prop · FZ0384 · 1975-12-31 00:00:00 — skall enligt LO:s mening sökanden få kännedom om både förelagelsoch den fackliga organisationens kontaktpersoner. Arbetsförmedlingen skalldelge sökanden uppgifl om dessa kontaktpersoner. Del är enligt LO:s meningangelägel alt de fackliga organisationerna ser till att arbetsförmedlingen kanhänvisa sökande som behöver kompletterande upplysningar lill en fackligrepresentant. Arbetsförmedlingen kan därigenom undvika all hänvisa sökande lillföretag där fackliga frågor måste lösas försl. 1975/76: 84 48 LO,och anser att uppgift omfacklig kontaktman skall tas med. anser all även uppgiflom bostadsförhållandena på arbetsorten skall vara obligatorisk. Beträffandeavanmälan anser att man mås-ter förutsätta att enautomatisk avregistrering sker vid den angivna sista ansökningsdagen. Omplatsen inte tiUsätts och är aktuell får man förutsätta altlandstingen återkommer med ny anmälan, vilket synes vara praxis f. n.Kommunförbundet ger uttryck för samma uppfattning. Vadbeträffar AMS' förslag tUl påföljd för underlåtenhet atl göra anmälan tUlarbetsförmedlingen anser hovrätten över och det tvivelaktigt omdet kan anses tillräckligt motiverat atl införa nya straffbestämmelser i dettasammanhang. Om de nya reglerna inte iakttas är det i många fall mer en frågaom att sprida upplysning än alt straffa. För sådana fall då någon systematisktoch i stor omfattning kringgår bestämmelserna kan måhända en straffbestämmelseinte undvaras. Den bör dock begränsas tUl upprepad underiåtelse att anmälaledig plats. Det finns ingen anledning att som ÄMS föreslår fastställa elt fixtbötesbelopp. Det finns inle heller någon anledning att, med en så begränsadstraffskala som den föreslagna, skilja mellan vanliga och grova överträdelser,utan detta torde kunna överlämnas till de rätlstUlämpande myndighetema attbeaktas vid bestämmande av bötesstraff i konkreta fall. Lö anser att straffbestämmelsemaskall kunna omprövas efter en tids erfarenheter'. 'vill ifrågasätta om de föreslagna straffbestämmelsema är tUlräckliga. Specielltvid upprepad underlåtenhet att anmäla plals bör möjlighet föreligga till strängarestraff. TCOanser att det kan vara motiverat att överväga en konstruktion, analog med densom gäller för underiåtelse att anmäla varsel enligt lagen om vissa anslällningsfrämjandeåtgärder. Enligt denna lag kan arbetsgivare som uppsåtligen eller av grov oaktsamhetunderlåter att varsla om driftsinskränkning åläggas att utge en särskildvarselavgift lill statsverket. Motsvarande sanktionsbestämmelse skulle i dettafall bl. a. innebära att elt bötesbelopp fastställdes per ledig plals som arbetsgivareninle anmäler. Länsstyrelseni anser alt det kan vara motiverat atl betrakta en inledandetid av elt obligatoriskt system som en försöksverksamhet och att under dennatid avstå från straffsanktioner mot arbetsgivare som försummar att anmälaledig plats i föreskriven ordning. Någraremissinstanser berör frågan om förslagets genomförande. Som harredovisats föreslår ÄMS att obligatorisk platsanmälan skall införas i treetapper med anknytning till införandet av ADB-plalslistor, Den första etappenberäknas omfatta av hela 1975/76: 84 49 i ifrågasätter om inte den förstaetappen är för omfatlande och vill rekommendera att antalet län i den förstaomgången begränsas med hänsyn lill de stora krav som obligatorisk platsanmälanställer på arbetsförmedlingens resurser. Vidare bör enligt länsstyrelsensmening resultatet av den första omgången utvärderas innan nästa omgångstartas, varvid så långt möjligt uppnådda effekter bör ställas mot kostnaderna.Länsstyrelsen i och anför liknande synpunkler. i Malmöhuslän anser alt införandet av obligatorisk platsanmälan bör föregås av enomfattande och aUsidig information lill arbetsgivarna, varvid bör framhållasäven de fördelar, bl. a. slörre sökandeurval, som kan ernås genomarbetsförmedlingens medverkan. Härigenom borde enligt finnasmöjlighet att eliminera de problem som har förekommit vid införandel avliknande lagstiftning i andra länder. TCO tillstyrker atlobligatorisk platsanmälan införs i den takt och med den omfattning som ÄMSföreslår, dvs. i takt med ulbyggnaden av datorassislerad platslislproduktion.Denna samordning av utbyggnaden av dessa två mycket väsentliga reformer förarbetsförmedlingen och de arbetssökande får emellertid inte innebära att AMS' ulbyggnadsprogramrörande terminaler för sökning och matchning försenas, framhåller TCO. Personalorganisationernaframhåller att arbetsförmedlingen måsle få väsenlligl ökade resurser omobligatorisk platsanmälan införs. LO framhåller atl del medhänsyn lill den vikliga kopplingen mellan anmälningsskyldigheten och anpassningsverksamhetenkrävs en personalförstärkning med 1 500 arbetsförmedlare under en treårsperiodenligt LO:s tidigare framförda mening. Det är vidare enligt LO väsentiigt att resurserför ADB tillförs ÄMS enligt tidigare framlagda förslag. TCO framhåller alt erfarenhetemafrån försöksverksamheten i visar att arbetsförmedlingen kommeratt ställas inför arbetsuppgifter som kräver väsentligt Ökade insatser avarbetsförmedlare. TCO vill framhålla vikten av atl erforderliga resurser ställslill arbetsförmedlingens förfogande så alt inte situationen ytterligareförvärras för den hårt arbetstyngda personalen där. SACOfSRframhåller att en nedskärning av resursbehovet i förhållande lill AMS' förslagskulle medföra alt kritikerna av obligatorisk platsanmälan blev sannspådda. Detföreslagna systemet skulle bli en papperskvarn med risk för försämrad serviceför de arbetssökande och försämrade arbetsförhållanden för arbetsförmedlingenspersonal. 4 1975/76.1 saml. 1975/76: 84 50 4 Lekmannainflytande i arbetsförmedlingen 4.1 Nuvarande förhåUanden Enliglden tidigare nämnda instruktionen för ochlänsarbetsnämnderna är AMS central förvaltningsmyndighet för allmännaarbetsmarknadsfrågor och chefsmyndighet för länsarbetsnämnderna. I likhet medflertalet centrala ämbetsverk har ÄMS en lekman-nastyrelse. 1 en verksslyrelseingår normall, förutom verkschefen, företrädare för de politiska partierna ocholika intresseorganisationer. Det är naturligt att arbetsmarknadens parter ärväl företrädda i . Denna beslår, förutom av generaldirektören ochöverdirektören, av 11 andra ledamöter av vilka tre utses på förslag av SÄF ochsex på förslag av löntagarorganisationerna (LO, TCO och /SR). I styrelsen ingårnumera även två personalförelrädare som har utsetts enligt kungörelsen (1974:224) om personalföreträdare i statlig myndighets styrelse m. m. Hos AMS finnsen arbelslöshelsförsäkringsdelegation och en lokaliseringsdelegalion, bägge medlekmannarepresentation, vilka i styrelsens ställe handlägger vissa ärendenrörande erkända arbetslöshetskassor och rätt tiU kontant arbetsmarknadsstödresp. ärenden om lokaliseringssamråd. Vidare finns en rådgivande delegationför arbetsvårds-frågor samt vissa branscharbetsgmpper med lekmannainflytande. Iärenden som inte skaU avgöras av styrelsen eller av de två förstnämnda delegationernabeslutar generaldirektören ensam. Instmktionen medger dock att beslutanderättendelegeras till annan tjänsteman. Så har också skett i slor utsträckning. EnUgtden nämnda instruktionen är länsarbetsnämnd länsmyndighet för allmännaarbetsmarknadsfrågor. består av en ordförande, i regellandshövdingen i länet, länsarbetsdirektören som självskriven ledamot och sjueller åtta andra ledamöter av vilka flertalet företräder arbetsmarknadensparter. Någon av ledamöterna har i regel kommunalpolitisk förankring. På länsplanetfinns även andra arbetsmarknadsorgan med lekmannarepresentation, t. ex. kursslyrelserför arbetsmarknadsutbildningen och byggarbetsnämnder. Enligt instruktionenavgörs ärende hos länsarbetsnämnd av nämnden i plenum, men instruktionen gerutrymme för delegering av beslutanderätten till länsarbetsdirektören ellerannan tjänsteman hos nämnden. Ipraktiken avgörs flertalet löpande ärenden, bl. a. alla enskilda bidragsärenden,av länsarbetsdirektören eller hans närmaste medarbetare, medan nämnden i plenumhuvudsakligen behandlar frågor av övergripande natur. Beslutanderätteni enskUda bidragsärenden är i stor utsträckning delegerad till vissatjänstemän på arbetsförmedlingskonloren. Chef för dislriktskontor ellerlokalkontor har rält att besluta om flyttningsbidrag och vissa reseersättningartill arbetssökande. Samma befogenhet har chef 1975/76: 84 51 förförmedlings- och utredningssektion. Dislriktskontorschef har därutöver rätt altbesluta om utbildningsbidrag i vissa närmare angivna fall. Enhetschef och chefför lokalkontor som är sektionsindelat har samma beslutanderätt ibidragsärenden som tillkommer dislriktskontorschef. I övrigt får den sistnämndabesluta i vissa personalfrågor, bl. a. om tUlfällig omdisponering avpersonalen inom distriktet, vilkef gäller såväl tjänstgöringsställe somarbetsuppgifter. Som nämnts inledningsvishar LO och TCO föreslagit alt lekmannastyrelser införs vid arbetsförmedlingensdislriktskontor. Som motivering har organisationerna anfört bl. a. följande. Eltutmärkande drag för modern svensk offentlig förvaltning är elt allt vanligareinslag av lekmannarepresentation. Den offentliga förvaltningen har under de senaste30 åren expanderat kraftigt såväl centralt och regionalt som lokalt, samtidigtsom det skett en radikal förändring i sammansättningen av de tjänster som påoffentlig väg tillhandahålls medborgare. Denna förändring återspeglas iorganisatoriska förändringar och förändringar i tUl-vägagångssätlet när detgäller att genomföra förvaltningens uppgifter. Det är praktiskt tagetomöjligt att på förhand reglera alla de skilda siluationer som enförvaltningsmyndighet ställs inför. För myndigheten föreligger följaktligenett mycket stort uirymme för att inom ramen för givna riktlinjer fatta besluti olika frågor mot bakgrund av en på politisk väg given allmän målsättning.Genom lekmannarepresentation i den offentiiga förvaltningen har ett instrumenttillskapats som bl. a. möjliggör en anpassning av besluten till individuella,lokala eller regionala förhållanden. Arbetsmarknadens parter har på central ochregional nivå goda möjligheter alt medverka vid tillämpningen och genomförandetav arbetsmarknadspolitiken. Även i arbetsmarknadsverkets regionala organ,länsarbetsnämnderna, är arbetsmarknadsorganisationerna representerade. Pålokal nivå inom arbetsmarknadsverket saknas motsvarande möjligheter till samrådoch samverkan mellan myndigheten och arbetsmarknadens parter. Arbetsgmppenanför inledningsvis följande allmänna synpunkter på lekmannainfiytandet på olikanivåer i arbetsmarknadsverket. Svensk arbetsmarknadspolitik bedrivs av hävd tnära samråd mellan myndigheter och arbetsmarknadens parter. Sådant nära samrådär nödvändigt för verksamhetens effektivitet. Det består i första hand avmedverkan från parternas sida i rådgivande och beslutande organ inom verketmen också av omfatlande informella kontakter. har kommunernasroll i samhällsplaneringen blivit allt mer omfatlande. Betydelsen av närakontakter mellan arbetsförmedlingen och olika kommunala organ har därför ökatfortlöpande. 1975/76: 84 52 Dethar i olika sammanhang hävdats att länsarbetsnämndernas ledamöter har alltförsmå möjligheter att aktivt påverka verksamheten. Mängden av ärenden är stor,och lekmännen kopplas ofta in på ett sent stadium i beredningen, efter det attyttranden från distrikten har inhämtats och vägts samman ay tjänstemännen.Länsarbetsnämnderna sammanträder vanligen en gång . Sammanträdenabegränsas ofta tUl en allmän diskussion av arbetsmarknadsläget och en summariskgenomgång av aktueUa ärenden. En annan fråga som har diskuterats är distrikts-och lokalkontorens ställning i förhåUande lill länsarbetsnämnderna. Kontorenhar inle själva några formaliserade kontakter med ar-betsmarknadsparterna annatän med arbetslöshetskassorna. Inte heUer med kommunerna har kontoren några formaliseradekontakter. Enutgångspunkt måste enligt arbetsgruppen vara alt lekmannainfiytandet skallfinnas på de platser och nivåer i arbetsmarknadsverket där besluten irealiteten fattas. Gmppen utgår från verkels nuvarande arbetssätt och hur detkan fömtses komma att utvecklas . Den begränsar sig tUlatt diskutera förhåUandena inom länen, dvs. lekmannainfiytandet på länsnivåoch i förmedlingsdistrikten. Arbetsgmppenanser alt länsarbetsnämnderna i sin helhet om möjligt bör sammanträda oftare änf. dock inte tillräckligt. Distriktskontoren har de factoutvecklats tUl förhållandevis självständiga enheter. Lekmannanämnder pådistriktsnivån skulle därför enligt gmppen ligga väl i linje med gmndprincipenalt arbetsmarknadspolitik skall bedrivas i samråd med berörda parter.Distriktsnämnder skulle kunna underlätta en utveckling mot aktivtrepartssamverkan i det löpande förmedlingsarbetet. Erfarenhetema under senareår från bl. a. anpassnings-gruppernas verksamhet visar att en sådan samverkanpå lokal nivå kan ge stora fördelar för förmedlingsarbetets resultat. Arbetsgmppenmenar också att de arbelsmarknadspolitiska reformernas allt större räckvidd ochbetydelse för allmänheten motiverar ett direkt lekmannadeltagande på den nivådär åtgärderna verkställs. Möjligheterna till elt väl fungerande samarbete medkommunala myndigheter är sannolikt större om en nämnd inom sitt område har baraen eller några få konamuner än om den skall verka inom ett större område. Deltaär dock i många fall inte möjUgt, eflersom lekmaimainflylandet om det skallvara meningsfullt måste finnas på de platser inom verket där besluten fattas. Iett 70-tal kommuner finns f.n. varken distriktskontor eller lokalkontor, och ica 140 kommuner finns endast lokalkontor som är underställda distrikts-kontor iandra kommuner. Gruppen har inte funnit tillräckliga skäl föreligga för attinrätta lekmannanämnder vid lokalkontor eUer andra underavdelningar tUldistriktskontoren. Gruppen förordar därför att en nämnd inrättas i varjedistrikt. 1fråga om de föreslagna distriktsnämndernas arbetsuppgifter och befogenheter anför arbetsgruppen bl. a. följande. 1975/76: 84 53 gruppenhar inle tiU uppgifl alt ta ställning till arbetsfördelningen mellanlänsarbetsnämnder och förmedlingskontor. Gruppen utgår därför från altarbetsfördelningen i huvudsak skall vara oförändrad, men gmppen vill ändåpåpeka att det kan finnas skäl att ompröva denna arbetsfördelning. Arbetsgmppenutgår vidare från att distriktsnämndernas ansvarsområde i huvudsak skallsammanfalla med distriktskontorens och tUlhörande lokalkontors nuvarande uppgifter.Distriktskontorens personal är tUl största delen sysselsatt med del löpandeförmedlingsarbetet. Detla omfattar bl. a. inhämtande av uppgifier om ledigaplatser och arbetssökande, munlUg och skriftlig information, ackvisition avplatser och anvisning av sökande, yrkesvägledning, anlagsprövning, arbetsvårdsutredningaroch behandling av ansökningar om olika slags bidrag. Därutöver ankommer det påkontorets chef att inom verket företräda sitt distrikt, t. ex. genom att avgeyttranden om olika sysselsättningsskapande åtgärder, arbetsmarknadsbedömningaroch organisatoriska frågor. Resursema för beredning av sådana ärenden är dockbegränsade i distriklskontoren. Det är också en naturlig uppgift för kontorenatt utåt företräda verket genom deltagande i t. ex. anpassningsgrupper ochandra kontakter med ortens företag och organisationer. En huvuduppgift fördistriktskontoren är att sprida upplysning om lediga platser och därigenommedverka tiU att de blir tillsalla. Det sker dels genom tryckta platslistor ochdels genom arbetsförmedlarnas individuellt anpassade förmedlingsarbele.Lekmännens viktigaste uppgift i samband med plalsinformationen bör enligtarbetsgruppen vara alt underlätta insamlandet av de fakta som behövs för elteffektivt förmedlingsarbete. Det innebär inte att någon viss typ av uppgifterom arbetsplatserna regelmässigt bör hämtas in genom nämndledamötema, ulan arbetsförmedlamamåste själva ha omfattande kontakter med företag och fackliga förtroendemän.Nämndens ledamöter bör stödja tjänstemännen i deras strävan alt få riktiginformation om arbetsuppgifter, lön, förekomst av kollektivavtal, arbetsmUjöoch andra förhållanden av betydelse för de arbetssökande och företagen. De börkunna fungera som en förbindelselänk i de fall då förmedlingen inte hartillräckliga kontakter med viss arbetsplats. Kommunernas företrädare kan bidra tUlatt förbättra arbetsförmedlarnas kontakter med de kommunala arbetsgivarna. Dekan också ge upplysningar om hur kommunernas egen planering kan väntas påverkaderas framlida arbetskraftsbehov och anslällningspolitik. Genom det syslem förplaneringsinformation som håller på att utvecklas får arbetsförmedlingenmöjlighet att i detalj följa utvecklingen av efterfrågan på förmedlingsservice.Ur detta material kan man få uppgifter om t. ex. enskUda arbetssökande somvarit arbetslösa särskilt länge och lediga platser som länge varit obesatta.Behov av förnyade förmedlingsinsatser i enskilda ärenden kan lättareupptäckas. Enligt arbetsgruppens mening är det viktigt för lekmännen att vissasådana kon- Prop.1975/76: 84 54 kretaförmedlingsärenden tas upp tUl diskussion i nämnden. Det kan ibland visa sigmotiverat att ta upp personalrekryteringen till viss arbetsplats tillprincipiell diskussion. Om en arbetsgivare har svårt att få personal till vissaarbetsuppgifter eller har onormalt stor omsättning på personalen bör orsakema tUldetta undersökas. Vid diskussioner med arbetsgivare om orsakerna bör det varaav särskilt värde för arbetsförmedlingen att ha stöd av en lekmannanämnd. Distriktsnämndernabör delta i de arbetsmarknadsbedömningar för distrikten som utgör underlag förlänsarbetsnämndernas månatliga bedömningar av del aktuella arbetsmarknadslägetliksom av deras kvartalsvisa bedömningar av framtidsutsikterna. Därigenom skuUelekmän bli inkopplade på ett tidigare stadium av detta arbete än f.n. De kvartalsvisabedömningarna av framtidsutsikterna skuUe med en sådan ordning kunna grundas påsynpunkter från även andra parter än arbetsgivare i distrikten. Distriklsnämndernabör också ges tiUfälle att diskutera länsarbetsnämndens slutliga bedömning avläget i distriktet. 1de flesta organisationsfrågor där det ankommer på arbetsmarknadsverket attfatta beslut sker detla centralt eUer på länsnivå. Inom distrikten fattasbeslut i vissa personalfrågor och anpassningar av organisationen tUl de lokalaförhållandena. I en rad metodfrågor har distriklskontoren också möjlighet attsjälva besluta. Arbetsgruppen finner det stå utom tvivel att lokala synpunklerpå verksamhetens bedrivande skulle få en större tyngd om de innan beslut fattaskunde diskuteras i nämnder som är förankrade i lokala organisationer ochkommuner. Nämnden bör själv kunna ta initiativ till omdisponeringar avförmedlingens lokala resurser. Detfinns en mängd frågor som inte kan regleras genom centrala föreskrifter utanmåste bestämmas lokalt. Det gäller t. ex. förmedlingsresursernas fördelningmellan olika yrkesområden och genomförande av särskilda informationsinsatserför vissa grupper av arbetssökande i en ort. 1 sådana frågor räcker det oftainte med att bara avläsa statistiken över arbetssökande, utan man måste ocksågöra långsiktiga bedömningar mot bakgrund av vad man vet om t. ex.näringslivets utveckling, situationen i skolan, inom socialvården och på andraområden. Också här är det viktigt att ta till vara lekmännens sakkunskap och kontakter.När arbetsförmedlingen behöver göra särskilda informationsinsatser på visstområde är en lekmannamedverkan särskUt önskvärd. Det kan gälla t. ex. i könsrollsfrågor,sysselsättning av äldre och handikappade eller geografisk rörlighet. Planeringenav beredskapsarbeten sker huvudsakligen på länsnivå. Arbetsgmppen anser inteatt dessa uppgifter kan föras över tiU distrikten, som inte utgör någonnaturlig mellannivå för den allmäima samhällsplaneringen mellan kommunema ochlänen. Distriktsnämndernas insatser på detla område skulle kunna vara att tilllänsarbetsnämnden Prop.1975/76: 84 55 avgesynpunkler på den rent arbelsmarknadspolitiska prioriteringen inomberedskapsprogrammet. Nämnderna bör också kunna yttra sig om det framtidabehovet av beredskapsarbeten och hur dessa bör differentieras för atl passaolika grupper av arbetslösa. Distriktsnämndernabör medverka i planeringen av arbetsmarknadsutbildningens kursutbud genom attavge synpunkter på behovet av kurser inom olika yrkesområden och för bestämdagrupper av arbetslösa. Särskilt brislyrkesutbildningens dimensionering bördiskuteras mot bakgrund av den lokala arbetskraftens sammansättning. Distriktsnämnderna måsteägna särskild uppmärksamhet åt dem som av olika skäl är svårplacerade påarbetsmarknaden, t. ex. äldre och handikappade. Genom anpassningsgrupperna harförmedlingen fortlöpande kontakter med större företag i sådana frågor.Arbetsförmedlingens representanter är oftast pådrivande i grupperna när detgäller att ordna sysselsättning åt arbetssökande som inte är anställda i resp.företag. Del är då en fördel om dessa har nämndens partsrepresentanter bakomsig. Genom sina kontakter kan lekmännen i nämnden vara ett stöd för tjänstemänneni deras kontakter med företagen. kan lekmännen tillföra förmedlingensin kännedom om arbetsplatserna och nya synpunkter. Enligl lagen (1974: 13) omvissa anställningsfrämjande åtgärder kan länsarbetsnämnden föreläggaarbetsgivare all lämna uppgifl om arbetsstyrkans slorlek och sammansättning iolika avseenden och likaså om förestående ändringar i sysselsättningen ellerlediga platser som föranleder nyanställning. Nämnden kan också påfordraöverläggningar mellan företag och arbetsförmedlingen om åtgärder för attförbättra arbetsförhållandena och trygga fortsatt anställning för äldreanställda och anställda med nedsatt arbetsförmåga och likaså om nyanställningav sådana personer. har möjlighet att förena ett föreläggandeatl lämna uppgifier eller komma till överläggningar med vite. Gemensamtaccepterade lösningar som genomförs i samverkan mellan arbetsmarknadsmyndigheter,arbetsgivare och arbetstagare är den bästa garantin för att tillfredsställanderesultat skall nås. Anpassningsgrupperna har tillkommit som organ för dennasamverkan. SkuUe likväl den i lagen föreskrivna ordningen behöva aktualiserasvore det värdefullt om eventuella ingripanden först kunde diskuteras i en lokalnämnd. Tjänstemännens StäUning gentemot företagen skuUe stärkas om de genomnämnden fick stöd av arbelsmarknadsparler och kommuner. Kommunernahar flera vikliga funktioner i samband med samhällsplaneringen. De kan genomsitt planmonopol förhindra eller underlätta etableringar av arbetsplatser. Dehar ansvar för barnomsorg, trafikplanering och andra samhällsfunktioner somskapar förutsättningar för den enskUdes möjligheter alt ta arbete. Kommunernaär dessutom själva stora arbetsgivare. Behovet av övergripande samordningmellan olika kommuners verksamhet tillgodoses på länsnivå genom länsstyrelsenoch 1975/76: 84 56 andralänsmyndigheter och genom Svenska kommunförbundets länsavdelningar. Ettförmedlingsdistrikt kan som tidigare framhållits inte ses som någon mellannivåför den aUmänna samhällsplaneringen. Däremot är det angeläget att förmedlingeni sitt löpande arbete har regelbundna kontakter med distriktets olika kommunervar för sig. Gmppen anser därför atl distriklsnämnderna bör ha till uppgift altbidra till informationsutbyle och behövlig samordning mellan det löpandeförmedlingsarbetet och den del av den sysselsättningsmotiveradesamhällsplaneringen som kommunerna genomför. Eltannat område där samråd behövs mellan arbetsförmedlingen och kommunema är densociala omvårdnaden i vid mening och samhällets olika åtgärder för att stödjapersoner med särskilda svårigheler i arbetslivet. På delta område skerfortlöpande kontakter på tjänstemannanivå både i enskilda ärenden och iplaneringsfrågor. Gruppen anser det önskvärt att de allmänna riktlinjema förde olika samhällsorganens åtgärder på detla område diskuteras i distriklsnämnderna.Eventuella svårigheler att dra gränsen mellan statliga och kommunalamyndigheters ansvarsområde i sådana ärenden bör enligt gmppens mening kunnadiskuteras i distriklsnämnderna, även om en statlig myndighet på denna nivåinte har möjlighet att ålägga kommunema uppgifier.