prop · FY0368 · 1975-12-31 00:00:00 — Detta bör ske genom en särskild lag omregistrering av båtbyggnadsförskott. Idetta sammanhang vill jag också ta upp en fråga om ändring i sjölagens reglerom gemensamt haveri. Gemensamt haveri innebär i huvudsak att all skada som avsiktligentillfogas fartyg eUer last för att rädda fartyget och lasten från en gemensamthotande fara samt kostna- 1975: 68 22 dersom uppkommer tUl följd av sådana åtgärder skaU fördelas meUan fartyg, fraktoch last i förhållande till deras värde. Beträffande sättet för fördelningenhänvisar 211 § sjölagen till de s, k. York-Antwerpen-reglema 1950. York-Ant-werpen-regler bör fogas tiU protokolleti detta ärende som bilaga 1. I eninom utarbetad promemoria (Ds Ju 1974: 14) om ändring isjölagen föreslås att hänvisningen i 211 § ändras att avse York-Antwerpen-reglema1974. Promemorian har remissbehandlats. Därvid har yttranden avgivits avhovrätten för , , tmgsrätt, dispaschörenKaj , , ångfartygs assurans förening, , och i , Remissinstansernahar inte haft någon erinran mot förslaget om ändring av 211 § sjölagen. Vidnordiska överläggningar har överenskommits att ändringen bör träda i kraft den1 . Jag föreslår därför att 211 § sjölagen ändras i enlighet medpromemorieförslaget och att ändringen träder i kraft . Ennärmare redogörelse för innebörden av de ändrade reglerna lämnas ispecialmotiveringen till lagförslaget. Motbakgrund av det nu anförda har inom upprättats förslagtill 1. lag om ändring i sjölagen(1891: 35 s. 1), 2. lag om ändring i lagen(1973:1064) om ändring i sjölagen (1891: 35 s. 1), 3. lag om förnyelse av vissafartygsinteckningar m, m., 4. båtregistreringslag, 5. lag om registrering av båtbyggnadsförskott, 6. lagom ändring i lagen (1973: 1068) om ändring i förmånsrätts lagen (1970: 979). Rörandeitmehållet i de upprättade lagförslagen viU jag ytterUgare anföra följande. Medhänvisningar tUl sjölagen avser jag därvid, om inte annat sägs, lagen i desslydelse efter ikraftträdandet av ändringar. 3 Motiveringtill lagförslagen 3.1 Sjölagen Reglerom haveri ges i 7 kap. sjölagen. Beträffande innebörden och fördelningen avgemensamt haveri hänvisas i 211 § till York-Ant- 1975: 68 23 werpen-reglema(YAR) 1950. Sjölagens haveriregler är dispositiva. Praktiskt taget alla konossementoch certepartier hänvisar till YAR, varför sjölagens hänvisning fårsjälvständig betydelse endast i ett fåtal fall. York-Antwerpen-reglernahar utarbetats inom internationella organisationer som inte har mellanstatligkaraktär. Reglerna har inte samma rättsliga status som exempelvisinternationella sjörättskonventioner. De antogs ursprungligen av International LawAssociation och har senare reviderats ett flertal gånger, senast iapril 1974 inom . Hänvisningentill YAR infördes i 211 § sjölagen genom lagen (1967: 48) om ändring isjölagen. upphävdes de i sjölagen införda nationeUa reglema om gemensamthaveri. Lydelsen av YAR 1950 i engelsk text och svensk översättning tilUcännagavsi en särskild kungörelse (1967: 292). Ersättandetav de nationella reglema om gemensamt haveri med YAR 1950 skedde i nordisktsamarbete på förslag av de nordiska sjö-lagskommittéema. YAR har äveninarbetats i dansk, norsk och finsk rätt. Som jag anförde inledningsvis har manvid nordiska överläggningar enats om att 211 § sjölagen bör ändras tUl att avse1974 års York-Antwerpen-regler samt att ändringen bör träda i kraft den 1januari 1976. Denya York-Antwerpen-reglerna överensstämmer i stort med YAR 1950. Ändringarna ärtill övervägande del redaktionella eller innebär ett förtydligande av tidigareregler med utgångspunkt från den tolkning dessa givits i praxis. I reglernaIII, V, VI, X, XI, XIII, XVI, XVII och XXI hardock sakliga ändringar vidtagits som innebär följande. RegelIII innehöll tidigare en begränsning av möjUgheten att få ersättning igemensamt haveri för vid brandsläckning uppkommen skada på delar av fartygeller last som redan varit angripna av elden. Denna begränsning, som visat sigsvår att tillämpa i praxis, har borttagits. Ä andra sidan har rök- ochvärmeskador förklarats icke ersättnings-giUa. Regler om sådana skador saknadestidigare och rättsläget var oklart. RegelV behandlar fallet att fartyget avsiktligen sätts på grund för att rädda fartygoch last. Denna regel har förenklats och förkortats. Rätt till ersättning igemensamt haveri förelåg tidigare inte i faU då fartyget, om det ej hade sattspå gmnd, oundvikligen skulle ha drivit i land eller på skär. Denna begränsningav regelns tillämpningsområde har slopats. RegelVI i YAR 1950 handlar om pressning med segel samt omskada på och förlust av segel. En regel om sådana faU av gemensamt haveri haransetts obehövlig. Den i stäUet insatta regeln förklarar att bärgningsutgifterför gemensam räddning skaU ersättas i gemensamt haveri. 1975: 68 24 Regelnöverensstämmer med vad som gällt I praxis utanför och harinförts på engelsk begäran för alt undanröja det där rådande oklara rättslägeti denna fråga. Iregel X (a) har vidtagits ändringar som innebär enutvidgning av det gemensamma haveriet tiU att avse även kostnad förförflyttning från nödhamn till annan hamn för reparation. Regeln har redan tidigarepå vissa håU ansetts ha denna innebörd. Genom ändringen nås förutom enhetligregeltillämpning en tydligare och enklare avgränsning. RegelX (b) har preciserats för att undvika atl vilken somhelst hantering eller lossning av last m. m. i hamn tUl följd av skada skallkunna föranleda ett gemensamt haveri. Endast om skadan kan återföras till enhändelse under resan skall så kunna bli fallet. Ett andra stycke beträffandekostnader för omstuvning på grund av förskjutning har tillagts för atl åsladkommaen uppstramning av praxis, som varit vacklande i denna fråga. RegelX (d) har utgått. Den allmänna bestämmelsen om ställföreträdandekostnader i regel F har ansetts täcka även de specialfall som regel X (d)upptog. Iregel XI har gjorts vissa ändringar i konsekvens medändringarna i regel X (b). Under samma omständigheter, som där angesbeträffande kostnader för lasthantering etc, utesluts utgifter för hyror etc.från ersättning i gemensamt haveri. RegelXIII har väsentligt förenklats, främst genom att åldersavdrag frånreparationskostnader nu skall ske bara för fartyg som är . RegelXVI rör ersättning för last som har förlorats eller skadats. För att underlättaregelns tiUämpning har den ändrats så att värdet enligt mottagarens faktura tastill utgångspunkt för skadeberäkningen i stället för marknadsvärdet på bestänMnelseorten.Så har även tidigare skett i praxis bl, a. i . Fakluravärdet skallnaturligtvis ej godtas helt okritiskt. I den mån fakturan inbegriper kostnaderför efterföljande landtransporter eller dylikt skall detta beaktas vidvärderingen. Normalfallet lär bli det som gäller vidstyckegodstransporter, nämligen att man begagnar sig av lastens cif-värde. Enligtden ändrade lydelsen av regel XVII skall lastens bidragsvärde bestämmas påsamma sätt som enligt regel XVI, dvs. i första hand med utgångspunkt från fakturavärdet.För att uppnå enhetlig praxis har tUlagts en bestämmelse att hänsyn inte skaUtas tiU för fartyget gällande befraktningsavtal när fartygets bidragsvärdebestäms. Räntesatseni regel XXI har uppjusterats med hänsyn tilldet allmänna ränteläget. Detkan slutligen nämnas att CMI:s redaktionsutskott har gjort ett särskilttolkningsuttalande beträffande regel XIV andra stycket, som 1975: 68 25 behandlarersättning för provisoriska reparationer på fartyget, avseende sådana skadorsom tiUfogats fartyget i samband med olyckshändelse (s. k. enskUd skada). Bakgmndenhärför är att det har varit tveksamt om andra stycket är tillämpligt endast idet fallet att det i och för sig varit möjligt att utföra slutgiltigareparationer men man av hänsyn till lastens intresse av att resan snabbtfullföljdes har begränsat reparationerna till provisoriska sådana. Redaktionsulskoltetuttalade att den ursprungliga meningen inte torde ha varit att bestämmelsenblir tillämplig endast då slutgiltiga reparationer varit möjliga i den förstanödhamnen. Snarare avses att när andra praktiskt möjliga alternativ, såsomflyttning till en annan nödhamn, står öppna, men provisoriska reparationer istället utförs av kostnadsskäl, kostnaden för sådana reparationer bör ersättassom ställföreträdande kostnad. EiUigtdenna paragraf meddelas närmare föreskrifter om tillämpningen av bestämmelsemaom sjöförklaring och om utredning av särskUd av Kungl.Maj:t eller, efter Kungl. Maj:ts bemyndigande, av . Dennabestämmelse, som med hänsyn tUl 8 kap. 13 § första stycket 1 RF numera äröverflödig, föreslås ersatt med bestämmelser, som har sin plats i 3 och 14 §§sjöförklaringskungörelsen (1967: 294), Dessa bestämmelser som upptagits i paragrafenmed redaktionell jämkning berättigar domstol, som handlägger sjöförklaring,och särskUd , som utreder sjöolycka, att anlita behövligtbiträde av bl. a. polismyndighet. Med hänsyn till den reglering avpolismyndighets rätt alt därvid använda tvångsmedel som bestämmelsernainnehåller bör de ges i form av lag. Dennaparagraf reglerar s. k. kondemnationsbesiktning varigenom avgörs huruvidaskadat fartyg skall anses iståndsättiigt eller ej enligt 10 § sjölagen.Förklaringen avges skriftligen av besiktningsmän. Eftersom situationen kan varaden att ett kondemnerat fartyg på grund av sin skada också är avregistreringsmässigt(jfr 16 § sjölagen och 2 kap. 6 § förslaget till båtregistreringslag) och densjörättsliga registermyndigheten självmant skall bevaka att avregistreringsker, är det lämpligt att kondemnationsförklaring av svenska fartygrutinmässigt bringas till denna myndighets kännedom. Förklaringen delges enligtförevarande lagrum . Genom verkets försorg kan då avskrifttillställas registermyndigheten. Bestämmelse härom kan lämpligen ges i dennaparagraf i anslutning tUl övriga föreskrifter om kondemnationsbesiktning. 1975: 68 26 Härtar förslaget under mbriken "Underrättelser tUl och biträde åtregistermyndigheten" upp föreskrifter dels i 354 § om domstolsunderrättelse till registermyndigheten när talan väckts och prövats i tvist omäganderätt tiU registrerad skeppsegendom eller eljest om fråga som angårinskrivning, dels i 355 § om biträde åt registermyndigheten av poUsen,och när det gäller att på fältet vaka över attbestämmelserna om skeppsregistrering, inskrivning av rätt till skepp ochmärkning av skepp m.m, efterlevs. Förebildtill 354 § finns i 19 kap. 20 § jordabaUcen (JB), Bestämmelser om anteckning iskeppsregistret av tvister av förevarande slag finns i 38 § första stycket 1och 2 sjölagen. Som formuleringen av dessa bestämmelser antyder rör det sig ominskrivna förhåUanden. Jag erinrar också om bestämmelsen i 21 § första stycketsjölagen om processlegitimation på grund av inskrivning. 355 § föreslagna bestämmelsen innebär, att polis och annan berördmyndighetspersonal, bl.a, ur , får rätt att vid behov t.ex. gåombord på skepp för att utröna om registrerings- och inskrivningsplikt samtmärkningsplikt och annat som rör skepps identifiering iakttagits. Sådanbefogenhet måste föreUgga även om skeppet används tiU annat än sjöfart, t.ex.som bostad. Den som vägrar tillträde tUl skeppet torde kunna fällas tUl ansvarenligt 17 kap. 13 § andra stycket för hindrande av förrättnmg.Myndighetspersonal med polisiära befogenheter kan vid behov själv bereda sig tUlträdemed våld. Annan myndighetspersonal får i förekommande fall påkalla behövligpolishandräckning. På gmndvalav vad som utröns och rapporteras tUl registermyndigheten kan denna bl.a. medtillämpning av 30 § andra stycket sjölagen förelägga ägaren att iaktta sinaskyldigheter. Det hör till bilden att registrerings- eller inskrivningsbevisenligt vad jag avser att föreslå inte skall behöva föras ombord men i ställetnationalitetshandling i den mån det är möjligt. Den senare handlingen styrkervisserligen normalt registreringen men i övrigt kan ombord erhållna uppgifterlätt kontrolleras med skeppsregistret via presentationsterminal, som åtminstonetullverket torde komma att förfoga över, eller på annat sätt. 3.2Lagen om ändring i sjölagen Enligtandra stycket av denna paragraf skall Kungl. Maj:t meddela föreskrifter omnationalitetshandlingar för svenska fartyg. Med hänsyn till RF har dennafullmakt i förslaget byggts ut så att den bemyndigar regeringen att meddelaföreskrifter om nationalitetshandlingar för svenska fartyg och bestämma vadsom skaU iakttas med 1975: 68 27 sådanahandUngar samt förbjuda att registreringspliktigt fartyg hålls i drift utangällande nationalitetshandling. De handUngarsom avses här har i arbetsgruppens utkast betecknats nationaUtetscertifikat(för registrerat skepp), nationalitetsbevis (för registrerad båt) ochtillfällig nationalitetshandling (normalt för oregistrerat svenskt fartyg).Avsikten är att nationalitetshandUng skall utfärdas av registermyndigheten. TiUfäUignationaUtetshandling kommer att kunna behövas exempelvis för att utomlands byggtfartyg skall kunna föras hem. För att detta skaU kunna ske smidigt är detavsett att även konsul skall kunna utfärda sådan handUng, antingen i eget namneller, efter registermyndighetens bemyndigande, på denna myndighets vägnar. Medstöd av det föreslagna bemyndigandet bör regeringen kunna föreskriva, att nationaUtetshandlingsåvitt möjligt skall föras ombord, att den skall ges in för utbyte när detbehövs och att den inte får användas när den upphört att gälla, utan då istället skaU återstäUas. Det blir bl, a. fallet då avregistreringsgrundinträder. I fall då nationalitetshandling skall ersättas av ny handling, såsomdå förhållande som anges i handlingen har blivit ändrat, bör den bevara sin gUtighettills den nya nationalitetshandlingen har utfärdats. Enligt33 § förordningen (1901:78) angående registrering av svenska fartyg, vUkenupphävs genom sjölagsändringar, straffas befälhavaren och ävenredaren, ifall gärningen har skett med hans begivande med penningböter, omfartyg av registreringspliktig dräktighet nyttjas tiU "handelssjöfarteller resandes fortskaffande" utan gäUande s.k. nationalitets- och registreringscertifikateller interinustiskt sådant certifikat. kan dock medge attfartyg i särskilt fall nyttjas i fart utan nationalitetshandling. Deti förevarande paragraf föreslagna bemyndigandet ger regeringen möjlighet attmeddela föreskrifter motsvarande vad som sålunda gäller f.n. Bemyndigandetomfattar rätt att förbjuda att registreringspliktigt fartyg håUs i drift utangällande nationaUtetshandling. Att fartyg hälls i drift innebär med denterminologi som successivt införts i sjölagen (se 296 och 301 §§, jfr 9§ i dessnya lydelse) att det nyttjas som sådant under förhållanden som i regel kräverutrustning och bemanning (jfr NJA II 1967 s. 84 och prop.1973:42 s. 303). Detsynes mig lämpUgt att regeringen med stöd av det föreslagna bemyndigandetmeddelar ett generellt förbud mot att skepp hålls i drift utan gällande nationaUtetshandling.Däremot förefaller det knappast motiverat att låta förbudet avse också båtar.Vidare måste beaktas att nu gällande förbud inte omfattar alla skepp,exempelvis inte fiskeskepp, och att det när de nya lagreglerna träder i kraftkommer att finnas många skepp för vilka någon nationalitetshandling inte harutfärdats. Ett generellt förbud kan därför inte genomföras förrän efter 1975: 68 28 Någon motsvarighet tUl den nu gällande möjligheten attmedge tillfällig dispens från kravet på nationaUtetshandUng torde dock intebehövas i fortsättningen med hänsyn till de möjUgheter att snabbt erhålla en tUlfällignationalitetshandling som kan väntas föreligga, Somjag har nämnt inledningsvis anser jag att regler om båtregistret bör samlas ien särskild båtregistreringslag, I andra stycket av förevarande paragraf, sominnehåller föreskrifter om skeppsregister, båtregister ochskeppsbyggnadsregister ersätts därför hänvisningen till administrativaföreskrifter av Kungl. Maj:t rörande båtregistreringen och dess omfattning meden hänvisning till båtregistreringslagen. Iförsta stycket av denna paragraf, som bl.a. slår fast att igenkänningssignalför skepp består av signalbokstäver, föreslås ett tiUägg angåendeigenkänningssignal för båt. Sådan signal föreslås skola bestå avsignalbokstäver och siffror. Signalbokstäverna får väljas ur den internationelltför identifiering av svenska fartyg reserverade serien SAA-SMZ. För skepp skallden bestå av fyra bokstäver ur denna serie, vilket enligt gällanderadioreglemente (se artikel 19 § 16 i reglementet, som finns upptaget iteleverkets författningssamling serie B:29) svarar mot anropssignal för fartygsradiotelegrafstation. För båt bör den bestå av tre bokstäver ur samma serie iförening med fyra siffror, av vilka den första bör vara 2 eller högre. Av detre bokstäverna kan den första reglementsenligt ersättas med siffran 7 eller 8.Detta svarar mot ,yad som gäller fartygs radiotelefonstation. Bestämmelser omigenkänningssignalens sammansättning bör ges i form av tiUämpningsföreskrifter. Iandra stycket av förevarande paragraf formuleras enligt förslaget fullmaktenför Kungl. Maj:t att meddela närmare föreskrifter om fartygs identifiering om,så att den avser regeringen och innefattar befogenhet att bestämma om märkningav registrerade fartyg, deras båtar och redskap samt förbjuda att registreratfartyg hålls i drift utan föreskriven märkning. Märkningen bör i regel ske medigenkänningssignalen, som också kommer att utgöra registerbeteckning (se prop.1973: 42 s. 225 och 226). I fråga om fiskefartyg fordras dock speciella, på intemationeUtfiskerifördrag grundade regler (jfr bUaga tiU prop. 1969: 146). I 38och 293 §§ sjölagen föreskrivs, att anteckning i skeppsbyggnadsregistretrörande registrerat bygge samt inteckning i bygget och införing som rörinteckningen skall föras över till skeppsregistret, om bygget överförs dit somskepp. Naturligtvis skall det förfaras pä sanuna 1975: 68 29 sättmed förvärvsinskrivning i skeppsbyggnadsregistret, i den mån överföringen avbygget till skeppsregistret inte sammanfaller med ägarskifte så att nyinskrivning måste företas. Det ligger i sakens natur. Men för fullständighetsskull föreslås i 13 § första stycket en uttrycklig föreskrift härom, sommotsvarar föreskrifterna i 38 och 293 §§ sjölagen. jämkashänvisningen i andra stycket till 1438 §§ såvitt gäller skeppsandel så att däriu:avlägsnas hänvisning till 15, 16 och 17 §§, ViUcas tillämpning på skeppsandelunder alla förhållanden är utesluten. Iandra stycket av denna paragraf, där inskrivningsdagen regleras, fogarförslaget nyårsafton tUl de dagar förut bl.a. och på vilka inskrivningsdag ej infaUer. Ändringen föranleds bl.a. av attnyårsafton enhgt överenskommelse mellan staten och statstjänstemännensorganisationer i princip skall vara arbetsfri. Motsvarande ändring hartidigare vidtagits i bl.a. lagen (1930:173) om beräkning av lagsladgad tid ochlagen (1973:98) om inskrivningsregister (SFS 1974:756760). I tredje stycket, som bl.a.bemyndigar Kungl. Maj:t att utfärda till-lämpningsföreskrifter omregistrerings- och inskrivningsförfarandet, föreslås fullmakten jämkad så attden avser regeringen eller myndighet, som regeringen bestämmer, och innefattarbefogenhet att ålägga enskilda att till registermyndigheten anmälaförhållanden varom kännedom fordras för ändamålsenlig registerföring. Jagtänker härvid främst på sådant som data rörande skepps konstmktion och användnmgm.m. samt vissa uppgifter om i vad mån skeppsbyggnad leder till sjösättning ochleverans. Idenna paragraf, som behandlar besvär över beslut i registerärende, föreslås ettnytt fjärde stycke med föreskrift att ärende, som högre rätt återförvisat tiUregistermyndigheten för ny handläggning, skaU tas upp igen utan dröjsmål efterdet att den högre rättens beslut kommit registermyndigheten tUl hända. Detbetyder, att ärendet skall återupptas genast, om beslutet når myndigheten underlöpande inskrivningsdag, och eljest på nästa inskrivningsdag. Föreskriften ärutformad efter förebild av 19 kap. 15 § JB. Itredje stycket av denna paragraf ges förvärvare rätt att bl, a. sökainskrivning av föregående ägares förvärv om han är beroende av detta för att fåinskrivning av det egna förvärvet. Föregående ägare är därvid skyldig atttillhandahålla erforderliga handlingar. 1975: 68 30 tyddejag att de av förra årets riksdag beslutade reglerna i stämpelskattelagen(1964: 308) om beskattning av skeppsförvärv kräver en jämkning i sjölagensbestämmelser om inskrivning av sådant förvärv. Denna jämkning innebär bl. a.,som jag närmare skall utveckla i anslutning till 33 och 34 §§, krav på ensammanhängande inskriven fångeskedja även för bifall tUl anmälan om avregistreringmed anledning av förvärv. Som en konsekvens av detta föreslås att rätten attsöka inskrivning av föregående ägares förvärv utvidgas tiU att omfatta ävendetta fall. Itredje stycket av förevarande paragraf, där uppskov regleras för bl.a. det fallatt ett registerärende är särskUt omfattande eller svårbedömt, föreslås denredaktionella jämkningen att utgångspunkten för uppskovet preciseras att avseinte utan också an-mälningsdag. EnUgt33 § 4 sjölagen reses krav på sammanhängande inskriven fångeskedja för attinskrivningsansökan skaU kunna bifaUas, ett krav som kompletteras av befogenhetför sökanden enUgt 30 § tredje stycket samma lag att i mån av behov sökainskrivning eller göra registreringsanmälan på föregående ägares vägnar.Kravet gäller bara förvärv av redan registrerad egendom. Vid förra årets riksdagantogs vissa ändringar i stämpelskattelagen (1964:308) för att anpassa denna tUlde nya reglerna i sjölagen om fartygsregistrering (SFS 1974:887). De knyterskattepliktens inträde för skeppsförvärv tiU själva inskrivningen av förvärvetoch fömtsätter därmed att varje skattepliktigt skeppsförvärv verkligen bUrinskrivet så att det kan beskattas. Det blir därför nödvändigt att krävasammanhängande inskriven fångeskedja även för det fall att skepp anmäls förregistrering och förvärvsinskrivning med förbigående av skattepliktigtförvärvsled. Den nuvarande begränsningen i 33 § 4 tUl faU då det är fråga omförvärv av redan registrerad egendom kan sålunda ej upprätthållas. Den måstejämkas så att varje led i fångeskedjan, som kunnat vara inskrivet iskeppsregistret, också skall skrivas in för att registreringsanmälningen ochden därmed förenade inskrivningsansökningen skall kunna bifaUas. Motsvarande kravmåste i 34 § sjölagen ställas för bifaU till anmälan om avregistrering somförutsätter förvärvsprövning, såsom avregistrering emedan svenskt skeppöverlåtits tiU utlänning (16 § första stycket 3 sjölagen). Någon oskäligbelastning för sökanden innebär dessa nya krav inte. Han måste nämUgen ändå aUtidstyrka sin rätt genom att härleda den minst så långt bakåt genom fängeskedjan. Ehuraförvärv av skeppsbygge inte bUr stämpelskattepliktigt, kan det anförasskäl för att principen om inskrivning av den fullständiga fångeskedjan normalt här bara tillverkare och bestäUare bör gälla även inom skeppbyggnadsregistretsram. Ty om skepp under byggnad från början registreras som bestäUarensuteslutande egendom, något som är möjligt enligt den nya ordningen, skulle deteljest inte finnas någon inskrivning för varvet att falla tillbaka på utan nyansökan för den händelse bestäUaren häver kontraktet och därmed återföräganderätten till bygget på varvet. Detta är opraktiskt. Därför föreslår jaginte något undantag för skeppsbyggen. Däremot bör inte som vUlkor för registreringoch inskrivning av förvärv av nybyggt skepp krävas att skeppsbyggetregistreras i efterhand. Förslagetinnebär, att ur 33 § 4 sjölagen avlägsnas formuleringen "vad angårregistrerat skepp eller skeppsbygge" och att punktens första del i ställetavfattas sålunda: "fångesmannens rätt ej är inskriven i registret, ehuruden hade kunnat inskrivas där". Genom att till 34 § andra stycket sjölageninföra hänvisnmg tiU den sålunda ändrade 33 § 4 reser förslaget motsvarandekrav vid avregistrering, som beror av förvärvsprövning. Där kan emeUertid ensådan hänvisning inte begränsas till 33 § 4.