåUitbemyndigande atl, i den mån det påkallas för uppfyllande av Sverigesförpliktelser enligt avtal med annan stat än , , ellerNorge, förordna alt 3 § skall äga tillämpning i fråga om förseelse som harbegåtts i den staten. Med stöd av detta bemyndigande bar Kungl. Maj:l genomkungörelse (1972:477) förordnar alt bestämmelserna i 3 § skall äga tillämpningäven i fråga om gärning som begås i utomnordisk stat, om staten har tillträtttrafikbrottskonvenflonen. Inom förekommer i ganska slor utsträckning atl åtalför brott som har begåtts i ett land väcks i det land där den misstänktevistas. Som tidigare framgått har de högsta åklagarmyndigheterna i de nordiskaländerna den 6 Prop.1975/76:3 68 ingått ett samarbelsavlal om lagföring iannat nordiskt land än det där brottet bar förövats. I avtalet, som anknytertiU tidigare praxis, anges bl.a. efter vilka grunder åklagare skall pröva ivilket land lagföring bör ske. Avtalet är i sin svenska version intaget i RÅ:scirkulär C 65 . Vid tillämpningen av överenskommelsenskriftväxlar berörda myndigheter direkt med varandra. Samarbetsavtalel och RÅ:s anvisningar i anslutning tilldetta innehåUer i huvudsak följande. Enligt 1 §kan lagföring för brott som har förövats i etl nordiskt land ske i annatnordiskt land, om den misstänkte är bosall i delta land och gärningen ärstraffbar också där. Detsamma gäUer om den misstänkte uppehåller sig i annatland och del av särskild anledning anses lämpligt atl lagföringen sker där samtatl detta lands myndigheler är behöriga alt handlägga saken. Lagföringen skerenligt den straff- och processrättsliga lagstiftningen i det land som övertarsaken. Bestämmelsen medför bl.a. alt 20 kap. 7 § RB om åtalsunderlåtelse och 48kap. RB om strafföreläggande blir tillämpliga när lagföring överflyttas hit. Avtaletgäller inle bara lagföring av nordiska medborgare och i domicilierade utomnordiska medborgare.