prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — Situationer kan dock tänkas där det skulle te sighelt onaluriigi all medelst åtgärder i fråga om informationen om en produktsöka komma lill rätta med de problem som beror på brister i dess funktion.Sålunda torde allmän enighet råda om atl en tvättmaskin, som över huvud tagelinte rengör tvätt-godset, självfallet inte bör förekomma på en sund marknad,oavsett om den bristande funktionen framgår av marknadsföringen. Ullalandetfrån näringslivets sida, att säkerhelsbrister hos produkter så långl möjliglbör avhjälpas genom åtgärder mot produkterna som sådana, finner jag äga molsvarandegiltighet när det gäller funktionsodugliga produkler. Mol bakgrund av vad jag nu har anfört börregleringen utformas så all saluhällande och uthyrning av varor som äruppenbart otjänliga för sill huvudsakliga ändamål kan förbjudas. 1 enlighet medvad jag har framhållit i fråga om fysiskt skadebringande produkler bör förbudinte meddelas där åtgärder i fråga om produktinformationen bedöms tillräckliga. Jag vill i sammanhangel framhålla att jag i likheimed den allmänna remissopinionen inte finner att en produkts energiförbrukningkan ligga till grund för tjänlighetsbedömningen enligl den nu förordaderegleringen. Frågan om hushållens energikonsumtion och konsumentpolitikensuppgifter härvidlag lorde böra övervägas i särskild ordning. Vid remissbehandlingen har tagils upp vissahandelspolitiska synpunkter på föreskrifler om produktinformation ochproduklsäkerhel. 1975/76:34 103 anledningav delta framhålla all internalionella avtal på del handelspolitiskaområdet inle innehåller några beslämmelser som riktar sig mot föreskrifter avdella slag. Det internationella samarbetet bygger dock på principen atlländerna skall undvika all resa hinder för den internalionella handeln. Sådanahinder kan uppslå bl. a. genom all länderna har olika föreskrifter om varornasutformning och egenskaper. Jag vill understryka vikten av atl dessaförhållanden beaktas vid tillämpningen av den reglering som jag nu föreslår. Idetta sammanhang kan erinras om kungörelsen (1973:233) om skyldighet förmyndighet att underrätta kommerskollegium om vissa föreskrifter m. m. 11.3.2Lagtekniska frågor m. m. Beträffande lagstiftningens tekniska ulformningvill jag erinra om alt tvingande åtgärder normall skall tillgripas försl då delhar visal sig omöjligt alt genom frivilliga åtaganden från förelagens sidatillgodose vissa väsentliga konsumentinlressen. Åtgärderna blir således idessa situationer en sista uppföljning av del mera allmänna producenlpåverkandearbete, som jag har behandlat i det föregående. Lagstiftningens utformningmåste bli beroende härav. Utgångspunkt för lagstiftningen bör mol nämndabakgrund vara alt den skall möjliggöra samordning av och prioriteringar mellanolika producent-påverkande åtgärder. Detta innebär bl.a. såvitt gällerregleringen av produktinformationen att någon åtskillnad inle bör göras mellansådana bestämmelser som rör produkianknuien information och sådana som rörinformalionen i reklam och annan mera fristående marknadsföring. Dennauppfattning omfattas tämligen allmänt av remissinsianserna. Vidare är det avsamma skäl önskvärt all regleringen medger avvägningar mellan åtgärder avseendeproduktinformationen och åtgärder som gäller produktutformningen. Detla talarför all tillämpningen av lagstiftningen så långl möjligl administrativtsamordnas. De lagtekniska frågorna diskuteras tämligeningående i de olika förslagen, särskill vad gäller regleringen avinformalionsskyldigheien. har övervägl två lösningar förinformationslagstiftningen. Den ena är atl komplettera marknadsföringslagen meden s. k. generalklausul som gör det möjligt all förbjuda näringsidkare alt imarknadsföringen använda framställning som inte är tillräckligt informativ. Denandra lösningen är alt införa en ramlag om informationsskyldighet vidmarknadsföring, som ger regeringen eller myndighel som regeringen besiämmerbefogenhet au ulfärda föreskrifter i ämnet. Uiredningen konstaterar all marknadsföringslagensnuvarande regler om otillbörlig marknadsföring bygger på elt tämligen fastnormsystem, som hade utbildats redan före lagens tillkomst, men att någolmolsvarande normsystem för informalionslämnande inle finns. 1975/76:34 104 pleiieramarknadsföringslagen kommer därför enligl uiredningen tämligen ulföriigaförarbeten atl krävas till ledning för tillämpningen, någol som blir svårt alttillgodose i inledningsskedet. Väljer man i stället alternaiivei med en ramlagkommer del all ankomma på regeringen och eventuellt underordnad myndighel allsvara för normulvecklingen. En ramlagstiftning möjliggör vidare generelltverkande regler, som är bindande för berörda näringsidkare, medan elt förbudsom meddelas med stöd av marknadsföringslagen däremot formellt endast binderden näringsidkare, som förbudel riktas mol. a. denna bakgrund föresläruiredningen all lagstiftningen Hr formen av en ramlag. I konsekvens härmedföreslår utredningen all den som bryter mol utfärdade föreskrifter skall kunnadömas lill böter eller fängelse i högst ell år. Varudeklaralionsutredningenslagförslag har samma principiella konstruktion. En i princip annoriunda lösning beträffandeinformationsskyldigheten förordas av KO i skrivelsen med förslag lilländringar i marknadsföringslagen. I senare avgivna yttranden över reklamulredningensbetänkande och utvecklar KO sin uppfattning i dessafrågor. KO menar i huvudsak atl sådan informationsskyldighet som avseruppgifter som anbringas direkt på produkterna bör regleras genom enramlagstiftning av det slag som varudeklaraiionsuiredningen föreslår, medanregleringen av fristående information bör åstadkommas inom ramen förmarknadsföringslagen. Som motiv anför KO bl.a. att ett genomförande av reklamulredningensförslag oundvikligen skulle leda till konfiikter med den verksamhet sombedrivs enligl marknadsföringslagen. Detta undviks om i ställetmarknadsföringslagen kompletteras. KO pekar även på atl den dömande ochnormbildande funktionen då föriäggs lill en specialdomslol med allsidigsammansättning och att garantier härigenom skapas för snabba beslul, enhetligpraxis och en rättstillämpning, som omfattas med förtroende av alla parter. De lagtekniska lösningarna när det gäller reglernaom förelagens produktutformning skiljer sig också åt. Konsumeniverkei föreslårför sin del en fristående lagstiftning, medan varudeklarationsutredningen ochreklamutredningen har valt andra lösningar. Vidare skiljer sig de valdasanktionssystemen ål. De båda utredningsförslagen innebär att den som brytermot utfärdade föreskrifter straffas med böter eller fängelse i högst ett år.Konsumentverkets förslag däremot innehåller ingen direkl straffsanktion. Istället finns en bestämmelse som ger tillsynsmyndigheten möjlighet att riktaföreläggande eller förbud förenat med vite mot näringsidkare som inte har följtutfärdade föreskrifter. Talan mot beslut om föreläggande eller förbud skallenligl förslagel föras hos . Även bland remissinstanserna råder delade meningari fråga om utformningen av lagstiftningen om informationsskyldighet.Ramlagsalternativet förordas av bl. a. de organisationer som på något sättföreiräder näringslivet, medan alternativet att bygga ul marknadsföringslagenförordas av bl. Prop.1975/76:34 105 slorakonsumenl- och löntagarorganisationerna. Från näringslivels sida anförs som skäl för enramlagslösning all denna hell allmänt är att föredra framför domsiolspraxis somstyrmedel på ett slörre rättsområde, i synnerhet då fasiare normsystem saknas.Del konstateras vidare atl del här är fråga om all skapa informationssystem avofta sammansatt nalur och alt del skulle le sig konsllal om normbildningen pådelta område skulle bli beroende av avgöranden i enstaka fall. Härutöverframhålls alt ramlagsmodellen gör del möjligt atl klarare fastställa informationsskyldighetensräckvidd, varför även rällssäkerhelssynpunkler skulle lala för denna lösning. Förespråkarna för en utbyggd marknadsföringslaganför som skäl bl. a. all förelägganden om informalionsplikl prövas avmarknadsdomstolen vilket anses önskvärt från räitssäkerhelssynpunki. Ärendenakan där, menar dessa remissinslanser, behandlas uttömmande och med beaktande avsamlliga omständigheter, varför risken för administrativt godtycke skulleminska. Genom all domstolens prövning knyts lill individuella marknadsföringsåtgärderskulle denna ges en önskvärd konkretion. Även några av de remissinslanser somförordar en ramlagslösning anser atl på något säll bör gesbeslutanderätt i enskilda ärenden. När del gäller den lagstiftning som avser atlreglera produkternas ulformning lillslyrker så gott som samlligaremissinslanser all den, som konsumeniverkei föreslår, ges formen av enfrislående författning av ramkaraktär som möjliggör uppställandet av vissagrundkrav. KO däremot förordar en annan lösning, som i huvudsak innebär all enlagstiftning om grundkrav efter varudeklaralionsutredningens modell bör införasför all tillgodose del långsikliga behovel av höjd säkerhetsnivå hos varor sominte regleras i speciallagstiftning. Önskemålet all möjliggöra snabbaingripanden mol enskilda varor bör enligl KO lillgodoses genom ett tilläggtill marknadsföringslagen, varigenom ges möjlighel all pålalan av KO vid vite förbjuda viss näringsidkare all saluhålla varan. Även frånnäringslivels sida har denna lösning anförts som länkbar. Kriiik riklas från fiera håll mol det avkonsumentverket föreslagna sank-tionssyslemel. Sålunda anförs del att uppgiftenall vidla ålgärder när ul-tryckliga föreskrifter har överlrälis inle börankomma på lillsynsmyndighel ulan på domstol. Vidare menar flera instanser all,om rällen all ulfärda grundkrav har delegerats från regeringen tillunderlydande myndighet, talan mol myndighetens beslul skall föras hosregeringen och inte hos marknadsdomsiolen. Föregen del vill jag i fråga om lämplig lagieknisklösning anföra följande. De förordade ramförfatlningarna knyter väl an tilltidigare lagstiftning om produktinformation och produklkontroll, exempelvislivsmedelslagen (1971:511), läkemedelsförordningen (1962:701) och lagen(1973:329) om hälso- och miljöfariiga varor. Tanken bakom della slagsreglering är bl. a. all någon osäkerhei aldrig skall behöva råda om vad somåligger dem som 1975/76:34 106 lagstiftningenriktar sig mol. 1 överensslämmelse härmed innehåller sådan lagstiftningregelmässigt beslämmelser om slraff för den som brustit i sina åligganden.Sirafföestämmelser återfinns också i de lagförslag som har avgetls av de bådautredningarna. Förekomsten av straffsanktion ställer självfallethöga krav på föreskrif-ternas utformning. På de avgränsade områden somlivsmedelslagen och lagen om hälso- och miljöfariiga varor omfattar har detvarit möjligl alt utforma reglerna så alt de fyller de krav som måsie ställasmed hänsyn lill rältssäkerheien. Problem kan emellertid uppslå när del gällerdel vida område, som utgörs av konsumeniprodukier i siori. Jag skall i delföljande uiveckla detta någol närmare. I anslutning lill min behandling av de allmännaformerna för påverkan på producenterna konstaterade jag all sådana generellarikllinjer rörande produktinformation och produktutformning, som tas fram somelt led i det producenlpåverkande arbelel, med hänsyn bl. a. lill praktiskasvårigheter och begränsade resurser vanligen måste avfallas lämligen allmäm.Resonemanget lorde äga sin giltighet även för de fall bindande föreskrifierskall utarbetas. Dessa synpunkler lalar mol en ramlagslösning. En annan invändning, som ocksävarudeklaraiionsuiredningen pekar på, är att normframtagning i allmänhei ärmyckel tidsödande. En lagstiftning som förutsätter detaljerade föreskrifler förall åtgärder skall kunna vidlas försvårar sålunda snabba ingrepp. Detla blir avsärskild betydelse i de fall då marknadsföringen av speciellt fariiga produklerbehöver sloppas. Situationen avviker här markant från den produklkontroll somutövas med stöd av exempelvis lagen om hälso- och miljöfariiga varor. Deninriklar sig på egenskaper hos produkler som är jämförelsevis ensariade, såsomhalter av giftiga ämnen. Varor som är fariiga i denna mening angrips lämpligenmed grundkrav. De farliga egenskaper som den nu förordade lagstiftningen skallreglera är emellertid av mera sammansatt karaktär. Härtill kommer au behovelav ingripanden vanligtvis endasl avser enskilda produkler på marknaden. Detskulle te sig egendomligt om sådana ingripanden måsie ske genom ulfärdande avgenerella föreskrifter med grundkrav för produktslagei i fråga, eventuellt medmöjlighel för berörda parter all föra lalan mol beslutet. De olägenheter med en ramlagstiftning som jag härhar berört har sin grund huvudsakligen i de särskilda krav som måsle ställas påstraffsanktionerade föreskrifler. Emellertid har det från några håll förordatsall föreskrifterna som sådana inie skall vara direkt förbundna med sanktioner.I stället skulle den som bryter mot föreskrifterna kunna åläggas altfori-sällningvis följa dem. Åläggandel skulle förenas med vite. För egen del vill jag anföra följande.Viiessanklionen är ell beprövai in-sirument på marknadsrätiens område. Denåierfinns i både marknadsföringslagen och avialsvillkorslagen och har därvisal sig myckel verkningsfull. Vitesförelägganden kan avse stora belopp ochdärigenom få starkl avskräckande verkan. De kan vidare riklas mot juridiskapersoner. Prop.1975/76:34 107 Skäl talar för all även i förevarande sammanhangvälja viiessanklionen. Härvid kan dock den viiesföreläggande myndighetensuppgifter inie begränsas lill au enbart avse åläggande för den försumligenäringsidkaren att fortsättningsvis följa utfärdade föreskrifter. Vid en sådanlösning åierslår ju fortfarande i alll väsenlligi de invändningar, som jag nysshar resl mol ramlagslösningen. Myndigheten bör i stället kunna göra en friareprövning och därvid visseriigen ta hänsyn till utfärdade riktlinjer mensamtidigt ha möjlighet aU jämka dessa med beaktande av omständighelerna i detsärskilda fallet. Innebörden härav är i praktiken atl ivingande beslultillkommer försl i anslulning lill del enskilda ärendet. Den nu angivna ordningen har bl.a. den fördelen atlde rikllinjer som utgör underiag för prövningen i de enskilda fallen ulanölägenheter kan ges en allmännare ulformning. Den stämmer också väl överens meduppfattningen au ansvaret för produklulveckiing och marknadsföring i förstahand ligger hos de enskilda förelagen. Vidare knyler prövningen ochsank-lionsformerna väl an till övrig näriiggande lagstiftning. Jag anser au lagstiftningeni huvudsak bör utformas i enlighet härmed. Det synes mig dock olämpligt all tain bestämmelserna i en ramförfattning. En annan lagieknisk lösning bör därförväljas. Jag vill erinra om att en alternativ modell valdesdå marknadsföringslagen tillkom. Karakteristisk för den är dess generalklausul,som ger möjlighet att förbjuda en näringsidkare attfortsätta med en marknadsföringsåtgärd, som domstolen finner otillböriig. Meddenna modell är del försl i domstolen som den formella normbildningen sker.Modellen svarar väl mot den lösning i sak som jag uttalade mig för. Del ligger således nära lill hands alt bygga uppden nu akluella lagstiftningen efter mönster av marknadsföringslagen. KO;s förslaghar denna innebörd, och fiera remissinstanser har förordat en sådan lösning.Kritik mot denna lösning anförs framför alll från näringslivets sida. Sålundapåpekas atl del redan före marknadsföringslagens tillkomst fanns ell omfattanderegelsystem, som kom atl utgöra en av utgångspunkterna för bedömningarna enliglden nya lagen, nämligen Internalionella handelskammarens Grundregler förreklam, medan någon motsvarighet inle finns på de områden, som är i fråga.Dessa inslanser finner del oiillfredssiällande om hela normbildningen skulleöverlåias på de rältstillämpande organen. Även jag vill framhålla betydelsen av vägledningför de enskilda avgörandena. Behovet härav är mera markerat när del gällerregler för informalionslämnande och produktutformning än när del gällerotillböriiga inslag i marknadsföringen. Bedömningen av del otillbörliga i eilförfarande utgår ju i stor uislräckning från mera allmänt omfattade etiskanormer, medan bedömningarna enligl den nya lagstiftningen måste grunda sig påfaklorer som i. ex. konsumenlernas informationsbehov på olika områden.Regleringen måsle därför enligt min mening uiformas så att behovel av 1975/76:34 108 riktlinjerför företagens handlande lillgodoses. Mol bakgrund av vad jag nu har anfört förordar jagall lagstiftningen uiformas enligl följande. Med stöd av en generalklausulskall en näringsidkare kunna åläggas all lämna sådan produktinformation som ära v särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Med stöd av en annangeneralklausul skall näringsidkare kunna förbjudas all saluhålla eller hyra utvara som på grund av sina egenskaper medför särskild risk för skada på personeller egendom eller vara som är uppenbart otjänlig för sitt huvudsakligaändamål. Prövningen bör, som f n. enligl marknadsföringslagen, avse enskildamarknadsföringsåtgärder och i varje särskill fall grundas på en bedömning avde sammantagna förhållandena i marknadsföringen. Till grund för prövningen börnormall ligga förekommande rikllinjer av del slag som jag i del föregående haruiialal mig för (avsniil 11.2.1). Åläggande eller förbud bör i regel förenasmed vite. Enlösning av del slag som jag nu har förordat beaktar behovel av rikllinjer lillvägledning för tillämpningen.Självfallet kommer dock situationer all uppslå,där eii ingripande mol viss marknadsföring är påkallat men där tillämpligarikllinjer av olika skäl saknas. förhållande lar då inle vara hellavgörande för möjligheterna lill ålgärder. Del bör sålunda vara möjligl allstoppa saluhållandet av en produkt, vars användning är förenad med uppenbaraölägenheter för konsumenlerna, eller föreskriva viss informationsskyldighetäven om rikllinjer i det akluella fallet inte finns atl tillgå. Detta synsättär allmänt godtaget när del gäller ingripanden mot otillböriig marknadsföring.Uppenbart är dock atl sådana avgöranden ställer den beslutande myndigheteninför åtskilliga svåra avvägningsproblem som är av tämligen speciell karaktär.Detla lalar för all tillämpningen av lagstiftningen inle föriäggs lill deallmänna domstolarna. Jag förordar i stället atl den avgörande och slutligaprövningen föriäggs lill , som genom sin sammansättning tordevara bäst skickad all hanlera de frågor som här blir akluella. En sådan ordningtillgodoser också önskemålen hos en bred remissopinion. Med den uppläggning av regleringen som jag här haruttalat mig för är del naluriigt all de nya besiämmelserna las in i en nymarknadsföringslag som ocksä omfattar de nuvarande bestämmelserna omotillbörlig marknadsföring. På detla sätt undviks gränsdragningsproblem. I sammanhanget aktualiseras frågan om lämpligbenämning på den nya lagen. Den nuvarande marknadsföringslagen inriktar sig mototillböriiga förfaranden i marknadsföring. Även de nya bestämmelserna riktarsig visseriigen i vissa avseenden mol företeelser, som skulle kunna betecknassom otillböriiga. Jag förordar ändå att den nya lagen ges en mera allmän benämningoch föreslår därför att den benämns marknadsföringslag. 1975/76:34 109 11.3.3Ansvar och kontroll m. m. De myndighetsuppgifter vid sidan av den dömandeverksamheten som hänger samman med den nya lagstiftningen bestårsammanfattningsvis i atl svara för ulrednings- och förhandlingsverksamhelen,all ulfärda rikllinjer för företagens marknadsföring, atl övervakamarknadsföringen och vid behov söka få rättelse på frivillig väg saml all föratalan hos enligt någon av de föreslagna generalklausulerna.Härtill kommer lillsyn över atl domstolens beslul efterlevs. Marknadsföringslagen innehåller nästan ingaandra bestämmelser än sådana, som direkl eller indirekt rör den dömandeverksamheten. Sålunda anges all meddelar förbud ochförelägger viien. Vidare föreskrivs all fråga om förbud normall las upp efteransökan av KO. Härutöver finns vissa beslämmelser om uppgifter, som åliggerallmän domstol och åklagare. Tillsynen över lagens efterievnad saml ulrednings-och förhandlingsarbetet regleras däremol inle i lagen, fränsett beslämmelserom möjlighel för KO all utfärda förbudsföreläggande samt skyldighel för näringsidkarealt lämna yttranden och upplysningar till KO. Till slor del grundas tillsyns-och utredningsverksamheten i stället på regler i KO:s instruktion och päförarbetena lill lagstiftningen. I flera av de avlämnade lagförslagen hartillsynsmyndighetens roll och befogenheter behandlats ulföriigare än imarknadsföringslagen. Sålunda finns förslag om alt tillsynsmyndighet skallkunna ta ut varuprover som behövs för tillsynen. Vidare föreslås det åligganäringsidkare all på anmaning av tillsynsmyndigheten tillhandahålla deupplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Det föreslås ocksä enbeslämmelse om slraff för den som obehörigen yppar eller nyttjar vad han isamband med tillsynen har erfarii om yrkeshemlighet eller affärsförhållande.Dessa förslag har i allt väsentligt tillstyrkts av remissinstanserna. För egen del finner jag inte anledning atl förordaen närmare reglering av utrednings- och förhandlingsverksamhelen.Erfarenheterna från den hittillsvarande tillämpningen är goda, och del finnsenligl min mening all anledning all värna om de fördelar som även i fortsättningenstår all vinna inom ramen för en förhandlingsverksamhet i obundna former. Isammanhangel är KO:s nuvarande möjlighet att utfärda förbudsföreläggande avslor betydelse. Molsvarande möjlighet bör föreligga även i fråga om åläggandeall lämna informalion och förbud all saluhålla eller hyra ut skadlig ellerotjänlig vara. Även om alltså lagen inte bör innehålla närmareregler om ulrednings-och förhandlingsverksamheten finner jag goda skäl att ilagen la in bestämmelser om rätt för tillsynsmyndigheten all få sådanaupplysningar, handlingar, varuprov och liknande från näringsidkare som behövsför tillsyn över all näringsidkaren iakttar skyldigheter som åläggs honomenligl lagen. Möjlighet bör också finnas atl under utredningsskedet fordra inhandlingar. Prop.1975/76:34 HO varuprovoch liknande, om ell ingripande enligl lagen kan antas komma i fråga ochmaterialet därvid kan vara av betydelse. 1 della sammanhang bör även enbestämmelse om sekretesskydd finnas. Beträffande den närmare utformningen avbesiämmelserna hänvisas lill specialmoliveringen. Jag övergår nu till frågan om vilkel ansvar som böråvila en näringsidkare som inle följer utfärdade föreskrifter och riktlinjer.Den valda lagtekniska lösningen innebär all ansvar kan ulkrävas försl vidöverträdelse av förbud eller åläggande som har meddelatnäringsidkaren i fråga, dvs. i praktiken när denne upprepar en överträdelse.Delta är i överensstämmelse med vad som f n. gäller enligl marknadsföringslagen.Det finns all anledning anta att denna sanktionsform kommer alt visa sig verkningsfulläven på de områden som jag nu föreslär skall regleras. I sammanhangeluppkommer emellertid frågan om vilken civilräiislig verkan ett åsidosättande avdenna reglering bör medföra. Enligl min mening bör del vara möjligl att i vissalägen kunna utkräva även ett civilrälisligt ansvar av näringsidkare, som harvarit försumlig i de hänseenden som här är i fråga. Jag erinrar om au det i 7 Skonsumentköplagen föreskrivs, all en vara som konsumenl köpt av näringsidkareskall anses vara behäftad med fel, om säljaren i samband med köpet eller pävarans förpackning eller i annons eller annat meddelande har lämnal vilseledandeuppgift om varans beskaffenhei eller användning och uppgiften kan antas hainverkat pä köpet. I lagens 8 § föreskrivs au vara skall an.ses behäftad medfel om den säljs i strid mol förbud au saluhålla vara och förbudet harmeddelats väsentligen i syfte att hindra användning av vara som inle är lillföriitligfrän säkerhetssynpunkt. Delsamma gäller, även om förbud mol saluhällande inleulfärdals, om varan är så bristfällig atl dess användning medför uppenbar riskför köparens eller annans liv eller hälsa. Följden av all en vara är behäftadmed fel kan bl. a. vara all köparen får räu all göra avdrag på köpeskillingeneller i vissa lägen häva köpet.