prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — som under utbildning vid skola eller vård i anstalt utförarbete som till sin art liknar sådant som vanligen utföres av arbetstagare samtde som för annans räkning elfest utför arbete under omständigheter liknandedem som förekommer i anställningsförhållande. Om ändring av skadeståndslivränta med anledning av förändringari penningvärdet gäller särskilda föreskrifter. Bestämmelserna i denna lagom skyldighet att ersätta personskadatillämpas också i fråga om lidande, som någon tillfogar annan genom brott motden personliga friheten, genom annat ofredande, som innefattar brott, ellergenom ärekränkning eller dylik brottslig gärning. Den som har gfort sig skyldig till ärekränkning ellerdylik brottslig gärning eller som elfest är skadeståndsskyldig med anledningav sådant brott kan på yrkande av den kränkte i mål om gärningen efteromständigheterna åläggas att bekosta tryckning i en eller flera tidningar avdom i målet. För skada som vållats genom underlåtenhet att avslöfabrott ut- 1 Senaste lydelse 1973:215 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse går ef ersättning enligt denna lag enbart på den grund attstraff för underlåtenheten kan fölfa enligt 23 kap. 6 § första stycket . Skall två eller fiera ersätta samma skada, svarar desolidariskt för skadeståndet, i den mån ef annat följer av att begränsninggäller i den skadeståndsskyldighet som åvilar någon av dem. Skadestånd kan jämkas, om vållande på den skadelidandessida har medverkat till skadan. Ersättning med anledning av personskada fårdock fämkas endast om den skadelidande sfälv uppsåtligen eller genom grovvårdslöshet har medverkat till skadan. Skadestånd med anledning av att någonhar dödats kan även fämkas, om den avlidne uppsåtligen har medverkat tilldödsfallet. Jämkning av skadestånd enligt första stycket sker eftervad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande pä ömse sidor ochomständigheterna i övrigt. Är skyldighet att utge skadestånd oskäligt betungande medhänsyn till den skadeståndsskyldiges ekonomiska förhållanden, kan skadeståndetfämkas efter vad som är skäligt, varvid även den skadelidandes behov avskadeståndet och övriga omständigheter skall beaktas. Vidtillämpning av denna lag skall med arbetstagare likställas 1. värnpliktiga och andra som fullgör i lagföreskriven tfänstgöring, 2. de som under utbildning vid skola eller vård ianstalt utför arbete som till sin art liknar sådant som vanligen utföres av arbetstagare, 3. de som för annans räkning elfest utför arbete underomständigheter liknande dem som förekommer i anställningsförhållande. Dennalag träder i kraft . Förekommer i lag eller annan författninghänvisning lUl föreskrift som har ersatts genom bestämmelse i denna lag, tUlämpasi stället den nya beslämmelsen. Lag om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1) Härigenom förordnas all 118, 190 och 198 §§ sjölagen(1891:35 s. 1)' skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Bortfraklaren är ansvarig för skada lill följd av allgodset går förlorat, skadas eller försenas medan del är i hans värd ombordeller Uand, om han ej visar att varken fel eller försummelse av honom själveller nägon för vilken han svarar orsakat eller medverkat tUl skadan. Bortfraklaren är ej ansvarig, om han visar all skadanberor av a) fel ellerförsummelse, vartill befälhavaren, medlem av besättningen, lots eller annan,som utför arbeie i fartygets tjänsl, gjort sig skyldig vid navigeringen eller handhavandetav fartyget; b) brand, som ejvållats genom fel eUer försummelse av bortfraklaren själv; c) fara ellerolycka säregen för sjön; d) naturhändelse; e) krigshandling; f) sjöröveri eller annan samhällsfientlig handling; g) beslag eller annat ingripande av regering eUer annanmaktägande eller rättslig handräckningsåtgärd; h) karantän; i) åtgärd eller underlåtenhet av avlaslaren eller godsetsägare eller hans agent eller representant; j) strejk, lockout eller annat avbrott eller hinder iarbetet, oavsett orsak och omfattning; k) uppror eller oroligheler; 1) räddning av människoliv eller bärgning av fartyg ellergods eller försök därtUI; m) godsets dolda fel eller särskUda beskaffenhet ellerinneboende brisl; n) bristfällig förpackning; o) bristfällig eller oriktig märkning; eller p) dold bristfällighel hos fartyget som ej kunnatupptäckas med tillbörlig omsorg. Utan hinder av andra slyckel är bortfraklaren ansvarig förskada som beror av atl han eller nägon för vilken han svarar brustit i tUlbörligomsorg alt sätta farlygel i behörigt skick före resans början. Det åligger bortfraklarenatl lill sitt fredande från ansvarighet visa, all sädan omsorg iakttagits. Lagen omtryckt 1974:621. Om vållande på betraktarens sida medverkat lill skadan,gäller vad som är föreskrivet i 5 kap. 5 § skadeståndslagen (1972: 207). Om våUande på betraktarens sida medverkat lill skadan, gäUer6 kap. 4 § skadeståndslagen (1972: 207). Omvållande på passagerarens sida medverkat lill skada, som avses i 188 eller 189 §,gäller vad som är föreskrivet i 5 kap. 5 § skadeståndslagen (1972:207). Om våUandepå passagerarens sida medverkat till skada, som avses i 188 eller 189 §, gäller6 kap. 4§ skadeståndslagen (1972: 207). Krav påersättning för personskada eller försening av passagerare får väckas endastav passageraren eller dennes rättsinnehavare eller, vid dödsfall, den som harrätt lill skadestånd enligt 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207). Krav påersättning för personskada eller försening av passagerare får väckas endastav passageraren eller dennes rättsinnehavare eller, vid dödsfall, den som har rällliU skadestånd enligl 5 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207). Denna lag Iräder i kraft . Lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1) innefattande vissabestämmelser Härigenom förordnas i fråga om lagen (1902:71 s. 1)innefattande vissa beslämmelser om elektriska anläggningar dels atl i 1, 2 och 15 §§ ordel "Konungen" skaU bytasut mol "regeringen", dels alt7 § skall ha nedan angivna lydelse. Frän ersättningsskyldighet, som i 4 § sägs, vare elektriskanläggnings innehavare fri, där den, som skadan led, genom överträdelse avgällande föreskrifter eller annan grov vårdslöshet själv vållade skadan, ellerskadan var föranledd genom hans urakllälenhel atl fullgöra honom jämliktåtagande eller av annan grund åliggande skyldigheler emot den elektriskaanläggningens ägare eller innehavare. Fränersättningsskyldighet, som i 4 § sägs, vare elektrisk anläggnings innehavarefri, där den, som skadan led, genom överträdelse av gällande föreskrifter ellerannan grov vårdslöshet själv vållade skadan, eller skadan var föranledd genomhans uraktlåtenhet att fullgöra honom jämlikt åtagande eller av annan grundåliggande skyldigheter emot den elektriska anläggningens ägare ellerinnehavare. Om vållande på den skadelidandes sida har medverkat tillpersonskada, gäller dock 6 kap. 4 § skadeståndslagen (1972:207). Var ägaren av skadad egendom jämlikt åtagande eller avannan grund pliktig alt vidkännas den frän anläggningen härrörande faran förskada å egendom, vare ändock tiU ersättning berättigad, där skadan föranleddesav vårdslöshet vid anläggningens utförande eller skötsel. Denna lag träder i kraft den . Lagom ändring i lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd Härigenomförordnas all 1 § lagen (1922:382) angående ansvarighet för skada i följd avluftfart skall ha nedan angivna lydelse. Förskada, som i följd av luftfartygs begagnande i luftfart tillfogas person elleregendom, som icke befordras med luftfartyget, vare luftfartygels ägareansvarig, ändå han ej är vällande lill skadan. , som led skadan, genom Om vållande på den skadelidan- eget vållande medverkat därtill, des sida har medverkat till skadan, bestämmerätten, efter ty för varfe gäller 6 kap. 4 § skadeståndslagen fallprövas skäligt, om och i sådant (1972:207). fall till vilket belopp skadestånd skall utgå. Omatomskada gälla särskilda beslämmelser. Dennalag Iräder i kraft . Senaste lydelse 1968:52. Lag om ändring i luftfartslagen (1957.297) Härigenomförordnas alt 9 kap. 21 § luftfartslagen (1957:297) skall ha nedan angivnalydelse. 9 kap. 21 §' Visarfraktföraren alt den som Udil skadan medverkat därtill genom egel vållande,skall ersättningen fämkas efter vad som prövas skäligt. Visarfraktföraren alt den som Udil skadan medverkat därtiU genom egel våUande,gäller 6 kap. 4§ skadeståndslagen (1972:207). Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1960:69. Lag omändring i lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada tUl Härigenom förordnas i fråga om lagen (1973:1198) omansvarighet för oljeskada till sjöss dels att i 6, 12, 13 och 18 §§ ordet "Konungen"skall bytas ul mol "regeringen", dels all 3 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Oljeskada ersattes av fartygets ägare, även om varkenägaren eller nägon för vUken han svarar varil vållande lUl skadan. Utgöres denolycka som orsakade skadan av en serie händelser, åvilar ansvarel den som varägare av farlygel vid den försia av dessa händelser. Ägaren är dock fri frän ansvarighet om han visar allskadan 1. orsakals av krigshandlingeller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror ellerav en naturhändelse av osedvanlig karaktär, som ej kunnai undvikas och varsföljder ej kunnat förhindras, eller 2. i sin helhetvållats av Iredje man med avsikt alt orsaka skada, eller 3. i sin helhetorsakats genom fel eller försummelse av svensk eller utländsk myndighet vidfullgörandet av skyldighet all svara för underhäll av fyrar eller andrahjälpmedel för navigering. I fråga om verkan av medvål- I fråga om solidarisk ansvarig- kinde på den skadelidandes sida hel för flera fartygsägare gäller 6 och om solidarisk ansvarighet för kap. 3 § skadeståndslagen (1972: flera fartygsägare gäller 5 kap. 5 207). Om vållande på den skade- och 6 J skadeståndslagen (1972: lidandes sida har medverkat till skadan, gäller 6 kap. 4 § samma Denna lag Iräder i kraft . Lag om ändring i lagen (1974:610) om inrikes vägtransport Härigenomförordnas atl 39 § lagen (1974:610) om inrikes vägtransport skall ha nedanangivna lydelse. Haravsändare eller, såviii angår befordran av lillfäUig art, fraktförare ådragitsig skadeslåndsskyldighet enligt denna lag, kan skadeståndet jämkas, omskadeståndsskyldigheten finnes oskäligt betungande med hänsyn till parternasekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt. Förstastycket äger molsvarande tillämpning när någon för vilken avsändaren ellerfraktföraren svarar ådragit sig skadeständsskyldighet Haravsändare eller, såvitt angår befordran av tillfällig art, fraktförare ådragitsig skadeslåndsskyldighet enligl denna lag, kan skadeståndet jämkas efter vadsom föreskrives i 6 kap. 5 § skadestånds-tagen (1972:207). Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i byggningabalken Härigenom förordnas all 22 kap. 4 § byggningabalkenskall upphöra att gäUa vid utgången av . Utdrag ur protokoll, hållet i lagrådet 7Vä>vara«c?e.-justitierådet , regeringsrådet ,justitierådet , justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommet uldragav protokollet över justitieärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet , har Kungl. Maj:l förordnat atl lagrådetsyttrande skulle inhämtas över upprättade förslag till 1. lag om ändringi skadeståndslagen (1972:207), 2. lag om ändringi sjölagen (1891:35 s. 1), 3. lag om ändringi lagen (1902:71 s. 1) innefattande vissa beslämmelser om elektriskaanläggningar, 4. lag om ändringi lagen (1922:382) angäende ansvarighet för skada i följd av luftfart, 5. lag om ändringi luftfartslagen (1957:297), 6. lag om ändringi lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss, 7. lag om ändringi lagen (1974:610) om inrikes vägtransport, 8. lag om ändringi byggningabalken. Förslagen, som finns bilagda detta protokoll, har undertiden den 2 föredragits inför lagrådet avhovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttranden. Det till lagrådet remitterade förslaget ulgör ett led idet nordiska lagstiftningsprogram som skisserades i tre särskildaprincipbetänkanden, avgivna i , och eftersamverkan mellan särskilt tillkallade sakkunniga i de tre länderna. Enligt deriktlinjer som de sakkunniga dä enade sig om borde reformarbetet inriktas påatt åstadkomma en allmän nordisk skadeståndslag. En sä omfattande reform ansågsdock inle kunna genomföras i ett sammanhang, utan i enlighet med de sakkunnigasrekommendationer kom arbetet alt bedrivas i etapper med inriktning i förstahand på reformer inom de områden där reformarbetet var mest angelägel. Viktigadelar av skadeståndsrätlen, särskilt frågorna om skadeståndsansvar förarbetsgivare och det allmänna, har sålunda i blivit föremål förlagreglering genom den är 1972 antagna skadeståndslagen (1972:207), som Iräddei kraft . Turen har kommit till frågor om ersättning förpersonskada, främsi ersällning för framtida förlust av arbetsinkomst och förförlust av försörjare. föreUgger nu också förslag till en allmänjämknings- regel inom skadeståndsrätten, även det en reformfråga somtagits upp särskilt pä det nordiska lagstiftningsprogrammet. De år 1950framlagda riktlinjerna för reformarbetet innehöll vittsyftande reformplaner,även i sakligl hänseende. Särskilt intresse tilldrog sig de i det svenskabetänkandet framförda tankarna, att skadeståndsrätten i stor utsträckningskulle ersättas med försäkring i en eller annan form, åtminstone i fråga ompersonskador. Den samhällsutveckling som därefter skett har medverkat till attdessa tankar kommit att sälta betydande spär i reformarbetet, inte minst i detarbete som lett till nu föreliggande förslag. Den kraftiga utbyggnad som skettav både den offentliga och den privata försäkringen har medfört, att särskUt påpersonskadeområdet andra ersättningsformer än skadestånd kommit att spela endominerande roll. Denna utveckling kan väntas fortsätta. I föreligganderemissprotokoll framhåller sålunda föredragande statsrådet, att det pä längsikt bör eftersträvas att skadeståndets reparativa funktion i så storutsträckning som möjligt övertas av försäkringsanordningar som är bättre ägnadeän skadeslåndsrällen atl tiUgodose kraven på social rättvisa och en rationellfördelning av tillgängliga resurser. 1 en sädan utveckling förlorarskadeståndet sin avgörande betydelse för den enskildes skydd mol följderna avuppkomna skador och blir i slället endast en del i ett siörre syslem, somrymmer även socialförsäkringen och andra försäkringsanordningar. Detla får isin lur betydelse för skadeslåndsrättens ulformning, i det alt alll störrekrav ställs på en anpassning av skadeståndsreglerna till övrigaersättningsformer. Det nu remitterade förslaget innefattar en sädan anpassning. Uttryckför denna anpassning är till en början de nya metoder för skadeståndetsbestämmande som avses med förslaget. Dessa rör ersättningar för inkomstförlustoch för ideell skada. 1 fråga om ersättning för inkomstföriust syftar förslagettill en mera individuell bedömning av skadeverkningarna. 1 stället förnuvarande ordning, som till övervägande grad bygger på schabloner i anslutningtill skadans s. k. medicinska invaliditetsgrad, föreslås att ersättningsfråganprövas i närmare anslutning till skadans ekonomiska verkningar i det enskildafallet. Därmed närmas skadesländsprövningen till den invaliditetsbedömning somsker inom den allmänna försäkringen och som kan antas bli införd även inomyrkesskadeförsäkringen. Ocksä inom den vanliga olycksfallsförsäkringen har en sädanbedömning börjat vinna insteg. Den fullständigare utredning som en sådan metodförutsätter möter självfallet ofta sväriglieter, i det att den skadelidandesframtida försörjningsmöjligheter inte kan överblickas med någon större grad avsäkerhet. För sådana fall fär, enligt vad som anförs i remissprotokollet,metoden att skjuta upp den slutliga prövningen och för mellantiden fastställaen tidsbegränsad livränta siörre betydelse än den har . Elt annal sätt atlmöta dessa svårigheter är att införa möjlighet till omprövning av ett fastställtskadestånd för den händelse de förhållanden som legat till grund förinvaliditetsbedömningen ändras. Förslaget innehåller bestämmelser om en sädanomprövningsrätt. En följd av alt ett mera renodlat förvärvsmässigl invalidiletsbegreppinförs är, att invaliditetsersättningen skall avse endast den inkomstförlustsom skadan kan antas medföra. Däremot skall den inte omfaita skadeföljder avannat slag, såsom olika besvär, tillfälliga förluster och vissa ökadekostnader. Dessa skall i stället ersättas inom ramen för ideell skada. Områdetför ideell ersättning utvidgas sålunda till att omfatta även vad som i detremitterade förslaget betecknas som allmänna olägenheter. Såsom närmare skallberöras i det följande kommer det av flera anledningar att bli av betydelse attvid skadeståndets bestännnande hålla i sär de olika skadeföljderna. Ett annal uttryck för anpassningen av skadeståndet tillandra ersättningsformer är regler som föreslås angäende samordning av ersättningenför inkomstförlust och föriust av underhåll med främst förmåner fränsocialförsäkringen och vissa andra försäkringsförmåner. I samma riktning pekari viss mån också de nya regler som föresläs rörande verkan av medvållande påden skadelidandes sida. Förslaget innebär i denna del en begränsning av denallmänna jämkningsprincipen i personskadefallen. Enligt nämnda princip, sädanden inskrivits i 5 kap. 5 § skadeståndslagen, jämkas skadeståndet efter vad somfinnes skäligt när vällande på den skadelidandes sida har medverkat tillskadan. Enkel vårdslöshet pä den skadelidandes sida kan sälunda föranledajämkning. föreslås för personskadefallen, att jämkning får ske endast om denskadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har medverkat tillskadan. Förslaget innebär vidare att i de undantagsfall då jämkning kommer ifråga vid personskada hänsyn skall tas inte bara lill graden av vållande påömse sidor utan ocksä till andra omständigheter, främst pariernas ekonomiskaförhållanden. Detta föreslås gälla även för andra skadefall änpersonskadefallen. Den nya regeln om verkan av medvållande vid personskadasynes främst vara förestavad av sociala och humanitära synpunkter. Liknandeskäl anförs för den nya allmänna jämkningsregeln, som emellertid slår i motsattriklning. Den går ut på att skadeståndet kan jämkas till fördel för skadevåUaren,om hans skyldighet all utge skadestånd är oskäligl betungande med hänsyn tillhans ekonomiska förhällanden. Även den skadelidandes behov av skadeståndet ochövriga omständigheter skall beaktas. Regeln avses bli tillämplig på allaskadefall. Skäl som sist berörts kan sägas återspegla den ledandeprincipen för det remitterade förslaget, nämligen att skadeståndsreglerna börtillgodose sociall motiverade ersättningsbehov som de leder till ensamhällsekonomiskt rationell fördelning av föriusterna genom skadefall.Förslaget för därmed regelsystemet ytterligare framåt mot det rättspo-litiska mälsom föredragande departementschefen vid skadeståndslagens tillkomst uppställdeför reformarbetet. En sådan programförklaring lar emellertid sikte enbart påskadeståndets reparativa funktion. Vid skadeståndslagens tillkomst gavdepartementschefen uttryck även åt preventionstanken genom tillägget, att en given utgångspunkt också måste vara atl ersättningssystem utformas så att defrämjar strävandena att förebygga skador och nedbringa antalet skadefall. I nuföreliggande remiss saknas denna tanke. Den väsentliga förklaringen därtill tordevara att på personskadeområdel andra faktorer, såsom straffansvar, anlas spelastörre roll än skadeståndet i preventivt hänseende. En annan förklaring kanvara bristerna i vär kunskap om skadeståndsreglernas funktion. De riktlinjerförslaget följer ger ett vidsträckt spelrum för olika lösningar i skildahänseenden. Förslagel innefattar ocksä ett ganska komplicerat system av regler,som återverkar pä varandra utan att detta synes ha blivit helt klarlagt imotiven. Allmänt sett torde den föreslagna regleringen bli svårare att tillämpaän nuvarande ordning och därmed ställa större krav på skadereglerare ochdomstolar. Bestämmelserna är därtill, vilket torde vara ofrånkomligt, allmänthållna och det kan dröja innan en vägledande rättspraxis utbildats. Denosäkerhet i tillämpningen som må föranledas härav är emellertid en följd somfår tas, om nuvarande regelsystem modifieras till förmån för elt system som ärmera inriktat på att medföra en samhällsekonomiskt rationell fördelning avskadeförluster och tillgodose vissa krav på social rättvisa.Förslaget i sina huvudgrunder möler inte erinran från lagrådets sida. Av särskild betydelse är att förslaget i enlighet med deursprungliga planerna har tillkommit efter nordiskt samarbete. Det grundar sigpå förslag av den tillsatta skadeståndskommittén, vilken bedrivit sittutredningsarbete i samråd med motsvarande kommittéer i , ochNorge. Även vid ärendets behandling i har nordiskaöverläggningar ägt rum. Detta nordiska lagstiftningssamarbete har syftat så långt möjligt överensstämmande reglering i de fyra länderna och har ocksäresulterat i förslag till nya regler i alla de fyra länderna. Full enighet harinte uppnåtts, men de framlagda förslagen uppvisar stora likheter. Det norskaförslaget har redan lett till lagstiftning, som trätt i kraft den 1 januari1974. I den män lagrådsgranskningen har föranlett förslag till ändringar hariakttagits, att avvikelser inte sker från de gemensamma lösningarna i sak. Förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen Frånsett den föreslagna ändringen av 3 kap. 6 § innebärdet remitterade förslaget i redaktionellt hänseende, alt etl nytt kapitel,benämnt 6 kap., fogas till skadeståndslagen och atl i detta nya kapitel tas indels vissa paragrafer som finns i 5 kap. eller har sin motsvarighet där,dels en helt ny paragraf. Det förhållandet att ett flertal paragrafer sälundaflyttas från 5 kap. till 6 kap. - en del i oförändrat skick, andra efter gjordaändringar - har emellertid inte kommit lill uttryck i den föreslagna ingressen.Där anges t. ex. att 5 kap. 7-9 §§ skall upphöra att 14 1975.1 saml. gälla, ehuru alla dessa paragrafer i själva verket åierfinnsi den nya lagen, låt vara under andra beteckningar. Lagrådet hemställer, attingressen ges en lydelse som bättre återspeglar den reella innebörden av nuföreslagna ändringar. 1 § Lagrådet: I denna paragraf, som ersätter 5 kap. 2 § i gällande lag,anges skadeståndsskyldighetens omfattning vid personskada. I första stycketuppräknas under tre särskilda punkter i vilka hänseenden ersättning utgår. Sålimdaersätts enligt punklen 1 sjukvårdskostnad och andra utgifter, enligt punkten 2inkomstförlust samt enligt punkten 3 sveda och värk, lyte eller annatstadigvarande men och allmänna olägenheter i övrigt till följd av skadan. Skadeposteninkomstförlust i punkten 2 har i lagtexten preciserats till"inkomstförlust i förfluten tid och för framtiden". Med denföreslagna lydelsen avses att utmärka, att ersättningen för inkomstförlust börbestämmas efter skilda principer beroende pä om inkomstförlusten hänför sigtill förfluten tid eller framtiden i förhållande till tidpunkten för ersättningensbestämmande. När det gäller förfluten tid är det meningen att ersättningenskall motsvara den inkomstförlust som faktiskt uppkommit, medan ersättningenför framtida inkomstförlust får grundas pä mer eller mindre osäkra antaganden.1 kommitténs förslag har denna skillnad kommit till uttryck sålunda att detförra slaget av inkomstföriust benämns "förlorad arbetsförtjänst" ochdet senare "bestående nedsättning av arbetsförmågan (invaliditet)".Det remitterade förslaget har den förtjänsten framför kommitténs förslag attdet något bättre antyder, att även ersättning för beslående nedsättning avarbetsförmågan skall bestämmas efter skilda principer, allteftersomersättningen hänför sig till förfluten tid eller framtiden i förhållande lillnyssnämnda tidpunkt. Emellertid är uttrycket "i förfluten tid" intesä lämpligt i lagtexten. Det bör undvikas att, om det inte är alldelesnödvändigt, i skadeståndslagen införa en ny relevant tidpunkt tidpunkten förskadeståndets bestämmande - vid sidan av tidpunkten för skadans uppkomst.