prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — För egen del anser jag det sora jag berört redan inledningsvis väsentligt alt den fortsattaplaneringen av ulbUdningssysleraet utgår från ålerkoraraande ulbildning som envanlig modell för individernas utbildningsplanering. Åtgärder sora frärajarutvecklingen av återkommande utbildning spänner över elt vitt fält och berörinte bara utbildningspolitiken. I detta sammanhang har jag anledning att iförsta hand behandla frågan om återkomraande utbildning från högskoleutbildningenssynpunkt. De förslag jag för frara berör förändringar inom högskolan samt ireglema för behörighet och urval tiU högskoleulbildning. Jag får anledning atlinom kort återkoraraa till andra för förverkligandet av återkommande utbUdningutomordentUgt viktiga frågor, främst på det sludiesociala området. Mot bakgrand av vad somanförts i en del remissyttranden och i den allmänna debatten vill jag förstbetona att återkommande utbildning är en modell för planering avutbildnmgsinsatser och utbildningsefterfrå- gan. Det är därför inte något somkan införas genom beslut av statsmaktema utan snarare ettsätt atl se på utbildning, vilket enligt min mening i så slor utsträckning sommöjligt bör prägla 1975: 9 432 såvälsamhällets som individernas utbildningsplanering. Statsmakternas ochmyndigheternas beslut bör i första hand avse ålgärder som bidrar lill att göradel naturligt och praktiskt möjligt för individen alt planera för återkommandeutbildning. Jag räknar med attåterkommande utbildning som ett mönster att ta utbildningsorganisationen ianspråk stegvis skaU bli etl realistiskt alternativ till dennuvarande ordningen som huvudsakligen bygger på sammanhängande utbildningunder ungdomsåren. Den senare ordningen kan säkerligen även i fraratiden varaen för raånga ändamålsenlig uppläggning av studierna. Motiven för atl utvecklaålerkommande utbildning är emellertid enligl min raening så starka att man börprioritera åtgärder som främjar en sådan utveckling, bl. a. därför all den påett utomordentligt betydelsefullt sätt vidgar människors möjligheter attplanera sin utbildning pä . Jagvill i sammanhanget nämna atl olika aspekter på återkommande utbildning f. n.också bearbetas från andra utgångspunkter än ulbildningsmässiga. Exerapelvisanges i direktiven till den av chefen 1974lillkallade sysselsätlningsutredningen att återkommande utbildning börövervägas som en möjlighet att underlätta ungdomars inträde i arbetslivet. finns detmånga studerande som planerar sin ulbildning enligl etl mönsier som anslutertill principen återkommande utbUdning. Utvecklingen vid t. ex. de fUosofiskafakulteterna gör det rimligt att anla att en sådan uppläggningav studierna blivit vanligare. I raånga avseenden fungerar eraellertidorganisationen av högskoleutbildningen, de studiesociala systemen ocharbetsmarknaden på ett sådant sätt att en utveckling av återkommande utbildninghämmas. Med åtgärder av de slag som jag kommer att redovisa i del följande böråterkommande ulbildning kunna bli en mer vanligtförekommande modell för individernas och samhällets utbildningsplanering, enmodell som stegvis utvecklas. Denkraftiga expansionen av ungdomsutbildningen, som för individen innebär enkoncentration av utbildning till perioden raellan 7 och , har letttill en raarkering av skillnaderna mellan grupper med lång och kort utbildning.Främsi är detta en skillnad mellan generationer, men även inom den yngregenerationen finns stora olikheter i utbildningshänseende. De förstärktainsatserna på vuxenutbUdningsorarå-det syftar till att utjämnadessa skillnader. Iett system raed huvudsakligen lång, sammanhängande ungdomsutbildning får raanräkna raed all skiUnaderna mellan grupper med lång och kort utbildning iväsentlig utsträckning blir bestående. Genom utbUdning av vuxna överbryggas iefterhand dessa skUlnader till viss del. Från såväl samhällets som individernassynpunkt är det emeUertid enligt min mening raer rationellt allutbildningsbehoven tUlgodoses genora en medvetetplanerad fördelning av utbildningsinsatserna på flera perioder av individensliv. Ilikhet med bl. a. LO vUl jag stryka under betydelsen av en planering föråterkommande utbUdning som motsvarar arbetsmarknadens förändring. I dehögindustrialiserade länderna gör man f. n. bedöraningen att sysselsättningeninora industrin koramer att stagnera och ändra karaktär. Ökadesysselsättningsmöjligheter erbjuder framför allt tjänstesektorn. Inomutbildningsområdet leder denna utveckling till krav på utbildningsinsatser föratt tillgodose behov av kunskaper dels för en tekniskt allt mer inveckladindustriell produklion, dels för den växande tjänstesektorn. Utvecklingen lederockså till alt specialiserade yrkeskunskaper snabbare än lidigare förlorar iaktualitet. Krav ställs på utbildning sora ger beredskap för att tiUägna signy kunskap och på fortbildning i yrkesverksaraheten. Förutsättningarna atlsinsemellan anpassa utbUdningsutbudet och arbetsmarknadens växlande behov ärenligt min mening bättre när perioder av utbildning naturligt avlöser perioderav yrkesverksamhel än när utbUdningsinsatserna helt koncentreras till ungdomsåren. U68 pekar på alt återkommande utbildning kan bidra till elt ökat engagemang iutbUdningens ulformning bland dem som är i arbetslivet och minskavärderingsklyftor raellan studerande och yrkesverksamma. Cenom att utbildningenvarvas med perioder av förvärsarbete får de studerande ökad motivation ochvidare erfarenheter, vilket enligt utredningen kan bidra också till alt minskastudietidernas längd. Jag delar uppfattningen att dessa omständigheter lalarlill förmån för återkommande utbildning. Sirävanatl åstadkomma en jämnare social fördelning av utbildningsinsatserna är ett avhuvudmotiven för att främja återkommande utbildning. U 68 varnar för atteffekterna kan bli motsatta de åsyftade. En av de omständigheter som lalar fören sådan negativ utveckling är atl antalet val mellan yrkesverksamhet ochutbildning ökar för den som lägger upp sina studier enligt den återkommandeutbildningens princip. Vid sådana val tenderar ungdomar från hem som saknarstudielradi-tion erfarenhetsmässigt att välja yrkesverksamhet. Särskild uppmärksamhetbör därför ägnas åtgärder som kan stimulera ulbUdningsefterfrågan även blandkorttidsutbUdade. En huvuduppgift i utbUdningsmyn-digheternasuppföljningsarbete bör vara att studera rekryteringen bl. a. med hänsyn lillsociala fakiorer. I likhel med bl. a. TCO är jag emellertid övertygad om atlen studieorganisation som stöder återkommande utbildning, förenad medkraftfulla insatser i fråga om studiestöd, information och rekrytering, gerbättre förutsättningar för en social utjämning än hittillsvarande system. Jagser en utveckling av högskolans studieorganisation i denna riklning som enhuvuduppgift för högskolemyndigheternas planerings- och utvecklingsarbete. 28 1975.1 saml Nr 9 Avstor betydelse för raöjligheterna att förverkliga ålerkoraraande utbildning ärgivetvis utforraningen av behörighels- och urvalsreglerna förhögskoleutbildning. Också högskolestudiernas inriktrung och organisation säratfördelningen av de samlade resurserna för högskoleutbildning på olika slag avutbildning och olika regioner är väsentliga faktorer i samraanhanget. Jag har idet föregående föreslagit att yrkeserfarenhet i korabination med viss ålderskall ge allmän behörighet för högskoleutbUdning. I del följande komraer jagatt lägga fram förslag bl. a. ora en förändrad studieorganisation, om vidgadeutbUdningsmöjlig-heter i enstaka kurser och ora införande avarbetslivserfarenhet också som grund för urval till högskoleutbUdning. Jagkommer vidare att föreslå att högskoleutbildningen byggs ut på flera orterutanför universitetsorterna samt alt det lokala och regionala ansvaret för alt i samspel mellan högskolan och samhället i övrigt planera och utveckla utbudetav högskoleutbUdning vidgas. Alla dessa förslag syftar inte minst till attfrämja ålerkoraraande ulbildning. Mångareraissinstanser fäster stor vikt vid formema för studiefinansiering i eltutbildningssystem som främjar återkommande ulbildning. Också enligt minbedöraning spelar studiefinansieringen en avgörande roll, såväl vid valetmellan fortsatta studier och yrkesarbete efter gymnasieskolan sora vid beslulom all efter en lids yrkesarbete genomgå ytterligare utbUdning. Jag kommer, somjag har nännnt, att föreslå regeringen atl lägga fram enproposition med anledning av SVUX' förslag. Jag räknar raed att i del saramanhangetkunna förorda ett studiestöd för vuxna studerande som är ägnat alt underiätlaen successiv utveckling av ålerkommande utbildning. Näraknuten till frågan om studiefinansieringen är frågan om rält till ledighet förstudier. I likhet med raånga remissinstanser anser jag att en sådan rätt är enförutsättning för att återkomraande utbUdning skall bli ett reellt alternativför den enskilde. Av slor betydelse bör här bli del beslut sora fattades vid1974 års riksdag (prop. 1974: 148, InU 1974: 31, rskr 1974: 399) och lagen(1974: 981) om arbetstagares rält tUl ledighet för UtbUdning. SomU 68 har frarahållit är vidare gymnasieskolans utformning av vital betydelseför de sluderandes attityder i frågan om sammanhängande eller återkommandeutbildning. Möjligheten att efter gymnasieskolan träffa ett val raellan direktafortsatta studier och yrkesverksarahet beror både på gymnasieskoleutbildningensinnehåll och på dess organisation. U68:s tanke alt de yrkesförberedande inslagen på de f. n. mindre utpräglatyrkesinriktade linjema bör förstärkas är enUgl mm mening riktig. Detär emeUertid också viktigt att utvecklingen av studieförberedande inslag på demera yrkesinriktade linjerna forlsälter. Ulvecklingen av återkomraandeutbildning skulle självfaUet stimuleras om alla linjer i gyranasieskolan kundege såväl yrkes- sora studieförberedande utbildning i sådan orafattning alt varoch en som gått igenom gymnasieskolanskulle vara väl förberedd både för att gå ut i arbetslivet och för altfortsälla med studier. Härmed sammanhängande problem kan komma att belysas avden inom tiUsatta arbetsgruppen förgymnasieskolefrågor samt av sysselsättningsutredningen. Jag räknar emellertidi försia hand med att SÖ tar initativ i den av U 68 förordade riktningen.. Ävendimensioneringen av de olika linjerna i gymnasieskolan har ett direktinflylande på utvecklmgen av ålerkoraraande utbildning. Jag återkommer tiUdenna fråga i det följande. SåvälU 68 som remissinslanserna har strukit under belydelsen av inforraation ochstiraulerande åtgärder för att elt syslem med ålerkommande UtbUdning inteskall få negativa sociala effekter. Jag delar denna uppfattning. Siudie- ochyrkesvägledningsverksaraheten inom och raed anknytning till högskolan börenligt min mening få som en huvuduppgift att informeraora återkommande ulbildning. Saraverkan bör härvid etableras medarbetsmarknadens parter. Omfattningen av och formerna för insatserna får prövasbl. a. i det årliga budgetarbetet. Åtgärdersom främjar ulvecklingen av ålerkoraraande utbildning är aktueUa inom raångaolika områden. Det koramer likväl med all säkerhet att ta innanåterkomraande ulbildning får en lika naturlig plats i individernasutbildningsplanering som den långa sammanhängande ungdomsutbildningen f. n.har. Omställningen till återkommande utbildning måste för avsevärd lid framåtägnas särskild uppmärksamhet i planeringen inom olika samhällssektorer. Såvittavser utbildningssektom, i första hand högskolan, bör myndigheternas planeringfölja de riktiinjer som jag här redovisat. Högskolestudiernas inriktning och organisation m. m.5.1 Utgångspunkter Enhuvuduppgift i fråga ora den vidare utvecklingen av den grundläggandehögskoleutbUdningen är, som jag redan framhållit, att bredda och differentierautbildningsutbudet för att möta nya behov inom arbetslivet och hos enskilda.Det gäller atl utveckla högskoleutbildning inom helt eUer delvis nya områdenoch också alt skapa fömtsättningar för att kombinera moment och resurser frånskUda delar av högskolan. Inte minst som ett led i förverkligandet av denåterkommande utbUdningens princip raåste kortare utbUdnmg korama tiU ståndinom olika områden över hela högskolefället. Föregen del är jag övertygad om att en avgörande förutsättning för en smidigfortlöpande utveckling av högskoleutbildningen enligt av statsmaktema angivnariktlinjer är atl tyngdpunkten i utvecklings- 1975: 9 436 arbetetUgger i anslutning lill själva utbUdnings- och forskningsmiljön och i närakontakt med arbetslivet. Förändringar i den högreutbildningens innehåll och studieorganisation har i vårt land oftamitierats och genomförts genom centrala insatser, i utredningar och inom ämbetsverk.Det lokala utrymmet för experimenl och över huvud för variationer iutbildningens innehåll och uppläggning har varit begränsal.Utvecklingsmöjligheterna har hämmats av bl. a. administrativa gränser.Självfallet komimer även i fortsättningen utrednings- och utvecklingsarbete påriksplanet att vara nödvändigt som underlag för mera genomgripande förändringari utbildningen inom skUda områden. En viss samordning är också nödvändig föratt främja all de samlade resurserna utnyttjas effektivt. Det är emeUertidenligt min uppfattning nödvändigt att reformeringen av högskoleutbildningen iökad utsträckning förankras i ett lokalt förnyelsearbete. Förutsältningar fördetta skapas, som jag ser det, främst genora en ökad lokal frihet att beslutaom utbildningens innehåll och organisaiion och att disponera lillgängligaresurser, genom studieorganisatoriska beslämmelser som möjliggör kombinationeröver hela högskolan och genom elt förbättrat samspel mellan högskolan, och delomgivande samhället. Förändringar av denna innebörd är enligt rain raeningutoraordentligt väsenlUga för att fräraja utvecklingen avhögskoleutbildningens innehåU. Med detla synsätt har jagsvårt att förstå dera sora i debatten kring U 68:s förslag hävdar att frågorora utbUdningens innehåll och kvalitet måste ulredas, innanhögskoleutbildningen reformeras i den förordade riktningen. Enligl rain meningbar U 68 behandlat utbildningens innehåll på ett sätt som är naturligt när detgäller att i ett sammanhang ge planeringsunderlag för hela fältet aveftergyranasial utbildning. Utredningen har sålunda presenterat vissaallraänna raål och riktlinjer för utveckling av högskoleutbildaingen i olikaavseenden och lagt fram förslag om de förändringar i bl.a. studieorganisationoch institutionell organisation sora den bedömi främja dessa mål ochriktiinjer. U 68 har dessutom i flera specialbetänkanden om högskoleulbildninginom skilda områden jurisfutbildning, socionorautbUdning, viss vårdutbildning,yrkesteknisk utbildning gelt konkreta exempel på tiUämpningen av sinaprincipförslag. Detär självklart omöjligt att en gäng för aUa se över en viss utbUdnings innehålloch organisation. Att se över ett stort antal skilda utbildningar ärvidare inle en uppgift som är särskilt lämplig för en central utredning. Avgrundläggande betydelse för reformeringen av utbildningens innehåll är istället enligt min raening atl utforma högskolan så att man stimulerar enfortlöpande förnyelse av utbUdningen med utgångspunkt i arbetslivets ochindividernas behov och under påverkan av forskningens utveckling. U 68:sförslag syfiar i hög grad till altlägga en grund för en sådan kvalitativ fömyelse av den högre utbildningen raeddet vidgade högskolebegreppet sora en given ulgångspunkt. Som framgåttansluter jag raig helt lill detta syfte. Jaghar i det föregående också anslutit raig till uppfattningen att den enskildeshögskoleulbildning sora helhet bör utformas så alt utbildningen blir användbarinom något, ofta relativt brett, oraråde av arbetslivet. Som jag nämnt gäUerdetta i försia hand samraanhängande utbild-ningsprograra, utbildningslinjer,och konsekvenserna inora olika delar av högskolan kan vidare bli olika. Enlång rad av de nuvarande utbUdningama inom högskolan är klart yrkesförberedande.Formen för och omfattningen av yrkesförberedelserna varierar dock frånutbildmng tiU utbUdning. Som jag frarahållit kan det för mera specialiseradeoch snävt inriktade utbUdningar bli fråga om att bredda utbUdningen och genomförändringar i dess innehåll och verksamhetsforraer bäitre tillgodose krav fråndagens och morgondagens arbetsliv och önskemål från de studerande. Jag vUl somett exempel här peka på inslagen av bl. a. samhällsorienterande ämnen 1971 anordnade civUingenjörsulbildningen vid högskolan i (jfr.prop. 1971: 59 s. 28 och prop. 1972: 37 s. 39), inslag som i huvudsak ännusaknar motsvarighet i civilingenjörsutbildningen vid äldre läroanstalter. Förandra befintliga utbildningar inom högskolan kräver en raera konsekventlillärapning av principen om yrkesinriktning mer eUer mindre omfattandeförändringar i utbildningens innehåll och organisation. Detla gäller främst endel av utbildningen vid de nuvarande filosofiska fakulteterna. Inte hellerinom detta område innebär emeUertid sora bl. U 68-beredningen påpekat kravet på yrkesinriktning i sig en nyorientering. Flera av de nuvarandeallraänna utbUdningslinjerna, t. ex. psykolog-, ekonom- ochämneslärarutbildningarna, är med de fömtsättningar som den nuvarandeorganisationen ger yrkesinriktade. Detsamma gäller flera i fråga om antaletstuderande små utbildningar såsom utbildningarna tUl bl. a. meleorolog,geolog, logoped, samhällsplanerare, arkivtjänsleraan saml sekreterare.Möjligheterna tUl anställning inom traditionella yrken för dem soraexaminerats på vissa yrkesinriktade linjer, bl. a. ämneslärarlinjema, haremellerlid minskat . Många studerande vid de fUosofiskafakulteterna följer f. n. linjer sora saknar mera påtaglig anknytning tillarbetsmarknaden. Detär enligt min mening angeläget att samtiiga utbildningslinjer inom defilosofiska fakulteternas område kommer att innehålla element avyrkesförberedelse. Det är även nödvändigt att dimensioneringen av olikautbUdningslinjer raera anpassas lill de raöjligheter till arbete raedanknytning till utbildningen som kan förutses. Som jag redan framhållit innebärkravet på yrkesförberedelse ingalunda alt varje kurs inom högskolan skall gesen specifik yrkesinriktning. Det är heller inte möjligteller ens önskvärt att ge yrkesförberedelse i samma omfattning eller enligtsamma studieorganisatoriska modell inom alla utbUdningslinjer. Målet bör dockvara att skapa sådana kombuiationer av kurser och atl komplettera utbUdningsutbudetinom olika delar av högskolan på etl sådant sätt, att den utbUdning enstuderande går igenom sammantagen ger en förberedelse av avsett slag. Medutgångspunkt i de här sammanfattade kraven på lokalt förankrad förnyelse avutbildningsutbudet, på korabinationsraöjligheler över befintliga gränseroch på yrkesförberedelse i utbUdnmgen skall jag nu ta upp utformningen avhögskolans studieorganisalion. Jag erinrar här om milt förslag i detföregående att ålerkoraraande ulbildning skall vara elt riktmärke förplaneringen av högskoleutbildningen. Detla får självfallet betydelse inle minsti fråga om studiernas organisaiion, där bl. a. möjligheterna att bygga uppolika utbildningslinjer i etapper måste ägnas slor uppmärksamhet. U68 föreslår en studieorganisalion för den grundläggande utbildningen uppbyggdav dels utbildningslinjer, dels kurser och studiekurser.UtbUdningslinjeorganisalionen, sora ansluter lill nuvarande förhållanden inomstora delar av högskolan, är avsedd all tillgodose behoven av sammanhängandeutbildningsprogram med yrkesinriktning. Uiredningens principförslag hartillstyrkts av ett stort antal remissinstanser och av U 68-beredningen.Invändningar mot det föreslagna utbildningslUijesy-slemet kommer i forsla handfriin remissinslanser inom de fUosofiska fakulteterna, som inle anser enlinjeorganisation lämpad för utbUdningen inom delta oraråde. Föregen del ser jag en organisaiion av utbildningslinjer sora elt betydelsefulltinstrument för alt underlätta sarahällets försörjning raed arbetskraft inoraskilda yrkesområden, fördelningen av resurser på olika yrkesutbildningsändamåloch den enskildes möjligheter alt överblicka utbildningsutbudet i högskolan ochfinna en väg till det yrkesområde han siktar på. Jag delar samtidigtuppfattningen att man måste ta hänsyn lill alt utbildningar raed skUda raål kanbehöva vara uppbyggda på olika sätt. En fast organisation av utbUdningen ärgivetvis inget självändamål, men den kan i vissa fall skapa förutsättningar fören pedagogisk och innehållsmässig samordning av de olika ulbUdnings-momentensom kan ge den enskUdes studier stadga och också bidra lill enyrkesinriktning. Mot denna bakgrund ansluler jag raig till förslaget atthuvuddelen av den grundläggande högskoleutbildningen skall organiseras ilinjer. Jag delar också U 68 :s bedöraning alt det finns behov avUtbUdningslinjer av oUka karaktär, som svarar raot behov av olika slag, ochansluter mig därför tUl förslaget om en ordning raed allmänna, lokala och individuellautbildningslinjer. Allmännautbildningslinjer bör svara mot mera bestående behov av generell karaklär ochvara inriklade mol; mer eller mindre breda yrkesområden. Huvuddelen av de existerande sammanhängande utbild-ningsvägama vid olika läroanstalter förhögskoleutbUdning bör i den nya organisationen få karaklär av allmännautbildningslinjer. Som jag nämnl behöver delta införande av linjebegreppetinle innebära några krav på en enhetlig studieorganisatorisk uppbyggnad avolika linjer. Den närmare utformningen av en utbildningslinje bör också kunnavariera från ort tUl ort. De allmänna utbildningslinjerna bör, som sker,inrättas av regeringen. Ävenlokala utbildningslinjer bör vara yrkesinriktade. För dera bör man ta tillvarasärskilda lokala föratsättningar, t ex. för en ort eller en läroanstaltspeciella resurser. Genom samverkan mellan högskolan och arbetslivet bör ettlokalt förankrat ut\ecklingsärbete kunna leda till bl. a. att nyautbildningslinjer kommer fram. Det är naturligt att sådana först prövas lokaltför alt senare, öm de visar sig svara möt mera varaktiga behov, bli allmännautbildningslinjer. De lokala linjerna bör sålunda bli belydelsefullahjälpraedel i det fortlöpande utvecklingsarbetet, hjälpmedel av ett slag som i stort sett saknas inom högskoleutbildningen. IndividueUautbildningslinjers funktion blir att tillgodose enskildas mera speciellaönskeraål om utbildningskombinationer. Möjligheter till individuellakombinationer saknas i stort sett helt ulanför de filosofiskafakulteternas område. Såvälde lokala som de individuella. utbUdningslinjerna bör inom givna ramar inrättasav läroanstalterna. Ettförnyelsearbete i enlighet med av U 68 förordade principer kommer att fåsärskilt påtagliga konsekvenser för den grundläggande utbildningen vid denuvarande filosofiska fakulteterna. Övriga utbildningar har f. n. med fåundanlag en organisaiion som gör dem lämpade att ingå som aUmännautbildningslinjer i den nya organisationen. Självfallet kan det i denfortlöpande översynen av utbildningens innehåll och organisation bli aktuelltalt mer genomgripande förändra även dessa utbildningar, t. ex. för alt frärajaåterkommande utbildning eller för atl bredda innehållet i utbUdningsUnjer somf. n. har en förhållandevis snäv inriktning. Det bör uppdras åthögskolerayndighelema att särskilt verka för dessa två syften. Jagskall här i all korthet redovisa några utredningar och initiativ sora f. n. äraktueUa och kan resultera i tillskott tUl eller förändringar i de av U 68föreslagna allraänna utbildningslinjema utanför de nuvarande filosofiskafakulletemas område. Inomden tekniska yrkesutbildningen i högskolan är iniresset f. n. frärast inriktatpå alt ulveckla kortare utbildningslinjer, bl. a. med anknytning till meradirekt yrkesinriktade linjer i gymnasieskolan. U68 :s förslag om försöksverksamhet raed yrkesteknisk högskoleutbildningåterkommer jag i det följande. Förslag om kortaretekniska utbildningar på högskolenivå har vidare förls fram dels av och , dels av UKÄ somföreslagit viss försöksverksamhet inom ramen för befintUga utbildningsresurservid de tekniska fakulteterna.