prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Begrepp och distinktioner som teoretiskt är svåra att uppfatta harenligt SÄF:s mening lagts till gmnd för tillämpningsregler som knappast kaniakttas i det praktiska livet. Eftersom den föreslagnalagstiftningens tyngdpunkt ligger i arbetstagarnas rätt till medbestämmande,anser LO och TCO, i likhet med löntagarre-servanterna, att lagen bör kallas"lag om medbestämmande". SFO anser att en realistiskbedömning ger till resultat att det blir mycket svårt att hinna genomförakommitténs förslag på ett tillfredsstäUande sätt fram /77.Om man önskar bibehåUa som datum för ikraftträdande, kan,anför SFO, ett alternativ vara att sänka ambitionsnivån i detta refofmsteg föratt återkomma med ytterligare åtgärder. Ett successivtgenomförande av arbetsrättsreformen förespråkas av köpmannaförbundoch KFO. 1975/76:105 Bilaga 1 Arbetsiparknadsdepartemenlet 24 Från arbetstagarorganisationemas sida framhålls attlagen inte får fördröjas och att den måste träda i kraft som planerat. Fömtom de i andra avsnitt redovisade kraven påutredning av skilda frågor framför remissinstansema en del ytterligare förslagtill frågor som de anser böra utredas vidare. Med tanke på den snabba stmkturomvandling inomsvenskt näringsliv, som bl. a. innebär alt fler och fler företag kommer attingå i olika typer av koncernförhållanden, menar 5fF att det är viktigt attförhållandena i dessa avseenden blir föremål för en fördjupad utredning. Vadbeträffar sådana fall där ett utländskt bolag är moderbolag anser SPF detrimligt att avvakta de utredningar som arbetar på detta område. LO, TCO, /SR ochjuridiska fakulteten vidUppsala universitet tar upp frågan om fackföreningsfunktionärers rätt attbesöka arbetsplatser. LO anser det vara anmärkningsvärt attarbetsrättskommittén, trots att det ingått i kommitténs uppdrag, inte harbehandlat tillträdesrätten. LO framhåller att många av kräverlagstiftning som ger fackUga funktionärer rätt till tillträde tillarbetsplatsen. LO menar att denna fråga måste lösas i anslutning till detfortsatta lagstiftningsarbetet. Frågan måste enligt LO:s uppfattning lösas såatt både anstäUda lokala och centrala fackliga företrädare och valda fackligaföreträdare får en ovillkorlig tillträdesrätt till inte bara den egnaarbetsplatsen. TCO anför liknande synpunkter och uttalar vidare att mångaförbund inom TCO är organiserade på ett sådant sätt att lagen om fackligförtroendemans ställning på arbetsplatsen inte kan tillämpas på dem i sammautsträckning som inom övriga förbund. Det är därför såväl ett rättvisekrav somen nödvändig fömtsättning för dessa förbund, att frågan om de fackligaförtroendemännens stäUning får en snabb, total och slutgiltig lösning. Även TCOfömtsätter att detta sker i förevarande sammanhang eller åtminstone genomtilläggsdirektiv till kommittén. Ett annat förhållande som tas upp av LO äratt varken de fackliga organisationema eller samhäUet utan arbetsgivarenssamtycke kan komma in på arbetsplatserna för att genomföra forskningsprojekt.Som exempel nämner LO den verksamhet som bedrivs av kommittén för försöksverksamhetmed vuxenutbildning och forskning som bedrivs med anslag från arbetsmiljöfonden.LO säger sig utgå från att frågorna om betalning och finansiering löses ilinje med föredragande statsrådets uttalande i prop. /SR anser att frågan om fackliga förtroendemänoch andra funktionärers tUlträde till arbetsplatsen bör utredas i syfte attsäkerstäUa fritt tillträde för förtroendemän och funktionärer. vid universitetbetonar att den företagsdemokratiska reformen bör bygga på att föreningarnaskall ha goda möjligheter att inhämta upplysningar om rådande förhåUanden påde enskilda arbetsplatserna. Ett naturligt led i reformen synes enligtfakulteten vara att sådan besöksrätt nu lagfästs. Fakulteten anser attbesöksrätten bör be- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 25 gränsastill att avse ändamål som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagareoch vidare att det synes rimligt att varje fackförening som har medlemmaranstäUda på arbetsplatsen tillerkänns besöksrätt i skälig utsträckning. Betydelsen av utbildning och information i sambandmed den nya arbetsrättsliga lagstiftningen betonas av en rad remissinstanser.Finansieringen av denna verksamhet måste enligt flera remissinstansersuppfattning bäras av produktionen. TCO noterar med tUlfredsställelse att kommitténgenom tilläggsdirektiv har fått i uppdrag att framlägga förslag till riktlinjerför informations- och utbildningsinsatser från samhällets sida i anslutningtill att den nya lagen träder i kraft. TCO framhåUer att den kommande lagenmedför ett mycket stort behov av allmän information samt av utbUdning avframförallt de fackliga förtroendemän, som skall tillämpa lagen. Liknandesynpunkter framförs av LO, /SR samt länsstyrelserna i och Västerbottenslän. LO framhåller att det, med hänsyn till att reformenkommer att få stor betydelse för både företagen och samhäUet samt till attföretagsdemokratin måste ses som en integrerad del av företagets verksamhet, ärnaturligt att produktionen får bära kostnadema för utbildnings- ochinformationsverksamheten. Samma uppfattning har TCO och /SR. SALF framhåUer att förbundet har mycket godaerfarenheter från den gemensamma utbildningen av skyddsombud och arbetsledare.Förbundet anser därför att arbetsledare och fackliga förtroendemän,, i enlighetmed vad som gäller i arbetsmiljöfrågor, bör ges erforderlig utbUdning. Utbildningenbör så långt som det är möjligt bedrivas gemensamt, då detta ger möjlighet attdiskutera bl. a. olika samarbetsfrågor på arbetsplatsen. SALF menar vidare attsamfliga arbetsledare utöver denna utbildning bör få särskildarbetsledamtbildning till följd av den nya lagsttftningen och inflytandeavtalen.Denna särskilda arbetsledareutbildning bör enligt förbundets mening anordnasoch bekostas av företagen. /SR understryker att de genomgripandeförändringarna stäUer krav på problemlösningsinriktad beteendevetenskapligforskning och utvärderande forskning. Organisationen framhåller vikten av attforskningen på dessa områden ges omfattande resurser och stark förankring i defackliga organisationema. betonar att staten måste, isamarbete med de fackliga organisationerna och invandrarorganisationernautforma en lättfattlig information om innebörden av den nya lagstiftningenockså på invandrarspråk. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 26 3 Föreningsrätt 3.1 Gällande rätt Med termen föreningsrätt avses i FFL rätten atttillhöra och utnyttja medlemskap i utanatt bli utsatt för påtryckningar eller annan obehörig inblandning av motpart ianstäUnings-förhållandet. Det är med andra ord fråga om det privaträttsliga(civUrättsli-ga) begreppet föreningsrätt i förhåUandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Såsom föreningsrättsliga problem betecknas ibland också problemsom rör förhåUandet mellan föreningar, ekonomiska eller ideella, och derasmedlemmar eller som rör verkan gentemot utomstående av rättshandlingar somföretas på föreningens vägnar. Sådana problem är i princip inte avarbetsrättslig natur och regleras inte i FFl. Inte heller reglerar den lagenföreningsrätten (föreningsfriheten) i den mån därmed menas den allmännamedborgerliga rätten att utan hinder eller inblandning av offentlig myndighetsammansluta sig tUl föreningar och att i sådana verka för gemensamma syften. Enligt 2 § första stycket FFL är en förening avarbetstagare i lagens mening en förening som består av arbetstagare och enligtstadgarna har till uppgift att ta tillvara arbetstagarnas intressen rörandeanställningsvillkor och förhåUandet i övrigt till arbetsgivaren. En förening avarbetsgivare är enligt 2 § andra stycket en motsvarande sammanslutning påarbetsgivarsidan. 1 3 § första stycket FFL anges närmare vad sommenas med termen föreningsrätt i lagen. Där sägs att föreningsrätt är rättenför arbetsgivare och arbetstagare att tillhöra sådan förening, som anges i 2 §i lagen, att utnyttja medlemskap i sådan förening och att verka för föreningeller för bildandet av sådan. Föreningsrätten skall enligt 3 § andra stycketlämnas okränkt. 1 3 § tredje stycket beskrivs vad som skall anses vara enkränkning av föreningsrätten. Sammanfattningsvis kan en sådan kränkning sägasbestå i en åtgärd, som vidtas på arbetsgivar- eller arbetstagarsidan mot någonpå andra sidan i ett anstäUningsförhåUande för att förmå denne att inte utnyttjasin föreningsrätt eller för att skada honom för att han har utnyttjat sin rätt.Föreningarna som sådana skyddas av lagen endast indirekt på så sätt, att deenligt 3 § andra stycket inte är skyldiga att tåla sådan kränkning av enskUdarbetsgivares eller arbetstagares föreningsrätt som innebär intrång iföreningens verksamhet. Skyddet för föreningsrätten kan inte sättas åt sidangenom avtal. Kränkning av föreningsrätten och intrång i förenings verksamhetkan föranleda skadeståndsansvar enligt närmare regler i lagen (20-25 §§). Skerföreningsrättskränkning genom att avtal sägs upp eller genom annan sådanrättshandling eller genom bestämmelse i avtal, är vidare rättshandlingen ellerbestämmelsen ogiltig (3 § Qärde stycket). Talan om föreningsrättskränkningföres hos AD och prövas enligt lagen LRA (29 §). 1975/76:105 Bilaga 1 27 I 3 § femte stycket FFL stadgassärskilt att lagens bestämmelser om skydd för föreningsrätten inte hindrarföreskrifter i avtal att arbetsledare inte fär vara medlem i förening, somaysertillvaratagande av honom underställd personals intressen gentemotarbetsgivaren. Detta betyder med andra ord att s. k.arbetsledareklausuler-tillåts. Lagens bestämmelser om kränkning avföreningsrätten är inte tillämpliga på åtgärder som gmndas på sådan föreskrifti avtal. Med arbetsledare menas enligt en avslutande bestämmelse i stycket densom är anstäUd att såsom arbetsgivarens stäUföre-trädare leda, fördela ochkontrollera arbete, vilket utföres av honom underställd personal och i vilkethan inte annat än tillfäUigtvis själv deltar. 1 arbetsrättskommitténs direktivberörs inte närmare föreningsrätten. Kommitténs utredningsuppdrag haremellertid omfattat en allmän översyn av hela det område, som bmkar sägas höratill arbetsfredslagstiftningen, och av vilket föreningsrätten är en viktig del.Mot den bakgrunden har kommittén granskat även den föreningsrättsliga delen avFFL och inventerat de problem som finns på det området. Därvid har kommitténtagit upp dels vissa grundläggande frågor som alla kan sägas beröraomfattningen av det lagstadgade skyddet för föreningsrätten, dels vissa problemav mindre allmän räckvidd som har aktualiserats i rättspraxiseller i andra sammanhang. Bortses från Justeringar av närmast teknisk och redaktionellart föreslår kommittén ändringar i den nu gällande lagstiftningen endast på enpunkt: kommittén menar att bestämmelserna i 3 § femte stycket FFL omtillåtligheten av arbetsledareklausuler kan strykas utan att för den skuUmöjligheterna från föreningsrättslig synpunkt att träffa avtal med sådanaklausuler inskränks. Vill man översiktligt beskrivaomfattningen av det i FFL stadgade skyddet för föreningsrätten kan sägas attenbart den s. k. positiva föreningsrätten är skyddad av lagen men däremot inteden negativa föreningsrätten, dvs. rätten att stå utanför förening, att skyddeti princip fömtsätter ett anstäUningsförhåUande (här bortses från s. k.beroende uppdragstagare) eller med andra ord att lagen inte ger något skydd åtarbetssökande och i princip inte heller åt fömtvarande arbetstagare och attförening inte har något "självständigt" skydd enligt lagen utanenbart skyddas mot intrång i verksamheten genom kränkning av enskildasföreningsrätt. På alla dessa punkter har alltsedan sekelskiftet, dålagstiftning på föreningsrättens område först sattes i fråga, stått diskussionom hur långt det lagstadgade föreningsrättsskyddet bör sträcka sig. Förslaghar tid efter annan och även framställts om utvidgningar avskyddet för föreningsrätten. Kommitténs betänkande innehåller enredogörelse för hur dessa frågor har behandlats i tidigarelagstiftningssammanhang och för de förslag som 1975/76:105 Bilaga 1 28 framförtspå området (SOU 1975: 1 s. Mot bakgmnd därav diskuterar kommitténönskvärdheten av ifrågasatta utvidgningar och möjligheterna från rättsliga ochandra synpunkter att genomföra dem. Resultaten av denna diskussion är ihuvudsak följande. Som nämnts bereder FFL, såvitt gäUerarbetstagarsidan, i princip skydd enbart för redan anställda arbetstagaresanspråk på att få tillhöra facklig organisation och utnyttja medlemskap i denna(den positiva föreningsrätten). Anställda arbetstagare kan emellertid numera,när det gäUer själva anställningstryggheten, sägas ha fått ett motsvarandeskydd även för rätten att utan inblandning från arbetsgivarsidan stå utanförförening: den omständigheten att arbetstagare är oorganiserad anses nämligeninte vara saklig grand för uppsägning eller avskedande enligt lagen om anstäUningsskyddeller för att vägra företrädesrätt till ny anstäUning enligt samma lag, varesig arbetsgivaren är bunden av s. k. organisationsklau-sul eller inte. Motandra åtgärder från arbetsgivarens sida i syfte att påverka arbetstagare attorganisera sig finns däremot i princip inte något rättsligt skydd. Ocharbetssökande har med undantag för vissa speciella situationer inte någotskydd gentemot den arbetsgivare, hos vilken de söker arbete, vare sig förrätten att utan inblandning vara fackligt organiserad eller för rätten att ståutanför förening. Häri torde numera ligga den i praktiken väsentligastebegränsningen av det lagstadgade föreningsrättsskyddet. 1 sin analys av hithörande frågor framhåUerkommittén att en arbetsgivares vägran att anstäUa arbetssökande på gmnd av attdenne är fackligt organiserad, tillhör viss facklig organisation (i stäUet fören annan) eller är och vill vara oorganiserad visserligen kan bero enbart påarbetsgivarens egen instäUning. I regel är skälet till arbetsgivarens handlandeemellertid att söka i att han har i förhåUande till viss organisation påarbetstagarsidan bundit sig för att inta en viss attityd till de anstäUdasorganisationsförhållanden. Frågan om tUlåtligheten och de rättsligaverkningarna av organisationsklausuler är med andra ord en betydelsefuUaspekt, kanske den praktiskt viktigaste, både av problemet om rättsligt skyddför den negativa föreningsrätten och av frågan om skydd för arbetssökandesföreningsrätt. Kommittén konstaterar att frågan humvidalagstiftningen bör innefatta skydd även för den negativa föreningsrätten iprincip är en fristående värderingsfråga. Enbart därav att lagen skyddar denpositiva föreningsrätten behöver inte av logiska eller rättsliga skäl följa,att även den negativa rätten skall skyddas. Den positiva föreningsrättenuppfattas i aUmänhet som en förutsättning för en rättsligt skyddadförhandlingsrätt och skälen till stadganden i lag till dess skydd är att hämtai detta samband. De skäl som skuUe kunna åberopas till stöd för ett skydd i lagför den negativa föreningsrätten är principiellt av annan innebörd. YtterstskuUe det här vara fråga om den allmänna värderingen, att skydd bör ges åt denenskildes "ekonomiska självbestämmanderätt" i förhållandet tillandra, organisationer och enskilda. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 29 Utan att närmare gå in på de här aktuellavärderingsfrågorna slår kommittén fast, att ett skydd för den negativaföreningsrätten i relationen mellan arbetsgivare och arbetstagare i och försig skulle kunna komma till uttryck i FFL genom alt den där beskrivnaföreningsrätten angavs omfatta inte bara rätt att tillhöra förening utan ävenrätt att inte tillhöra förening. Kommittén finner emellertid att en radomständigheter sammantagna utgör avgörande skäl för att inte i det häraktuella lagstiftningssammanhangel lägga fram förslag till lagreglering av dennegativa föreningsrätten. Till dessa omständigheter hör enligt kommittén början att frågan om skydd mot organisationstvång har betydelse även utanförarbetsmarknadens förhåUanden och att det därför kan hävdas, att den börövervägas i ett större sammanhang. Även om man håller sig inom ramen förarbetsmarknadens förhåUanden är vidare att märka, att problemen inte enbarteller ens i första hand berör förhåUandet mellan arbetsgivare och arbetstagare.Tvärtom är det främst frågor om förhåUandet mellan organisationer och enskildapå vardera sidan som är de i sammanhanget betydelsefulla. Skall lagstiftningövervägas, talar därför enligt kommitténs mening flera skäl för att detta skermed beaktande av sidor av saken som ligger utanför kommitténsutredningsuppdrag. Men kommittén finner dessutom att vissa särskilda skältalar emot en begränsad reform, vilken enbart skuUe gäUa förhållandet mellanarbetsgivare och arbetstagare. Dessa skäl berör både reformens faktiskabetydelse, främst att den skulle få praktisk effekt enbart tillsammans med enutvidgning av föreningsrättsskyddet till att omfatta även arbetssökande, ochden rättsliga sidan av problemet. På den senare punkten utvecklar kommitténsärskilt hur ett rättsligt skydd för den negativa föreningsrätten efter iprincip samma regler som utbildats till skydd för den positiva skuUekomma att innebära en knappast önskvärd utveckling i riktning mot rättsligskyldighet för arbetsgivarna att i allahänseenden och oberoende avorganisationstillhörighet behandla alla arbetstagare lika. Häri skuUe, betonarkommittén, ligga verkningar för det fackliga organisationsväsendet som manartill försiktighet. I viss mån liknande överväganden ligger bakom altkommittén avstår från att lägga fram förslag om skydd för arbetssökandesföreningsrätt. Ett effektivt skydd på detta område skuUe nämligen, framhåUerkommittén, inte kunna upprätthållas utan att arbetsgivarna i princip ålades atti varje fall av konkurrens om anstäUning styrka, att alla sökandes meritervärderats på ett helt objektivt sätt. Ytterst skuUe resultatet bli att mantvangs införa obligatorisk arbetsförmedling eller något liknande system. Olikai och för sig tänkbara lösningar av mindre långtgående art skuUe bli av mindrevärde med hänsyn till uppenbara möjligheter till kringgående och givna bevisningssvårigheter. Kommittén granskar i detta sammanhang särskiltproblemen kring olika slag av organisationsklausuler och kommer, efter att haredovisat resultatet av vissa undersökningar i frågan, till slutsatsen att detnumera är en klar Prop.1975/76:105 Bilaga 1 30 minoritet av arbetstagarna på arbetsmarknaden i desshelhet som omfattas av koUektivavtal med sådana klausuler (vid årsskiftet1973-1974 totalt av medlemmarna i vissa representerandeskilda branscher och med omkring 550000 medlemmar). Kommittén anför vissarättsliga skäl, i princip desamma som vid diskussionen av frågan om en allmänregel till skydd för den negativa föreningsrätten, mot ett förbud i lag motorganisationsklausuler. När kommittén härefter förklarar sig inte vilja läggafram förslag till lagstiftning på området tillägger den, att den beaktar detallmänna betraktelsesätt som synes prägla arbetsmarknadens parter, nämligen attfrågan om organisationstillhörighet bör i princip få fritt avgöras av denenskilde. 1 anslutning härtill uttalar kommittén vidare som sin bestämda meningatt facklig anslutning principiellt bör ske frivilligt och bero av denenskildes bestämmanderätt; avsaknad av lagstadgat förbud får inte medföramissbruk av den avtalsfrihet som råder på området. Kommittén konstaterarslutligen att parterna numera i aUmänhet undviker att ta medorganisationsklausuler i koUektivavtal och tillägger att frågan om lagstiftningbör tas upp på nytt om menliga effekter av rådande avtalsfrihetskuUe uppträda. I sin behandling av den lagstadgade föreningsrättensomfattning tar kommittén avslutningsvis upp frågan om ett direkt ochsjälvständigt skydd för föreningars anspråk på att ostört få bedriva sinverksamhet. Kommittén konstaterar att denna fråga hänger samman med frågan omskydd för arbetssökandes föreningsrätt, eftersom systematisk vägran av arbetsgivareatt anstäUa facklig organisations medlemmar brukat betecknas såsom det försvenska förhållanden enda praktiskt betydelsefuUa fallet av intrång i föreningsverksamhet utan att enskildas föreningsrätt kränks. Detta samband visar enligtkommittén att en allmän regel om skydd för förenings verksamhet skulleföranleda i princip samma invändningar som ett lagstadgat skydd förarbetssökandes föreningsrätt. Även vid sidan härav skuUe emellertid enutvidgning av den föreningsrättsliga lagstiftningen till att omfatta ettsjälvständigt skydd för föreningars verksamhet medföra svårigheter, främst närdet gäUer gränsdragningen t. ex. till områdena för den allmännayttrandefriheten och för rätten att vidta fackliga stridsåtgärder till stöd fören ståndpunkt i en materiell tvistefråga. Mot denna bakgrand förklarar sigkommittén även på detta område vilja avstå från att föreslå en utvidgning avgällande föreningsrättslagsliftning. Ledamoten förklarar, att detenligt hans förmenande borde ha varit en naturlig uppgift för kommittén altbygga ut föreningsrättsskyddet till ett fullt lagligt föreningsrättsskydd förarbetssökande. Ledamoten yttrar att han godtar kommitténs uppfattning,att avgörande skäl talar för att inte i förevarande lagstiftningssammanhanglägga fram förslag till reglering av den negativa föreningsrätten, men att hansamtidigt vill framhåUa att han finner denna fråga vara av mycket storprincipiell betydelse för den enskilde individen, varför den negativa föreningsrätteni hela Prop.1975/76:105 Bilagal 31 dessvidd bör göras till föremål för utredning med inriktning pålagstiftning på området. Som redan nämnts har kommittén på föreningsrättensområde också tagit upp några ytterligare problem som visserligen knappast kansägas ha samma allmänna räckvidd som de här senast behandlade men som dock harberöring med betydelsefulla aspekter på det lagstadgade föreningsrättsskyddet.Hit hör frågan huruvida principema för föreningsrättsskyddet kan under någrafömtsättningar föranleda skyldighet att träffa kollektivavtal och frågan omföreningsrättsskyddet under öppen facklig konflikt. På dessa områden redovisasgäUande rätt och erinras om problemens beröring med andra områden av detarbetsrättsliga fältet. Såvitt gäUer den senare frågan hänvisas särskilt tillde förslag som läggs fram av kommittén rörande systemet av påföljder fördeltagande i olovliga stridsåtgärder. Vidare diskuterar kommittén det s. k.mätningsmonopolet inom byggnadsindustrin och redogör för den debatt som förtsbeträffande AD:s praxis på den punkten. Kommitténs överväganden utmynnar iomdömet att domstolens praxis, som bygger på kriteriet teknisk mätning, intekan sägas vara oriklig från rättslig utgångspunkt. Kommittén avvisar tanken pålagstiftning i syfte att komma till rätta med vissa olägenheter med nuvarandesystem som kritiker av detta ansett sig kunna påvisa. En lagstiftning med inriktningenbart på problemen kring mätningsmonopolet skuUe enligt kommittén te sig svåratt passa in i det föreningsrättsliga systemet och en mera allmänt utformadregel skuUe möta i princip samma invändningar som bl. a. tanken på lagstiftningmot organisationsklausuler. 1 ett särskilt avsnitt om s. k.arbetsledarklausuler redogör kommittén översiktligt för bakgmnden till 3 §femte stycket FFL och för den faktiska förekomsten av sådana klausuler liksomför de fåtaliga avgöranden rörande tillämpningen av lagens stadganden påområdet, som fällts av AD. Vidare redovisar kommittén hur frågan om behovet avregler på området bedömdes vid tillkomsten av tjänstemannalagstiftningför den offentliga sektorn; med hänsyn till förhållandena inom den sektorn ochtill möjligheterna att falla tillbaka på allmänna Jävsregler ansågsåterhåUsam-het böra iakttas från statens och kommunernas sida när fråga uppkomom tillämpning av undantagsregeln i 3 § femte stycket FFL på andra arbetstagareän dem för vilka regeln ostridigt gäUde, dvs. verkmästare och förmän iindustriell och liknande drift, och anledning ansågs inte föreligga att medsikte på de offentligt anställda tjänstemännen genom lagstiftning förtydligaFFL:s regler i ämnet.