prop · FZ03150 · 1975-12-31 00:00:00 — LO anser att utredningennågot underskattat de inhemska expansionsmöjligheterna. BNP-ökningen kan medhänsyn till det exceptionellt låga kapacitetsutnyttjandet i utgångsläget och dealltför pessimistiska produktivitetsantagandena för den skyddade sektornförväntas bli något högre än . LO:s bedömning är att den svaga utvecklingenunder beror på avsättningssvårigheter. Enligt LO blir produktionsutvecklingenunder inte så mycket en kapacitetsfråga utan mera ettavsättningsproblem. Tillväxten kommer att bestäm- masfrån ef terf rågesidan. Den kan enligt LO beräknas till , beroendepå hur väl vi lyckas förena en inhemsk expansion med en förbättradbytesbalans. LOtar också i sammanhanget upp den justering av den konjunktur-betingade export-och produktionsminskningen som utredningen genomfört. Enligt LO:stolkning fömtsätter LU att skillnaden mellan den faktiska och den potentiellaproduktionen blir densamma som i utgångsläget. Dettaskulle då innebära att också kapacitetsutnyttiandet bortsett frånkonjunkturbetingade svängningar fortsättningsvis blir lika lågt som det är iutgångsläget. LO:s kommentarer till kalkylema för produktivitets- ochproduktionsutvecklingen i LU 75 skall ses mot bakgrund av denna tolkning avutredningens analyser. mening måste produktivitetsutvecklingen i näringslivettillmätas största betydelse. Kapitalförsörjningen och förmågan att snabbt ochsmidigt anpassa sig till den tekniska utvecklingen och förändringarna iefterfrågan är av stor vikt. Kollegiet betonar att detta inte endast gällerexportnäringarna utan lika mycket de branscher som arbetar under importkonkurrens.Produktivitetsökningen kan väntas avta som följd av att förändringarna ibranschstmkturen kommer att ske i avsaktande tempo. Enligt kollegiets meningborde ändå förutsättningar finnas för en förstärkning avstrukturförändringarna inom branscher och delbranscher genom en ökandespecialisering och med satsningar på produktområden som inte minst påexportmarknaderna visat en expansiv utveckling. Frågornakring resursernas användning intar en central ställning i långtidsutredningama.I 1975 års LU har man i större utsträckning än tidigare lagt upp diskussionenkring alternativa beräkningar. Denna diskussion har begränsats till de problemsom bedömts komma att bli centrala , dvs. frågoma omutrymmet för den privata resp. offentliga konsumtionen, frågorna om denframtida utrikesbalansen samt möjligheterna att genomföra enarbetstidsförkortning. Vadförst utrikesbalansen beträffar har regerbg och riksdag senast under våren 1975slagit fast att balans i de utrikes betalningarna skall vara ett av de centralamålen för den ekonomiska politiken. LU har arbetat utifrån den grundläggandeförutsättningen att jämvikt i bytesbalansen skall åstadkommas tUl 1980.Underskottet i bytesbalansen berältnades uppgå till 8 å 9 miljarderkr. Vid en närmare precisering av vilka resurskrav målet om jämvikt 1980 ledertiU måste man emellertid ta hänsyn till att underskottet och för dekringliggande åren består av två delar. Den ena delen sammanhänger med den Prop.1975/76:150 24 rådande konjunktureUa situationen och torde komma attavvecklas i samband med att kapacitetsutnyttjandet inom exportindustrin återgårtill mera normala nivåer. Den andra delen återspeglar däremot en strukturellobalans. För att eliminera denna del av underskottet krävs insatser som meralångsiktigt förändrar resursanvändningen i ekonomin. av dettotala underskottet kan hänföras till denna strukturella obalans. Vid bedömningen av resurskraven för att återställa denexterna balansen måste man även ta hänsyn tiU den förväntade utvecklingen avtransfereringsnettot. Detta skulle vid föratsättning bl. a. om oförändradbi-ståndspolitisk målsättning ge ett underskott på totalt ca 7,9 miljarder kr.1980. I detta belopp ingår, förutom beräknade kostnader för u-landsbistånd pådrygt , också ca . avseende räntekostnader 1980för den utländska upplåning som gjorts efter 1974. Beträffande den volymmässiga ökningen i den privatakonsumtionen presenteras olika alternativ. I alternativ I antas den privatakonsumtionen öka 19751980, vilket ligger något över den taktsom observerats 19701975. I altemativ II antas den privata konsumtionens ökningstakt bli 2 %per år. Det senare altemativet försöker fånga upp en lägsta möjliga utvecklingav den privata konsumtionen med hänsyn till redan gjorda åtaganden till iförsta hand pensionärsgrupperna och till önskemålet om en fortsatt utjämningav standardskillnaderna. De ovan nämnda altemativen för den privata konsumtionensökning har kombinerats med ett antagande om en i förhållande tUl 1975 oförändradveckoarbetstid 1980. Effektema av en arbetstidsförkortning har också studerats.Veckoarbetstiden antas i utredningens alternativ III minska från nuvarande 40tiU 37 1/1980 som den privata konsumtionen ökar perår 19751980. Eftersom en arbetstidsförkortning måste uppfattas som ettalternativt sätt att ta ut en standardökning, har därför ytterligare ettalternativ för den privata konsumtionsökningen studerats, nämligen omåret. I samtliga alternativ ingår den gemensamma fömlsättningen att en femtesemestervecka skall genomföras fram tiU 1980. Om man kombinerar de båda alternativen för arbetstidenslängd med fömtsättningarna för den privata konsumtionens ökningstakt erhåUssammanlagt fyra olika alternativ. Fömtsättningarna i dessa framgår av följandetablå. Veckoarbetstid, Ökning av privat kon- timmar sumtion, % Alt. I 40 3 Alt. II 40 2 III 37 1/2 2 IV 37 1/2 1 1/2 Den offentliga konsumtionen har i LU modeUmässigt bestämtsav det utrymme som ges av kraven på full sysselsättning och en balanseradekonomisk utveckling. Analystekniken innebär således att den offentligakonsumtionen anpassas till de krav som i övrigt kommer att ställas på deekonomiska resurserna. Men en på detta sätt beräknad utvecklmg måste jämförasmed de krav som kommer att stäUas på sektorn. Därför har utredningen utfört ens. k. baskalkyl som avser att belysa den utvecklingstakt för den offentligaverksamheten, som är förenlig med ett fuUföljande av redan gjorda åtaganden. För statens del utgår beräkningarna i baskalkylen frånlångtidsbudgetens material. Detta siktar tUl att ange vilka resursanspråk somföljer genom redan gjorda åtaganden, fattade reformbeslut osv. För kommunernahar använts ett material från kommunalekonomiska utredningen som visar vilkenkommunal konsumtionsutveckling som skuUe följa om man behöU 1972 årsstandardnivå per kommuninvånare. Dessa två material tar emellertid inte hänsyntUl de automatiska utgiftskrav som kommer att resas mot den offentligaverksamheten till följd av att denna måste visa en viss följsamhet iförhållande till den allmänna standard-stegringen. Om hänsyn tas härtill samttill resurskraven från den planerade barnstugeutbyggnaden erhålls ett lägstaökningstal för den offentliga konsumtionens volym på fram tiU1980. Näringslivets investeringar har till stor del uppskattatsmed utgångspunkt från utförda sektorsstudier. De resursanspråk som härrör frånoffentliga investeringar har beräknats bl. a. med hjälp av relationen mellanoffentlig sysselsättning och kapitalinsats i den offentliga tjänsteproduktionen.De tal för lagerinvesteringar som använts i kalkylerna bör endast betraktas somberäkningstekniska antaganden. Det har förutsatts att den regelbundnalagercykel som kunnat avläsas kommer attfortsätta också 19751980. Resultaten av LU-kalkylerna för utvecklingen 19751980enligt de fyra beräkningsalternativen framgår av tabell 3. Tabell 3 Sammandrag av försörjningsbalansen 19701980 Alt. 1 Alt. II Alt. III Alt. BNP 2,9 3,2 2,9 2,5 2,3 ( + 500) (-50) (-200) * Förändring i milj. kr. 1968 ärs priser. 1975/76:150 26 Bmttonationalproduktensutveckling blir klart olika i de redovisade alternativen, öknmgstakten(uttryckt i mottagarpriser) varierar mellan i altemativ IV och3,i altemativ I. En snabb ökning av den privata konsumtionen eller avexporten och ingen ytterligare arbetstidsförkortning tenderar att höja uppökningstakten medan motsatsen gäller för en snabb ökning av den offentligakonsumtionen, en låg exportökning och arbetstidsförkortning. En sänkning avden privata konsumtionens ökningstakt från 3 tiU reducerarBNP-tUlväxten méd . Den arbetstidsförkortning som antagitsreducerar tiUväxttakten . Exportensvolymökningstakt är via bytesbalanskravet direkt kopplad till importens. Denårliga ökningen varierar i de olika alternativen mellan 6,2 och . Det kanvidare noteras att både I altemativen I och III kommer utrymmet för offentligkonsumtion att vara mindre än vad som fömtsätts i baskalkylen. Dendämpning av den inhemska förbrukningen som ett återstäUande av den extemabalansen kräver kan självfaUet åstadkommas på en lång rad olika sätt. Alladessa ställer specieUa krav på den ekonomiska politiken. AltemativI innebär en ökning av den privata konsumtionen som ligger i linje med desenaste årens snabba uppgångar. En sådan situation kan förmodas underlättaöverenskommelser på arbetsmarknaden och även lämna ett betydande utrymme för enfortsatt inkomstutjämning. I gengäld måste då den offentliga konsumtionensökningstakt nedbringas kraftigt. Man skuHe behöva sänka ambitionsnivån och påvissa punkter även ompröva gjorda åtaganden. I fråga om sektorsutvecklingenskulle detta alternativ kräva en jämförelsevis kraftig expansion av industrisektorn. Destörsta ekonomisk-politiska problem som man skulle möta vid förverkligandet aven utveckling enligt alternativ II skulle sannolikt ligga isvårigheterna att begränsa den privata konsumtionens ökningstakt till omåret. Med hänsyn tUl befolkningsutvecklingen bUr ökningen per capita . Enbeaktansvärd andel av detta utrymme kommer att tas i anspråk av pensionärernatill följd av garanterade inkomstförbättringar och en betydande antalsmässigökning av gmppen. Det utrymme som står kvar för den förvärvsarbetandebefolkningen blir således i detta alternativ mycket begränsat. Detta kan fåkonsekvenser för såväl den allmänna prisstegringstakten som möjligheterna attavtalsvägen bedriva en fortsatt Inkomstutjämning. Aandra sidan bereds i detta fall utrymme för en I förhåUande tUl baskalkylenklart snabbare ökning av den offentliga konsumtionen. Den industrieUaexpansionen blir lägre, likaså ökningarna inom varuhandeln och de privatatjänstesektorerna. Den lägre ökningstakten i privat kon- sumtiondrar ner ökningstalen för importen, vilket också leder tUl lägre exportkrav. Mångaav de awägningsproblem som aktuaUseras av altemativen I och II kommeratt tillspetsas om man fram tUl 1980 genomför enarbetstidsförkortning. BNP:s volymmässiga ökningstakt reduceras i altemativ IIIoch IV tUl 2,3 a . Huvuddelen av den lägre produktionsökningenmåste komma att påverka konsumtionen. I alternativ III får den offentligakonsiuntionen bära huvudansvaret för den nödvändiga anpassningen. Dettaalternativ måste innebära att en allmän omprövning av ambitionsnivån inom denoffentliga verksamheten blir ofrånkomlig. I alternativ IV blir istäUet den privata konsumtionens ökning så låg att de problem som berördes ianslutning tiU alternativ IIblir till ytterlighet accentuerade. Deolika alternativen har medvetet profUerats genom relativt kraftiga variationeri föratsättningarna. Man kan därför ifrågasätta om det är möjligt attfullständigt genomföra något av alternativen. Den faktiska utvecklingen kommersannolikt att ligga närmare mittfältet i denna straktur av olika altemativ.TUlvägagångssättet motiveras av att man härigenom mera effektivt klargör envalsituation i den ekonomiska politiken. Förremissinstansernas synpunkter på frågan om den externa balansen redogjordesredan i avsnittet om de politiska utgångspunktema för LU:s arbete. Beträffandede resurskrav som följer av målsättnuigen om balans 1980 framförs i många faUfrån LU avvikande meningar. Dessa går i allmänhet ut på att LU har överdrivitresurskraven delvis som följd av att underskottets storlek i utgångslägetblivit överskattat. LO framför attalternativet II med en snabbare utbyggnadstakt för den offentligasektorn ligger mest i Unje med fackföreningsrörelsens mål. Beträffandealtemativen III och IV med 2,5 tunmars förkortning av veckoarbetstidenanför LO att i dessa fall tillväxten i samhällsekonomin skuUe bli så svag attdet skulle innebära total stagnation i löneutvecklingen och/eller ensocialpolitisk nedrustning. Detta torde enligt LO:s mening inte varaacceptabelt och knappast heller praktiskt genomförbart. LO påpekar också attvi heller genomfört förlängd semester och generelltmmskad veckoarbetstid. ValetmeUan LU:s olUia altemativ behandlas inte explicit i TCO.s yttrande. uppfattning har dock LU överbetonat bytesbalansproblemen. TCOanser att grundvalen för de ekonomisk-politiska awägningama blir heltannorlunda om bytesbalansproblemet ges en vikt som svarar mot dess faktiskabetydelse. Återställandet av balansen i de utrikes betalningarna med omvärlden som LU definierat 1975/76:150 28 problemet skulle således inte vara ett problem av den storleksordningen att det t. ex.kan tas tUl intäkt för att motivera en alltför stram ekonomisk politUc ellerför att hävda att de fackliga organisationerna skuUe avstå från rimligalönepolitiska strävanden. I fråga om resurstilldelningen till den offentiigasektorn erinrar TCO om sina tidigare ställningstaganden. Sålimda har TCO vidolika tiUfällen förordat betydande insatser på bl. a. bamomsorgens,vuxenutbildningens, bostadspolitikens och hälso- och sjukvårdens områden. Man villockså understryka riskerna med en alltför skarp gränsdragning mellan denoffentliga sektorn och övriga delar av ekonomin. Mycket av dentjänsteproduktion som sker inom den offentliga sektom kommer också andrasektorer till godo. konstaterar att samtliga LU:s alternativinnebär en, jämfört med perioden 19651975, mycket kraftig neddragnmg avökningstakten för den kommunala konsumtionen. Eftersom alternativen I och IIIför den kommimala konsumtionens del klart understiger den lägsta möjliga nivåsom följer av befolkningsförändringar .och redan fattade politiska beslut, ärett så begränsat konsumtionsutrymme enligt kommunförbundets uppfattning heltotUlräckligt. Kommunförbundetpåpekar att det fortfarande finns ett tryck på kommunerna att förbättra densociala standarden vad beträffar vård och service för de äldre och dehandikappade. På tmdervisningens område kan som exempel på föratsebaravolymökningar nämnas reformeringen av skolans inre arbete och utbyggnaden avvuxenutbildningen. Även inom fritidsområdet kan man räkna medväsentligt ökade kommimala insatser. Det ställs vidare stora förväntningar påkommunerna i fråga om de framtida sysselsättningsmöjligheterna, utbyggnaden avkollektivtrafiken, miljövården m. m. Beträffande vissa av dessa områden är detsannolikt att resursanspråken ökar ytterligare om en generellarbetstidsförkortning genomförs. Det är därför bestämdauppfattning att den kommunala konsumtionen måste ges ett utrymme som minstmotsvarar utrednmgens beräkningar för alternativ II. Dettaaltemativ skulle för primärkommunernas del innebära en volymmässig ökning avkonsumtionen med . Även denna ökningstakt bedömer styrelsen somlåg, med tanke på att den kommunala konsumtionsökningen hittiUs under1970-talet begränsats av kommunernas finansiella problem. Landstingsförbundetanser att såväl LU:s tolkning av landstingens planer som dess bedömning av vadsom är en rimlig baskalkyl innebär underskattningar av hälso- och sjukvårdenskrav både då det gäller ekonomiska resurser och personal. Landstingens planerär redan hårt nedbantade till följd av finansieringssvårighetema. Trots attbetydande resurser krävs för att upprätthålla den nuvarande standardenbibehålls i landstingens egna planer den utvecklingstakt som rått hittillsunder . Denna har i sig medfört en starkt begränsad utveckUng i för- anser att utvecklingstakten enligtlandstingens egna planer därför måste betraktas som en miniminivå för denframtida utbyggnaden. En stagnerande utveckling för sjukvårdssektorn kan inteaccepteras som betydande förbättringar genomförs på andra håll. Detgår inte att ge ökade resurser för privat konsumtion och skjutavårdsektorns standardöknmg . hävdar mot dennabakgrund att det beräknade resursutrymmet för hälso- och sjukvården måsteomprövas. I bästa fall skulle en snabbare utveckling av våra resurser, än denLU räknat med, ge utrymme för den resursförstärkning som erfordras. Men det kanockså bli nödvändigt att inskränka på resursutrymmet inom övriga sektorer. vill prioritera den offentliga konsumtionen framför denprivata. Man anser också att arbetstidsförkortningen kan och skall påbörjasunder den kommande femårsperioden, även om den eventueUt inte kan genomförasfullt ut . förespråkar därför en utveckling somkan beskrivas som liggande mellan alternativen II och IV. EnUgtKF:s mening kan med den av LU beräknade resursutvecklingen en väl avvägdekonomisk politik uiriktas mot ett mål som ligger mellan alternativen I och II. Detta skulle medge en ökning av den privata konsumtionen i ungefärsamma takt som första hälft som utrymme skullefinnas för en fortsatt reformpolitik. EnligtSACO/SR:s bedömning bör man inte välja ett alternativ som innebär att de aktivalöntagarna inte får någon reaUöneökning alls . En sådanutveckling skuHe ha alltför negativa verkningar inte endast på den privatabehovstillfredsställelsen i allmänhet utan även Ifråga om skattehöjningar,inflation och tendenser tiU desorganisation på arbetsmarknaden m. m. /SRanser det för övrigt vara ytterst tveksamt om det överhuvudtaget är möjligt atthåUa tiUbaka löntagarnas konsumtion på det sätt som förutsatts i altemativ IIIV. Det finns risk att den proklamerade politiken "saboteras"genom att medborgama minskar sitt sparande. /SR anser att de nämnda alternativenav dessa skal torde vara uteslutna. EnligtSACO/SR är det dock därmed inte sagt att man helt bör ansluta sig tUlalternativ'!. En utveckUng som innebär att man uite genomför några nyareformer inom den offentliga sektom framstår inte somönskvärd. Man bör således lägga sig någonstans mellan alternativ I och II, men sannolikt närmare det förra alternativet än det . EftersomLU bedöms sannolikt vara något för pessimistisk i sina gmndantaganden, skuUeman kunna hoppas att valsituationen ej blir fullt så komplicerad som i LU:skalkyler. Om BNP-utvecklingen exempelvis har underskattats med 1/per årskulle man kunna 1975/76:150 30 uppnåbåde en privat konsumtionsökning enligt alternativ I och en offentligkonsumtionsökning enligt altemativ II. /SRframhåller också att awägningsproblemen skuUe väsentiigen underlättas omtidpunkten för extern balans uppskjuts till 1985. Även om räntekostnaderna blirstörre skulle man därigenom överslags-mässigt uppnå ett ökat utrymme på nettoca av BNP. Om detta i sin helhet läggs på offentlig konsumtion skulledennas tiUväxttakt kunna öka med . För privat konsumtion blirmotsvarande siffra . Enmer förmånlig utveckling än den som LU fömtsätt skulle givetvis också ökamöjlighetema att förkorta arbetstiden i enlighet med altemativ III och IV. /SR är dock medvetet om att dess ställningstagande innebär att engenerell arbetstidsförkortning sannolikt måste skjutas . Manpåpekar dock i detta sammanhang att förkortad arbetstid för småbarnsföräldrar,tUl skiUnad från en generell arbetstidsförkortning, är en jämförelsevis bilUgreform som enligt /SR: s mening under aUa omständigheter bör kunnagenomföras. SAF/SIanser i motsats till vad som ovan anförts att det konsumtionsutrymme som finnsatt fördela kan bli mindre än vad LU beräknat. Osäkerheten ökas ytterligare avatt effektema på produktivitetsutvecklingen av den nya arbetsrätten är okända.Det skulle enligt SAF/SI:s mening vara fullt möjUgt attproduktivitetsutvecklingen inte tiUåter mer än ettlågalternativ för såväl offentlig som privat konsumtion. Under sådanaomständigheter skulle det ligga en betydande fara i att planera för en expansivoffentlig konsumtionstillväxt eftersom konsekvensemå på den privatakonsumtionen för den förvärvsarbetande delen av befolkningen skulle bli mycketstora. Manpåpekar också att den samlade offentliga konsumtionen inte är en etdietlighandlingsparameter. Den kommunala konsumtionen kan komma att ta ett så stortresursutrymme i euispråk att detta inte kan kompenseras med variationer i denstatliga konsumtionen. Enekonomisk politik som däremot stimulerar den privata konsumtionens tiUväxt kannär som helst förändras om det faktiskt skulle visa sig attproduktivitetstillväxten blir mera gynnsam än vad LU har räknat med. Då skulleockså den offentliga konsumtionen.kunna öka snabbare. SAF/SIframför vidare att den avvägningsdiskussion som LU behandlat inte kan bedömasutan klargörande ställningstagande tUl hur en ökad offentUg konsumtion skaUfinansieras. Enligt SAF/SI:s uppfattning blir behoven av skattehöjningar vidett högaltemativ för den offentiiga konsumtionen så stora att man vUlifrågasätta om det är möjligt att realisera. EnligtLRF ställs med. de i LU redovisade alternativen frågan om prioritering mellantotal privat och offentiig konsumtion i blickpimkten. I och för sig torde dettamte vara avsikten och det vore enligt förbun- detsmening också olyckligt om prioriteringarna skedde på denna grova nivå.Avgörande måste vara vUket InnehåU som ges åt resp. slag av konsumtion och hurden fördelas. LRF vill framhålla att det för den närmast föreståendefemårsperioden synes vara nödvändigt med stark återhållsamhet med denoffentliga konsumtionsöknmgen. Utrymme bör i stället ges åt den privatakonsumtionen i sådan utsträckning att det blir praktiskt möjligt att uppnåkompenserande konsumtionsförbättringar för eftersläpande gmpper. Förbundetframhåller att en ökning av den offentliga konsumtionen, bortsett från att denminskar utrymmet för utjämning av privat konsumtion, inte alltid i sig självär neutral eller utjämnande ur fördelningssynvinkel. Förbundet understrykervikten av att beslut om offentiig konsumtionsökning inte fattas utan ettkritiskt granskande av bl. a. fördelningseffektema. LRF stäUer sig dock intenegativt till all ökning av offentiig konsumtion. Som angelägna exempelframförs långtidssjukvården och vissa andra vårdområden. framför som sin uppfattning att den ekonomiskapolitiken måste ges en uppläggnmg som mer ansluter till LU:s altemativ I änaltemativ II. Förbundet anför att relativt sett större tyngd åtden privata konsumtionsökningen skapar fömtsättningar för avtalsrörelser somkan ligga inom den samhällsekonomiska ramen utan att man får en reaktion frånstora löntagargrupper mot en utebliven privat standardstegring. Den offentligasektoms utbyggnad måste då begränsas tiU de områden som utgör uppenbarastödfunktioner tUl ansträngningarna inom industrin och exportnäringama. Enpolitik i huvudsak gmndad på alternativ II skuUedäremot sannolikt få till följd att inflationen på gmnd av utfallet ilönerördsema skulle gå utöver den av LU uppsatta ramen med omedelbara effekterpå den internationella konkurrenskraften som följd. Eventuellt skuUe det blisvårt att upprätthålla arbetsfreden utan relativt hårdhänta statliga ingripandenpå arbetsmarknaden. BådeLO och SAF/SI tar i sina yttranden upp frågan om avvägningen mellan omedelbaroch framtida konsumtion. Den utveckling för investeringskvoten under1970-talet som utredningen förutser får inga nämnvärda effekter påkonsumtionsmöjlighetema men kommer attbegränsa tUlväxten i efterfrågeutrymmet på . EnligtLO förefaller det runligt att investeringskvoten åter måste höjas någon gångunder . Trots kalkylemas stora osäkerhet förefaller det för LO heltklart att om vi vUl öka vår privata konsumtion ochsamtidigt öka överföringama tUl och minska ökningstakten ienergitUlförsdn så måste kapitalbildningen öka. Investeringskvoten måstesåledes enligt LO:s mening åter höjas från den nivå som den kommer att Ugga påunder . SAF/SI drar i stort sett samma slutsatser som LO av deriförutsedda utveck- 1975/76:150 32 Ungenför investeringskvoten och påpekar därutöver alt dessa frågor borde haanalyserats mer mgående i utredningen.