prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — När del i sådana fall gälleralt avgöra huruvida fråga är om ett arbetstagarförhållande eller ettuppdragslagarförhållande tillämpar domstolarna numera en metod enligt vilkenman gör en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i varje enskilt fall.Härvid tas hänsyn inte endast till innehållet i avtalet mellan parterna utanäven till omständigheter ulan omedelbar anknytning till detta avtal (jfr numera utöver de i betänkandet nämnda rättsfallen - AD 1975:33). Dennarättstillämpning har stöd i förarbetena till olika lagar i vilkaarbetstagarbegreppet äger betydelse. 1 rällslitleraturen har man medledning av domstolarnas praxis brakal sammanställa uppräkningar av de mångaomständigheter, vilka anses tala för att en arbetspresterande part iförhållande till motparten är att betrakta som arbetstagare respektiveuppdragstagare (självständig företagare). En sådan uppräkning återfinns ibetänkandet (s. 722). Det är uppenbart att den angivnametoden för gränsdragningen mellan arbetstagare och uppdragstagare(självständig företagare) lämnar utrymme för att likartade gränsfall kan kommaalt bedömas på skilda sätt av olika domstolar utan att delta beror påprincipiella skillnader i rättsuppfattning. Härtill kommer all man påförevarande område har alt räkna med en fortgående rättsutveckling som kanmedföra att ett rättsförhållande som bedömts som ett uppdragstagarförhåUandevid en senare tidpunkt bedöms som ett arbetstagarförhållande. Uttalanden avdenna innebörd har upprepade gånger gjorts i förarbetena till olika lagar. Avsaknaden av en skarp och enkelgränsdragning mellan tjänsteavtal och uppdragsavtal kan givetvis sägas innebäravissa olägenheter. I åtskilliga sammanhang har den tanken väckts alt manskulle söka ge arbetstagarbegreppet en entydig definition. Delta har dockhittills inte skett. Såsom redan har nämnts anges emellertidgränsen för arbetsfredslagstiftningens tillämpningsområde inte gå mellanarbetstagarförhållanden och uppdrägstagarförhållanden. Definitionsmässigl gårgränsen i stället mellan å ena sidan arbetstagare i civilrältslig mening och s.k. beroende uppdragstagare, vilka kategorier omfattas av lagstiftningen, samt åandra sidan uppdragstagare i övrigt. Rörande den närmare innebörden av dennagränsdragning får hänvisas till redogörelsen i betänkandet (s. 700-705, 707-712och 725-727). Här skall endast nämnas alt även gränsdragningen mellan beroendeuppdragstagare och andra uppdragstagare bygger på en helhetsbedömning avsamtliga föreliggande omständigheter. 1975/76:105 Bilaga 1 169 detytterst fråga om att efter skälighet pröva humvida uppdragstagaren -med hänsynbl. a. till sin bundenhet vid uppdragsgivaren, dennes inflytande och kontrollöver uppdragstagarens verksamhet saml den senares sociala och ekonomiskaställning - bör anses jämställd med en arbetstagare. Av det tidigare anförda framgår att ävenuppdragstagarförhållandet grundas på avtal mellan parterna. Härav följer altden som utför arbete på grand av offenlligrältsligt tvång eller såsom inlageneller omhändertagen på vårdanstalt inte faller under begreppet beroendeuppdragstagare. De bestämmelser varigenom de beroendeuppdragstagarna inordnades under arbetsfredslagstiftningen tillkom . Deskall ses mot bakgrand av att AD i sin rättstillämpning gav delcivilrätlsliga arbetstagarbegreppet en uttolkning som medförde ett snävaretillämpningsområde för arbetsfredslagstiflningen än som följer av den numeratillämpade metoden för avgörande av huruvida någon är alt i civilrältsligmening betrakta som arbetstagare. stämmer de bedömningsgrander, somenligt förarbetena till lagstiftning skall tillämpas vidgränsdragningen mellan beroende uppdragstagare och övriga uppdragstagare, näraöverens med de grunder som tillämpas vid gränsdragningen mellan arbetstagare icivilrältslig mening och uppdragstagare (självständig företagare). Deltainnebär otvivelaktigt att det civilrätlsliga arbetstagarbegreppet numeraomfattar en stor del av de grupper, som avsågs med lagstiftningen om deberoende uppdragstagarna. Med anknytning till frågan om gränsdragningenmellan arbetstagare och uppdragstagare kan uppkomma det speciella problem, sombrukar diskuteras under beteckningen mellanmansfall. Dessa kännetecknas av atten person som åtagit sig arbete för annans räkning utför arbetet tillsammansmed medhjälpare som anskaffats av honom. Medhjälparna är i regel att anse somarbetstagare. I vissa fall kan emellertid uppkomma tvekan om vem som ärmedhjälparnas arbetsgivare: den person för vars räkning arbetet utförs(huvudmannen) eller den som gentemot huvudmannen har åtagit sig arbetet(mellanmannen). Om mellanmannen i förhåUande till huvudmannen varitatt anse som självständig företagare har man i rättspraxis utgått från attmellanmannen - inte huvudmannen - är arbetsgivare i förhåUandetill medhjälparna (numera kan hänvisas till - utöver de i betänkandet s. - AD 1975:33). Har mellanmannen däremot befunnitsvara arbetstagare hos huvudmannen har domstolarna i fall, där detcivilrättsliga arbetstagarbegreppet tillämpats och fråga varit huruvida avmellanmannen anskaffade medhjälpare skulle anses som arbetstagare hoshuvudmannen eller mellanmannen, med tillämpning av rent civilrättsliga normeransett tjänsteavtal föreligga mellan huvudmannen och medhjälparna. Härvid harantingen ansetts föreligga ett skenavtal mellan huvudmannen och mellanmannen,ägnat att dölja det verkliga förhållandet att såväl mellanman som medhjälparevarit arbetstagare hos huvudmannen, eller har mellanmannen uppfatlats 1975/76:105 Bilagal 170 såsomfullmäktig för huvudmannen eller som representant för ett arbetslag(ackordslag), med fullmakt att genom tjänsteavtal binda huvudmannen ochmedhjälparna i förhåUande till varandra (jfr betänkandet s. 728-730). Såsom har nämnts kännetecknasarbetsavtalen (tjänsteavtal och uppdragsavtal) av all de går ut på alt enaparlen skall prestera arbete för motpartens räkning. Härigenom uppdras en gränsmot åtskilliga andra avtalstyper. Det bör emellertid uppmärksammas alt manhärvid måste räkna med förekomsten av kombinerade avtal. Så kan exempelvis vidnyttjande-rältsavtal nyttjanderältshavaren ha åtagit sig skyldighet all utföraarbete för upplålarens räkning, varvid rältsreglema om arbetsavtal kan bli tilllämpligai denna del (jfr betänkandet s. 730). Vidare har i ett fall i AD:s praxis - AD1969:31 - bensinslationsinnehavare. som av oljebolag för vidareförsäljningköpte produkter i fast räkning, med hänsyn till kontraktens innehåll samtomständigheterna i övrigt ansetts utföra arbete för oljebolagets räkning samtdärvid omfattas av FFL (såsom arbetstagare i civilrättslig mening eller såsomberoende uppdragstagare). En särskild fråga är huruvida den som är delägare iett förelag - om han utför arbete i företaget - kan vara att betraktasom arbetstagare hos övriga delägare eller, om företaget ägs av en juridiskperson, hos denna. I denna del gäUer i huvudsak följande. Alt en person äraktieägare i ett aktiebolag utesluter inte att han - om han utför arbete iaktiebolagets rörelse - kan vara att betrakta som arbetstagare i aktiebolagetstjänst. Detta gälleräven om aktieägaren är styrelseledamot ochfirmatecknare i aktiebolaget. Likaså kan medlem i ekonomisk eller ideellförening som utför arbete för föreningens räkning, vara alt anse somarbetstagare hos föreningen. Även kommanditdelägare i kommanditbolag kan varaatt betrakta som arbetstagare i kommanditbolagets tjänst eller i enkelt bolag.Huvuddelägare i kommanditbolag och delägare i annat handelsbolag har däremot ipraxis inte ansetts kunna betraktas såsom anställd hos bolaget ellerhos den eller de andra delägarna. Rörande gränsdragningen mellan tjänsteavtal ochbolagsavtal och härmed sammanhängande frågor får hänvisas till betänkandet (s.732-735). Beträffandenågra speciella kategorier märks följande. Den som sysselsätts i beredskapsarbete, arkivarbeteeller musikerhjälp eller i verkstad inom arbetsvärden är enligt vedertagenuppfattning att betrakta som arbetstagare i civilrättslig mening. Detsammagäller lärlingar och praktikanter, även om de inte erhåUer kontant lön för sittarbete utan vederlaget utgörs endast av den utbildning och praktik de erhåUer.Elever i yrkesskola eller annan undervisningsanstalt synes däremot i regel intekunna betraktas som arbetstagare i civilrältslig mening. Det torde här bl. a.brista i fråga om att förhållandet skall vara grundat på avtal. Dock torde elevvid s. k. inbyggd yrkesskola - skola där undervisningen i yrkesarbete helt ärförlagd till arbetsställe utom skolan enligt därom träffad uppgörelse Prop.1975/76:105 Bilagal 171 medvederbörande företag - anses falla under del civilrätlsliga arbetstagarbegreppet. Innehavare av offentliga och privata s. k.förtroendeuppdrag (föriroen-desysslor) är i regel inte att anse såsomarbetstagare i civilrältslig mening. Fall han dock länkas, där utvecklingenbeträffande förtroendesyssla av visst slag gått därhän att innehavaren avsysslan kommit att - exempelvis med avseende på karaktären av arbetet ochvederlag för delta - inta en StäUning som i så hög grad liknar en arbetstagaresatt övervägande skäl talar för alt åtminstone i vissa hänseenden likstäUahonom med en sådan (jfr NJA 1971 s. 69). Gällande rätt, med rådande principiellavtalsfrihet, innebär att den som vill få arbete ulfört för sin räkning harmöjlighet att välja mellan olika lösningar. Han kan anställa arbetstagare förarbetet. Om delta av någon anledning inte anses lämpligt, kan han i ställetvända sig till någon som i egenskap av självständig företagare eller eljest påuppdrag åtar sig arbetet. förekommer i allt större omfattningalt arbetsgivare, i stället för att anlita anställd arbetskraft, väljer attlåta utföra arbete för sin verksamhets räkning under andra former, t. ex. påentreprenad eller med anlitande av andra former av uppdragsavtal. Från fackligthåU har man gett uttryck för oro och stort missnöje med anledning av dennautveckling. 1 och för sig accepterar man att förelag och myndigheter i vissomfattning och på ett seriöst sätt anlitar utomståendes tjänster för vissauppgifter. Med hänsyn till den fortgående specialiseringen och kraven påeffektiva verksamhetsformer är detta nödvändigt och önskvärt. Missnöjet med derådande förhåUandena grundas på att den alltmer tilltagande användningen av ejanställd arbetskraft i stor utsträckning bottnar i en önskan att undgåtillämpning av kollektivavtal samt lagstiftning om arbetarskydd, semester,anstäUningsskydd m. m. De företeelser mot vilka kritik riktas är i vissmån av olika natur. Stundom ger man genom formella avtalskonstruktioner den,som i realiteten har en arbetstagares stäUning och villkor, sken av att iförhåUande till arbetsgivaren vara en självständig företagare som utförarbetet enligt uppdragsavtal, på entreprenad, såsom kommissionär eller iliknande former. Inte sällan rör det sig därvid om personer, vilka sedantidigare är anstäUda hos arbetsgivaren men som uppmanas att - med eller mot sinegen önskan - övergå till verksamhet som "självständiga företagare".Inom vissa branscher praktiseras all arbetsgivare hyr ut arbetsplatser i sinrörelse till personer som uppträder som självständiga företagare. Exempel påförfaranden av denna art finns i FD:s praxis. Ett annat tillvägagångssätt äralt man mellan den som arbetar för ett företags räkning och detta företag skjuterin en mellanman. Denne står formellt som arbetsgivare, trots alt det irealiteten är företaget som har denna funktion. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 172 som entreprenör e. d. Han är ofta inte bunden avkoUektivavtal och saknar stundom både vilja och förmåga att fullgöra enarbetsgivares förpliktelser. har mellanmannen inte någon annan uppgiftän att skriva ut faktura på utfört arbete. Det förekommer alt man för arbete påen enda arbetsplats bildar hela kedjor av sådana mellanmansförhållanden, iblandmed inslag av utländska mellanman. Ett liknande förfarande är att alla somarbetar på en arbetsplats uppträder som entreprenörer. På detta sätt kanexempelvis ett husbygge ulföras utan att någon av dem som arbetar på byggetformellt sett är anställd hos annan. Del är i dessa och liknande fallinte alltid fråga om skenavtal i den meningen all avtalet inte fullgörs enligtsitt innehåU. 1 stället kan förhållandet vara det, att den som under rättsligengiltiga former utför arbete åt annan såsom uppdragstagare har en sådan socialoch ekonomisk ställning alt han allmänt sett bör åtnjuta de rättigheter och detskydd som kollektivavtal och lagstiftning ger ål arbetstagare. Om en sådanperson i sin tur har anställda får dessa arbeta under otrygga förhållanden. 1mellanmansfallen kan såväl enskilda som allmänna intressen komma i kläm pågrand av bristande ekonomisk bärkraft hos mellanmannen eller genom att del påandra grander är svårt att av denne utkräva arbetsgivaransvar. I praktiken är del ofta svårt attdra en klar gräns mellan nu angivna företeelser. Från synpunkten alt densociala tryggheten i arbetslivet måste upprätthållas är emellertid inte någonav dem önskvärd. I rättstillämpningen rörande arbetstagarbegreppet har ocksådomstolarna, även i fall där det inte varit fråga om skenålgärder, medbeaktande av den arbetspresterande partens sociala och ekonomiska ställningstundom funnit honom vara att anse som arbetstagare. Denna rättstillämpningstår i överensstämmelse med de intentioner åt vilka lagstiftaren i olikasammanhang gett uttryck. Del är inte bara koUektivavtal ocharbetsrättslig lagstiftning som kringgås och urholkas på nu angivna ochliknande sätt. Den som anlitar uppdragstagare i StäUel för anstäUda är inteskyldig alt ulan anmaning lämna kontrolluppgift till ledning för taxering, ochhan behöver inte heUer göra avdrag för preliminärskatt eller betalaarbetsgivaravgifter (se dock angående vissa lagförslag på dessa områdenavsnitt 12.9.1). Detta har visat sig medföra att det allmänna undandras skatteroch avgifter i en utomordentligt betydande omfattning. Härigenom kan såväluppdragsgivare som uppdragstagare göra sådana vinster alt seriösaentreprenadföretag inte kan hävda sig i konkurrensen med mindre nogräknadeföretag. Förekomsten av s. k. svarta löner till "entreprenöranstäUda"som på en arbetsplats arbetar tillsammans med arbetstagare hos lojalaarbetsgivare har väckt kraftig irritation och utgjort en påfrestning påsolidarisk lönepolitik. Ett överdrivet anlitande avexempelvis entreprenadföretag med egna anställda kan också sägas komma ikonflikt med den för arbetsfreden, väsentliga industriförbundsprincipen. Vissahändelser på arbetsmarknaden under Prop.1975/76:105 Bilaga 1 173 senare år har illustrerat, hur en koUektivavtalsbundenarbetsgivare på grund härav kan drabbas av stridsåtgärder mot en ickekoUektivavtalsbunden entreprenör. De problem det här är fråga om har föranlett krav frånolika håll på motåtgärder. a. kan nämnas följande. överlämnaderiksskatteverket till chefen för en promemoria rörandekringgående av arbetstagarbegreppet (beträffande innehållet i promemorian, sebetänkandet s. Hithörande frågor har också behandlats i utredningsrapporten, som utarbetats av enarbetsgrupp inom och statskontoret. i Göteborgsoch län har i skrivelse den 14 febraari 1975 tillfö-retagsskalteberedningen lämnat ett flertal exempel på olika förekommande"enlreprenadkonstruktioner" ägnade att medföra möjligheter attutbetala s. k. svarta löner. har hos regeringenhemstäUt om åtgärder mot alt kommissionsavtal används såsom medel att dela uppdetaljhandelsföretag på flera formellt fristående företag.Handelstjänste-mannaförbundet har hemställt om åtgärder för att åstadkommatryggare anställningsförhållanden för personal i trafikskolorna varvidförbundet i en promemoria redovisat bl. a. en tendens alt trafiklärare på grundav konkurrenssituationen tvingas etablera sig som egna företagare som arbetar"på entreprenad" åt trafikskolor. Frågor om den olagaarbetsförmedlingen har varit föremål för överläggningar mellanarbetsmarknadsdepartementet och arbetsmarknadens organisationer. Flera socialdemokratiskariksdagsmän har tagit upp här berörda problem i en motion till riksdag(mot. Denna motion har tillkommit efter omfattande kontakter medfackföreningsrörelsen, varvid ett stort antal har redovisatmissförhållanden inom flertalet branscher. Inom regeringen har tillsatts eninterdepartementai arbetsgrupp, som under ledning av statsrådet harövervägt åtgärder för att komma till rätta med de rådande missförhållandena.Arbetsgruppen har haft ingående överläggningar med bl. a. företrädare för defackliga organisationerna. Kommittén har intagit ståndpunkten,att dess förslag till lag om förhandlingsrätt och kollektivavtal i likhet medden nu gällande arbetsfredslagstiflningen skall vara tillämplig dels påförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare i civilrättslig mening ochdels på förhållandet mellan s. k. beroende uppdragstagare och derasuppdragsgivare. Kommiltéförslagets bestämmelser härom (1 och 2 §§) harutformats i huvudsaklig överensstämmelse med motsvarande bestämmelser i dengällande lagstiftningen. 1 samband med sin analys av detcivilrättsliga arbetstagarbegreppet i dess nuvarande utformning har kommitténbl. a. berört frågan om enhetlighet vid tillämpningen av detta begrepp.Kommittén har därvid såsom sin Prop.1975/76:105 Bilagal 174 uppfattning uttalat att del, med hänsyn inte minst tillenskilda individers intressen, får anses angelägel med en såvitt möjligtenhetlig tillämpning av det civilrätlsliga arbetstagarbegreppet om inte starkaskäl, hänförliga exempelvis till den aktuella lagstiftningens syfte ellerutformning i övrigt, i enskilda fall talar för annat. Kommitténs förslag att delsärskilda stadgandet rörande de beroende uppdragslagarna skall behållas hartillkommit i syfte alt säkerställa en generös tillämpning avarbetstagarbegreppet i kommittéförslagel. I samband härmed har kommitténuttalat, att rättsutvecklingen i fråga om del civilrätlsliga arbetstagarbegreppetvisserligen har lett till att de bedömningsgrunder, som enligt förarbetenatill ändringar i arbetsfredslagstiflningen skall tillämpas vidgränsdragningen mellan beroende uppdragstagare och övriga uppdragstagare,stämmer nära överens med de grunder som tillämpas vid gränsdragningenmellan arbetstagare i civilrättslig mening och uppdragstagare. Kommittén haremellertid funnit alt rättsläget är oklart beträffande vissa grupper avförvärvsarbetande (se betänkandet s. Såsom ett exempel har kommitténnämnt, att enligt vägledning "Vem ärarbetstagare?" bensindistributör, som enligt avtal med oljebolag driverbensinstation, inte är att anse som arbetstagare med avseende på dennaverksamhet, medan bensinstationsinnehavare i AD 1969: 31 ansågs omfattade avFFL. Mot den nu angivna bakgrunden harkommittén ansett att man riskerar en inte avsedd begränsning avtillämpningsområdet för en ny lagstiftning om förhandlingsrätt ochkollektivavtal m. m., om kategorin beroende uppdragstagare utmönstras.Kommittén har även ansett att man genom att bibehålla stadgandet om deberoende uppdragstagarna ger större möjligheter att förarbetsfredslagstiftningens del - utan frångående av en rent rättslig bedömning- tillämpa en sådan schablonmässig bedömning av hela yrkesgrupper som harkommit till användning på socialförsäkringsområdet. Kommittén har i betänkandet ävenberört problemet med kringgående av kollektivavtal och lagstiftning genomanvändning av andra former för avtal om arbetsprestationer än tjänsteavtal.Beträffande avtalskonstruktioner av skenkaraktär har kommittén funnit attdessa, med hänsyn till den numera tillämpade metoden för avgörande av huruvidaen person i förhållande till annan är alt betrakta såsom arbetstagare elleruppdragstagare (självständig företagare), knappast vållar problem som motiverarlagstiftning på det arbetsrältsliga området. Kommittén har härviduppenbarligen syftat på alt sådana avtalskonstruktioner inte kan antas stå en rättslig prövning. Enligt kommittén synes problemet i dessa fall varaalt upptäcka förfaranden av angiven natur och att utreda de faktiskaförhållandena i det enskilda fallet. 1 anslutning härtill har kommitténframhållit, att dess reformförslag skulle möjliggöra vissa förbättringar avarbetstagarorganisationernas möjligheter att förhindra eller upptäcka ochredan utom rätta utreda förfaranden av nu berört slag. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 175 med avseende på sådana förfaranden eller i syfte altbegränsa möjligheten eller benägenheten att använda andra avtalsformer äntjänsteavtal har kommittén ansett böra övervägas i ett större sammanhang äninom ramen för kommitténs uppdrag. LO- och TCO-ledamöterna i kommitténhar i särskilt yttrande ansett behov föreligga av en breddad undersökning avproblemen med kringgående av kollektivavtal och lagstiftning. Ett stort antal remissinstanser -bl. a. poststyrelsen, domänverket, LO, TCO och /SR - hävdar att frågan omarbetstagarbegreppets avgränsning bör utredas ytterligare och efteriyser enmer entydig definition av begreppet. Kammarrätten i anser att dethade varit värdefullt om kommittén analyserat även det arbetstagarbegrepp somanvänds vid tillämpningen av uppbördsförordningen. Enligt kammarrätten måstedet vara eftersträvansvärt att nå fram till ett arbetstagarbegrepp som är såenhetligt som möjligt. KFO anser att förutsättningar föratt begränsa kringgående av arbetstagarbegreppet torde skapas genomkommiltéförslagets utvidgade möjligheter för arbetstagarorganisationerna atterhålla insyn i arbetsgivarens verksamhet. Enligt KFO:s mening bör dock störreuppmärksamhet ägnas ål hithörande frågor. LO har som sin bestämda uppfattninguttalat att den kommande lagstiftningen måste få ett entydigtarbetstagarbegrepp. LO anser också att det bör övervägas att införa ett s. k.dubbelt arbetsgivaransvar så att huvudarbetsgivare/uppdragsgivare sekundärtsvarar även för självständiga uppdragstagare som han anlitar. Vidareefterlyser LO tolkningsföreträde för den lokala fackliga organisationen i tvisthuruvida arbetstagarförhållande eller uppdragslagarförhållande föreligger. 1ett mera långsiktigt perspektiv förespråkar LO någon form av krav pä tillståndför den som önskar driva rörelse eller annan verksamhet med anställdarbetskraft. TCO förutsätter att en analys ochdefinition av arbetstagarbegreppet görs i den kommande propositionen eller ikommitténs fortsatta arbete. Enligt TCO har löntagarrepresentanterna ikommittén antytt några utgångspunkter som tillsammans med en kartläggning avde faktiska förhållandena på arbetsmarknaden bör kunna tjäna som vägledning idetta arbete. TCO anmärker att det i kommitténs förslag till lagtext (2 §)talas om den som i förhållande till sin motpart intar en "beroende"ställning av väsentligen samma art som en arbetstagares till arbetsgivaren.TCO anser alt ordet "beroende" inte passar i en arbetsrättsliglagstiftning som strävar mot demokrati och jämlikhet. Svenska byggnadsarbetareförbundetuppger att del inom förbundets område är myckel vanligt att det formellaanstäUningsförhåUandet kringgås. Förbundet anser att arbetstagarbegreppet börbehandlas i en särskild 1975/76:105 Bilaga 1 176 lag, som bör drivas fram och helstträda i krafl före den nu aktuella arbetsrättslagsliftningen. En sådan lag börenligt förbundets uppfattning ges bl. a. följande innehåll. Allauppdragstagare som intar en beroendeställning till uppdragsgivaren skallbetraktas som arbetstagare. Som arbetstagare bör vidare den betraktas, som intehar fullständigt juridiskt ansvar för det arbete han åtagit sig, som i någonform är underkastad kontroll eller ledning och fördelning av arbetet eller somendast i begränsad omfattning håller material och maskiner. I tvist humvidaarbetstagarförhållande föreligger bör berörd facklig organisation hatolkningsföreträdet och motparten bevisbördan. Den berörda fackUgaorganisationen bör vid brott mot lagen vara berättigad till ideellt skadestånd.En fullständig lösning av problematiken kring arbetstagarbegreppet, vari ingårfrågan om oberättigad användning av underentreprenörer, kan enligt förbundetsmening dock inte nås utan en lösning av frågan om etableringskontroll.