prop · FZ03210 · 1975-12-31 00:00:00 — Som jaghar framhållit i den allmärma motiveringen (avsnitt 5.2.1) bör i motsats tillvad som gäller vid ordinär konkurs något formligt bevakningsförfarande inteförekomma vid den enklare handläggningsformen. I klarhetens intresse har iförsta stycket tagits in en uttrycklig bestämmelse om att det för rätt tillutdelning i konkursen inte krävs att fordran har bevakats. De borgenärer somkommer i fråga för utdelning utgörs av dem som förvaltaren genom gäldenärensuppgifter eller på arman väg har skaffat sig kännedom om. Om annan änkronofogdemyndighet förordnats tiU förvaltare blir en naturlig åtgärd förförvaltaren att, innan utdelningsförslaget upprättas, hos vederbörandemyndighet ta reda på vilka skattefordringar och liknande som kan görasgällande i konkursen. Jag har tidigare uttalat mig för att det inte ärnödvändigt med ett särskilt system för rättslig prövning av tvistiga fordringarinom det enklare förfarandet. I den mån tvistiga fordringar visar sigföreligga bör förvaltaren i första hand försöka träffa uppgörelse med deberörda borgenärerna, dvs. sådana som kan komma i fråga för utdelning. Enborgenär kan t.ex. förklara sig viUig att sätta ned sin påstådda fordran ikonkursen till belopp som kan godtas av övriga intressenter. Han kan ocksåvilja avstå från utdelning med förmånsrätt. Normalt bör här avseddatvistefrågor kunna lösas inom konkursens ram. Det ankommer på förvaltaren attpå grundval 1975/76:210 213 av utredningsmaterialet pröva uppkomna frågor om fordransexistens, storlek och placering i förmånsrättsordningen. Om fastegendom, registrerat skepp, luftfartyg eller intecknade reservdelar tillluftfartyg med stöd av 70 § andra stycket resp. 71 § femte stycket (jfr 185 c§) inte har sålts, kan utdelning ändå företas. En uttrycklig bestämmelse häromhar införts i förevarande paragraf (jfr beträffande ordinär konkurs 126 §fjärde stycket andra meningen). Enligtparagrafens andra stycke skall förvaltaren upprätta förslag till utdelning.Förslaget skall för varje däri upptagen borgenär ange fordringsbeloppet medden ränta varpå utdelning skall beräknas, fordringens förmånsrätt och utdelningenpå fordringen (jfr beträffande ordinär konkurs 128 § andra stycket). Iutdelningsförslaget skall inte särskilt anges att viss borgenär inte har kunnatkomma i fråga för utdelning. Det framgår av att han inte har tagits med iförslaget. I andrastycket föreskrivs också att vid utdelningsförslaget skall fogas sådanförvaltningsredogörelse som sägs i 128 § tredje stycket. Av sådan redogörelseskall framgå hur mycket som har influtit för egendomen genom försäljning ellerpå annat sätt och om inte hela detta belopp skall delas ut enligt förslaget för vilka andra ändamål återstoden har tagits i anspråk. Om medel som avses iförslaget har influtit för egendom vari gällt särskild förmånsrätt, skall deföreskrivna uppgifterna lämnas särskilt för den egendomen. Ofta kan det räckamed en tämligen summarisk redogörelse. Att redogörelsen under vissaförutsättningar kan ersättas av redovisningen för förvaltningen av boet berörsunder 185 f §. Om någon anser att större belopp hade bort delas ut i konkursen,får han angripa förvaltarens slutredovisning. Beräkning av ränta på utdelningsgill fordran anknyterenligt 138 § i vissa fall till den dag, från vilken motutdelningsförslag är att räkna. Denna dag har enligt 139 § betydelse också förberäkning av fordran på pension. När konkurs handläggs enligt 185 a-g §§ börutgångspunken för tidsberäkningen i stället vara dagen för utdelningsförslagetsupprättande. En regel härom har tagits upp i paragrafens tredje stycke. I 196 § KLges vissa speciella regler om rabatter som kan få betydelse för utdelningen ikonkurs. Reglema blir i princip tiUämpliga även när konkurs handläggs i denenklare ordningen. Det kantänkas inträffa att några utdelningsgilla fordringar inte existerar i enniindre konkurs. Någon gäldenären närstående har t.ex. trätt emellan ochbetalat alla skulder. Vid ordinär konkurs gäller enligt 124 § KL att, om intenågon fordran har bevakats inom den fastställda bevakningstiden, konkursdomarengenast skall avskriva konkursen. Innan egendomen i boet återställs tillgäldenären, skall förvaltaren ur egendomen så långt den räcker betalakonkurskostnader och massafordringar. Komnutténmenar att om borgenär saknas när konkurs handläggs enligt den enklare ordningenförvaltaren får anmäla detta till konkursdomaren. 1975/76:210 214 Därefter får förfaras på sanuna sätt som sägs i 124 § KL.Egendomen bör inte återställas till gäldenären förrän beslutet om avskrivningav konkursen har vunnit laga kraft. Någon särskild bestämmelse för det härberörda, extrema undantagsfallet anser komnuttén inte behövas. Hovrätten över och ifrågasätter om det intebland bestämmelserna om förenklad korUcurs borde tas in en hänvisning till 124§, även om frågan som konunittén framhåller torde uppkomma endast i extremaundantagsfall. Avskrivning av konkurs erUigt 124 § är statistiskt settsällsynt. I dessa fall har gmnden för konkursen upphört att existera. Hurkonkursen avskrivs är av mindre intresse. Enligt min mening kan den avkommittén föreslagna utvägen väljas, om ett sådant fall skulle inträffa närkonkurs handläggs i den enklare ordningen. Att belasta regelsystemet med enbestämmelse härom anser jag inte behövligt. 185 f § Paragrafen handlar om utdelningens faststäUande.Paragrafen har utförligt behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt5.2.5). Kommittéförslaget tar upp motsvarande bestänunelser i 185 b § tredjepunkten. Det av förvaltaren upprättade utdelningsförslaget meddärtill hörande förvaltningsredogörelse skall enligt första stycket iparagrafen genast tillställas konkursdomaren för kontroU. Härigenom får ocksåintressenterna möjlighet att ta del av handlingama hos konkursdomaren. Närförvaltaren lägger fram utdelningsförslaget skall han avgeredovisning för förvaltningen av boet (jfr beträffande ordinär konkurs 189 §andra stycket). Om redovisningen innehåller alla de uppgifter som skall ingå iden särskilda förvaltningsredogörelsen, bör redovisningen kunna ersätta dennaredogörelse. Härigenom nås överensstänunelse med vad som är praxis vid ordinärkorUcurs. Som har berörts i anslutning till 185 d § bör frågan omredovisningens närmare innehåll inte regleras i lagen. 1 allmänhet är detlämpligt att redovisningen uppställs som en jämförelse med bouppteckningen. Angåendeklander av redovisningen vill jag i första hand hänvisa till 190 § tredjestycket och 191 §. Här skall endast påpekas att av redovisningen iprincip irmefattar krav på ökning av det belopp som över huvud delas ut tillborgenärerna. Överklagande av beslut om faststäUelse av utdelningsförslagsyftar däremot till ändring av fördelningen mellan borgenärerna av de medel somhar avsatts för utdelning. Kärandens motpart i process angående avredovisningen är förvaltaren. av redovisning torde gälla även till förmånför annan än klaganden. Om medel tiUförs boet efter klandertalan, skall defördelas enligt utdelningsreglerna. Enligt paragrafens andra stycke skall konkursdomarengenast låta kungöra att utdelningsförslag enligt 185 e § har upprättats (jfrbeträffande 1975/76:210 215 ordinär konkurs 129 § första stycket). Kungörelsen skalltas in i de tidningar i vilka konkursbeslutet har kungjorts. Regler omkungörelsens närmare innehåll torde få meddelas av regeringen. Detsamma gällerde bestänunelser om underrättelser till borgenärerna som jag har förordat i denallmänna motiveringen. Något formellt klanderförfarande såsom i ordinär konkursskall inte äga rum i fråga om utdelningsförslaget. Med hänsyn till denföreslagna lagstiftningens syfte och tUlämpningsonuåde bör förfarandet i dennadel inte göras alltför formbundet. Borgenär som är intresserad kan ta del avutdelningsförslaget i den mån han inte anser sig tillräckligt informerad genomsådan underrättelse som skall utgå till borgenärerna. Om han f irmer detpåkallat, kan han framföra invändningar hos konkursdomaren. Även gäldenären kanvilja anmärka på utdelningsförslaget. Vidare är det tänkbart att massaborgenärvill göra invändning mot förslaget såvitt angår den omfattning i vilkenkonkursboets medel har tagits i anspråk för utdelningen. I paragrafens andrastycke har mot denna bakgrund tagits in en bestämmelse om att borgenär som villframställa invändning mot utdelningsförslaget skall göra detta hoskonkursdomaren senast efter det att kungörelsen var införd i . Sedan tiden för invändningar mot utdelningsförslaget hargått ut, skall konkursdomaren enligt paragrafens tredje stycke fastställautdelning i konkursen enligt utdelningsförslaget, om det inte är uppenbart attfel eller brist som har inverkat på någons i första hand borgenärs ellergäldenärens rätt föreligger. I den allmänna motiveringen har jag berört hurkonkursdomarens prövning bör ske. Från obetydliga fel eller brister börkonkursdomaren kunna bortse. Utdelningsfrågan bör prövas så snart som möjligtefter tvåveckorsfristens utgång. Fel eller brist som yppas efter fristensutgång men före prövningen skall också beaktas. Det är inte meningen attkonkursdomaren skall behöva granska och pröva utdelningsförslaget meraingående, om inte särskild anledning firms till det, t.ex. i form av invändningfrån borgenär. Normalt torde förslaget utan vidare kunna läggas till grund förutdelning. Beslut om fastställelse av utdelning avser endastfordringamas rätt till betalning i konkursen och har alltså ingarättsverkningar därutöver. Beslutet kan överklagas i vanlig ordning av den varsrätt är beroende av utdelningen (se 210 § och 21 § RB:s promulgationslag).Möjligheten att klaga bör anges i beslutet. Om konkursdomaren inte finner sig böra fastställautdelning enligt utdelningsförslaget i oförändrat skick, kan han enligtparagrafens tredje stycke förfara på två sätt. Det ena är att han gör deändringar i förslaget som påkallas och fastställer utdelning enligt det sålundajämkade förslaget. Detta alternativ bör kunna komma till användning inte baranär exempelvis en felräkning föreligger utan också i andra situationer, såsomnär en uppenbar felbedömning har skett i fråga om en fordrings förmånsrätt. Prop.1975/76:210 216 fall då konkursdomaren i regel bör kurma ändra förslagetföreligger, om han sätter ned av enskild förvaltare begärt arvode. Detutdelningsbara beloppet ökar då i motsvarande mån. Det äremellertid inte givet att det material som står konkursdomaren till buds ärtillräckligt för att han skall kunna besluta om utdelningen. Han kan då begagnasig av den andra av de båda möjligheter som förevarande lagmm erbjuder honom,nämligen att återförvisa ärendet till förvaltaren. Återförvisning av utdelningsförslagtill konkursförvaltningen förekommer i samband med ordinär konkurs utan att detfinns någon uttrycklig bestämmelse härom. Det kan också nämnas att 23 kap. 8 §andra stycket ÄB irmehåller en föreskrift om återförvisning av ärende angåendearvskifte tUl skiftesmannen. Vidåterförvisning bör konkursdomaren så långt möjligt ange i beslutet, i vilkaavseenden utdelningsförslaget behöver ändras. Förvaltaren skall på grundvalhärav upprätta nytt utdelningsförslag. De förhållanden som rådde vidupprättandet av det ursprungliga förslaget bör härvid vara avgörande, t.ex. ifråga om beräkning av ränta på konkursfordran. Det omgjorda förslaget skalltiUställas kordcursdomaren, som i sin tur underrättar i förslaget upptagnaborgenärer om beräknad utdelning. Beträffande det nya förslaget skall även iövrigt reglerna i 185 f § äga tillämpning. Nytt utdelningsförslag somupprättats efter återförvisning behöver dock inte kungöras. Dét bör i allmänheträcka med att de borgenärer som berörs av ändringama blir särskilt underrättade.I och för sig finns inte något hinder mot att ett ärende återförvisas frånkonkursdomaren till förvaltaren mer än en gång. Mot beslutom återförvisning får enligt förslaget särskild talan inte föras. Däremot kannaturligtvis konkursdomarens beslut om fastställelse av utdelning på grundvalav det nya utdelningsförslaget överklagas enligt vanliga regler. De konkurskostnader som föranleds av att nyttutdelningsförslag skall upprättas och eventuellt kungöras utgörkonkurskostnader i sanuna mån som kostnaderna för det första förslaget. Dettakan medföra att det första förslaget måste ändras i fråga om kostnaderna. Med hänsyntill den konstruktion som har föreslagits i fråga om prövning avutdelningsförslag i mindre korUcurs är det uppenbart att konkursdomårens beslutblir giltigt för och emot alla borgenärer. Någon särskild bestämmelse härommotsvarande 131 § KL anser jag därför inte behövas. När konkursdomaren beslutar om fastställelse av utdelning,skall han enligt paragrafens fjärde stycke besluta om avskrivning avkonkursen. I och med att avskrivningsbeslutet vinner laga kraft är konkursenavslutad. med att beslut om avskrivning meddelas skallarvode och kostnadsersättning till förvaltaren bestämmas, se 188 § andrastycket. Prop.1975/76:210 217 Avskrivs inte en mindre konkurs i anslutning tilledgångssammanträdet, innebär det att boet har bedömts räcka till betalning avkostnadema för ett fortsatt förfarande och av eventuella massaskulder. Det ärdock inte helt uteslutet att boet i verkligheten visar sig inte räcka tillnämnda kostnader och skulder. Någon utdelning till borgenärema kan då intekomma i fråga. När det gäller ordinära konkurser finns för sådana fallsärskilda regler i 187 §, vilka syftar till att konkursen så snart som möjligtskall avskrivas. Kommittén har övervägt om liknande bestämmelser bör meddelasbeträffande niindre konkurs men inte ansett saken ha så stor praktiskbetydelse i sådant fall att någon uttrycklig lagreglering är motiverad. Omförvaltaren skulle finna att boet inte räcker till betalning av här avseddakostnader och skulder, är det naturligt att han gör anmälan till konkursdomarenmed bifogande av redovisning för förvaltningen. Lämpligen bör han dessförinnansanuåda med särskilt berörda borgenärer (se 185 b § första stycket). Finnerkonkursdomaren anmälningen befogad, har han att besluta om avskrivning avkonkursen och även att bestämma arvode och kostnadsersättning till förvaltaren.Avskrivning får i sådant fall anses ha skett enligt 185 d §. § I första stycket anges hur utdelning tillborgenärerna skall verkstäUas. I andra stycket behandlas det fallet att nyamedel blir tillgängliga för utdelning efter det att konkursen har avskrivits.Motsvarande bestänunelser återfinns i kommittéförslaget i 185 b § fjärdepunkten och 185 c §. När beslutom fastställelse av utdelning i konkursen har vunnit laga kraft, skallförvaltaren enligt paragrafens första stycke möjligt tillställautdelningsberättigad borgenär de medel som tiUkommer denne enligt beslutet.Förvaltaren skall självmant se till att borgenärerna får sin utdelning. Närborgenärs fordran är grundad på löpande fordringshandling får förvaltaren setill att handlingen återställs eller förses med anteckning om verkställdbetalning. Även särskilt kvitto kan krävas. Bestämmelser härom finns i 21 §lagen (1936:81) om skuldebrev, jfr 39 § växellagen (1932:130) och 34 §checklagen (1932:131). I förekommande faU får t.ex. också tillses att ställdsäkerhet återlämnas, när fordringen har infriats. Förvaltarenär i princip skyldig att göra skatteavdrag på utdelning för lönefordran ochliknande anspråk. Han måste också anses skyldig att i förekommande fallfullgöra arbetsgivares skyldigheter att hålla inne belopp på grund av beslut ominförsel eller utmätning i lön. I andra meningen av paragrafens första stycke har tagitsin en bestämmelse om att huvudregeln om utdelning inte skall gälla beträffandefordran som är beroende av viUkor, som avses i 136 §, eller är föremål förrättegång Gfr 141 § andra stycket). När det suspensiva villkoret har uppfylltsresp. rättegången blivit slutligt avgjord har förvaltaren att tillställaborgenären denne tillkommande medel. Prop.1975/76:210 218 Borgenär som får utdelning är enligt tredje meningen iförsta stycket berättigad till den ränta som har upplupit på medlen från dagenför utdelningsförslagets upprättande. Bestämmelsen utgör ett komplement tillreglema om ränteberäkning i 138 § jämförd med 185 e § tredje stycket. Här avsesden ränta som faktiskt har belöpt på de borgenären tUlkommande medlen fråndagen för utdelningsförslagets upprättande till dess att medlen tillställsborgenären. Av hänvisningen till 58 § första stycket första punkten i 185 b §första stycket följer att förvaltaren skall ha boets medel insatta mot ränta ibank. Något behov av regler som möjliggör lyftning av utdelningi förskott finns knappast i de fall konkursen handläggs enligt den enklareordningen (se beträffande ordinär konkurs 143-145 §§, jfr även 141 §). Dessakonkurser blir normalt inte särskilt långvariga. Löne- och pensionsfordringarkan vid behov tillgodoses förhållandevis snabbt efter konkursbeslutet genomtillämpning av lönegarantilagen. Förvaltaren skall enligt fjärde meningen i första stycketgöra anmälan hos konkursdomaren, när de medel som finns disponibla förutdelning har tillställts alla utdelningsberättigade borgenärer. I 145 a § KL ges vissa bestämmelser om anmälnings- ochanteckningsskyldighet i samband med att innehavare av företagsinteckning harfått utdelning i konkurs. Som jag angett tidigare bör dessa bestämmelsertillämpas även när konkurs handläggs i den enklare ordningen. En erinran häromhar tagits in i sista meningen i första stycket. Så länge tvist som avses i 146 § är oavgjord eller annanfråga om möjlig tillgång för konkursboet är svävande, bör förvaltaren givetvisinte anse sig vara skild från sitt uppdrag, även om konkursen har avslutats.Det åligger honom att ta till vara boets rätt i sådana ärenden. 1 paragrafens andra stycke ges bestämmelser för det falletatt medel blir tillgängliga för utdelning sedan konkursen har avslutats.Förvaltaren skall då dela ut medlen till borgenärerna och avge redovisning förmedelsförvaltningen. Bestämmelserna i 185 e och f §§ om utdelning och omredovisning skall därvid lända till efterrättelse. Det nya utdelningsförslagetbehöver dock inte kungöras. Efter framställning av förvaltaren äger dockkonkursdomaren, om han med hänsyn till kostnaderna för en utdelning finner attsådan inte lämpligen bör äga rum, förordna att medlen i stället för att utdelasskall överlämnas till gäldenären (jfr motiveringen till 185 d §). Bestämmelserna i andra stycket är tillämpliga bl.a. närdet först efter konkursens slut konuner fram att gäldenären har haftviss tillgång. Vidare kan det t.ex. efter konkursens slut visa sig att medel,som har reserverats för eventuella konkurskostnader eller massaskulder ellerför suspensivt villkorade konkursfordringar, inte behöver tas i anspråk förangivna ändamål. Reglerna blir givetvis inte tillämpliga om gäldenären har 1975/76:210 219 förvärvat ny egendom efter konkursens slut, t.ex. genomarbetsförtjänst, gåva eller arv. Sådan egendom ingår inte i korUcursboet (se 27§ första stycket). 186 § I paragrafen ges regler om det utredningsförfarandesom i vissa fall skall föregå konkursdomarens val av handläggningsform. Någonmotsvarighet till dessa bestämmelser finns varken i gällande rätt eller i kommittéförslaget.Paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2.1). Som jag har nänrnt under 185 § står konkursdomaren imindre konkurs inför två alternativ. Det ena är att han i samband medkorUcursbeslutet direkt förordnar att konkursen skall handläggas enligt 185 a-g§§ (185 § första stycket). Det andra är att han enligt 185 § andra stycketförordnar att utredning enligt 186 § skall ske. En förutsättning for sådantbeslut är att det finns anledning anta att konkursboet med hänsyn tUl dessomfattning och övriga förhållanden är av enkel beskaffenhet och att det kan avvecklassnabbare och till lägre kostnad, om bevakningsförfarande enligt 5 kap. inteanordnas. Syftet med utredning enligt förevarande paragraf är att fåfram sådana upplysningar om gäldenärens ekonomiska förhållanden att konkursdomarenfår ett tiUräckligt underlag för val av lämplig handläggningsform. Som harberörts tidigare är utredningsskedet mycket kort. Utredningen skall nämligenpresenteras för konkursdomaren senast efter konkursbeslutet. Utredningsförfarandet inleds med att konkursdomaren underrättarkronofogdemyndigheten i gäldenärens hemortskommun om sitt beslut. I fråga ombegreppet "gäldenärens hemortskommun" får jag hänvisa till vad jaghar anfört i motiveringen till 185 a §. Det säger sig självt attkordcursdomaren måste handla snabbt. bör få underrättelsemuntligen, om kravet på skyndsamhet skall kunna tillgodoses. skall enligt första stycket upprättaen översiktlig redogörelse för gäldenärens tillgångar och skulder. Avredogörelsen bör även framgå vilken eller vilka borgenärer som kan beräknas fåutdelning I konkursen. Som jag har nämnt i den allmänna motiveringen harantalet borgenärer som kan påräkna utdelning och den eventuella förmånsrättenför dessa borgenärers fordringar en mycket stor betydelse för frågan ombevakningsförfarande är till fördel eller inte. I första stycket sägs också attav redogörelsen bör framgå de övriga omständigheter som är av betydelse för denslutliga prövningen av frågan på vilket sätt korUcursen skall handläggas. Häravses bl.a. bedömningar av hur pass lättavvecklat boet kan antas bli ochmöjligheterna att ytterligare skulder och tiUgångar kan komma fram. Ocksåsådana omständigheter som omfattningen av en rörelse gäldenären har bedrivitoch hur bokföringen skötts kan vara av betydelse. Prop.1975/76:210 220 Redogörelsen enligt första stycket skall ges intill konkursdomaren. I lagrummet föreskrivs att den skall tiUställas honomsenast för konkursbeslutet. I enkla fall kan naturligen enpreliminär redogörelse länmas muntligen. Redogörelsen bör inte under någraomständigheter göras mera invecklad än vad som är påkallat med hänsyn tillsyftet med utredningen. Det är givetvis av vikt att redogörelsen firmstillgänglig om sammanträde inför konkursdomaren skall hållas. Redogörelsen börockså vid sådant sammanträde kunna presenteras för gäldenären och deborgenärer som infinner sig. Kronofogdemyndighetenhar under utredningsstädiet inte ställning som förvaltare. Vad som i KL sägs omkonkursbos förvaltning kan därför normalt inte äga tiUämpning. I stället gessärskilda regler om förvaltningen i paragrafens andra och tredje stycken. I andrastycket sägs att kronofogdemyndigheten skall omhänderta gäldenärens bo och, omgäldenären är eller före konkursansökningen har varitbokföringsskyldig, i hans handelsböcker göra anteckning föromhändertagandet (jfr 54 §). Normalttorde de flesta förvaltningsåtgärder kunna anstå till dess det slutliga valetav handläggningsform träffats och förvaltare har blivit utsedd. I paragrafenstredje stycke upptas emellertid regler för den undantagssituationen attförvaltningsåtgärd inte utan allvarlig olägerUiet kan skjutas upp. I sådantfall får åtgärden vidtas av kronofogdemyndigheten. Myndigheten skall dockdessförirman samråda med kordcursdomaren och med de borgenärer som särskiltberörs av förvaltningsåtgärden. Att samrådet behöver ske i muntlig form liggeri sakens natur. Endast iundantagsfall bör kronofogdemyndigheten under utredningsfasen vidta sådanåtgärd som att uppsäga arbetsavtal o.d. Lönefordringar som hänför sig tillutredningsfasen täcks av den statliga lönegarantin. De anställda i ett företagsom berörs av en utredning enligt förevarande paragraf kan därför inte blilidande av att uppsägningsfrågan skjuts framåt i tiden. Självalönegarantiprövningen bör ske först sedan det slutliga valet avhandläggningsform för konkursen har träffats och förvaltare har utsetts. Dettautesluter dock inte att kronofogdemyndigheten under utredningsfasen såvittmöjligt söker förbereda denna prövning. KL:sregler om förvaltningen av konkursbo är inte tillämpliga underutredningsförfarandet (jfr 185 § tredje stycket). Det finns emellertid fleraandra bestämmelser i som får aktualitet redan i utredningsskedet. Somexempel kan nänmas 20-27 §§. I fråga om gäldenärens skyldigheter och rätt tiUunderhåll bör reglema i 4 kap. tillämpas.