prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — Detmåste beaktas att, även om utdelningen vid förenklad konkurs i allmänhet interäcker till borgenärer som saknar förmånsrätt, dessa dock är med ochkonkurrerar om betalning ur boet. Inte minst med lanke på de borgenärer somblir helt eller delvis utan betalning är det väsenUigt att opartiskheten vidkonkursförvaltningen inte kan sättas i fråga.. I detta sammanhang eriruas omatt utdelning i förenklad konkurs inte som i ordinär konkurs grundas påbevakning från borgenäremas sida utan att det i första hand är förvaltarens sakatt utreda och bedöma vilka borgenärer som skall få betalt. En sådan prövningomfattar bl.a. frågan om och i vilken utsträckning förmånsrätt skall gälla.Eftersom det inte behövs någon exekutionstitel för att fordran skall kunnagöras gällande i konkurs. 1975/76:210 62 har fordringama i regel inte prövats tidigare av domstoleller motsvarande. Uppstår tvist om fordringar under förenklad konkurs, skallenligt kommittéförslaget förvaltaren i första hand försöka få en uppgörelsetill stånd inom ramen för sådan konkurs. Denna förlikningsverksamhet bör enligtkommittémajoriteten utövas av någon som inte själv eller såsom företrädare förpart har eget intresse i saken. Förvaltaren i förerddad konkurs skall även överta vissaandra funktioner som enligt nuvarande system ankommer på rättens ombudsman i ordinärkonkurs. Det anses att rättens ombudsman med hänsyn till de uppgifter somåligger honom enligt gällande lag bör stå helt fri bl.a. i förhåUande tillborgenärerna. Kravet på att förvaltaren skall vara opartisk bör vidareenligt kommittémajoriteten ses mot bakgmnd av att granskningsmän inte avsesskola förekomma vid förenklad konkurs och att det i sådan konkurs inte hellerblir möjligt för borgenärerna att utöva beslutanderätt vid borgenärssammanträden. Kronofogdemyndighetemafår enligt kommittémajoriteten anses vara i och för sig kompetenta att ha handom de förvaltaruppgifter som i allmänhet aktualiseras vid förenklade konkurser.1 vissa lägen kunde det också enligt kommittémajoriteten te sig rationellt attutnyttja kronofogdeorganisationen för förvaltningen i sådana konkurser,nämligen när ett misslyckat utmätningsförsök har föregått konkursen ochkonkursboet saknar tiUgångar. Det är emellertid angeläget attintressekonflikter undviks. Som redan har berörts är det ett grundläggande kravatt opartiskheten vid förvaltningen inte skall kunna sättas i fråga av borgenäremaeller av allmänheten. Detta anser kommittémajoriteten gälla i princip vare sigkonkursboet räcker till utdelning eller inte, ehuru framför allt i det förrafallet. Kommittémajoriteten uppehåller sig också vidkronofogdemyndigheternas dubbelställning i olika sammanhang. Sålunda erinrasom att kronofogdemyndighetema har som en central uppgift att driva in skatteroch andra offendiga medel. Betydelsen av den fiskala funktionen belyses bl.a.av de skäl som har anförts för att skall vara centralorganför exekutionsväsendet. Kronofogdemyndigheterna företräder alltså staten somborgenär och detta gäller också vid gäldenärens konkurs. Även vid tillämpningav lönegarantilagen i samband med arbetsgivares konkurs ärkronofogdemyndighetema företrädare för staten som borgenär. I de allmänna målen(mål om uttagande av skatter, böter eller andra för indrivning beroende medel)har kronofogdemyndigheterna dubbla funktioner, nämligen att dels liksom ienskilda mål vidta exekutiva åtgärder, dels i övrigt verka för att det allmännaskall få betalt för sin fordran. Myndighetema företräder därvid statsverket ochhar alltså samma uppgifter som part i enskUt mål. Om ett enskilt och ett allmäntmål avser samma gäldenär, skall kronofogdemyndigheten i det förra målet ha 1975/76:210 63 judiciella uppgifter och närmast fungera som domstol men idet senare också företräda ena borgenären. Den nuvarande ordningen medkronofogdemyndighetema som både fiskalt och judiciellt organ i de allmännamålen är enligt kommittémajoriteten inte helt invändningsfri, om man ser tilldet principieUa. Systemet har emellertid vunnit hävd och något altemativ finnsinte för dagen. Att kronofogdemyndighetemas dubbla ställning hargodtagits med avseende på de allmänna målen i utmätningssammanhang anserkommittémajoriteten inte innebära att man lika väl kan införa en ordning enligtvilken dessa myndigheter också skall fungera som konkursförvaltare. Konkursinstitutetskiljer sig nämligen i väsentliga hänseenden från utmätning och iförvaltarfrågan står dessutom en arman, närliggande lösning tiU buds. Med hänsyn till det sagda inger det enligtkommittémajoritetens mening starka principiella betänkligheter att genomföra enreform av innebörd att kronofogdemyndighetema enligt lag skall vara förvaltarei de förenklade konkurserna. Som jämförelse pekar kommittémajoriteten på deprinciper angående jäv som inom närliggande onuåden har konunit till uttryck ibl.a. 4 kap. 13 § (RB). Att av eventuella praktiska ellerekonomiska skäl åsidosätta dessa jävsregler kommer enligt konrunittémajoriteteninte i fråga. Kommittémajoriteten inskjuter att KL inte uppställer någothinder mot att borgenär eller företrädare för borgenär utses till förvaltare iviss konkurs. Inte heller enligt komnutténs förslag gäller sådant hinder.Omständigheterna i det särskilda fallet kan nämligen vara sådana att någraintressemotsättningar mellan borgenärerna inte kan tänkas uppkomma. Från häraktueUa synpunkter har kommittémajoriteten i och för sig inget att erinra motatt kronofogdemyndigheterna får hand om förvaltningen i de förenklade konkurserdär skuldema uteslutande består av skatteskulder eller andra skulder tillstaten. Det kan emeUertid ofta vara svårt att få en klar uppfattning avskuldsidan, innan förvaltningen har kommit i gång, och vidare skulle det frånpraktisk och lagteknisk synpunkt medföra komplikationer att dela uppförvaltarskapen. Vinsten av ett sådant arrangemang förefaller också begränsad. Kommittémajoriteten anför vidare att de anfördabetänkligheterna gäller även om kronofogdemyndigheterna med bibehållande avindrivningsuppgifterna och ställningen som företrädare för borgenär fårökade judicieUa uppgifter. Om kronofogdemyndigheterna frikopplasfrån sin fiskala verksamhet och blir renodlat judicieUa organ utan någraborgenärsintressen, bortfaller däremot de principiella betänkligheterna. Från kommittémajoritetens sida erinras i det följande omatt enligt 186 § i kommittéförslaget förenklad konkurs under vissaförutsättningar skall kunna övergå till ordinär konkurs. Även om antaletövergångar inte blir stort är det enligt kommittémajoriteten önskvärt med enordning erUigt 1975/76:210 64 vilken den som har varit förvaltare i den förenkladekonkursen efter övergång kan fortsätta som förvaltare i den ordinära konkursen.Ett för-valtarbyte medför extra kostnader och tidsutdräkt. Över huvud är det enfördel, om organisationen vid en efterföljande ordinär konkurs kan bygga vidarepå organisationen i den föregående förenklade konkursen. Även bortsett frånövergångsfallen bör enligt kommittémajoritetens mening ett så enhetligtgrundsystem som möjligt eftersträvas för förvaltningen i de båda konkursformema. Kommittén avser att i nästa etapp av sitt arbete behandlafrågan, vem som bör kontrollera förvaltningen i ordinära konkurser.Enligt konunitténs mening finns det skäl som talar för att man skall låtakronofogdemyndighetema svara för den närmaste tillsynen överkonkurs-förvaltningen. Om kronofogdemyndighet skulle vara förvaltare vidförenklad konkurs, vore det emellertid enligt kommittémajoriteten intetillfredsstäUande att myndigheten i faU av övergång tiU ordinär konkurs skulleåterkomma i egenskap av kontrollorgan. Detta skulle innebära attkronofogdemyndigheten kunde få pröva riktigheten och lämpligheten av åtgärder,som myndigheten själv har vidtagit i egenskap av förvaltare och somfortfarande har aktualitet i konkursen. Beträffandeadvokaternas lämpUghet som förvaltare i förenklade konkurser framhållerkommittémajoriteten att de står under offentligrättslig tillsyn och därför harett särskilt ansvar för att förvaltaruppdraget fullgörs på etttillfredsstäUande sätt. Många av de förenklade konkurserna blir av sådanbeskaffenhet att kvalifikationskraven på förvaltaren inte behöver ställas likahögt som i ordinära konkurser. Även uppdrag som förvaltare i förenkladekonkurser bör dock enligt kommittémajoriteten i aUmänhet anförtros åt dem sombrukar vara förvaltare i ordinära konkurser. Förvaltare i ordinära konkurserfår nämligen en bred överblick över hela det konkursrättsliga onuådet. De blirmed andra ord förtrogna med alla slags frågor som har samband medkonkursförvaltning, bl.a. beträffande återvinning och gäldenärsbrott. DärtiUkommer att de såsom kommittéförslaget är utformat i regel har insikter i ochpraktiska erfarenheter från det ekonomiska livet över huvud samtförhandlingsvana. Genom att den sakkunskap och erfarenhet, som förvaltare iordinära konkurser besitter, i stor utsträckning också kan utnyttjas iförenklade konkurser kan dessa konkurser ofta ge ett bättre utbyte till nyttabåde för borgenärerna och for gäldenären. Det främjar dessutom upprätthållandetav en kår av advokater och andra personer med speciell inriktning påkonkursförvaltning, om de inte blir avskurna från den stora grupp av konkursersom de förenklade konkursema kommer att utgöra. Kommitténpåpekar också att den enklare handläggningsformen skall användas även närutredningen av konkursboet kan väntas bli komplicerad, om tillgångarna i boetinte förslår till bestridande av kostnaderna för ett ordinärt förfarande. Prop.1975/76:210 65 Under hänvisning till vissa uttalanden under förarbetenatill rättshjälpsreformen (prop. 1972:4 s. 281 och 283, jfr prop. 23och 39) berör kommittémajoriteten också frågan om de allmänna advokatbyråernasroll i sanunanhanget. Lika väl som juristema på de allmänna advokatbyråerna haransetts kunna utnyttjas för uppdrag som god man vid fattigkonkurs bör de enligtkommittémajoritetens riktlinjer kunna anlitas för förvaitar-uppdrag vidförenklad konkurs. En spärr mot oskäliga förvaltararvoden är enligtkommittémajoriteten att konkursdomaren skall bestänuna arvodet tUl förvaltaren.Kommittémajoriteten påpekar vidare att det är tänkbart att taxor kanutarbetas på det här aktueUa området. Under alla förhållanden får man enligtkonunittémajoriteten ett fastare grepp om förvaltararvodena, om även de allmännaadvokatbyråerna anlitas som förvaltare. Avsikten har nämligen varit att dessabyråer skall ha en prisledande ställning på de områden där de är verksamma. Reservanten inom kommittén menar att principen attkonkursförfarandet skall utformas efter boets beskaffenhet självfallet börinverka också på valet av förvaltningsorgan. Detta behöver inte ha störrekvalifikationer än som svarar mot de olika förvaltningsuppgifternassvårighetsgrad. Med hänsyn till att antalet konkurser är begränsat börförvaltningsuppgifterna koncentreras till organ som har erfarenheter frånliknande uppgifter i andra sammanhang. Vidare är det angeläget att kostnadernai det summariska förfarandet hålls nere. De skäl som kommitténs majoritetåberopar till stöd för förslaget om advokater som förvaltare har erUigtreservanten inte sådan tyngd, att det finns anledning att till förvaltare väljaannan än den som från nämnda utgångspunkter är lämpligast. Mot den bakgrundenförordar reservanten att kronofogdemyndighet skall vara förvaltare i förerddadkorUcurs. En sådan reform ligger enligt reservanten i linje med den uppbyggnadav kronofogdemyndighetema som har skett efter förstatligandet avexekutionsväsendet år 1%5 och som alltjämt äger rum. Reservanten anför att staten utan tvivel kommer att ha ettklart dominerande engagemang i de konkurser som enligt förslaget skallhandläggas i förenklad ordning. Av komnutténs undersökningar framgår vidare attdet är staten som under indrivningen av sina skattefordringar tar initiativettill det stora flertalet här aktueUa konkurser. får underskatteindrivningen goda kunskaper om gäldenären och hans ekonomiskaförhållanden. Detta gäller dock enligt vad reservanten själv medger i mindregrad i storstadsdistrikten, där det kan vara förenat med svårigheter attanträffa gäldenären på uppgiven adress. Inom konunittén råder enligt vad reservanten påpekarenighet om att kronofogdemyndigheten är kompetent att ta hand om deförvaltningsuppgifter som i aUmänhet förekommer vid förenklad konkurs. Reservantenvill gå ett steg längre och hävda att kronofogdemyndigheten är 5 1975/76. 1975/76:210 66 särskilt lämplig att vara förvaltare i förenklad konkurs.Reservanten anför härom att förvaltningsuppgifterna i förenklad konkurs är avmycket skiftande slag. Uppgifterna är till övervägande del enkla. I den mån uppgifternaär kvalificerade torde de vara av juridisk karaktär. En konkurs som innehållerkvalificerade förvaltningsuppgifter av ekonomisk eller affärsmässig natur fårantas göra det nödvändigt med ordinär handläggning. Reservanten anför att sådana uppgifter som att ta kontaktmed gäldenären, utreda om gäldenären har någon utmätningsbar egendom och i såfall ta hand om denna, gå igenom bokföringsmaterial etc. förekommer vid t.ex.utmätning. Har konkursen föregåtts av skatteindrivning mot gäldenären ellerhar utmätningsförsök annars gjorts hos derme är det avsevärt lättare förkronofogdemyndighet än annan att fullgöra uppgiftema. Även arbetet med bouppteckningenblir i sådana fall betydligt enklare med kronofogdealtemativet. om återvinningsmöjligheter gäller att kronofogdemyndigheten avsesfå liknande uppgifter enligt lagberedningens förslag till utsökningsbalk.Uppkommer fråga att väcka talan om återvinning eller blir kordcursboet på annatsätt indraget i rättegång kan vid behov advokat förordnas att föra boets talan.I sammanhanget bör enligt reservanten beaktas att kronofogdemyndigheteffektivare än advokat kan uppmärksamma olika former av skatteflykt som kan haföregått en konkurs. Sådana uppgifter som att sälja boets egendom och driva inutestående fordringar är enligt reservanten typiska för exekutiv verksamhet.Kronofogdemyndigheten har vidare redan i sin nuvarande verksamhet erfarenhetav sådana arbetsuppgifter som att fortsätta eller sälja en,rörelse. I fråga omde juridiska aspektema påpekas att kronofogdemyndigheten har att bedömaarbetsrättsliga frågor vid handläggning av lönegarantiärenden samt hyres- ocharrenderättsliga frågor vid t.ex. utmätning. Utdelningsförfarandet påminner ommotsvarande förfarande hos kronofogdemyndigheten efter utmätning när fleraborgenärer konkurrerar om betalning. Reservanten framhåller i fortsättningen också vissa andrafördelar med kronofogdealternativet. Sålunda pekar reservanten på att det ärvanligt med konkurser som är tillgångskonkurser endast i formeUt hänseende. Irealiteten kan de nämligen genom att egendomen är utmätt vara tillgångslösakonkurser eller konkurser där tiUgångama till betydande del är undandragnakonkursborgenärerna. Förvaltningen av en konkurs av detta slag måste samordnasmed den fortsatta handläggning av utmätningsmålet som skall äga mm. som förvaltare underlättas samordning av konkursförvaltningoch utmätningsförfarande. Reservanten erinrar vidare om att kronofogdemyndighetenavses handha lönegarantifall vid alla former av förenklad korUcurs. Prövningenav löne- och pensionsskulder bör därför med kronofogdemyndigheten som Prop.1975/76:210 67 förvaltare kunna komma i gång än nu ocharbetstagarna får härigenom snabbare än f.n. lyfta garantibelopp. Kommittémajoritetensförslag syftar till att i såväl ordinära som förenklade konkurser skall meraän f.n. till förvaltare utses advokater som är specialiserade påkonkursförvaltning. Reservanten påpekar att förslaget dock fömtsätter attallmänpraktiserande advokater i viss utsträckning särskilt i niindre orterskall komma i fråga som förvaltare i förenklad konkurs. Detta innebär enligtreservanten en betydande risk för att till förvaltare i förenklad konkurs kankomma att utses advokat som saknar exekutionsrättsliga kunskaper ocherforderliga personella resurser. TiU detta kommer enligt reservanten denolägenheten att vid en eventuell övergång till ordinär konkurs förvaltarenmåste bytas ut. Reservantenanser för sin del att med kronofogdemyndighet som förvaltare i förenkladkonkurs förvaltningsuppgifterna kommer att utövas med tiUfredsställandeexekutionsrättslig sakkunskap i hela landet. Förvahningsuppgiftema kan eftersvårighetsgrad delas upp på olika personalkategorier. förexekutionsväsendet (), som bedriver omfattandeutbildningsverksamhet i vilken redan nu ingår konkursrättsliga frågor, kan lättutvidga denna till att omfatta de här aktueUa förvaltningsuppgifterna.Arbetsorganisationen vid kronofogdemyndigheten har rationaliserats ochutvecklats genom omfattande blankettrutiner och bokförings- ochredovisningssystem. En utökning och förstärkning av detta system konuner attvidareutvecklas. De nu åberopade omständighetema kan i jämförelse medadvokatalternativet generellt sett antas medföra större intensitet iförvaltningen med snabbare avveckling som följd. Enligtreservantens mening har kommittémajoriteten överdrivit betydelsen avkronofogdemyndighetens fiskala funktion. Gäldenärens bo skall vid konkursavvecklas till förmån för samtliga gäldenärens borgenärer. Vid avvecklingenblir motsatsförhållandet mellan borgenärer och gäldenär av underordnadbetydelse. Kommittémajoriteten har inte heller något att erinra motkronofogdemyndigheten som förvaltare i konkurser där skulderna uteslutandebestår av skatteskulder eller andra skulder till staten. De åtgärder som skallvidtas kan enligt reservanten utföras mer eller mindre effektivt men iallmänhet inte till fördel för några och till nackdel för andra borgenärer. Ettundantag härifrån utgör bedönmingen av om någon eller några rättshandlingar somgäldenären ingått kan återvinnas till konkursboet. Det bör emellertiduppmärksammas att återvinningstalan kan väckas inte bara av förvaltaren utanäven av borgenär. Reservanten anför vidare att sedan avveckling har skett ochgäldenärens egendom har förvandlats till pengar medlen skall fördelas. Det kantyckas som om det därvid fanns utrymme för att gynna en borgenär på de andrasbekostnad. Reservanten understryker emellertid att förvaltarens avgörande avutdelningsfrågor skall gmndas på det material partema tillhandahåller och ske 1975/76:210 68 Förvaltarens förslag till utdelning skalldessutom kunna överklagas. Reservantenmenar att systemet med advokater som konkursförvaltare inte går fritt frånkritik från nu aktuella. Sålunda gäller att de advokater ellerandra personer som väljs till konkursförvaltare utanför de större städerna iallmänhet är köpmannaföreningarnas ordinarie platsombud. Vid sidan av sinegenskap av köpmannaföreningarnas ombud kan de kanske ibland stå iuppdragsförhållande till någon eller några av de enskilda borgenärema. Statenmåste däremot anses ha en särställning som borgenär, fortsätter reservanten.Detta sammanhänger med den offentliga kontroll som statlig verksamhet ärunderkastad. I linje härmed ligger att tjänstemän hos kronofogdemyndighet tillskillnad från advokater inte kan ha något personUgt intresse av attkonkursförvaltningen utövas på visst sätt. Enligt reservantens mening saknasanledning att anta att borgenärskollektiven eller allmänheten har mindreförtroende för kronofogdemyndigheter än advokater som förvaltare. Reservantenhåller med kommittémajoriteten om att vissa fördelar vinns om förvaltarfråganlöses på samma sätt i förenklad och ordinär konkurs. Antalet övergångar frånförenklad till ordinär konkurs torde emeUertid komma att reduceras tillsärfall. Det kan knappast bli fråga om mer än ett tiotal övergångar . Detförvaltarbyte som blir aktuellt i ett så begränsat antal fall är uppenbarligenutan betydelse för frågan om förvaltningsorgan vid förenklad konkurs. Enligtreservantens mening behöver det inte inge betänkligheter att låtakronofogdemyndighet vara förvaltare vid förenklad konkurs och kontrollorgan iövriga. Beslut om övergång från förenklad till ordinär konkurs torde nämligen iallmänhet fattas innan några betydelsefulla förvaltningsåtgärder harvidtagits. Har förvaltaren företagit rättshandlingar i behörig ordning påkonkursboets vägnar under den förenklade handläggningen blir dessa bindandeäven för den ordinära handläggningen. I övrigt blir den nu aktuella fråganberoende av hur kontrollorganets uppgifter konuner att anges. korruner att vara kontrollorgan, ser reservanten detnärmast som en fördel att kronofogdemyndigheten vid övergång till ordinärkonkurs har goda kunskaper om konkursens beskaffenhet. Inom utredningen har gjorts beräkningar av kostnaderna fördet aUmänna beträffande såväl advokatalternativet som kronofogdealternativet.De framräknade kostnadsbeloppen är inte direkt jämförbara. årligakostnader kan sålunda enligt kommittén antas bli ca 1,5 milj. kr medadvokatalternativet och mindre än 0,5 milj. kr med kronofogdealternativet.Kommittén framhåller beträffande sistnämnda post att det finns åtskilligaosäkra faktorer som gör i beräkningen ingående .kostnadsposter mycketungefärliga. Även med beaktande av den osäkerhet som i vissa hänseenden finns iberäkningama visar dessa enligt reservanten att Prop.1975/76:210 69 det allmännas kostnader blir väsentligt lägre medkronofogdealternativet än med advokatalternativet. 3.2.4 Kontrollen över förvaltningen Enligt kommitténs mening behövs inte någon rättensombudsman i förenklade konkurser. Att förordna en rättens ombudsman i sådanafall skulle nämligen inte rimma med önskemålet att åstadkomma ett enklare ochbilligare förfarande. Kommittén föreslår att i förenklad konkurs förvaltarenbör i princip själv få besluta om de olika förvaltningsåtgärder som kan konunai fråga. Om det visar sig påkallat och förutsättningarna därför är uppfyUda,kan förfarandet läggas om tiU ordinär konkurs. I sådant fall träder desärskilda kontrollföreskrifter m.m. som gäller för sådan konkurs i tillämpning.En omläggning av förfarandet behöver enligt kommittén normalt inte medföranågra komplikationer. Kommittén anser inte att det finns tillräckligt behov avregler enligt vilka särskilda granskningsmän skall kunna utses i förenkladkonkurs. Inte heller anser kommittén det vara praktiskt påkallat att i ettförenklat förfarande låta borgenärerna i vissa frågor samfäUt utöva beslutanderättvid särskilda borgenärssanunanträden. , innehavare av företagsinteckning,arbetstagarorganisation eller annan borgenär eller företrädare för borgenärfår insyn i förvaltningen genom förvaltarens sanuådsskyldighet (se under 3.2.2)och har enligt kommittén god möjlighet att ta till vara sin rätt. Konunitténpåpekar att den som anser att förvaltaren på grund av oskicklighet ellerförsummelse eller eljest handlar olämpligt kan göra framstäUning om att denneentledigas. Läget kan också enligt kommittén vara sådant att ordinär konkursmed däri inbyggda kontrollanordningar i stället bör komma till stånd. Liksom beträffande ordinär konkurs bör enligt konunitténäven förvaltaren i förerddad konkurs åläggas att på begäran av konkursdomaren,borgenär eller gäldenären länuia upplysningar om konkursboet och dessförvaltning (jfr 59 § fjärde stycket KL). Kommittén påpekar att någon skyldighet för god man attavge redovisning för förvaltningen i samband med ursprunglig fattigkonkursinte är särskilt föreskriven i KL. Enligt kommitténs mening bör emellertid förvaltarenåläggas att lämna redovisning för förvaltningen. Konunittén anser att det kanifrågasättas, om det inte är tiUräckligt att redovisningen, när utdelning inteär aktuell, avges till gäldenären (jfr 190 § första stycket KL). Redovisningenkan emeUertid enligt kommittén även i det fallet vara av intresse förborgenärema och har också betydelse från kontrollsynpunkt. Med hänsyn härtillhar i kommittéförslaget föreskrivits att förvaltaren möjligt skall avgeredovisning för förvaltningen till konkursdomaren. 1975/76:210 70 Den yttersta kontrollen över förvaltarens verksamhet vidförenklad konkurs skall enligt förslaget även i övrigt utövas avkonkursdomaren. I dermes åligganden skall också ingå att övervaka attavveckling av en konkurs inte fördröjs i onödan.