prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — Flera av dessa remissinstanser påpekar att endastmera rutinbelonade göromål bör anförtros tingsnotarie. Hovrätten och en tingsrättanmärker, att ett genomförande av kommittéförslaget konuner att ställa krav påökade resurser hos tingsrättema. i trycker påatt konkursdomarna genom kurser eller på annat sätt erhåller tillräckligakvalifikationer. Hovrättenöver och och anser att förvaltaren i förenkladkonkurs bör åläggas att avlämna berättelse enligt de regler som gäller i frågaom vanlig konkurs (56 § KL). Hovrätten framhåller att det stora flertalet avde förenklade konkursema kan beräknas komma att bli avskrivna inom en kortaretidsrymd efter konkursbeslutet. Det torde därför vara tiUräckligt attskyldigheten att avge ifrågavarande berättelser avser sådana förenkladekonkurser som inte är avslutade viss angiven tid efter konkursbeslutet. Detkunde då också, anser hovrätten. 1975/76:210 121 synas lämpligt att tidpunkten för avgivandet avberättelsen bestämdes till efter konkursbeslutet och inte som vidordinär konkurs till i lag fixerade tidpunkter. Beträffande kvartalsräkningarsom avses i 58 § tredje stycket KL delar hovrätten kommitténs uppfattning attkrav härpå inte behöver stäUas upp vid förenklad konkurs. Tingsrätten påpekaratt kommittén borde ha föreslagit något system enligt vilket den som ärmissnöjd med förvaltningsåtgärd skall kunna göra sin röst hörd. ifrågasätter om det behövs attförvaltaren avger redovisning till konkursdomaren, när förenklad konkursavskrivs utan att tillgångar finns. Tingsrätten påpekar att god man ifattigkonkurs nu inte är skyldig att avge redovisning, och detta har enligttingsrättens mening inte visat sig vara förenat med några olägenheter. anser det viktigt att en konkurs kanupphöra så snart konkursrättsliga hinder inte föreligger och utan att hänsyntas till ovidkommande omständigheter, såsom förvaltarensredovisningsskyldighet och prövningen av deimes ersättningsanspråk.Redovisningsgranskning, prövning av förvaltararvode och återlämnande av egendomm.m. får ske efter konkursens upphörande. Förbundet tar också upp enterminologisk fråga. Enligt förbundet är det oegentligt att använda termenavskrivning för konkursdomårens beslut om att förenklad konkurs upphör. Termenanvänds i processrätten för beslut varigenom rättens befattning med ett måleller ett ärende upphör utan att beslut i sak fattas. Termen har enligtförbundet varit användbar i fattigkorUcurs, men för förenklad konkurs bör enannan skapas. Konkursdomaren och förvaltaren har i förenklad konkurs fleraarbetsuppgifter kvar, när gäldenärens konkurstillstånd upphör. Den nya termenför konkursens upphörande bör vara lätt förståelig för gäldenären. Det slutligabeslutet, när intet återstår att göra för konkursdomaren, kan benämnas t.ex.avslutning. Flera remissinstanser diskuterar hur utdelningsförfarandetbör vara organiserat för att erbjuda borgenärerna ett tillfredsställanderättsskydd. TCO,domareförbundet och menar att den föreslagna bestämmelsen omatt förvaltaren skall underrätta i utdelningsförslaget upptagen borgenär börvidgas så att underrättelse om att utdelningsförslag föreligger också länmaskända borgenärer som inte får utdelning. anser det väsentligtatt varje borgenär som genom att anmäla fordran eller på annat sätt har visatett intresse för konkursen underrättas om dess avslutande. Enligt förbundet kankostnaderna härför inte vara så stora. Förbundet påpekar också atttidningskungörelsen om utdelningsförslaget i sådant fall kan förenklas. Hovrätten över och och tingsrättanser det vara en allvarlig brist att de bestämmelser kommittén föreslår inteinnehåller Prop.1975/76:210 122 något om hur den skall förfara som vill göra invändningarmot förvaltarens utdelningsförslag. Hovrätten ifrågasätter vidare om inte denföreslagna tidsfristen för utdelningsförslagets fastställande, efterkungörelsen, är alltför knappt tiUtagen för att ge borgenär möjlighet att medsäkerhet hinna ta del av utdelningsförslaget och sedan hinna framföra sininvändning och grunderna för denna till kordcursdomaren. Hovrätten finnervidare i likhet med och tingsrätter det vara mindretiUfredsställande med en reglering av innebörd att konkursdomaren utan närmaregenomgång och prövning skall fastställa utdelningsförslaget. Hovrättenifrågasätter därför om inte man bör införa ett system irmebärande att borgenär,som har anmärkning att göra mot utdelningsförslaget, åläggs att inom visskortare tid efter kungörelsen framställa invändningar hos konkursdomaren.Konkursdomaren skulle sedan, om sådan invändning framställdes, ha möjlighet attinhämta yttrande däröver av förvaltaren och även att, om så skulle visa sigerforderligt, kalla borgenären och förvaltaren till förhandling. SkuUe däremotingen anmärkning göras mot utdelningsförslaget, borde föreskrivas att dettaskall fastställas av konkursdomaren, såvida det inte innehåUer uppenbara feleller brister för vilket fall konkursdomaren skulle ha möjlighet att jämkaförslaget. ifrågasätter om inte det klanderförfarandesom nu används i tillgångskonkurser är väl så ändamålsenligt som det förfarandekonunittén föreslår. påpekar att konkursdomaren för att kunnata ställning till utdelningsförslaget från förvaltaren måste få alla dehandlingar som behövs för en saklig kontroll. menar att konkursdomaren inte börengageras i utdelningsförslagets framläggande, eftersom han ofta inte harmöjlighet att på ett tillräckligt säkert sätt ta del av underlaget. Samfundetanser vidare oklart vad som händer om förvaltaren och konkursdomaren har olikauppfattningar. Om ett av konkursdomaren fattat beslut angående utdelningöverklagas, är det inte heller klarlagt vem som blir borgenärens motpart imålet inför hovrätten. Förvaltare, som givetvis kan komma att medge talan omöverklagandet avser en ändring i det av förvaltaren upprättade förslaget, tordeenligt samfundet inte kunna föra talan. Med den nuvarande ordningen för klandertalanär däremot sörjt för en bättre balans mellan borgenär och konkursförvaltningsäger samfundet. TCO framhåller det angelägna i att process- ochöverklagandemöjligheterna utvecklas motivledes och jämförs med motsvarandemöjligheter enligt lönegarantilagen. Beträffande det fallet att förvaltaren, efteråterförvisning upprättar nytt utdelningsförslag ifrågasätter Helsingborgstingsrätt om konkursdomaren bör kungöra det nya utdelningsförslaget i andrafall än då detta innehåller mera ingripande ändringar. Även när ny utdelning äraktuell med anledning av att nya medel har tillkonunit bör erUigt tingsrättensanuna princip gälla. 1975/76:210 123 1 en stor del av konkurserna är borgenärsförhållandena såklara att det är uppenbart vem medlen skall tillfalla vid en utdelning. Isådana fall borde förvaltaren efter konkursdomarens medgivande kunna dela utmedlen direkt till berättigad borgenär utan att kungörelse- ochfaststäUelseförfa-randet tiUämpas. Tingsrätten påpekar vidare att om ettutdelningsförslag har gjorts om efter återförvisning måste borgenär som i nyttförslag blir utan utdelning underrättas om förslaget. hävdaratt underrättelse i det berörda fallet inte behöver sändas till samtliga borgenärersom har upptagits i förslaget utan att det är tillräckligt att de borgenärersom berörs blir underrättade. Hovrättenöver och delar kommitténs uppfattning att det inte synes varapåkallat med något särskilt kungörelseförfarande innan konkursdomaren bestämmerarvode till förvaltaren och vid tillämpning av 187 § till rättensombudsman. Hovrätten anser också tiUfredsställande att konkursdomaren skallpröva ersättning till förvaltaren för kostnad som uppdraget har medfört.Hovrätten ifrågasätter om inte redan i samband med genomförandet av förslagen iförevarande betänkande borde tas upp motsvarande fråga beträffande ordinärkonkurs. ifrågasätter om inte arvode tillförvaltare skall bestänunas innan utdelningsförslag upprättas. Föreningen auktoriserade revisorer anser oklart omförvaltaren i sina kostnader även skall inkludera arvodet till den expertis somanlitas för komplicerade utredningar. Enligt föreningens uppfattning börersättning för sådan medverkan även kunna inrymmas i förvaltararvodet. 4.2.6 Ansvaret för konkurskostnader Många remissinstanser uttalar sin allmännatillfredsställelse över att kommittén har löst de problem som f.n. är förenademed att god man i fattigkonkurs och förvaltare m.fl. i vissa andra fall kan bliutan ersättning. Hit hör bl.a. hovrätten över och . I fråga om den konkurssökande borgenärens ansvar förkonkurskostna-dern är åsiktema delade. i ,kronofogdemyndigheterna i och distrikt, bankinspektionensamt domareförbundet är positiva till kommitténs förslag om ett begränsatkostnadsansvar. TCO, och fastighetsägareförbundet menar att den enskildeskostnadsansvar bör slopas eller göras mindre omfattande än vad beredningen harföreslagit. Hovrätten över och samt tingsrättifrågasätter å andra sidan om inte kostnadsansvaret bör vara mer omfattande.Även i?/? V ställer sig tveksamt tUl begränsningen av borgenärenskostnadsansvar. Till stöd för att borgenärens kostnadsansvar helt kanslopas anför TCO bl.a. att det uppstår administrativt merarbete, om detallmänna inte svarar för de kostnader som inte kan tas ut ur boet. Det fåtalfall där borgenär har Prop.1975/76:210 124 låtit ansökning tillkomma endast i chikanerande syfte börman komma till rätta med på annat sätt. tror att de av konunittén uttaladefarhågorna för meningslösa konkursansökningar i händelse av kostnadsansvaretsslopande är överdrivna. De skäl som kommittén har anfört för ett avskaffande avsökande borgenärs ansvar har enligt förbundets mening så stor tyngd att deborde fått väga över. menar att den enskildeborgenärens kostnadsansvar bör förutsätta att ansökan gjorts i chikanerandeeUer eljest otillbörligt syfte. I gengäld skulle någon annan begränsningsregelinte behövas. Jönköpingstingsrätt menar att nuvarande regler, att konkurssökande borgenär svarar förhela den kostnad som inte kan tas ur boet är av värde för att hindrakonkursansökningar, som syftar till att trakassera en gäldenär eller eljest harett otillbörligt syfte. Tingsrätten avstyrker därför den föreslagnabegränsningen i borgenärens skyldighet att svara för korUcurskostnadema.Hovrätten över och anser att maximibeloppet för borgenärs subsidiärakostnadsansvar bör sättas i relation till kostnaderna för en normaltillgångslös konkurs. Härigenom skulle ansvaret bli större än en tiondel avbasbeloppet. Hovrätten ifrågasätter vidare om inte förslaget bör omarbetas såatt borgenärs kostnadsansvar begränsas till att omfatta enbart skillnadenmellan ett visst maximibelopp satt i relation till basbeloppet och de kostnadervilka inte kan tas ut ur konkursboet. Enligt hovrättens mening skulle en sådanreglering bättre än kommitténs förslag stämma överens med det tänkta ändamåletför bibehållande av borgenärs subsidiära kostnadsansvar. Hovrätten menar vidareatt det skulle innebära en fördel om staten undantas från det särskildakostnadsansvaret för borgenär. En lagstiftning av sådan innebörd torde i vartfall kunna komma att medföra en viss förenkling beträffande expeditioner m.m.Det torde också enligt hovrätten kunna ifrågasättas det meningsfulla med ettbeslut av innebörd att staten förpliktas att i egenskap av konkurssökande utgeett visst belopp, medan det förordnas att återståendekonkurskostnader skall utgå av allmänna medel. Hovrätten ifrågasätter också detlämpliga i att konkursdomaren vid avskrivningsbeslut skall avgöra om borgenärskall förpliktas betala konkurskostnader och, om så skulle vara fallet,bestämma det exakta beloppet för borgenärens betalningsskyldighet. anför kan det när konkursen avskrivs fortfarande vara ovisst om och ivilken utsträckning boet räcker till betalning av konkurskostnaderna. Enligthovrättens mening borde man därför avstå från att åstadkonuna enexekutionstitel mot borgenären i dessa fall och endast låta avskrivningsbeslutetinnehålla en erinran om borgenärens skyldighet att, därest boet skulle visa siginte förslå till betalning av konkurskostnaderna, betala dessa kostnader intillett angivet maximibelopp. Skulle borgenären sedan inte frivilligt erläggabetalningen, torde något statligt organ få söka utverka en exekutionstitel mothonom. 1975/76:210 125 framhåller att tiU konkurskostnadernaockså hör kungörelsekostnader och andra kostnader hos kordcursdomaren. Dessabör behandlas som andra kostnader, dvs. förskjutas av boet. Om så inte harskett kan för fall, där boet inte förslår till att betala kostnadema, i sambandmed kostnadsprövningen förordnas att utgiften skall stanna på statsverket. Ettmotivuttalande i denna riktning är enligt förbundets mening önskvärt. 4.2.7 Företrädesordningen för konkurskostnader Kommitténs förslag att konkurskostnader i förmånsrättshänseendeskall gå före massafordringar mot boet får ett blandat mottagande av remissinstansema.Hovrätten över och , i ,kronofogdemyndigheten i och hör till deremissinstanser som godtar förslaget. , kronofogdemyndigheterna iStockholms och distrikt, handelskammarförbundet ochsparbanksföreningen vill ha en motsatt ordning till stånd.Fastighetsägareförbundet menar att åtminstone hyresfordran som riktar sig mot boetskall få gå före konkurskostnadema, eftersom detta skulle möjliggöra förfastighetsägare att låta konkursbo få viss kredit och boet härigenom i vissafall få möjlighet att tillgodogöra sig värdet av en rörelse med en välbelägenaffärslokal. JK är tveksam och anför att lika starka skäl synes talaför att låta företrädesordningen mellan konkurskostnaden och massafordringenvara den av kommittén föreslagna som den omkastade. Det synes JK tveksamtvilken ordning som kan vara den bästa. Det väsentligaste torde vara att få enbestämd ordning fastslagen. Om konkurskostnaderna skall utgå ur konkursboetföre massafordringarna bör erUigt JK lönegarantUagen ändras så att statensvarar även för arbetstagares lönefordran hos ett insolvent konkursbo. menar att problemet bör lösas genom attmöjlighet öppnas att försätta konkursbo i konkurs. erinrar omatt kommittén räknar med att rättstillämpningen genom uttalanden avlagberedningen och kommittén skall bryta med nuvarande praxis. Det är möjligtatt så konuner att bli fallet. Starka skäl talar dock enligt förbundetsuppfattning för en lagändring av innehåU att konkurs kan tillgripas motkonkursbo. Oavsett inställningen i rättspraxis till möjligheten av att försättakonkursbo i konkurs, bör annars lönegarantilagen bli analogt tillämplig omkonkursbo sätts ur stånd att betala löner till arbetstagare. Det är docktveksamt om ett åberopande av det ursprungliga konkursbeslutet jämte ettpåstående, att konkursboet numera är insolvent, är tiUräckligt också för enpraktisk tillämpning av lagen även om förvaltarens påstående bestyrks av denkontrollerande konkursdomaren. Förbundet förordar i vart fall en uttryckligändring i lönegarantilagen om man av de skäl som Prop.1975/76:210 126 kommittén anför inte vill ändra också korUcurslagen. Att kommittén har avstått från att ta stäUning till fråganom konkursbo skall kunna försättas i konkurs anser olyckligt.Samfundet menar att konunittén hade bort i KL inarbeta vissa bestämmelser sommöjliggör att konkursbo kan försättas i konkurs. Även LO har den uppfattningen att kominittén borde hautrett frågan huruvida insolventa konkursbon skall kunna försättas i konkurseller inte och föreslagit en lagreglering. Det är enligt LO viktigt att dennafråga blir löst. Det bör enligt LO:s mening ankomma på konunittén att i sittfortsatta arbete på nytt behandla denna fråga. Om kommittén därvid skulle kommafram till att möjligheter inte kan ges att försätta insolventa korUcursbon ikonkurs, måste arbetstagare hos sådana konkursbon tillförsäkras sanuna skyddsom det lönegarantUagen ger i företagskonkurser. instämmer i kommitténsuttalanden om att lönegarantilagen bör tiUämpas även vid konkursbos insolvens. 4.3 Huvudgrunderna för lagförslaget i fråga omförvaltningen vid större konkurser De grundläggande principema i komnUttéförsIaget i dennadel godtas av de flesta remissinstanserna. I flera yttranden betonas attnuvarande ordning vid konkursförvaltning inte alltid befrämjar en affärsmässigavveckling av konkursföretag och att konkurser inte avvecklas inom rimlig tid.Vissa remissinstanser, såsom industriverket, uttrycker den uppfattningen attrealiserandet av konkursboets tillgångar inte så sällan sker på ett ekonomisktmindre tillfredsställande sätt. finner det därför vara motiveratatt ställa strängare krav på konkursförvaltarens kompetens än nu gällande laggör. Denna uppfattning delas av bl.a. JK, hovrätten över och ,RRV, RSV, , kronofogdemyndigheten i ,, , kro no fogde föreningen och sparbanksföreningen. av dessa instanser betonar vikten av att konkursdomaren meraindividuellt än nu bedömer de enskilda advokaternas lämplighet. Några remissinstanser medger att det ar angeläget atttiUföra de komplicerade konkurserna största möjliga sakkunskap men ifrågasätterom inte de kvalifikationskrav utredningen ställer upp leder för långt. Flertaletkonkurser anses av dessa remissinstanser inte vara mer komplicerade än att deallmänpraktiserande jurister som anses lämpliga som konkursförvaltare även iframtiden bor kunna anlitas. Till dessa remissinstanser hör ochEksjö tingsrätt. Även i och domareförbundet haren liknande uppfattning och framhåller att sådana specialister som konunitténhar tänkt sig endast finns på större orter och att förvaltningskostnaderna ikorUcurser utanför dessa 1975/76:210 127 orter till följd av dyra reseersättningar och krav påhögre arvoden från förvaltarnas sida kan bli för höga. Enligt domareförbundetbör man beakta möjligheten till faktiskt samarbete mellan flera personer, varavendast en är utsedd till förvaltare. Vidare kan självfallet förvaltare vidbehov anlita ekonomisk expertis. Även i och länpåpekar att förvaltaren kan få hjälp från utomstående, bl.a. från länsstyrelsensskatteavdelning, som har tillgång tiU högt kvalificerade revisorer. Flera av de remissinstanser som menar att dekvalifikationskrav utredningen uppställer går för långt anser att den avkommittén föreslagna självständiga prövningsrätten för konkursdomaren bör ansesvara en tiUräcklig garanti för att endast kvalificerade personer erhåller förvaltaruppdrag. Vad som kan anföras till stöd för attkronofogdemyndigheten bör vara förvaltare i förenklad konkurs kan enligt LOåberopas till stöd för en lösning som iimebär att kronofogdemyndigheten fårhandha förvaltningen också i ordinär konkurs. På så sätt vinner man enligt LOäven den fördelen att förfarandet blir enhetligt. Man undviker också de problemsom kan uppstå vid övergång mellan olika konkurshandläggningsformer. LO framhåUervidare att det hade varit värdefullt om komnuttén närmare hade undersökt hurkonkursförvaltare och gode män arbetar. Av intresse i sammanhanget hade varitatt få en kartläggning av hur uppdragen fördelar sig på olika advokater, hurmånga uppdrag såsom förvaltare och god man ett visst bestämt antal advokaterhar på gång under en viss bestämd tidsperiod, hur många timmars arbete somläggs ned på varje uppdrag av ett visst bestämt antal förvaltare och gode mänunder , hur ofta det förekommer att advokater i vissa konkurserär förvaltare och i andra rättens ombudsman. Det kan enligt LO:s mening i mångafall antas att förvaltamas stora arbetsbörda beror på att advokaterna tar påsig för många uppdrag. , i ,kronofogdemyndigheten i , metallindustriarbetareförbundet,, och anser att kominittén i alltförhög grad har betonat vikten av lagfarenhet hos förvaltaren. menaratt civilekonomer och andra personer med god och lång praktisk erfarenhet avekonomisk förvaltning kan vara minst lika lämplfga förvaltare som de lagfarna.Metallindustriarbetareförbundet menar att kommitténs uttalande att enkonkursförvaltare skall ha "erfarenhet av det ekonomiska livet", inteär tillräcklig garanti för att en tillfredsstäUande ekonomisk utredning omföretagets framtidsutsikter görs inom ramen för konkursförvaltningen. 1 mångakonkurser torde de ekonomiska spörsmålen kräva betydligt mer sakkunskap avkonkursförvaltningen än de rent juridiska. Enligt förbundets mening är detdärför felaktigt att ställa sådana formeUa krav på juridisk sakkunskap attt.ex. gruppen auktoriserade revisorer inte kommer i fråga somkonkursförvaltare. 1975/76:210 128 anser däremot att det i enkonkurs ofta uppstår ett flertal rent juridiska frågor som kräver verkligsakkunskap hos förvaltaren. Domareförbundetbetonar kravet på opartiskhet. Enligt förbundet kan det inte ansesalltför diskvalificerande, att den som är insatt i gäldenärens affärer, t.ex.därför att han har varit dermes rådgivare, utses till förvaltare. Advokater ochandra fristående ekonomiska rådgivare torde normalt kunna påräknas ändå iakttaopartiskhet. i anser att tillförvaltare inte får utses den som har varit bokförare ochdeklarationsmedhjälpare till gäldenären eller revisor i det aktiebolag som harförsatts i konkurs. säger sig ha påträffat åtskilligasådana fall. RÅ,överåklagaren i och länsåklagarmyndigheten i och länframhåller att det från åklagarsynpunkt är angeläget att förvaltaren besittersådana insikter att han kan göra en riktig bedönming, om misstanke omgäldenärsbrott föreligger. Garantier måste skapas för att systemet medbrottsaiunälningar fungerar i alla konkurser. Länsåklagaren påpekar också att imånga fall har gjorts brottsanmälan utan att det har funnits anledning tUl det. Enåldersgräns för förvaltaren vid som kommittén har tänkt sig förefaUerdomareförbundet inte bara onödig utan också olämplig. Förbundet anser inte denav kommittén gjorda jämförelsen med en domare eller publicusrättvisande utan vill i stället jämföra med advokat-och företagaryrket, därnågra åldersgränser inte firms. Götahovrätt, hovrätten över och , och domareförbundetanser att de kvalifikationskrav som enligt kommittén bör ställas på förvaltareninte bara bör komma till uttryck motivledes utan bli lagstadgade. Enligthovrätten bör i första hand anges att till förvaltare bör utses endast den somär advokat eller som kan beräknas ha motsvarande kunskaper och erfarenhet samtatt förvaltaren skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdragetkräver. Malmötingsrätt ifrågasätter om det finns något behov av en bestämmelse att tillkonkursförvaltare inte får utses någon som står gäldenären nära eller ärberoende av honom, eftersom detta torde innefattas i det allmänna lämplighetskravet. 4.3.2 Utseende av konkursförvaltare Ett tiotal remissinstanser godtar uttryckligen kommitténsförslag att konkursförvaltaren i fortsättningen skall utses av konkursdomarenoch inte av borgenärema. Hit hör bl.a. JK, de båda hörda hovrätterna, RRV,bankföreningen, sparbanksföreningen, , domareförbundet,kronofogdeföreningen och . Prop.1975/76:210 129 förslaget avstyrks i denna del av en tingsrätt, enkronofogdemyndighet, handelskammarförbundet och . Av deremissinstanser som godtar konunittéförslaget, menar sparbanksföreningen atten orsak till att avvecklingen av även förhållandevis små och okompliceradekonkurser inte sällan har dragit ut och föranlett stora kostnader harvarit att förvaltningsuppdragen anförtrotts personer utan önskvärda resurser.Förslaget att slutlig förvaltare skall utses inte av borgenärerna utan avkonkursdomaren innebär därför ett steg i rätt riktning. Även kronofogdeföreningen,kronofogdemyndigheten i samt menaratt kommittéförslaget är till fördel för borgenärerna, eftersom man undvikervissa förvaltares jakt på fullmakter som ibland kan leda till att en olämpligförvaltare förordnas. och kronofogdemyndigheten ' pekarhärvidlag på att det har förekonunit att till förvaltare har förordnatsgäldenären närstående personer som har utnyttjat fullmakter från aningslösaborgenärer. godtar konunittéförslaget mot bakgrunden avde bestämmelser som förslaget innehåller för att säkerställa att förvaltare hartillräckliga kvalifikationer och åtnjuter borgenärernas förtroende.