prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — samband med tryckta skrifter använda uttrycket anonymitetsrätt kan beskrivassom en samlande beteckning för de rättsregler som har till syfte att hindraspridning av kunskaper om författares, utgivares eller meddelares identitet ifall dä vederbörande utåt vill vara okänd. Rättsreglerna är av olika slag. Dekan gälla förbud all sätta ut författares (utgivares) eller meddelares namn päskrift, tystnadsplikt för dem som har lått kännedom om vem författaren ellermeddelaren är, förbud att efterforska honom, förbud att i rättegång eller andrasammanhang ställa frågor som kan leda lill att anonymiteten röjs ochinskränkningar i fräga om tillämpningen av tvångsmedel vars användning kanleda lill att författare eller meddelare blir känd. Anonymitetsreglernai TF återfinns i 3 kap. De avser förbud alt sätta ut namn på skrift,frågeförbud i rättegång saml tystnadsplikt, I huvudsak har de följandeinnebörd, Förfallare eller meddelare är inte skyldig att låta sätta ul sittnamn på tryckt skrift. Boktryckare, förläggare eller annan som har att labefallning med skrifts tryckning eller tryckt skrifts utgivning får inteavslöja författare eller meddelare mot dennes vilja, om inte sådan skyldighetär föreskriven i lag. Utomstående som har fäll kännedom om en publiceraduppgifts ursprung är däremot oförhindrade att berätta härom för andra.Förbehållet beträffande boktryckare m, fl, för lagstadgad skyldighet avser ifrämsta rummet vittnesplikten enligt . För tryckfrihetsmålgäller särskilda regler, 1 sädant mäl lär inle väckas fräga om vem som ärförfallare eller meddelare. Ett undanlag görs dock i fräga om författarskapettill icke-periodisk skrift. Detta får behandlas i målet, om författare ärangiven pä skriften med namn eller pseudonym vars namn-identitet är allmäntkänd eller om någon ger sig lill känna som författare i skrifilig förklaringeller inför domstol i målel. Vad som har sagts i del föregående om författaregäller också utgivare av icke-periodisk skrift, MMU:sförslag angående anonymitetsrätten utgår från nu gällande principer ochinnebären viss utbyggnad av skyddel. Huvudpunkterna i förslaget är tre. För detförsia föreslås del allmänna förbudet att röja författares eller 1975/76:204 110 annanmedverkandes identitet utvidgat så all del riktar sig lill alla som har varitanställda eller på annal sätt verksamma inom tidningsföretag, bokförlag,nyhetsbyråer eller tryckerier. För det andra innebär förslaget all anonymitetenintelängreulan vidare lär röjas vid vittnesförhör-eller parisförhör undersanningsförsäkran - i mäl i allmänhet, utan att i så fall fordras att rätten avhänsyn till allmänt eller enskill intresse finner del vara av synneriig viktatt uppgift lämnas, MMU räknar med att rätten skall hänskjuta tveksamma falllill ytlrandefrihetsdomstolens prövning. För det iredje föreslår uiredningenett grundlagsfästande av det i praxis utbildade förbudet mot efterforskning avkällan lill en uppgifl eller ett uttalande i tryckt skrift, när åtal ellerannat ingripande inte är lillålel enligl grundlag. Förbudet riktar sig lillmyndighet och annat allmänt organ. Somnämnts kan föreskrifter om anonymitetsskydd också ha formen av begränsningar ianvändningen av annars tillämpliga ivångsmedel m, m, Beslämmelser som medgeratt hänsyn tas till den tystnadsplikt som åligger tidningsredaktörer,boktryckare och förläggare enligt 3 kap, TF finns redan pä skalle- ochavgiftsprocessens område (39 S 4 mom, och 56 S 4 mom, taxeringslagen (1956:623)samt 18-21 SS bevissäkringslag (1975:1027) för skalle- och avgiftsprocessen).Förslag om beaktande av anonymitetsrätten vid prövning av ärende omtelefonavlyssning har lagts fram av uiredningen (Ju 1974:08) omtelefonavlyssning (SOU 1975:95), 1 proposition 1975/76:202 har på grund avbetänkandet föreslagils en ultrycklig regel i 27 kap, ombeaktande av anonymitetsskyddet i ärenden om telefonavlyssning, Frägan om skyddför meddelares och författares anonymitet vid beslag och husrannsakan övervägsf n, av en särskild kommitté (Ju 1974:01), Kommittén har i uppgift att motbakgrunden av en avvägning mellan behovei av skydd för pressensinformationskällor och samhällets intresse av all ha tillgäng lill effektivamedel för brottsbekämpningen överväga vilka möjligheler som finns att utanfrängående av huvuddragen i ivångsmedelsreglering skapaylieriigare garanlier för att meddelares och författares rätt till anonymitetskyddas i sådana sammanhang. Kommittén väntas avlämna sitt betänkande under år1976, Detär av slor vikt särskill för pressens arbetsmöjligheter all författare ochuppgiftslämnare som önskar vara anonyma skyddas så långt del är möjligt. Jagkan i denna del hänvisa till de uttalanden om anonymitels-skyddei som jag hargjort inledningsvis i della avsnill, MMU:s förslag lill förstärkning avanonymitetsskyddet har också över lag fält ell myckel positivt mottagande hosremissinstanserna, Mol bakgrunden av min allmänna inställning lill deltryckfrihelsrällsliga anonymitetsskyddet är det givet alt inle heller jag harnågra principiella invändningar mot vad MMU föreslår i denna del. Som framgått föreslår inteMMU nägra direkla grundlagsbestämmelser lill skydd för rällen till anonymitetvid beslag, husrannsakan eller andra ivångsålgärder, Uiredningen har emellertidförordat en föreskrift i grundlag Prop.1975/76:204 111 somhänvisar till bestämmelser i ämnet i vanlig lag. Enligt min mening ärföreskrifter om förhållandet mellan anonymitetsskyddet och ivångsme-delsregleringenett viktigt moment i anonymiieisräiien. Liksom MMU anser jag emellertid inteatt sådana föreskrifter bör upptas i grundlag. En annan sak är att grundlagensbestämmelser om anonymitetsskyddet givelvis kommer alt bli vägledande för deavvägningar som bör göras i vanlig lagsliftning mellan behovet av att skyddainformationskällorna och alt tillgodose de intressen som har motiveratinförandet av olika tvångsmedel. En hänvisning i grundlag till sådanlagstiftning bör anstå lill dess all denna har beslutats, följande nöjer jag mig i huvudsak med alt behandla ett par frågor omgrundlagsregleringen av anonymitetsskyddet vilka har aktualiserats underremissbehandlingen, 1 övrigt lär jag hänvisa till mina kommentarer ispecialmoliveringen. Denav MMU föreslagna lösningen av konflikten mellan anonymitetsskydd ochviiinesplikl har i allmänhel godtagits under remissbehandlingen. En instansanser emellertid att avvägningen har utfallit alltför mycket till förmån föranonymitetsskyddet, medan en annan instans intar motsatt ståndpunkt. Jagdelar utredningens uppfattning att den nuvarande regeln - att vittnespliktengenerellt har företräde framför anonymitetsskyddet - innebär en alltför storbegränsning i detta skydd, Särskill är del en brist all part f n, kan göragällande vittnesplikten utan alt någon prövning i det enskilda fallet kan kommatill stånd angående vikten av det motstående intresset av att uppgiftslämnareseller författares anonymilet bevaras. Detskulle i och för sig varit önskvärt all i lagstiftning kunna skilja ut mål däranonymitetsskyddet skall vara hell obeskuret. Förslag med denna innebördframlades av offentlighetskommittén (SOU 1966:60), Dettakritiserades emellertid under remissbehandlingen. Som JK har framhållit idetta ärende torde det inte vara möjligt all uppställa några fasta regler. Jaggodtar därför MMU:s förslag alt göra vittnesförhör som rör anonym författareseller meddelares identitet beroende av alt rällen finner del vara av synneriigvikt av hänsyn till allmänt eller enskill iniresse all uppgifl i frägan lämnas.Denna regel bör gälla förhör i mål i allmänhet. Angående mål mot någon som ärmissiänki för alt ha lämnat meddelande som är strafföart fastän det är avsettför offentliggörande i tryckt skrift bör, som också MMU har föreslagit, ensärskild bestämmelse gälla. Tystnadspliktenlill skydd för anonymiteten får givetvis enligl den föreslagna, allmännaregeln brytas vid vittnes- eller parisförhör endasl om det är av verkligbetydelse i målet att uppgift om meddelare eller författare lämnas ochbevisningen inte lämpligen kan föras på annat säll. Att dessa villkor äruppfyllda kan emellertid inle ulan vidare las lill intäkt för atttystnadsplikten bör vika, 1 tvistemål fär dessulom beaklas parternas iniresseav målets utgång, såvitt denna kan påverkas av den ifrågasatta bevisningen. Prop.1975/76:204 112 1brottmål bör hänsyn las lill hur pass allvariigt det brolt är som avses medåtalet. Under i övrigt likartade förhållanden mäsle del vidare ligga närmaretill hands att medge bevisning som bryter anonymiteten, om bevisningen kanantas vara lill en tilltalads förmån än om motsatsen är fallet. Sammanfattningsvisvill jag understryka all beslul om alt hänsynen lill anonymiteten skall vikafär fallas endasl om mycket slarka skäl kan åberopas. Ettled i MMU:s förslag angående anonymitetsskydd och viiinesplikl var all fräga,huruvida viiinesplikl eller sanningsförsäkran skulle få försteg framför denanonymiielsgrundande tystnadsplikten, i tveksamma fall skulle kunna hänskjutastill yttrandefrihetsdomsiolen. Dä nu förslag ej läggs fram om alt inrätta ensådan domstol, bör ställning tas till om nägon annan, motsvarande ordning förprövning av frågor om anonymitetens räckvidd bör införas, Enligl min meningskulle syftel med den av MMU föreslagna underslällningsmöjlighelen lill vissdel kunna tillgodoses om möjlighel öppnas för vittne eller part att särskillöverklaga beslut, varigenom underrätt har funnit det vara av synnerlig vikl atttystnadsplikten till skydd för den tryckfrihelsrällsliga anonymiteten skall ståtillbaka vid förhör inför domstol, I avvaktan på hovrättens prövning skullegivetvis förhöret anstå. En sådan ordning förutsätter ändring irättegångsbalken. Det kan ocksä övervägas att genom föreskrift i rättegångsbalkenålägga rätten att före sill slällningstagande i anonymiietsfrågan om möjligtinhämta yttrande från förelag -tidning, nyhetsbyrå, tryckeri, bokförlag - tillvilket uppgiftslämnaren kan vara knuten. Jag kan nämna att förslag med liknandeinnebörd har förts fram av TK i fråga om vissa andra tystnadsplikter som kankomma i strid med viiinesplikien. Till de nu berörda frågorna om ändringar irättegångsbalken avser jag att återkomma i annat sammanhang. Jagfinnerdet värdefullt all,som MMU föreslår,del i rättspraxis fastslagna förbudetför myndighet och annal allmänt organ att söka ulröna källan till ett i trycktskrift publicerat meddelande i fall dä TF inte medger ingripande motförfattaren eller uppgiftslämnaren kommer till utiryck i grundlagen. Treremissinstanser, bland dem , har förordat atteflerforskningsförbudei skall utsträckas lill att gälla alla medborgare. Jagfinner emellertid liksom MMU att ett sådant förbud skulle föra alltför långt.Tanken pä ett mot envar gällande efterforskningsförbud diskuterades ochavvisades redan av offentlighetskommittén (SOU 1966:60 s, 124), Kommitténåberopade bl, a, alt del för många skulle framstå som obegripligt, om redan enfräga till en initierad person om vem som till pressen har lämnat ettmeddelande som har publicerats och väckt allmän uppmärksamhet skulle vara enotillåten efterforskning. Kommittén framhöll vidare att deiryckfrihelsrättsliga garantierna i främsta rummet riktar sig till samhälletsorgan. Visserligen kunde del finnas ett allmänt intresse av kritik även motenskilda. Del kunde emellertid enligl kommittén ocksä finnas beaktansvärda skälför enskilda att bevara hemligheter gentemot pressen, exempelvis beträffandefamiljeförhållanden, Åigärder mol personer som har Prop.1975/76:204 113 lämnalut sådana hemligheter till pressen kunde därför inte under alla omsländigheleranses som straffvärda. Del kunde, menade kommittén, göras gällande attnuvarande regler om skydd för meddelares och författares anonymitet innebar enrimlig kompromiss, - För egen del finner jag de skäl som kommittén sälundaanförde bärande, Iett annal hänseende vill jag emellertid föreslå en komplettering av regeln omförbud mot efterforskning. Denna gör reservation för det fall att åtal eller annatingripande mot meddelaren eller annan medverkande är tillåtet enligtgrundlagen, Somjag har påpekat i inledningen sträcker sig emellertidanonymitetsskyddet - i form av tystnadsplikt - längre än ansvarsfriheten förmeddelare. Delta innebär att tidningsmän, föriagsansiällda m, fl, i betydandeomfattning är ålagda att inte röja en meddelare, fastän denne har lämnat ettstrafföart meddelande. Vid efterforskning efter en sådan meddelare skallgivetvis polis och annan myndighet självmant iaktta och respektera dennatystnadsplikt för vissa personer. Tystnadsplikten bör alltså ha sinmotsvarighet i ett principiellt frågeförbud. En erinran härom bör införas igrundlagsbestämmelsen. 7.3Processuella frågor i anslutning till meddelarskyddet TFvilar på den grundsatsen att ansvar för missbruk av tryckfriheten kan utkrävasendast när iryckfrihetsbrott föreligger. Till iryckfrihetsbrott räknar TFotillätet yttrande i tryckt skrift och otillåtet offentliggörande genom sådanskrift. Vem som ansvarar tryckfrihetsbroti bestäms av särskilda regler,som bygger pä principen alt en person har ensamansvar. Frägor om ansvar ellerskadestånd pä grund av iryckfrihetsbrott avgörs i tryckfrihetsmål. För dessagäller en särskild, exklusivt tillämplig processform som i flera hänseendenavviker frän den ordinära processen. Tryckfrihetsmålhandläggs av tingsrätt inom vars domkrets länsstyrelse har sitt säte. Ocksåvissa andra tingsrätter är behöriga alt behandla tryckfrihetsmål. Ensamåklagare i tryckfrihetsmål är JK. Vad som främst skiljer tryckfrihetsmål fränvanliga mål är juryns medverkan. TF föreskriver all frägan huruvida skriften ärbrottslig skall prövas av en jury om nio medlemmar om inte parterna avslårfrån juryprövning. Juryn har genom sin lekmannasammansättning ansetts bättreskickad än domstol alt dra gränsen mellan tillåtlig krilik och straffvärtyttrande. Jurymänulses för varje län av landsting och, i vissa fall, kommunfullmäktige. De ärfördelade pä tvä grupper, av vilka den ena består av personer som är eller harvaril nämndemän. Juryn i ett mål utses genom lottning, sedan parterna har fållutesluta vardera fyra jurymän frän jurylistan. Av de nio medlemmarna av jurynskall tre tillhöra gruppen med nämnde-mannaerfarenhet. Jurynöveriägger ulan att rätten är närvarande. Om nägon juryman begär det, skalldock juryn sammanträda med rätten föratt inhämta upplysningar om vad somföreskrivs i lag. En skrift skall anses brottslig, om minst sex Nr 204. . Prop.1975/76:204 114 jurymänär ense om det, annars inte. Juryns utslag är inle försett med motivering.Friande utslag av juryn kan inte ändras vare sig av underrätten ellerefterfullföljd lill högre rätt, bortsett från möjlighelen lill ändring genomresning. Fäller juryn, skall däremot ocksä rätlen, som består av trejurist-domare, pröva skriftens brottslighet. Det är rätten ensam som bestämmerpåföljd, skadestånd och annan rättsverkan. Trotsreglerna om ansvar för tryckfrihetsbrott och deras exklusiva karaktär kan ivissa undantagsfall siraff vid sidan härav drabba den som har medverkat elleravsett att medverka till framställning i irycki skrift. Jag syftar i försiahand på det ansvar som enligt den föregående redogörelsen åvilar meddelare.Brott av meddelare räknas alltså inte lill tryckfrihetsbrott. Åtal för sädanabrott väcks av allmän åklagare. Målen handläggs i ordinär brotlmålsprocess ochsåledes utan att jury medverkar. Detsamma gäller åtal mot den som har begåttbrott genom att anskaffa uppgift för publicering, vare sig han avsåg att självoffentliggöra uppgiften i tryck eller-tänkte vidarebefordra den sommeddelande. Anskaffande av uppgift anses nämligen, åtminstone i princip, intefalla under TF, Dendualism i fråga om processformen för vilken jag nu har redogjort kan leda tillatt med varandra nära sammanhängande gärningar behandlas i olika rättegångaroch med tillämpning av olika processregler. Den som är ansvarig för att enuppgift har publicerats i tryckt skrift, t, ex, författaren lill en bok ellerutgivaren av en tidning, fär sin sak prövad i tryckfrihetsmål och av jury,medan den som har meddelal samma uppgift lill publicisten lagförs i vanligrättegång. Och har den ansvarige publicisten själv inhämtat uppgiften genombrottslig gärning, åtalas han härför vid allmän domstol. Till detta kommer attfrågan, huruvida åtal skall väckas, i de olika fallen ligger i händerna påskilda åklagare. De processuella komplikationer som nuvarande ordning kan geupphov till illustrerades genom den s, k, IB-affären, MMUhar som tidigare nämnls föreslagit att jurysystemet avskaffas och alt mål omyttrandefriheten i massmedier förs samman till en central yttrandefrihetsdomstolmed säte i , Denna domstol skulle först och främst handlägga mål omyttrandefriheisbrotl, dvs, motsvarigheten till iryckfrihetsbrott. Dessutomskulle emellertid domstolens kompetens omfatta mål mot den som har anskaffateller meddelat uppgift för publicering, i de fall dä gärningen över huvud lagetkan föranleda ansvar. Undantag görs dock för åtal för inbrott, olovligavlyssning och liknande gärningar i samband med anskaffande av uppgift; sådantåtal handläggs vid allmän domstol i vanlig ordning. Åklagare i mål vidyttrandefrihetsdomsiolen är enligl förslaget JK; MMU räknar dock med vissåtalsrätt för JO, MMU har framhållit att den föreslagna ordningen innebär kommer lill rätta med de processuella ölägenheter som aktualiserades genomIB-affären, Somjag har förklarat lidigare. är jag inle beredd alt lägga fram förslag om encentral yttrandefrihetsdomslol som ersätter jurysyslemet, Frägan om rättegängeni yttrandefrihetsmål bör övervägas på nytt i den utredning angåendeyttrandefriheten i grundlag som jag föreslår skall tillkallas. Emellertid anserjag det angeläget att redan nu lä till stånd en mer enhetlig rätte- Prop.1975/76:204 115 gängsordningför olika mällyper med anknyining lill TF, All den ordning som därigenom införskan komma att omprövas efter ser jag inte som något avgörandeargument för all avslå från en förbättring på det viktiga område som del härgäller, 1 det läge frågan om tryckfrihetsprocessen nu befinner sig måsteemellertid en utgångspunkt för de aktuella övervägandena vara att jurysystemetalltjämt skall bestå i mål om tryckfrihetsbroti. Det är givet atthandlingsfriheten härigenom begränsas avsevärt, Ifortsättningen diskuterar jag tills vidare för enkelhetens skull endast mäl molmeddelare och därmed jämställda för att först därefter ta upp frägan omhandläggningen av mål mot den som genom broll har anskaffat uppgift förpublicering. En möjlighet som jag harövervägt är att låta samma myndighei besluta om åtal både i mål omtryckfrihetsbrott och i mål angående brott genom publiceringsmeddelande, attvidare hänvisa åtalen mot meddelare till tryckfrihelsdomstol men att likvälundanta frägor om ansvar för meddelare från juryns prövning. Som jag kommer altutveckla i ett följande avsnitt (7.4) bör det i princip vara JK som utövarätalsbefogenheien. Den angivna lösningen skulle garantera en likartadbedömning på ätalsstadiet av gärningar begångna av fiera personer som ärinblandade i samma brottslighet. Det skulle också erbjuda tillfälle tillgemensam process inför tryckfrihetsdomstolen i mäl mot den ansvarigepublicisten och mot meddelare, låt vara att målet såvitt gäller meddelarenskulle överlämnas direkt till rättens prövning utan att juryn tog ställningtill brottsligheten. Sistnämndaförhållande ger emellertid anledning ställa frågan om inte den diskuteradelösningen i själv verket är en halvmesyr. Den avgörande skillnaden mellantryckfrihetsmål och andra mål såvitt gäller domstolsbehandlingen består jujust i att juryn bedömer brottsligheten i tryckfrihetsmål, medan endast rättenprövar den i andra mål. Denna skillnad skulle komma att bestå och kunna ledatill egendomliga resultat. Antag t, ex, alt både den ansvarige utgivaren tidning och författaren till en artikel i tidningen är åtalade vid sammadomstol för att genom" publiceringen ha begått brott mot rikets säkerhet.Det skulle då kunna inträffa att juryn genom sitt bindande utslag frikännerutgivaren, medan rätten fäller meddelarenförfattaren. Skulle rätten frikännadenne, kunde domen överklagas lill högre rätt. Det är tydligt att sädanakonsekvenser av den tänkta uppläggningen skulle vara stötande och utgöra enbelastning för domstolarna. Den följdriktiga frägan blir då, om man inteskulle kunna ta steget fullt ut och anförtro ät juryn att pröva brottslighetenockså i meddelarmålen. Under remissbehandlingen har en sädan ordning förordatsav hovrätten över och , och inte heller författarförbundär främmande för tanken. Tillförmån för juryprövning av meddelarmålen kan åberopas ocksä andra skäl änönskemålet att förebygga motstridiga avgöranden av närbesläktade frågor. Densärskilda tryckfrihetsprocessen har anordnats för att skapa en folklig garantiför att tryckfriheten inte träds för när. Dä nu skyddel för den som lämnarmeddelande för publicering har ansetts ha sådan dignitet att det upptas i TF,ligger det nära till hands att hävda att frågor om överskridande av skyddelsgränser bör prövas i samma former som andra mäl 1975/76:204 116 De brotl, för vilka en meddelare kan ställas till ansvar, ingårockså samtliga bland tryckfrihelsbrolten, förutsatt att brott mot lystnadspliktav den ansvarige publicisten i enlighel med mitt förslag hänförs till kategorintryckfrihetsbrott. Flera av de brotl mot rikets säkerhet som meddelare kanstraffas för har vagt angivna broiisbeskrivningar. gällande tystnadspliktsbestämmelserinnehåller ofta rekvisit av typen "obehörigen". De föreskrifter omtystnadsplikt som TK har föreslagit är lill övervägande del försedda med -ibland ganska allmänt hållna - skaderekvisit, både de som är intagna i lagenom offentliga funktionärers tystnadsplikt och de som ingår i den särskildalagen om tystnadsplikter som kan få bryta meddelarskyddet, I mål om åtal motmeddelare kan alltså gränsen mellan strafföart och slraffritt komma attbestämmas av överväganden som bör ske i former som garanterar förståelse föryttrandefrihetens och informationsfrihetens krav och som ger särskill utrymmeför ett allmänt medborgeriigi omdöme. Det är därvid utan betydelse ommeddelaren är ensam svarande eller om en -ansvarig publicist är medåialad. Omjury skall delta i mål som gäller meddelares ansvar torde annan praktiskmöjlighet inte föreligga än att låta juryn till alla delar pröva, om dentilltalade har gjort sig skyldig till brott enligt det lagrum eller något av delagrum som åklagaren har åberopat. De rättsfrågor som därvid kan uppkomma kanvara svåriösta men skiljer sig knappast från de rättsfrågor som aktualiseras imål om tryckfrihetsbroti; brott av meddelare kan som nämnts också varairyckfrihelsbroil. Däremot kan i vissa fall juryn i annan omfattning änbeiräffande iryckfrihetsbrott fä ta ställning till rena bevisfrågor, t. ex.frägan huruvida den tilltalade mot sitt nekande skall anses vara den som harröjt en hemlig uppgift. Det kan sägas att juryn härigenom skulle fä en i vissmån ny och för vår rättstradiiion främmande roll. Dennaoch andra liknande invändningar mot en utvidgning av juryns befogenheter kanemellertid jag för min del inte finna avgörande. Den svenska juryn har enkvalificerad sammansättning. Jag vill erinra om att tre av jurymännen skall haerfarenhet som nämndemän vid underrätt. Bevisfrågor kan som nämnts redan nukomma under juryns prövning, t, ex, sanningsbevisning i ärekränkningsmäl. Detfinns därför inte någon egentlig anledning att befara att juryn inle skullebemästra de svårigheter som kan uppkomma i de nya målen. En faktor av störstavikt är vidare all juryns befogenhet inle kan äventyra den tilltaladesrättssäkerhet. Liksom i mål om tryckfrihetsbroti bör det nämligen ankomma pärätten att, om juryns utslag är fällande, självständigt pröva åtalet och, omdetta inte är styrkt, frikänna den tilltalade. Detkan inte bestridas att prejudikatbildningen försvåras om jury inlemmas imedddarprocessen.