prop · FZ035 · 1975-12-31 00:00:00 — laganär fogat ett bihang med bestämmelser om rapporter om incidenter som rörskadliga ämnen. Bihangel har samma innehåll som protokoll 1 tillhavsföroreningskonventionen. 1regel I i bilaga VI deflnieras begreppen "fartygadministraflon" och "utsläpp" på samma sätt som i artikel2 i havsföroreningskonventionen. Enligl regel 2 skall de fördragsslutandeparterna upprätthålla beredskap för att bekämpa förorening genom olja och andraskadliga ämnen till havs. De skall enligl regel 3 utveckla och tillämpaövervakningsformer som täcker och som gör det möjligt attupptäcka och registrera utsläpp till havs av olja och andra skadliga ämnen.Samarbetet mellan de fördragsslutande parterna skall enligt regel 4 omfattaockså bärgning och återskaffande av förpackningar, fraktcontainer, flyttbaratankar eller landsvägs- eller järnvägstankvagnar som innehåller skadliga ämnenoch som har fallit överbord. Regel5 handlar om rapportering. De fördragsslutande parterna skall utveckla ochtillämpa ett system för mottagning, kanalisering och expediering av rapporterom större föroreningar genom olja eller andra skadliga ämnen som observeratstill havs och om incidenter som orsakar eller skulle kunna orsaka störreförorening. De fördragsslutande parterna skall anmoda befälhavare på fartygoch piloter pä flygplan atl utan dröjsmål rapportera större föroreningar somobserverats till havs och lämna vissa uppgifter om föroreningen. Befälhavarepå fariyg som haft del i en incident eller annan person som är ansvarig förfartyget skall utan dröjsmål avge rapport om saken i enlighet medföreskrifterna i bihangel till bilaga VI, vilket bihang - somnämnts - överensstämmer med protokoll I till havsföroreningskonventionen. Defördragsslutande parterna skall vidare instruera fartyg och fiygplan som utövarsjöbevakning och andra lämpliga organ att lill sina myndigheter rapporteraobservationer om större föroreningar och om incidenter som orsakar ellerskulle kunna orsaka sådan förorening. Av regel 5 framgår ytterligare attfördragsslutande parter, som far reda på att en incident eller förorening genomolja eller andra skadliga ämnen kan utgöra etl allvarligt hot mot den marinamiljön i eller mol någon annan fördragsslutande parts kusteller därtill knutna intressen, utan dröjsmål skall informera staten i frågaoch, när del gäller fartygsolyckor, fartygels administration. Enligl regel 6skall varje fördragsslutande part anmoda befälhavare på fartyg som för dessfiagga att vid incidenter lämna upplysningar om fartyget och dess last påbegäran av behöriga myndigheler och att samarbeta med dessa myndigheter. Deupplysningar som skall lämnas skall vara tillräckligt detaljerade för atthavsförorening skall kunna förhindras eller bekämpas. 1regel 7 behandlas samarbetet mellan de fördragsslutande parterna såvitt avserbekämpnings- och bärgningsåtgärder med anledning av större föroreninggenomolja eller andra skadliga ämnen och av incidenter som orsakar Prop.1975/76:5 60 ellerkan befaras orsaka förorening i . För ändamålet skall parternaavtala inom vilken region av var och en skall vidta nödvändigaåtgärder. Det föreskrivs också att, om en förorening driver mot annan statsregion eller kan befaras göra det, den staten skall informeras utan dröjsmål. Regel8 ålägger de fördragsslutande parterna alt lämna varandra bistånd vidbekämpning av förorening genom olja eller andra skadliga ämnen till havs. Regel9 innehåller föreskrifter om utbyte av information. Av regel 10 följer att demyndighetersom hos de fördragsslutande parterna handlägger frågor om bekämpningav havsförorening skall upprätta direkt kontakt och samarbeta med varandra iärenden av praktisk natur. Slutiigenbör i förevarande sammanhang nämnas att enligt artikel 27träder i kraft efter den dag då det sjunde instrumentetinnefattande ratificering eller godkännande har deponerats. Atl bestämmelsernai bilaga IV om förorening från fartyg innehåller särskildaregler om ikraftträdande har berörts i det föregående. Nämnas bör här också atten fördragsslutande part enligt artikel 25 har möjlighet atl, trots atl förbehållmot konvenlionen inte är medgivna, av högst etl år uppskjutaflllämpningen av alla eller vissa bestämmelser i en bilaga till konventioneneller av en ändring i en bilaga. Prop.1975/76:5 61 5.1Betänkandet (Ds K 1973:4) Anläggningar för mottagning av oljeblandatbarlastvatten, m. m. Ibetänkandet erinras om det pågående internationella samarbetet föratt söka förhindra att havsvattnet förorenas genom olja. Sedan 1956 års riksdaggodkänt internationella oljeskyddskonvention utfärdades lag.1 lagen föreskrevs bl. a. att anläggning för mottagning av oljehallig blandningskulle finnas i allmän hamn som Kungl. Lagen har sedermera -såsom framgår av det föregående - ersatts av lag. Bestämmelsen i 1956års lag har med i stort sett oförändrat innehåll överförts lill den nya lagenmen har preciserats till att gälla även anordning. Frågan om inrättande avmoltagningsanläggningar har också tagits upp av som (mot.1968:1:420 och 1968:11:528, 3LU 1968:49, rskr 1968:233) framhöll att åtgärderbör vidtas för att ordna och förbättra mottagningsstationer och där getillfredsställande service. Frågan överiämnades till UKA för att övervägas. har totalförbrukning av oljeprodukter under tiden1937-1967 mer än flugodubblats. Särskilt markant har ökningen varit under andrahälften av 1950-talel och . och fram till1980 beräknas den årliga tillväxten komma alt uppgå till . beror ökningen vid sidan av övergången från fasta till fiytandebränslen främst på del ökade energibehovet och på utbyggnaden av denpetro-kemiska industrin. Den stegrade förbrukningen av oljeprodukter harmedfört ändringar i oljeimportens struktur och antalet hamnar med direktimportav olja har ökat kraftigt. Vidare har underiag bildats förrafflnaderietablering inom landet. Enligt utredningen gör den inhemskaraffinaderikapacitetens ökning det troligt att andelen råolja i den svenskaoljeimporten kommer att öka från till . Dentotala kvantiteten lossade oljor och oljeprodukter från utrikes ort utgjordeenligt utredningen ca 29,8 milj. ton. Mer än en tredjedel av denna kvantiteteller ca 11,6 milj. lon lossades i . I oljehamn, ,och vid vissa oljelagringsanläggningar utanför hamnområdelossades mellan 1,7 och 2,1 milj. ton på varje ställe. 1 , ,och lossades mellan 1,0 och 1,3 milj. ton per hamn. 5,7milj. ton lossades i mindre kvantiteter i ett hundratal hamnar ochlastageplatser. Av de 29,8 milj. ton oljor och oljeprodukter som 1971 lossals isvensk hamn från utrikes ort vidaretrans-porterades i inrikes sjöfart ca 8,0milj. För vidaretransport till utrikes Prop.1975/76:5 62 ortinlastades ca 1,8 milj. ton. Lastningen av oljor och oljeprodukter avseendebåde inrikes och utrikes ort var enligt utredningen huvudsakligen koncentreradtill och oljehamnar samt till vissa oljelag-ringsplalserutanför hamnområde. Enligl uppgift lastades i 6,7 milj.ton, i oljehamn 1,6 milj. ton och vid olje-lagringsanläggningarnautanför hamnområde 0,8 milj. ton. Därutöver lastades i regel endastmindre kvantiteter i hamn, och (0,1-0,3 milj. tonper hamn). 5.1.3Utnyttjandet av nuvarande oljemottagningsanläggningar, m.m. föreligger behov av att lämna oljeförorenat barlast-vatten i förstahand i lastningshamnar för oljor och oljeprodukter samt i fråga om de s. k.OBO-fartygen (kombinerade bulk- och tankfartyg) även i malmlastningshamnar. Ettvisst behov kan också finnas vid bunkring av fartyg som ännu använder sig av s.k. växeltankar, dvs. tankar som används för både bariaslvatten och bunkerolja. Såsomframgår av den redogörelsen skall det enligt 10! ; första stycket 1972års kungörelse finnas anläggning för mottagande av oljerester och oljehalligblandning från fartyg i allmän hamn i , , , ,och . I betänkandet lämnas i huvudsak följande uppgifter omavlämnat barlastvatten. avlämnades i ca 1,2 milj. m'. ILuleå hade endast 19 fartyg begärt att få lämnabarlastvatten. I avlämnades barlastvatten tämligen sällan och i,knappast . De avgifter som togs ut i samband med avlämnande avbariaslvatten var enligl utredningen varierande. Vid avlämning vidShell-Koppartrans-BP:s raffinaderi i togs inle ul någon särskildavgift för fartyg som var destinerade till raffinaderiet medan avgiften förövriga fartyg var /m' jämte kostnader för personalen vidShell-Koppartrans-BP:s anläggning. Vid mottagning i den anläggning som drivs iGöteborg av utgick avgift med ca /m'. I uppgickdestruktionsavgiften till /m'. I hamn varavgiften /m'. I oljehamn togs ut /m'. I Luleåutgick dels en fasl avgift om . vid malmkajen och . vid kajen iUddebo, dels en avgift om /m' för avskild olja jämte kostnader förpersonal. Trotsatt oljeförbrukningen under en följd av år ökat väsentligt har, framhållerutredningen, de mottagningsanläggningar som finns i de fiesta fallutnytflats i ringa utsträckning. Enligt utredningen beror den lågaut-nytflandegraden av mottagningsanordningarna i bl.a. , ochLuleå på bristande mottagningskapacitet, mindre god service i övrigt och högakostnader i samband med avlämning. ; andra stycket kungörelse skall i 22 hamnar finnas anordningar avenklare beskaffenhet för mottagande av begränsade mängder Prop.1975/76:5 63 Anordningarnas kapacitet varierar mellan 5 och 65 m'.Kostnaden för avlämning varierar /m', vartill i regel kommerkostnad för personal och transporter i vissa fall. Enligt utredningenförefaller utnytflandegraden vid nämnda anordningar att vara mycket låg. bör det beaktas att behovet av mottagningsanläggningar i praktikenställer sig helt olika för fartyg av skilda typer och att anläggningar kanbehövas även i annan hamn än allmän hamn. Utredningen anser därför att denföreliggande frågan bör få en lösning som tillgodoser miljövårdsintresset utaninskränkningar med hänsyn till vilka typer av fartyg och hamnar det är frågaom. Vadtankfartygen beträffar behövs enligt utredningen anläggningar för mottagande avbariast- och lankspolvatten endast vid lastningsplatser och reparationsvarv.Sistnämnda slag av anläggningar kommer att behandlas under avsnitt 5.1.7.1lossningshamnar för de oceangående tankfartygen anser utredningen att det iregel inte finns behov av några mottagningsanläggningar för barlast vatten,eftersom sådana fartyg efter lossning tar in barlastvatten före utresan ochsedan lossar det utanför svenskt territorium. Vidareuttalar utredningen att det för samtliga typer av fartyg fordras möjlighet attgöra sig av med sådana oljerester som uppkommer som en följd av fartygensdrift. Härmed avses oljerester som hörrör från fartygens maskineri. Denna frågakommer att behandlas under avsnitt 5.1.6. Slutligenanser utredningen, att behov kan föreligga för vissa äldre fariyg medväxeltankar, dvs. tankar som används för både bariaslvatten och bunkerolja,atl avlämna barlastvallen vid bunkringsanläggningar. kommer behovet av anläggningar m. m. för mottagande avbarlastvatten även fortsättningsvis att härröra främst från fartyg som isvenska hamnar lastar olja och oljeprodukter. 1 sina överväganden anser sigutredningen vidare böra utgå från att behovet av moltagningsanläggningar av ifrågavarandeslag under överblickbar framtid i vafle fall inte kommerall minska. Utredningenerinrarom del då föreliggande utkastet lill havsföroreningskonvention. 5.7.5Skyldighet atl inrätta oljemottagningsanläggningar for bariaslvatten, m. m. Skyldighetatt inrätta och driva anläggning för mottagande av oljerester är f. n. knutentill ägaren av allmän hamn, dvs. i realiteten vederbörande kommun. Mot dennaprincip invänder utredningen atl mottagandet av barlastvatten måste ansesutgöra en integrerande del av den verksamhet som Prop.1975/76:5 64 pågårvid en oljedepå, cislernanläggning eller liknande och detta oavsett var den ärbelägen. Enligt utredningens uppfattning bör bl. a. av detta skäl skyldighetenatt ta emot oljeblandat bariaslvatten vara knuten till huvudmannen för denanläggning varifrån olja och oljeprodukter utlastas till fartyg. En sådanordning anses också stå i överensstämmelse med grunderna för gällandemiljöskyddslagstiftning, som innebär att den som utövar eller ämnar utövamiljöfariig verksamhet skall vidta de skyddsåtgärder, tåla den begränsning avverksamheten och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordrasför att förebygga eller avhjälpa olägenhet. Ett särskilt skäl för att knytamottagningsanläggning för bariaslvatten till raffinaderier o. d. är att detekniska förutsättningarna för att slutligt ta hand om oljeresterna ärsärskilt goda just där sådan verksamhet bedrivs. Utredningen pekar på attmoltagningsanläggningar genom oljebolagens försorg tillkommit i ochGöteborg och att dessa anläggningar enligt berörda parter fungerar på ettutmärkt sätt. Slutligen erinras om att kommerskollegium i samband medtillkomsten av lag förutsatte att moltagningsanläggningar i flertaletoljelastningshamnar skulle komma att inrättas genom oljedistributionsföretagensförsorg och att detta också förutsattes av internationellaoljeskadekonferens i . Utredningensförslag innebär att skyldigheten att inrätta anläggning skall avse vaflehamnanläggning där olja och oljeprodukter utlastas under sådana förhållandenatt det lastande fartyget behöver lämna oljeblandat bariaslvatten elleroljerester för att kunna ta emot lasten. Utredningen anser del inte varamöjligt att generellt ange vilka kvantiteter barlastvatten det bör vara frågaom för alt sådan skyldighet skall föreligga. Uppenbart är dock atl det måstevara fråga om ett stadigvarande behov som inte gäller endast obetydligakvantiteter. Bestämmelsen i ämnet bör enligl utredningen utformas så alt regeringenskall besluta om i vilka hamnar oljemottagningsanläggningar skall finnas. Attdelegera denna beslutanderätt till myndighet som regeringen bestämmer börenligt utredningens uppfattning inte komma i fråga. Enligt utredningen börvidare regeringen ensam besluta om vem som skall vara huvudman för anläggning.Beträffande anläggningarnas tekniska utformning förutsätter utredningen, attsjöfartsverket - i vad avser miljöfrågor efter samråd med statensnaturvårdsverk - ulformar erforderiiga direktiv. 1 enlighet med det anförda harutredningen upprättat förslag till lag om ändring av 9 och 10!;! ; i 1972 årslag. Utredningenframhåller, att det är angeläget att fortlöpande övervakarverksamheten vid anläggning så att den fungerar helt tillfredsställande ochatt verket vidtar de åtgärder som utvecklingen kan påkalla. Om det vidmottagningsanläggning sker återvinning av olja på sådant sätt att renat vattensläpps ut, bör kontroll av utsläpp ske på samma sätt som vid andra industrier ilandet. Prop.1975/76:5 65 Utredningenframhåller vidare att oljemoltagningsanläggning kan behöva inrättas även i hamndär olja inte lastas men som anlöps av fariyg som kan lasta olja. Utredningensyftar därvid främst på de s. k. OBO-fartygen som kan lasta både malm och oljaoch som i malmlastningshamn kan behöva göra sig av med oljeblandatbaflastvatten m. m. Skyldighet att anordna sådan mottagningsanläggning börenligl utredningen vara knuten till huvudmannen för utlastningsanläggningen. Utredningenförutsätter atl oljemottagningsanläggningar efter avtal skall få utnyttjas ävenför mottagande av sådana oljeblandningar som kan ha behov avalt avlämna efter genomförda oljebekämpnings-uppdrag till sjöss. Utredningenanser inte att det föreligger skäl att införa några särskildasiatsbidragsmöjligheter inom detta område. Som skäl härför åberopas att somallmän princip för miljövården kan sägas gälla afl den som förorenar eller kanförorena skall bära kostnaderna för atl delta skall kunna förhindras. Vidareframhåller utredningen bl. a. att sådana bidrag skulle kunna få vidsträcktakonsekvenser och medföra krav på liknande bidrag på näraliggande håll.Utredningen anser, att statsmakterna inte har att la ställning till om avgifterbör tas ut eller ej. Frågan härom synes enligt utredningen vara av den karaktäratt den inte bör offentligrätlsligt regleras utan avgöras genom överenskommelsemellan vederbörande parter, dvs. i första hand rederiet och det utlastandeföretagel. 5.7.6Oljerester från .fartygs drift Vidall fartygstrafik uppkommer vissa mängder avfallsolja som härrör från fartygensmaskineri, i regel av mindre omfattning. Denna olja kan i allmänhet tas om handi tankbilar eller andra enklare anordningar, som enligl kungörelseskall finnas i elt relativt stort antal hamnar. De oljerester som här avsesskiljer sig enligt utredningens mening principiellt inte från avfallsolja somhärrör från kommunikationsmedel på land, t. ex. från bilar. Det ligger därförenligt utredningen nära till hands att hävda att all sådan olja frånavfallssynpunkt bör betraktas på ensartat sätt. Utredningen erinrar därvid omatt utredningen i sitt föregående betänkande (Ds Jo 1973:1) Kemiskt avfall -uppgifter och organisation, del 11 föreslagit en sådan ändring av 4! ; kommunalarenhållningslagen att regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer skallkunna besluta om kommunalt monopol på vissa grupper av kemiskt avfall. mening bör förutsättningar för etl beslut om kommunall monopol på ivart fall avfallsprodukter av det slag som representeras av avfallsolja ellersådan blandning som innehåller olja och som härrör från fartygs drift föreliggaoch därför införas. Några bestämmelser om anordning för mottagande avoljerester och oljehallig blandning behöver med hänsyn härtill enligt utredningeninte tas upp lag och kungörelse, utan be- 5 1975/76. 1 samt Nr 5 Prop.1975/76:5 66 stämmelsernai dessa författningar kan begränsas till att avse anläggningar av den karaktärsom angivits tidigare. Genom den föreslagna ordningen skapas enligtutredningens uppfattning fömtsättningar för den samordning i vederbörandehamnar av ifrågavarande avfallshantering med annan sådan hantering som enligtutredningens direktiv ansetts önskvärd och som också enligt utredningen måsteanses angelägen. Överhuvudtaget bör enligl utredningen gälla atl, i den månoljerester som härrör från oljemottagningsanläggningar och liknandeanordningar inle kan las till vara inom veder-börandeanläggningelleranordning,kommuninom ramen förett kommunalt monopol på avfallsolja bör ha ansvaret härför.Utredningen erinrar i sammanhanget om atl en praktiskt taget hela landetomfattande insamlingsorganisation för oljeavfall torde vara uppbyggd inomkort. Utredningen framhåller att de kostnader som en kommun kan få i dettasammanhang kan läckas genom avgiftsbeläggning, eftersom lagen om kommunalarenhållningsavgifter blir tillämplig om kommunalt monopol på oljeavfallinförs. Särskildtankrengöring behövs ofta innan vissa reparationer av fartyg kan ulföras. Sådanreparalionsverksamhet torde enligt utredningens uppfattning komma atlkoncentreras till några få varv. En lösning som därvid kan vara lämplig ärenligl utredningen den som valts av AB i . Detta företag harbyggt om ett tankfartyg så atl del utgör en behandlingsanläggning föroljeavfall och annat kemiskt avfall. Vidare erinrar utredningen om de då inomIMCO pågående utredningarna för belysning av frågan vilken betydelse sådanaanläggningar kan ha i kampen mot oljeföroreningar. För egen del förutsätterutredningen alt vafle reparationsvarv kommer att ha tillgång lill nödvändiganläggning. 5.2Betänkandet (Ds K 1974:12) Anläggningar och anordningar för mottagning avkemikalierester från fartyg Bådehavsföroreningskonventionen och behandlar, som jagtidigare har redovisat, andra skadliga fiytande ämnen i bulk än olja.Konventionerna förutsätter att särskilda mottagningsanordningar för rester avoch blandningar med sådana ämnen skall finnas i hamnar och terminaler förlastning och lossning samt i hamnar där kemikalielankfarlyg repareras. Någonbestämmelse om sådana anläggningar finns inte i svensk lagstiftning. finns dock f n. i vissa möjligheter all avlämna kemikalieroch kemikalierester för tillfällig förvaring. Fartygstankarskall enligt vad utredningen anför före påfyllning av ny Prop.1975/76:5 67 laslvara helt fria från främmande ämnen. Då fartygen i allmänhet byter lastslag vidvafle resa, behöver således tankarna rengöras efter så gott som varje lossning.Enligt utredningen kan rester av lättfiyktig last avlägsnas genom vädring,medan rester av andra produkter oftast spolas bort med vatten. Lastresterna ochspolvaitnet släpps i regel ut i havet. De flesta befälhavare torde dockförsöka undvika att göra utsläppen allt för nära land eller i eljest ömtåligavatten. Utvecklingenav den kemiska och kemisk-tekniska industrin har enligt utredningen varit ochär alUjämt mycket stark. Parallellt med industrins utveckling harkemikalietransporterna fått en allt större omfattning. skeppadeshuvuddelen av kemikalierna i förpackad form (plåtfat, flaskor m. ), men mångakemikalier fraktas numera i kemikalietankfartyg, i djuptankar påtorriastfartyg, i fraktcontainers och i fiyttbara tankar. Enligtvad utredningen anför fanns 1972 över 20 redare som opererade med mer än 470kemikalietankfartyg med en total dödvikt av 2 milj. lon. Av dessa fartyg hade110 mer än 17 000 lon dödvikt. F. n. transporteras mer än 300 olika kemiskaämnen och beredningar i bulk lill sjöss. Stora mängder kemikalier transporterasockså som styckegods på torrlastfartyg. Enligt uppgift förekommer mer än 700olika ämnen och beredningar i sjötransport. Antalet ökar successivt. 1Sverige har enligt utredningen införseln och utförseln av produkter frånkemiska och närslående industrier under 1964-1972 i stort sett fördubblats. Densammanlagda mängden har ökat från 2,2 milj. lon 1964 till ca 4,7 milj. ton1972. Den största vamgmppen av produkter från kemiska och närstående industrierutgörs av kemiska gmndämnen och kemiska föreningar. Den sammanlagda mängdeninförda och utförda kemiska gmndämnen och kemiska föreningar utgjorde ca2,2 milj. lon. Av denna mängd transporterades ca 1,8 milj. lon med fartyg.Utöver nämnda kvantitet i utrikes sjöfart lossades och lastades ca 0,6 milj.ton i inrikes sjöfart. Av sjöfarts-statistiken framgår att lossning ochlastning av kemiska grundämnen och föreningar är starkt koncentrerad lill vissageografiska områden. Av den totala lossade kvantiteten på ca 1,4 milj. tonlossades i , i Umeå-Sundsvallsområdet och8,i . Av den totala lastade kvantiteten på ca 1 milj. tonlastades inte mindre än 52 96 i , iGöteborgsområdet och i Haparanda-Skellefteåområdel. 5.2.3 Avgränsningenav begreppen kemikalier och kemikalierester Deanläggningar eller anordningar som del är fråga om kan allmänt sägas ha tilluppgift att i hamn la emot andra kemikalier och kemikalierester från fartyg änolja och oljerester (skadliga ämnen). Det är alltså fråga om sådana Prop.1975/76:5 68 kemikalieroch kemikalierester som härrör från fartygs drift. Föreskrifter kan med stöd av1972 års lag meddelas inte bara om avfall från fartygs framdrivning ulan ävenom t. ex. sopor, toalettavfall och avfall från annan last än olja i lagensmening (4 i:;). Skyldigheten att inrätta anläggning eller anordning kan dockenligt utredningen uppenbariigen författningsmässigt inte anknytas till ett såallmänt uttryck som kemikalier och kemikalierester. Ej heller bör användasbegreppet "det som är skadligt", vilket begrepp förekommer i andrasammanhang. En närmare precisering är enligt utredningens mening nödvändig. Bilaga11 lill havsföroreningskonventionen upptar bestämmelser om kategorisering avoch en förteckning över skadliga ämnen som transporteras i bulk. Ämnena har iförsta hand fördelats på fyra grupper, A-D, varvid lill gmpp A hänförts defariigaste ämnena beträffande vilka gäller de strängaste bestämmelserna. ÄvenÖstersjökonventionen har en sådan kategorisering. På moisvarande sätt är detenligt utredningen nödvändigt att vid tillämpning av en svensk lagstiftningnoga ange beträffande vilka ämnen m. m. skyldighet skall föreligga alt anordnaanläggning eller anordning, varvid konventionens innehåll givetvis bör utgöragrunden för svenska bestämmelser. Hur denna fråga laglekniskl skall lösas,måste enligt utredningens mening bl. a. bli beroende av det sätt på vilketkonventionens innehåll kommer all upphöjas till svensk lag.