prop · FZ0347 · 1975-12-31 00:00:00 — Hovrätten anser det också angelägel alt nämnden får behållasin starka .ställning vilket bör vara ägnat atl minska antalet besvärsärenden.Inte heller kammarrätten i anser att det finns anledning atl ändragällande bestämmelser om rällshjälpsnämnds sammansättning. iStockholm framhåller atl nämndens avgöranden i många fa/i beror på bedömningardär erfarenhet, omdöme och kunskap om del praktiska rältslivet spelar enavgörande roll. Redan del är enligt rättshjälpsnämnden etl skäl till all desvårare avgörandena inte lämnas till en alltför, liten personkrets. Generelltsett anser nämnden atl en minskning av antalet ledamöter skulle minskakvaliteten på vissa av nämndens avgöranden. När det särskilt gäller advokatledamölernahar nämnden funnit det värdefullt att två ledamöter mecj olika erfarenheter ochofla olika inriktning av verksamheten har kurmat delta. För lekmannaledamölernasdel ligger del främsta värdet i att dessa, som i regel har stor erfarenhet frånolika områden av samhällslivet, breddar nämndens erfarenhetsunderlag och utövaren medborgerlig kontrollfunktion. Mot bakgrund härav anser rättshjälpsnämndenau dét skulle vara mycket olämpligt atl minska lekmännens antal och inflytandei nämnden. En sådan åtgärd skulle även stå i strid med tendenserna i samhälletalt vidga lekmannainfiytandet. Nämnden anser att de ekonomiska skäl som skullekunna åberopas för en minskning av antalet ledmöter måste väga myckel lätt.Enskilda advokater och lekmannaledamöter tillfogas visseriigen ekonomisktavbräck men de ser inle sitt dellagande väsentligen som en ekonomisk fråga ulansom ell fullgörande av en viktig samhällsuppgift. 1975/76:47 13 Denekonomiska förlust som de allmänna byråerna drabbas av till följd av att däranställda advokater deltar i nämndarbelet kan inte heller vara av sådanstorleksordning alt den bör få ha avgörande betydelse. Mot bakgrund av delanförda avstyrker rättshjälpsnämnden bestämt DON:s förslag om minskning avantalet ledamöter. Rättshjälpsnämndeni framhåller att nuvarande sammansättning inle har medfört någraadministrativa svårigheter, i varje fall inte efter utökningen av antaletersättare. Sammansättningen med fem ledamöter har visat sig fungera utmärkt.Ätt advokatledamöterna har olika klientel och är inriktade på skilda ärendelypergör det värdefullt atl två advokater deltar i nämndarbelet. Motsättningarmellan advokat-kategorierna har inte visat sig. För lekmannaledamölernas del ärdel inte den lokala anknytningen som är väsentligast. Lekmännen är betrodda medett flertal uppdrag i styrelser och nämnder och deras nyttiga erfarenhetertillförs ofla rältshjälpsnämnden. Finns i nämnden endast en lekman kan delknappast bli elt reellt lekmannainflytande. Två lekmän kan bättre än en hävda lekmannasynpunktergentemot juristerna. i konslalerar all de allmännaadvokatbyråernas verksamhet i betydande omfattning är inriktad påfamiljerättsliga frågor. Deras representanter har därför mycket stor erfarenhetinom delta rättsområde. De enskilt verksamma advokaterna har å andra sidan enbredare erfarenhet från civilrättens övriga områden. Detta medför att nämndenenligt den nuvarande ordningen har tillgång lill advokater med erfarenhelerfrån de mest skiftande rättsområden vilket givelvis är värdefullt. Även för denrältssökande är det otvivelaktigt av värde alt bedömningen av varjerättshjälpsärende blir så allsidig som möjligl. Detla syfle skulle enliglnämndens mening i hög grad motverkas, om antalet advokater i nämnden bestämdestill endast en. Det kan också vara befogat atl avvakta de allmänna advokatbyråernasutveckling och intresseinriktning, innan ändring företas i nämnda avseende.Både för advokat- och lekmannaledamöterna gäller alt olägenheter av föromfattande tjänstgöring i nämnden kan motverkas genom utseende av fleraersättare. Även rällshjälpsnämnderna i , och Utneå,, i , JO och /SR ställer sigav skäl liknande dem som har anförts av de tidigare nämnda kritiska instansernanegativa till förslaget att minska antalet ledamöter i rältshjälpsnämnd. Sverigesadvokatsamfund förklarar all samfundet delar DON:s uppfattning all inget harframkommit som lyder på att förekomsten av olika meningar mellanadvokatledamöterna skulle härröra från någon motsättning mellan de statligt ochde enskilt verksamma advokaterna. Denna omständighet bör enligl samfundetemellertid inle ulan vidare föranleda till slutsatsen atl det är tillfyllestmed endasi en advokat-ledamot. Det torde i nämndernas verksamhet havisat sig atl de 1975/76:47 14 bådaadvokatledamölerna ofla i väsentliga avseenden kompletterar varandra. Bådaledamöternas samlade erfarenhet lorde utgöra en tillgång för nämnderna vidbedömande av de skilda slagen av ärenden. Samfundet anser det därför kunnaifrågasättas om del är välbetänkt all nu vidta en ändring som innebär enförsvagning av nämnderna och som även kan vara ägnad att medföra en försämringfrån rättssäkerhetssynpunkt. Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer anför liknande synpunkter och motsätter sig uttryckligen atlkravet på skild advokallillhörighet upphävs. 1fråga om rällshjälpsnämnds beslutförhet anser alla remissinstanser som särskiltbehandlar frågan all reglerna bör ändras. Hovrätten för Nedre anserför sin del atl det inle är nödvändigt atl nämnden är beslutför i två olikasammansättningar. Vid en omfattande delegering av ärenden till handläggare pånämndens kansli blir de ärenden som återstår för nämndens behandling av sådanbeskaffenhet atl samtliga ledamöter bör delta. Skulle del i brådskande fallvisa sig omöjligt att snabbi sammankalla beslutför nämnd, bör enligl hovrättensmening ordföranden kunna få befogenhet all ensam falla beslut på nämndensvägnar. Flertaletremissinstanser anser att beslulförhetsreglerna bör ändras så atl vidhandläggning av ärende som i och för sig kan prövas av ordföranden och de två lekmannaledamöternaäven en advokat skall kunna delta. I anser sålundaatl nämnden skall vara beslutför med ordföranden, lekmannaledamöterna och enadvokat. Detta bör emellertid i princip gälla i förfallssituationer. Rällshjälpsnämndernai , , och samt JO, . Föreningenjurister vid allmänna advokatbyråer och /SR anför liknandesynpunkter. Kammarrätteni Göieborg, rättshjälpsnämnden i och anser att delför beslutförhet bör räcka alt utöver ordföranden är närvarande minst tvåledamöter, varav en advokat och en icke advokat. 2.2Delegation av rättshjälpsnämnds beslutanderätt Enligt 5 § tredje stycket rältshjälpslagen får tjänsteman vidrättshjälpsnämnden i den utsträckning regeringen bestämmer på nämndens vägnarslutligt pröva rätlshjälpsärende. Tjänstemannen skall enligt samma lagrum varalagfaren och ha erfarenhet av domstols- eller advokalverksamhet. I 8 §instruktionen (1973:250) för rällshjälpsnämnderna har meddelats närmare bestämmelserom delegation. får sålunda överlämna åt tjänsteman vid nämndens kansli alt avgöra ärende eller grupp av 1975/76:47 15 ärendensom inle är av större vikt eller av principiell betydelse. Som begränsning gällerdock all rätlshjälpsärende får överlämnas bara åt tjänsteman som har den irättshjälpslagen angivna kompetensen. En annan begränsning ligger i atttjänstemannen inte får avslå ansökan eller framställning i andra fall än närsaken är uppenbar eller ärendet är brådskande. Sådant beslut skall anmälas vidnästa sammanträde med nämnden. 1 9 § instruktionen för rällshjälpsnämnderna geschefen för rällshjälpsnämnds kansli eller, efter hans beslut, annan tjänstemanvid kansliet rätt atl fordra in förklaring, upplysning eller yttrande i ärendehos nämnden. Promemorian.1 promemorian framhålls all de berörda reglerna innefattar en vidsträcktmöjlighet till delegation. Huvuddelen av ärendena vid rällshjälpsnämndernabereds och avgörs inom nämndernas kanslier, något som förefaller nödvändigt medhänsyn till det stora antalet ärenden. Under /74 uppgick sålundaantalet ärenden hos samtliga rättshjälpsnämnder lill 100.000. har funnit attflera typer av beslut är av sådant slag att de inte kräver juristkompetensutan med fördel kan fallas av biträdespersonal som vunnit tillräckligerfarenhet. Till denna grupp av beslut kan enligt promemorian först räknasbeslut med anledning av ansökan om allmän rättshjälp i mål om äktenskapsskillnad,om sökandens ekonomiska förhållanden är okomplicerade. Någon tvekan om attallmän rättshjälp skall beviljas föreligger inle i sådana ärenden. Inle hellerbör det i dessa fall vålla några svårigheter att bestämma maximibelopp för koslnadsbidrag.En annan grupp ärenden som bör kunna avgöras av kvalificerad biträdespersonalutgör enligt promemorian sådana slut-regleringar som inle föranleder någon in-eller utbetalning samt enklare avräkningar med biträde. 1 promemorian föreslåssålunda all krav på lagfarenhel och erfarenhet av domstols- och advokalverksamhetinte skall ställas upp för de typer av beslut som berörts. Vidare föreslåsalt gällande bestämmelser om handläggares kompelens förs över frånrättshjälpslagen lill instruktionen för rällshjälpsnämnderna, så altregleringen av samtliga behörighetsfrågor sker där. Remissyttrandena.Flertalet remissinstanser som yttrar sig beträffande delegalionsmöjlighelentillstyrker promemorieförslaget eller lämnar det ulan erinran. Det gäller bl.a.Göta hovrätt, kammarrätten i , samtliga rättshjälpsnämnder, JO,och /SR. Kammarrätten i Göieborg ifrågasätter omman inle kan gå längre i alt lämna över beslutanderätt till kanslipersonal.Vilka ytterligare grupper av ärenden som därvid bör komma i fråga fördelegation bör lämpligen utredas närmare av . Kammarrätten föreslår därföralt får rätt all besluta om vilka arbetsuppgifter som rältshjälpsnämndskall kunna delegera till kanslipersonal. Kammarrätten instämmer dock med den ipromemorian framförda åsikten att sådan 1975/76:47 16 delegationinte får avse rättshjälpsärende som är av svår beskaffenhet eller varsavgörande eljesi kräver särskild erfarenhet. Även rättshjälpsnämnderna iJönköping och saml JO anser att del kan komma i fråga med någotvidsträcktare delegering än den föreslagna till tjänstemän som inle ärjurister. i föreslår sålunda att prövning avkostnadsräkningar avseende rådgivnings-avgifter också bör delegeras. RätlshjälpsnäiJindeni anser inte att behörigheten att besluta om allmän rättshjälp för ickejurister bör begränsas till enbart äktenskapsskillnadsmål. Även andrarättshjälpsärenden, särskilt av familjerättslig arl, kan ulan olägenhethandläggas av biträdespersonalen. Tillräcklig säkerhet för all bara bilrädespersonalmed erforderlig erfarenhet och kunskap får möjlighet alt besluta irättshjälpsärende ges genom att delegationsrätten lagts på rättshjälpsnämnden,vars ledamöter kan göra en bedömning av kanslipersonalens kompetens, och genomden begränsning i delegationsrätten som det innebär att enligt instruktionenförordnande inte får avse rätlshjälpsärende som är av svår beskaffenhet ellervars avgörande eljest kräver särskild erfarenhet. JO anför som ytterligareexempel på eventuell delegationsmöjlighel ärende om underårigs ansökan omallmän rättshjälp i mål om fastställande av faderskap. Denenda remissinstans som motsätter sig all bestämmelserna om handläggareskompelens överförs från rältshjälpslagen lill instruktionen förrättshjälpsnämnderna är Föreningen jurister vid allmännaadvokatbyråer. Enligl föreningens mening är del av väsentlig betydelse atl huvudregelnslås fast i lag, nämligen atl handläggande tjänsteman skall ha erfarenhet avdomstols- eller advokalverksamhet. Helst borde handläggare vid nämnden hapraktisk erfarenhet av såväl domstols- som advokatverksamhet för attinsiktsfullt kunna utföra sina ofta intrikata uppgifter. Föreningen har dockförståelse för all under rådande förhållanden på juristbanan detta önskemål kanvara svårt att tillgodose. Även med föreningens utgångspunkt föreligger detdock inte hinder från arbetsfördelningssynpunkl alt uppenbart enkla avgörandeni rutinärenden överlämnas till kvalificerad biträdespersonal. Föreningen hardärför i princip inte något all erinra mot promemorieförslagel i vad det avserdelegation till icke rällsbildad personal. Sådan personal får dock inte undernågra förhållanden tilläggas rätt all avslå ansökan eller framslällning ibrådskande fall, vilket skulle bli följden om 8 § andra stycket instruktionenför rällshjälpsnämnderna behålls oförändrad. 2.3Kostnad för expeditions- och exekutionsavgifter Enligt 9 § andra slyckel 5 rältshjälpslagen anses som kostnad förallmän rättshjälp den rältssökandes kostnad för avgifl 1975/76:47 17 somenligl expedilionskungörelsen (1964:618) utgår för ansökan och expedition vidbl. a. allmän domstol samt för avgifl som utgår enligt exekulionsavgiftskungörelsen(1971:1027). I fråga om expeditionsavgift är förmånen begränsad så att den inleomfattar sådan rättens expedition som utfärdas bara på särskild begäran, ominte expeditionen har begärts innan tiden för fullföljd av talan har gåtl ut.Beträffande exekutionsavgift får förmånen främst betydelse vid allmänrättshjälp i ärende om verkställighet, eftersom sådan rättshjälp som har lämnalsför angelägenhet som kan leda fram till verkställbart avgörande inle omfattarsjälva exekutionen. Lämnasallmän rättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnd, innebär förmånen alt denrättssökande får betala expeditions- eller exekutionsavgiften men att hansamtidigt får tillgodoräkna sig kostnaden vid betalning av kostnadsbidrag.Lämnas rättshjälpen efter beslut av rättshjälpsnämnd, betalas efter beslutetuppkommande kostnader av allmänna medel. Beträffande expeditions- ochexekutionsavgifter innebär bestämmelsen all domstolen eller den exekutivamyndigheten inte skall ta ut föreskrivna avgifter av den rättssökande. Inleheller sker någon stämpelbeläggning. Sedan tid för fullföljd har gått tillända, skall emellertid domstolen eller den exekutiva myndigheten underrätta rältshjälpsnämndenom bl.a. denna rättshjälpskoslnad. härom finns i 19 §rättshjälpskungörelsen (1973:248). Underrättelsen är nödvändig för atlkostnaden skall kunna beaktas i samband med slutreglering enligl 30 §rättshjälpslagen. Promemorian.I promemorian påpekas att bestämmelsen i 9 § andra stycket 5 rältshjälpslagenom expeditionsavgift har tolkats olika i rättspraxis beträffande densituationen att part beställer sådan expedition som avses i bestämmelsen sedanavgörandet har överklagats och fullföljdstiden har gått ul. Enligt promemoriananser somliga domstolar, oavsett om fullföljd har skett eller inte, att kostnadför expeditionen inte omfattas av rättshjälpen. Ändra domstolar menar alt lösenav handling som ingår i den lägre instansens akt i sådant fall kan ske i denhögre instansen och alt härvid fullföljdstiden i den högre instansen skall tassom ulgångspunkt. Del innebär att lagtextens ord "innan tiden förfullföljd av talan gått till ända'" tillämpas som om bestämmelsen istället innehöll orden "innan avgörandet vunnit laga krafl". Enligtpromemorian bör emellertid, oavsett hur bestämmelsen i sin nuvarande lydelseskall lolkas, avgifl för sådan rättens expedition som utfärdas endast påsärskild begäran anses som kostnad för rättshjälpen under förutsättning attframställningen görs innan avgörandet i huvudsaken har vunnit laga kraft. DONföreslår därför all 9 § andra stycket 5 rältshjälpslagen ändras iöverensstämmelse härmed. 1promemorian berörs vidare vissa praktiska svårigheter som reglerna om ålerbelalningsskyldigheti 31 och 32 §§ rättshjälpslagen 2 1975/76. 1975/76:47 18 kaninnebära när det gäller expeditionsavgifterna. pekar därvid på möjlighetenalt helt avföra förmånen ur rättshjälpslagen och efter ändring istämpelskatteförordningen (1964:308) göra expeditionerna avgiftsfria för demsom åtnjuter allmän rättshjälp. Det framhålls också att en sådan ordning skulleinnebära en arbetsbesparing för rällshjälpsnämnderna som torde komma altuppväga de ytterligare kostnader för statsverket som den eventuellt skullekunna medföra. Remissyttrandena.Icke någon av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan har motsatt sig enändring i enlighet med promemorieförslaget. Tanken på att gå än längre genomatt införa avgiftsfrihet för den som erhåller allmän rättshjälp har vunnitstort gensvar. i anser all trots alt del av mångaskäl inte går alt återgå lill systemet med fri rättegång man ändå bör försökatillgodogöra sig vissa av det systemets administrativa fördelar. Expeditionersavgiftsfrihel är en sådan fördel. Liknande synpunkter anförs avrättshjälpsnämnderna I , och . anser atl praktiska skäl talar för avgiftsfri-hel genomändring i expeditionskungörelsen och förordar dessutom en motsvarande ändring iexekulionsavgiftskungörelsen. Verket framhåller därvid att f.n. gäller alt partsom har hafl allmän rättshjälp efter beslut av rältshjälpsnämnden kan erhållafri verkslällighel hos exekutionsmyndighet enligl 9 § rältshjälpslagen och 6 a§ exekulionsavgiftskungörelsen. De olika villkor som reglerar efter vilken bestämmelsede enskilda målen skall handläggas är enligt svårtillämpliga.I 6 a § exekulionsavgiftskungörelsen föreskrivs atl kostnaden för rättshjälpenskall ha överstigit maximibeloppet för koslnadsbidragel. Denna regel orsakarenligt verket både exekutiv myndighet och sökande besvär, eflersom det tordeankomma på sökande att genom bevis från vederbörande rältshjälpsnämnd styrkaangivna förhållande. När utmätning måste ske skyndsamt, kan en komplettering inämnda avseende medföra försening av handläggningen med rättsförlust försökanden som följd. Verket påpekar att rättshjälp som har beviljats förangelägenhet, vilken kan leda fram till verkställbart avgörande, i princip inleomfattar exekution av avgörandet, såvida inle 10 § första eller andra slyckelrättshjälpslagen äger tillämpning. Verket hemställer all berörda principkommer lill uttryck i författningstexten. Föreningenjurister vid allmänna advokatbyråer anser atl DON:s förslag tilländring av 9 § andra stycket 5 rättshjälpslagen innebär en förbättring ochtillstyrker detta. Enligt föreningens uppfattning är dock all föredra altexpeditionerna vid allmän räitshjälp görs helt avgiftsfria. Frånsamhällsekonomisk synpunkt torde med hänsyn lill avgifternas ofla ringa belopp etlsådant system ställa sig fördelaktigt. 1975/76:47 19 EnligtJO bör den nuvarande bestämmelsen tolkas så att som kostnad för rättshjälpenskall anses den rältssökandes kostnad för avgifl för expedition i lägre instansunder förutsättning atl expeditionen begärs, innan liden för fullföljd i högreinstans har gått till ända. Eflersom bestämmelsen blivit föremål för skildatolkningar, anser JO atl del föreslagna förtydligandet fyller etl behov. Dennalösning är alt föredra framför den som innebär att berörda förmån helt avförsur rältshjälpslagen i förening med en ändring i stämpelskatteförordningen sominnebär all expeditioner görs avgiftsfria för den som åtnjuter allmänrättshjälp. påpekar atl avgiftsfrihet för expeditioner innebär -förutom en viss subvention ål den förlorande motparten - att vissa rältshjälpskostnaderkommer alt belasta domstolarna. En mera tilltalande lösning skulle enligthovrättens mening vara att helt avskaffa ifrågavarande domstolsavgifler.Därigenom skulle de praktiska olägenheterna försvinna inte bara för rällshjälpsnämndernaulan också för enskilda som inle har rättshjälp. Särskilt i lagsökningsmål ochmål om betalningsföreläggande medför avgiflerna betydande ölägenheter förenskilda parter. Det inkomstbortfall för statsverket som en sådan ordningskulle medföra kunde kompenseras genom en höjning av ansökningsavgifter. Enligl 18 kap. 8 § tredje stycket (RB) skall ersällningför rättegångskostnad även innefatta ränta efter dåmålet avgörs till dess betalning sker. Bestämmelsen har betydelse vidtillämpning även av rättshjälpslagen. Enligl 31 § första stycketrättshjälpslagen äger bestämmelse i lag om parts rättegångskostnad tillämpningi fråga om kostnaderna för rättshjälpen. Motpart eller annan som enligtallmänna regler skulle ha varit skyldig all ersätta den som har haft allmänrättshjälp för rättegångskostnad skall i stället åläggas att utge ersättningentill statsverket. I33 § första stycket rältshjälpslagen regleras hur fördelningen skall ske avmedel som motpart eller annan på grund av bestämmelserna i 31 § rältshjälpslagenhar betalat in till statsverket. Del föreskrivs all sådan ersättning skallutges lill den som har erhållit rättshjälpen i den mån ersättningen överstiger rällshjälpskostnadernamed avdrag för vad som har erlagts i koslnadsbidrag. Promemorian.1 promemorian konstateras att 33 § första stycket rältshjälpslagen innebär atlden som har hafl allmän rättshjälp fär ersäUning för sitt kostnadsbidrag förstsedan statsverket har fåtl full ersättning för sina kostnader med anledning avrättshjälpen. En konsekvens av regeln i 18 kap. 8 § RB om ränta pårättegångskostnad blir 1975/76:47 20 attåterbäring enligt rältshjälpslagen av kostnadsbidrag kan ske först sedanstatsverket har fått täckning för såväl sina kapitalkostnader som sinaränteanspråk med anledning av alt en allmän rättshjälp har beviljats. Enligtpromemorian kompliceras handläggningen vid rältshjälpsnämnden ochindrivningsmyndigheten i hög grad av räntebestämmelsen i RB när det gäller attdriva in rältshjälpskostnader. Särskilt gäller del när part har förpliktats attjämte rältshjälpskostnader ersätta statsverket kostnad som har belastatanslaget Ersättning åt domare, vittnen och parter. Enligl promemorian är detdock allvarligare att statsverket f.n. mestadels gör en räntevinsl genom atlräntan löper för målets avgörande och genom alt slörre delen avrättshjälps-kostnaden, nämligen biträdesersätlningen, på grund av rättshjälps-lagensbestämmelser om slutreglering och avräkning med biträde betalas ut först någontid efter det alt ett avgörande har vunnit laga krafl. Den som har ålagts återbetalningsskyldighelför rältshjälpskostnader har dessutom i regel inte möjlighet alt frivilligtbetala beloppet, förrän han får anmaning därom från indrivningsmyndighet, någotsom medför att den återbetalningsskyldige i princip alllid drabbas av enräntekostnad. Eftersom den enskildes kostnadsbidrag i de flesta fall uppgår lillmåttligt belopp blir den ränta som skall utbetalas till den som har haft allmänrättshjälp blygsam. föreslår därför alt i 31 § första stycketrättshjälpslagen görs undantag för bestämmelsen i 18 kap. 8 § tredje stycket RBom ränta på rättshjälpskostnad. Remissyttrandena.Alla remissinstanser som har yttrat sig i frågan om ersättningsskyldighet förränta på rättshjälpskostnad tillstyrker förslaget eller lämnar det ulanerinran. Det gäller , rällshjälpsnämnderna I , , Göieborgoch , , i , JO,domareförbundet samt Föreningen jurister vid allmänna advokatbyråer. Beiräffanderänteintäkterna till statsverket framhåller rättshjälpsnämnden i atlintäkterna har varit måttliga. Under /74 har ttll nämndensålunda influtit endasi ca . Med hänsyn till räntans ringa ekonomiskabetydelse för statsverket och till den förenkling i domstolarnas och indrivningsmyndighelernashandläggning som det skulle innebära om skyldigheten all utge ränta på rättshjälpskoslnadslopades, har rältshjälpsnämnden intet atl invända mot DON:s förslag. Nämndenvill dock erinra om alt den räntevinsl som statsverket gör om räntan löper fråndagen för avgörandet medan biträdesersätlningen utbetalas först eflerdet att avgörandet har vunnit laga krafl väl uppvägs av den ränteförlust somstatsverket gör vid de partiella avräk-ningarna. Biträdesersättningen utbetalasdärvid inle sällan innan beslut om återbetalningsskyldighetföreligger. i vitsordar behovet av den ipromemorian före- 1975/76:47 21 slagnaändringen beiräffande räntan. Nämnden påpekar i sammanhanget atl det för allmänhetenframstår som otillfredsställande atl del belopp som omfattas av äterbetalningsskyldighetendirekt drivs in genom kronofogdemyndigheten. Möjligen skulle återbetalningentill en början kunna handhas av domstolen. tillstyrker DON:s förslag,eftersom en lagändring undanröjer de tolkningssvå-righeler som med avseende påräntan har förelegat beiräffande 31 § andra stycket rältshjälpslagen. Därmedskulle enligl förbundet de båda fall likställas, om vilka första och andrastyckena i paragrafen handlar.