prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Vissaremissinsianser, däribland SAF, , Svenska handelskammarförbundetoch länsstyrelserna i resp, , ställer sig kritiskatill förslagen. Prop.1975/76:211 63 4.2Samspel mellan utbildningspolitik och sysselsättningspolitik (SOU 1975:90, kap.12) Utredningenkonstaterar inledningsvis att de senaste årtiondenas utveckling inomutbildningsväsendet och på arbetsmarknaden i en del fall har skapat svårigheterlor dem som söker arbete efter avslutad utbildning. Allt fler ungdomargåralltlängre i skolan. Arbetslivet har förändrats och fortsätter all förändras.Mellan skola och arbetsliv behövs del därför enligt utredningen nya bryggor somfungerar bättre. 1och med att ungdomarna går allt längre i skolan blir deras kunskaper omsamhället och erfarenheter från arbetslivet begränsade. Föratt underiättaövergången till arbetslivet måste ansträngningarna ökas att närma skolans väridlill samhället. Olikagrupper av nyutbildade möter olika problem då de söker sig in påarbetsmarknaden, En kategori utgörs av dem som skaffat sig en längreeller kortare ulbildning efter gymnasieskolan, dvs, vad som kommeratt benämnas högskoleutbildning, En annan kategori är de som skaffat sig enyrkesinriktad ulbildning i gymnasieskolan. Problemen varierar i vissutsträckning beroende pä vilken linje de valt. En tredje kategori är den som slutar grundskolanutan alt gå vidare till gymnasial ulbildning. Denna gmpp har kanske mestuppmärksammats . Till en fjärde kategorin kan föras dels de somavbryter gymnasieskolstudier, dels de som gått igenom mera allmänt inriktadelinjer på gymnasieskolan och sedan inte direkt söker till eller genom praktikförbereder sig för vidare utbildning. Uiredningenkonstaterar alt gemensamt för flera av dessa kategorier är alt de inte harnågon direkt användbar grundläggande yrkesutbildning. Inom framför allt den tredjeoch även inom den fjärde kategorin finner man de ungdomar som brukar betecknassom en riskgrupp. Hit hör de utbildnings-trötta och yrkesobeslämda, somdessulom ofta har dåliga betyg frän . Dennariskgrupp måsle enligt uiredningen göras så liten som möjligt. Åigärder inomsåväl skolan som arbetslivet krävs för detta. Vadgäller utbildningsväsendet konstaterar utredningen att de senaste decenniernasreformer inom den obligatoriska skolan och den gymnasiala utbildningen har gettoss en sammanhållen nioårig grundskola för alla, samt en organisatorisktsammanhållen gymnasieskola som rymmer mer än 90 96 av en årskull 16-äringar ochsom erbjuder många utbildningsvägar 1975/76:211 64 4.2,2UtveckUngen i gymnasieskolan Genomskolreformen härden yrkesförberedande utbildningen stegvis flyttats frångrundskolan till närmast högre stadium. Det är därför enligt utredningennaturiigt alt särskill uppmärksamma gymnasieskolans innehåll och organisalionnär man diskuterar hur skola och arbetsliv skall kunna samspela. 1fråga om utbildningens innehåll konstaterar utredningen att enligt läroplanenskall alla linjer i gymnasieskolan förbereda eleverna bäde för yrkesverksamhetoch för fortsatt utbildning. Linjerna skiljer sig emellertid ät i detta avseende. Enligt utredningen mästetämligen långtgående förändringar av gymnasieskolans uppbyggnad och timplanerpå sikt genomföras om man skall uppnå ett bättre samspel mellan skola ocharbetsliv och skapa förutsättningar för återkommande utbildning. Förändringarnabör bl, a, syfta till att ge alla en reell möjlighet att välja mellan arbeieoch fortsatta studier efter avslutad gymnasieskola, Alla linjer bör såledesinnehålla moment bäde av yrkesförberedelse och studieförberedelse. Det ärocksä angeläget alt söka uppnå en bättre kontakt mellan allmänna ochyrkesinriktade ämnen och mellan skola och arbetsliv. Atmosfären i skolan börpräglas av en positiv attityd till kunskap om och kontakt med arbetslivet.Ansvaret för detta vilar pä såväl SYO-konsulenter, yrkesvalslärare somlärarkåren i dess helhet. Lärarna mäste enligt utredningen fortlöpande hällakontakt med arbetslivet. Vad gäller gymnasieskolansdimensionering konstaterar utredningen att den grundläggande principen att allaelever - oavsett var de är bosatta -skall ha likvärdiga möjligheieriillulbildning i gymnasieskolan bör bibehållas. Alll för stor hänsyn bör såledesinte las lill ett lokalt behov av arbetskraft med viss utbildning. En vissflexibilitet i resursfördelningen mellan olika linjer bör dock eftersträvas, isyfte att söka undvika att elever som är sludiemoliverade helt avstår frånutbildning p. g. a. att de inte kunnat komma in pä önskad linje. Möjlighelerna att anpassatillgången på elevplatser inom de olika gym-nasieregionerna till ungdomarnas valav utbildning bromsas dock enligt uiredningen av den ordning som gällerför fastställande av antalet klasser i årskurs ett och deras fördelning påolika studievägar. Frågan berör ansvarsfördelningen mellan stat och kommun ochbehandlas inom utredningen , staten och kommunema (SSK), Lösningen kankomma först på något . På kort sikt menarutredningen att vissa förbättringar av gymnasieskolans utbud kan göras ienlighel med den s. k. gymnasieskolgruppens förslag. Denna har föreslagit enetappvis utbildning på gymnasieskolans linjer -då främst de yrkesinriktadelinjerna. Ungdomar som är svagt motiverade för utbildning skulle erbjudaskortare kurser, som utgör en del av en gym-nasieskollinje. Kurserna bör kunnage ett yrkeskunnande som är godtagbart Prop.1975/76:211 65 fören första anställning pä arbetsmarknaden. Utbildningen skulle sedan kunnabyggas pä med flera kortare kurser (moduler) som sammanlagt skulle ge sammakompetens som en linje. skall elevernas möjligheter att göra ett väl grundat och övertänktval av utbildning i gymnasieskolan underiättas. En aktiv studie- ochyrkesorientering har här en nyckelroll. De försök som pågår i vissa kommunermed uppföljande och uppsökande studie- och yrkesorientering och med modifieradeintagningsbestämmelser bör kunna ge underiag för liknande verksamhet i helalandet. Vadgäller utbildning varvad med arbete konstaterar utredningen att ungdomar somslutar har stora svårigheter att få anställning, alt bristandeyrkesutbildning är ett problem som kvarstår hela livet samt att ungdomar idessa åldrar av ekonomiska och andra skäl ofta är bundna vid sin hemort. Motdenna bakgrund menar utredningen att mälet bör vara alt ungdomarna eftergrundskolan skaffar sig nägon form av fortsatt utbildning innan de söker sig utpå arbetsmarknaden för en mera stadigvarande anställning. Utredningen betonardock alt därmed är det inte självklart att utbildning efler föralla bör omfatta en sammanhängande period om två eller tre är eller alltidgenomföras i form av heltidsstudier. Inte heller behöver den alltid fullgöras igymnasieskolan. Arbetsmarknadsutbildning samt vuxenutbildning i olika formerkan exempelvis i många fall vara alternativ till "reguljär"gymnasieskolutbildning. För vissa ungdomar är utbildning på arbetsplatsen(internutbildning) ett attraktivt alternativ till gymnasieskolutbildning. Allabör enligt utredningen ha rätt till grundläggande yrkesutbildning eller annanfortsatt utbildning efter i en omfattning som svarar mot minsttväärig linje i gymnasieskolan. Denna rätt behöver inte utnyttjas direkt eftergrundskolan. Samhället är skyldigt att ge alla praktiska och ekonomiskamöjligheter alt förr eller senare utnyttja denna rätt. Utredningen skallnärmare undersöka vilka förutsättningar som måste skapas föratt man skall kunnaförverkliga delta mäl. 4.2.3Utvecklingen på ungdomens arbetsmarknad Sådanaarbetsuppgifter som tidigare utfördes av ungdomar utan yrkesutbildning har meroch mer försvunnit eller övertagits av andra grupper. Unga personer utanyrkesutbildning eller med bristfällig sådan hårde haft svårigheteratt flnna anställning på arbetsmarknaden, även avkonjunkturuppgång. Enligl beräkningar som gjorts kan utrymmet påarbetsmarknaden för korttidsutbildade komma all minska . Medfå undantag har ungdomarna inte någon egen arbetsmarknad. Prop.1975/76:211 66 möterdärför också rent allmänt samma problem pä arbetsmarknaden som övriga grupper.Konjunktursvängningar och överskott på utbildade inom en viss bransch drabbaralltså även de yngre. De möter också konkurrens frän andra grupper avarbetssökande, som efterfrågar samma typ av anställning. Detta visar att arbetsmarknadenför närvarande inte räcker till för alla utan måste vidgas. Problemen är störstför de unga flickorna eftersom de vanligen söker anställningar inom en rättsnäv sektor av arbetsmarknaden och ofta är negativt inställda tillIndustriarbete. Inom mänga grenar av industrin finns också ett visst motståndmot att anställa flickor. Attungdomarna utgör en del av den totala arbetsmarknaden innebär omvänt attåtgärder som vidtas för att öka antalet sysselsättningstillfällen totalt ocksägynnar ungdomsgrupperna. Även åtgärder av annal slag kan öka de ungasmöjligheteratt få ett arbete. Den lagstadgade rätten till ledighet för studier,det förbättrade studiestödet för vuxenstuderande pä alla nivåer, tillkomsten avnya utbildningslinjer på högskolenivå speciellt avsedda för vuxna medarbetslivserfarenhet (t, ex, yrkesteknisk högskoleutbildning) samt de nyabehörighetsreglerna för tillträde till högre utbildning, allt detta kommer attöka antalet vuxna som befinner sig i utbildning. Om luckan efter den som ärledig för utbildning fylls genom befordran inom företaget kan detta indirekt geett ökat antal arbetstillfällen för dem som söker sin första anställning.Perspektivet öppnas härmed mot en genomförd återkommande ulbildning, som påsikt skulle upphäva den i slor utsträckning ännu existerande uppdelningen i tvågmpper "unga i utbildning" och "vuxna i arbetslivet". AMSåtgärder mot ungdomsarbetslösheten grundar sig på ett program som antogs år1971 och som senare reviderats. Åtgärderna är i huvudsak inriktade på enintensifierad arbetsförmedling, en ökning av utbildningsmöjligheterna, sävälinom det allmänna utbildningsväsendet som inom arbetsmarknadsutbildningen,samt beredskapsarbeten för ungdomar. Utredningenkonstaterar att under de senasle två budgetåren har en rad åtgärder vidtagitsför att motverka arbetslösheten bland ungdomar. Statsbidragen förberedskapsarbeten har höjts, likaså utbildningsbidragen och det kontantaarbetsmarknadsstödet. Arbetsförmedlingarnas personalresurser har ökats liksomde statliga praklikplatserna. 4,2,4Övergången mellan skola och arbetsliv Intensifieradförsöksverksamhet med arbetsförmedling m, m. för ungdomar under 20 ärpåböQades på initiativ 1975 vid arbetsförmed-lingskonloren på femorter och har sedan vidgats till att omfatta ytteriigare ett tiotal orter.Åtgärderna är främst inriktade på åldersgruppen och då främstungdomar med grundskola, elever som avbrutit sin utbildning samt ungdomar medallmän, ej yrkesinriktad utbildning. Prop.1975/76:211 67 följerockså utvecklingen för samtliga arbetslösa under 25 är . Härigenom får man veta om de äldre ungdomarnas situation förändras avden intensifierade arbetsförmedlingsverksamheten för de yngre. Arbetsförmedlingskontorenpä försöksorterna har fått extra personal som skall söka placera dearbetssökande ungdomarna i arbete eller utbildning av lämpligt slag, manförsöker också få till stånd ett system med kontaktmän pä arbetsplatser ellervid utbildningsinstitutioner som tar hand om och följer dessa ungdomar. Tillförsöksverksamheten knyts personal från de arbetspsykologiska instituten, därså är möjligt. Den medverkar med stödsamtal, aktiverande gruppsamtal och vissakuraiiva uppgifter. Försöksverksamheten skall utvärderas av institutet försocial forskning (). Utredningenmenar att samhället måste ta ansvar för att ungdomarna har en meningsfullsysselsättning i form av utbildning eller arbete efter det att de har slutatgrundskolan. Vissa grupper av ungdomar är därför i behov av särskilt stöd ochhjälp vid övergången mellan skola och arbetsliv. Det gäller enligt utredningeni första hand dem som lämnar gmndskolan utan att direkt gä vidare tillgymnasieskolan eller motsvarande utbildning, avbryter en påböriad utbildning igymnasieskolan eller går igenom en utbildning i gymnasieskolan med allmäninriktning. Genomen uppsökande och uppföljande verksamhet bör man hålla kontakt med dem som intefortsätter med gymnasieskolsludier direkt efter gmndskolan eller som avbrytersådana studier och erbjuda dem utbildning inom det reguljärautbildningsväsendet eller inom arbetsmarknadsutbildningen, arbete antingen iform av t. ex. praktikanställning eller genom särskilt anordnadeungdomsarbeten (beredskapsarbeten). Inga ungdomar skall behöva riskera längreofrivilligt sysslolösa perioder. Detta innebär en trygghet för bäde dem ochderas föräldrar. Det är därvid av stor vikl att informationen om samhälletsåtaganden i detta avseende genom skola, arbetsförmedling osv. när ul till allaungdomar. Föratt pä detta sätt kunna nå alla ungdomar i de aktuella åldrarna krävssjälvfallet ökade resurser såväl inom utbildningsväsendet som vad avserarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den nödvändiga omfattningen av sädanaresurser kan enligl utredningen preciseras först i ett fortsattutredningsarbete. Den organisation föruppföljande och uppsökande verksamhet bland arbetslösa ungdomar, intensifieradarbetsförmedling m. m. som prövas pä försöksorterna bör efterhand byggas ultill att omfatta hela landet. I samband därmed får erfarenheterna fränförsöksverksamheten ligga till grund för eventuella förändringar iorganisationen. Arbetsfördelningen mellan berörda myndigheter -arbetsförmedlingen, skolan och den kommunala socialförvaltningen - får likasåsuccessivt prövas och anpassas till de lokala förhållandena. Det finns enligtutredningen skäl att understryka just behovet av en viss röriighet iorganisationen, 1 samband härmed bör också prövas hur den studie- ochyrkesvägledande personalen (SYO-konsulenter och yr- 1975/76:211 68 kesvalslärare)som är knuten till gmndskolor och gymnasieskolor skulle kunna utnyttjas somen effektiv kontaktlänk mellan skola och arbetsliv. Vadgäller praktikfrågorna konstaterar utredningen inledningsvis att man avser attbehandla dessa frägor utföriigare i det fortsatta arbetet. Med praktik menarutredningen här för det första praktik som obligatoriskt ingår i vissautbildningar. För det andra avses anställningar som kan erbjudas ungdomar iolika åldrar och på olika stadier i utbildning. Behoveiav praktikplatser är redan nu stort och ökar ständigt. Detta gälla alla nivåeri skolsystemet, frän praktiska yrkesorientering till den praktiksom en nyexaminerad högskolestuderande behöver innan denne blir etablerad påarbetsmarknaden. Tillgången pä platser motsvarar inte efterfrågan. Enkontakt med arbetslivet i form av praktik är viktig för de studerande inom helautbildningsväsendet. Speciellt nödvändig är den dock under och/eller efter meraallmänt inriktade studier. Någon form av praktisk yrkesorientering även pågymnasieskolnivå är således angelägen, liksom ökade möjligheter till praktikefter studierna för dem som gått igenom de teoretiskt inriktadegymnasieskollinjerna. Detta bör ocksä gälla dem som genomgår poslgymnasialutbildning och som saknar obligatorisk praktik. Målet för den praktiskayrkesorienteringen i och dess omfattning bör övervägas. Kraven päpraktik får inte bli ett hinder för en önskvärd utbildningsökning, t. ex. inomvårdområdet. Feriearbeteger ofta en god kontakt med arbetslivet. En väl fungerande förmedling avferiearbetsplatser är därför angelägen. Det är nödvändigt att skapa fungerandeoch permanenta former för samverkan mellan skola, arbetsförmedling, arbetsgivareoch fackförening i praktikfrågor. Frågan om ekonomisk ersättning underpraktiktiden mäste lösas. Detta kan ske enligt olika linjer, frän ettstudiesocialt stöd som samhället finansierar till av-talsenlig lön. Såvälinom det privata näringslivet som på statliga och kommunala arbetsplatsermåste man ta sin del av ansvaret för ungdomarnas introduktion i arbetslivetgenom att ställa praktikplatser till förfogande. mäsle man därför bl.a, kräva att myndigheter och förelag har en genomtänkt rekryleringsplan. Närman utarbetar dessa planer måste man uppmärksamma problemen förändraarbetstagare och arbetssökande, t, ex, handikappade, äldre personer och kvinnorutan yrkesutbildning. 1 planeringen måste de lokala fackliga organisationernadelta. Slora ansträngningar måste göras för att på frivillig väg få fram etttillräckligt antal praklikplatser. Utredningen är emellertid inte främmande förtanken att arbetsgivarna bör kunna åläggas alt bereda utrymme för ett visstantal praktikanter. Avslutningsviskonstaterar sysselsättningsutredningen att ett system för ekonomiskt studiestödsom ger alla en klar möjlighet att utbilda sig måste skapas. Oavsett ålder,bostadsort eller socialgmpp skall de ha samma möj- 1975/76:211 69 lighetatt ta samhällets utbildningsutbud i anspråk på heltid eller deltid och i forma.v återkommande utbildning. Utredningen menar vidare att de studiesocialastöden till ungdomar pä gymnasieskolstadiet måste samordnas dels med systemetför utbildningsbidrag inom arbetsmarknadsutbildningen till de aktuellaålderskategorierna dels med det ekonomiska stödet till dem som i dessa åldrarär ofrivilligt arbetslösa. Storenighet rader bland remissinstanserna om vikten av att kraftfulla åtgärdervidtas bäde på läng och kort sikt för att underiätta ungdomens övergång mellanskolsystemen och mellan skola och arbete. Mot den kartläggning avolika riskgrupper som utredningen gjort harflera remissinstanser invändningar,SÖ, SAF, Svenska kommunjörbundei, elevers centralorganisation ()m. fl. menar att utredningen har glömt den kanske mest utsatta gruppen, deelever som av skilda skäl fått en ofullständig grundskoleutbildning, t. ex. desom avslutat . Därtill kommer de elever som haftsvårigheter att tillgodogöra sig undervisningen. SÖ pekar också pä att detfinns stora utbildningsbehov hos en rad andra grupper i samhället, bl. a. denägot äldre kvinnorna som avser all återinträda i arbetslivet. SECOframhåller att utredningen i alltför liten utsträckning behandlat orsakernatill att elever lämnar eller avstår från att gä vidaretill gymnasieskolan. Enligt uppfattning står orsakerna härtill till stordel att finna i . Den fysiska och psykiska arbetsmiljön igrundskolan är därför enligt uppfattning mer angelägen än en översyn avgymnasieskolan. () och () menar att utredningen i alltför liten utsträckning beaktat de problemsom möter dem som examineras från högskolor. mälsättning att alla linjer på gymnasieskolan skall in-nehällabäde moment av yrkes- och studie förberedelse ansluter sig bl. SÖ, AMS ochSvenska kommunjörbundei. SÖ framhäller att en översyn av gymnasieskolansläroplan med denna målsättning har inletts inom SÖ. En av de viktigarefrågoma vid denna översyn är enligl SÖ att klariägga hur yrkesförberedelseskall inrymmas i de mer allmänt inriktade linjerna. ,SACÖtSR, SFS och kommun är myckel tveksamma till förslaget.Konjunkturinstitutet menar att det inte är visat att yrkes- ochstudieförberedelse pä alla linjer skulle minska arbetslösheten bland ungdomar.SACO/SR motsätter sig att det yrkesförberedande inslaget på de teoretiskalinjerna utökas eftersom detta enligl organisationen skulle minska tiden förden studieförberedande undervisningen. Man kan däremoi tänka sigyrkesinriktande kurser som en påbyggnad 1975/76:211 70 SAF, och Industriförbundetframhåller att en förändring av gymnasieskolans linjer ger följdverkningar förhögskoloma som mäste övervägas i sammanhanget. Vadgäller studie- och yrkesorienteringens roll betonar bl. a. TCO, SÖ, AMS, SSU,Svenska föreningen för studie-och yrkesorientering och kommunvikten av att denna föriäggs tidigt under utbildningen samt att resursernaförstärks. AMS framhäller vikten av att redan i gmndskolan förbereda ungdomarnaför fortsatt utbildning, arbete, praktik m. m. TCO menar att del är för sentatt sätta in studie- och yrkesorientering i samband med att eleverna lämnargrundskolan. Information om utbildning och arbetsmöjligheter måste ges på ettbetydligt tidigare stadium av elevernas skolgång. Svenska föreningen förstudie- och yrkesorientering menar att SYO-, pryo- och studiebesöksverksamhetenbör ses över helt och hållet. 1 samband härmed bör övervägas om inle ämnetarbetslivsorientering skall införas som särskilt ämne. Föreningen framhållervidare att den studieorientering som ges är alltför inriktad pägymnasieskolans linjer, till nackdel för de flera hundra yrkesinriktadespecialkurserna. Enligt LO bör de krav som ställs pä att SYO-konsulenternaskall ha arbetslivserfarenheter ocksä utvidgas till andra lärargrupper, bådede som söker lärarutbildning och de som redan är verksamma. Enligt finns skäl som talar för att det i lärarnas utbildning skallingå perioder av obligatorisk praktiktjänslgöring i näringsliv och förvaltning. slutsats att dimensioneringen av de olika linjernai gymnasieskolan endasl i begränsad utsträckning skall anpassas till detlokala behovet av arbetskraft ansluter sig både AMS och SÖ. AMS menar att manvid planeringen av kortare yrkesinriktade kurser i högre grad bör beakta denlokala arbetsmarknadens behov av yrkesinriktad arbetskraft än då man övervägerdimensioneringen av gymnasieskolan mer generelll, SÖ framhåller ati del ärsvårt alt på kort sikt drastiskt förändra kapaciteten mellan olika linjer ochspecialkurser. De mera liberala anvisningama om val och byte av studieväg somgäller från bördock enligt SÖ:s mening underiättaflexibiliteten i gymnasieskolan. SÖ berör även antagningsbestämmelserna somett medel för att förbättra möjlighetema att fritt välja studieväg och hänvisarhärvid till betygsutredningen. i betonar viktenav att de elever som går i korta kurser ägnas särskild uppmärksamhet och stimulerasatt slutföra sina gymnasiestudier./lA/S, SAFm. menar att alla möjligheterbör tillvaratas att sprida kursstarter och därmed läsårs- och terminsindelningar. Angelägenhetenav återkommande utbildning understryks av bl. a. SSU och i viss män SÖ. SÖbetonar all åtskilliga frägor måste noggrant utredas innan en närmareuppfattning kan redovisas om hur ett utbyggt system med återkommande utbildningkan se ul. Antagningssystemet, det studiesociala stödet, utbildningensinnehåll och utformning samt 1975/76:211 71 konsekvensernaav spridning av termins- och läsärsavslutningarna är några av de frågor sommäste studeras ytteriigare. Flertalet frägor är f n, föremål för översyn. Utredningens målsättningatt alla ungdomar skall erbjudas arbete, praktik eller utbildning tillstyrks avremissinstanserna. AMS framhåller att samhället mäste ta ett konkret ansvarför alla ungdomar och erbjuda dem utbildning, praktik eller direkt anställning.Det är vidare enligt AMS angeläget att man inom ramen för den föreslagnaorganisationen anger en klar ansvarsfördelning mellan arbetsförmedling, skolaoch andra kommunala organ. Skolan bör ha ansvaret för uppföljning av deungdomar i åldern som inte påböriar eller fullföljer gymnasiestudier.Arbetsförmedlingarna måste vidare enligt AMS tilldelas väsentligt utökaderesurser för all kunna ta sin del av ansvaret för verksamheten. LO framhälleratt den verksamhet med uppföljning av elever som pågår, bör utvidgastill hela landet och att arbetsmarknadens parter skall vara representerade iett uppföljningsorgan. framhåller att kommunala organmåste starkt engageras i arbetet. Praktikfr ägorna har ingående behandlats av flera remissinstanser. LO menar att sompraktik skall endast anses sådant arbete som är ett led i en utbildningsgångoch bl. a. utförs skilt från skolans arbetsplats, LO avser all senare återkommamed mera ulföriiga synpunkter på praktikfrågorna. a. länsstyrelserna i och samtSSU förordar att myndigheter och företag åläggs att ställa ett visst antalpraklikplatser till förfogande. Den motsatta uppfattningen framförs av bl, a.SAF, SJ och slatens vattenfallsverk.