prop · FZ03155 · 1975-12-31 00:00:00 — 1968: 82 framlagda förslagen. Kommitténanser att en lämplig avvägning av olika intressen och argument bör leda tiU atti 1975/76:155 49 strafföreläggandeskall kunna tas upp körkortsåterkallelse i kombination med en körkortsspärr påhögst . 3.14.2Allmän domstol eller förvaltningsdomstol Kommitténägnar frågan om vilken domstol länsrätt eller allmän underrätt som skaUhandlägga frågor om återkallelse av körkort i anledning av trafikbrott stortutrymme. Beträffande problemstäUrungaraa på detta område anmärker kommittén,att redovisningen har försvårats genom att länsrätten i slutskedet avkommitténs arbete har förts in i beslutsprocessen i stället för länsstyrelsen.Det har därför våUat svårigheter att på ett rättvisande sätt till nuläget föraöver den tidigare argumentation som har förekommit i frågorna. Konunitténanför emeUertid att de argument som har kunnat anföras för eUer emotlänsstyrelse som beslutsinstans praktiskt taget genomgående kan anföras föreller emot länsrätt. Kommitténerinrar till en början om den diskussion som har förts ifrågan. har det sålunda i olika sammanhangövervägts att flytta över vissa frågor om körkortsingripanden frånlänsstyrelse till allmän domstol. Det kan nämnas att 1957 årstrafiknykterhetskommitté i sitt betänkande (SOU 1963:72) Nykterhet i trafikföreslog att i princip alla körkortsingripanden som föranletts av brott (utomfylleri) skulle handläggas vid aUmän domstol. De skäl härför somtrafiknykterhetskommittén anförde gick ut på att man vid allmän domstol fick enbättre garanti för den enskUdes rättssäkerhet, att en reform av den föreslagnainnebörden skulle medföra väsentliga kostnadsbesparingar och vidare att allaåtgärder i anledning av brott borde beslutas i ett sammanhang för att enönskvärd samordning och avvägning av den totala samhäUsreaktionen skulle kommatill stånd. Förslaget fick ett blandat mottagande vid remissbebandUngen. Mångaremissinstanser tiUstyrkte förslaget eller ställde sig i varje fall positivatUl det. Andra remissinstanser ansåg, att det inte hade visats skäl för attgöra den föreslagna överflyttningen. Trafikmålskommitténerinrar också om att trafiknykterhetsbrottskom-mittén i betänkandet (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott har betonat vikten av att körkortsingripande beslutasav allmän domstol. Trafikmålskommitténgår igenom de väsentligaste skälen för och emot en överflyttning till allmändomstol. Denförsta frågan som behandlas är om det från trafiksäkerhetssynpunkt kan vara avbetydelse att körkortsingripandet används som en mera direkt följd av etttrafikbrott än f. n. Kommittén finner med stöd av expertis såväl inom som utomkommittén att det skulle vara av stort värde för trafiksäkerheten omkörkortsfrågan fördes in i brottmålsprocessen. Expertisen anser att det interåder någon tvekan om att körkortsingripandet är ett effektivare instmment föratt förhindra 4 1975176.1 saml. 1975/76:155 50 trafikbrottän vad konventionella straff är. Kommittén anser sig under sitt arbete ha fåttklarlagt att ett avgörande av straff och körkortsfråga är enutomordentligt viktig trafiksäkerhetsfaktor. De möjligheter till en snabbarehandläggning som skapas genom att körkortsfrågan avgörs i brottmålsprocessenär från trafiksäkerhetssynpunkt av särskUd betydelse. Kommittén har vid sinaundersökningar funnit att handläggningstiden hos länsstyrelsema medförde enförlängning med ca . Visserligen meddelades i en del faU ihuvudsak dock vid trafiknykterhetsbrott beslut om interimistiskkörkortsåterkallelse. Kommittén anmärker emellertid att körkortsingripandeaktualiseras i åtskUliga andra fall än när trafiknykterhetsbrott har begåtts,och då görs inte något interimistiskt ingripande. erinrar kommitténemeUertid om att handläggningstidema även vid de aUmänna domstolarna är rättlånga beträffande trafikmål. Sålunda kan det dröja ända upp tiU innanstraffrågan är avgjord. Även detta förhållande är otillfredsställande, ochkommittén menar att förtur bör ges åt trafikmål där körkortsfrågan är aktueU.Kommittén stäUer frågan om föreskrifter angående förtur kan ges utan attkörkortsbeslut meddelas redan i brottmålsprocessen. Enligt kommitténsundersökningar torde det inte finnas något exempel från annat område på attpolis, åklagare eller allmän domstol åläggs att snabbehandla mål där annanmyndighet kan förväntas meddela beslut av särskUd art. En fömtsättning för skall kluma behandla dessa fall snabbare är därför enligt kommitténs meningatt själva den interimistiska beslutsprocessen utgör en del av brottmålsprocessen.Kommittén slår fast att kravet på snabbhet bl. a. fråntra-fiksäkerhetssynpunkt utgör ett skäl för handläggning av körkortsfrågan ibrottmålsprocessen. Även en fördröjning med en så som en månad måsteanses olycklig. Här kan nämnas att huvudförhandling enligt kommitténs förslagbör hållas från det att körkortet omhändertogs och att måletenligt kommittén bör avgöras slutligt inom en månad från omhändertagandet. Närdet gäller trafiksäkerhetssynpunktema erinrar kommittén också om att det haruttalats farhågor för att dessa inte bUr tUlräckligt beaktade omkörkortsreaktionens längd skall bestämmas med straffet. att redan erfarenheten från hittUlsvarande praxis har visatsvårigheterna att inte tillmäta sådana typiska straffmätningssynpunkter sombehovet av körkort och körkortshavarens försörjningsbörda en förhållandevisstor vikt. Ett överförande av körkortsingripandena till allmän domstol anserkommittén knappast kimna förväntas medföra att det tas mindre hänsyn tUl trafiksäkerhetssynpunkterna. Kommitténtar också upp rättssäkerhetsaspekten och framhåller att vad som har anförts omvikten av en snabb handläggning har sin betydelse även frånrättssäkerhetssynpunkt. Vad gäUer de nuva- 1975/76:155 51 randeinterimistiska återkaUelserna påtalar kommittén att det slutliga beslutetibland innebär att körkortet inte skall återkaUas; Mot denna bakgrund är detett rättssäkerhetskrav, av synnerligen stor betydelse att tiden för detinterimistiska ingripandet blir så kort som möjligt. I övrigt anför kommitténatt de reformer som redan har genomförts inom förvaltningsprocessen inte harpåverkat de väsentligaste rättssäkerhetsproblemen. Förfarandet är sålunda intekonlradiktoriskt. Vidare måste man kräva att körkortsprocessen ordnas på ettsådant sätt att den som beslutar om körkortsingripande får en riktig bUd avtrafikhändelsen. Kommittén menar att så länge brottmålet handläggs vid allmändomstol är det också denna som har det bästa materialet för att bedöma skeendeti samband med den trafikhändelse som anses böra leda till körkortsingripande.I detta konstaterande inbegriper kommittén också att allmän domstol har detbästa materialet för att bedöma hur grovt ett trafikbrott är. Denna bedömninghar vanligen en avgörande betydelse för ett ställ-mngstagande i körkortsfrågan. Kommitténerinrar också om att nuvarande processuella system med en uppdelning avansvars- och körkortsprocessen kan leda tiU rättsförluster för den enskildedärför att denne inte sällan här uppfattningen att körkortsfrågan avgörs ibrottmålsprocessen. Den tiUtalade underlåter kanske därför att överklaga enenligt hans uppfattning felaktig dom. Enannan synpunkt som kommittén tar upp är allmänhetens inställning till enöverflyttning av vissa återkaUelsebeslut tUl allmän domstol. Kommittén harundersökt hur det förhåller sig härmed och har kommit fram till attinställningen hos allmänheten klart torde vara tUl förmån för en överflyttningav vissa återkaUelsebeslut till allmän domstol. Samma resultat har framkommitvid möten som kommittén har håUlt med företrädare för olika organisationer inomtrafUcsektom, näringslivet m. fl. Såväl undersökningama som kontakterna höllsdock innan länsrättsorganisationen trädde i kraft. Ett skäl tiU dennainstäUning hos aUmänheten menar kommittén vara att man anser attkörkortsåterkallelsen utgör ett "straff". Det anses därför naturligtoch lämpligt att samtliga samhällsingripanden i anledning av ett brott beslutasvid ett och samma tillfäUe. Kommitténhävdar vidare att hänsynen till internationella förhållanden är av synnerligvikt. Kommittén hänvisar här tUl att man i åtskilliga länder har den ordningenatt domstolen beslutar i körkortsfrågan i samband med att trafikbrottetbehandlas. Vidare hänvisar kommittén till den av antagnaresolutionen med förslag tUl enhetliga regler om körkortsingripande. Iresolutionen förordas i princip att körkortfrågan avgörs i brottmålsprocessen.Kommittén hänvisar också tUl den inom utarbetade konventionen omstraff för vägtrafikbrott (European convention on the punishment of roadoffences), som utgår från att allmän domstol i trafikantens 1975/76:155 52 hemlandskaU kunna handlägga mål angående trafikbrott som har begåtts utomlands. Kommitténhar i tidigare sammanhang (se avsnitt 3.7.4) hävdat att körkortsingripandetskall kunna beaktas vid straffmätningen. Kommittén erinrar om att så kan skeendast om körkortsfrågan handläggs vid allmän domstol. Även från denna synpunktbör alltså frågoma om körkortsingripanden i anledning av trafikbrott flyttasöver tUl allmän domstol. Frånolika håU bar förts fram önskemål om ett allmänt ombud i körkortsmål.Kommitténpåpekar att en sådan reform inom ramen för den administrativa processen ärkostnadskrävande. Vad gäller körkortsåterkallelse i anledning av trafikbrottkan emellertid frågan om allmänt ombud lätt lösas genom att körkortsingripandettas med i den ordinära brottmålsprocessen. Kommitténdiskuterar åtskUliga andra aspekter på frågan om överflyttning av vissakörkortsmål tiU alhnän domstol. En sådan aspekt gäller möjligheterna tillförenklad handläggning. Bortsett från frågan om körkortsingripande kan tas uppi strafföreläggande berör kommittén frågan om förenkling av domsskrivnuigen.Möjlighetema till sådan förenkling motverkas enligt kommitténs mening av attkörkortsfrågan handläggs i en efterföljande separat process. Denna krävernämligen en förhållandevis vidlyftig domsmotivering av den aUmänna domstolen,om bUden av dess inställning skaU bli rättvisande. Om nuvarande system förkörkortshandläggning skall behållas, torde det bli nödvändigt att tUl en delfrångå nu rådande ordning beträffande förenklad domsskrivning och krävafylligare motivering av den allmänna domstolen för att motverka att länsrättentvingas erhålla sin bild av trafikbrottet genom studier avfömndersökningsprotokoll etc. Ytterligareen aspekt utgör samordningen mellan allmän domstol å ena sidan och länsstyrelseoch länsrätt å den andra sidan. Kommittén erinrar om att det f. n. finns vissasamordningsproblem och att sådana problem också kommer upp omkörkortsingripandena helt eller delvis förs över tUl brottmålsprocessen.De främsta svårighetema torde f. n. ligga i vad som tidigare anförts ominformationen från allmän domstol till och länsrätten. Här är detalltså fråga om problem som försvinner vid en överflyttning tUl allmän domstol.Å andra sidan understryker kommittén att problem kan uppstå genom att detsamtidigt kan finnas anledning att ingripa mot en körkortshavare på skUdagmnder, t. ex. på grund av såväl sjukdom som trafikbrott. Kommittén menaremellertid att dessa problem kan lösas. FörebUder finns redan inom t. ex. utlännings-,barnavårds- och nykterhetsvårdslagstiftningén. Inom utlänningslagstiftningen beslutasvissa ingripanden förvisning på gmnd av brott av allmän domstol, medanandra ingripanden utvisning av ut- 1975/76:155 53 länning beslutas av länsstyrelse. Vid tillkomsten av denna lagstiftning gjordesgällande att ett brytande av den dittiUs gällande ordningen, som innebar attprövningen i samtliga fall låg på länsstyrelse, skulle innebära svårasamordningsproblem. Farhågorna har emellertid inte besannats, utan problemenhar kunnat lösas i praxis utan att några lagregler har getts i ämnet. Motbakgmnden av den erfarenhet som man sålunda har från andra rättsområden menarkommittén att även de samordningsproblem som dess förslag kan ge upphov tUlskall kunna lösas på ett smidigt sätt. Kommittén anvisar mot bakgmnden av detsagda inte några uttryckliga regler härom. Farhågorhar förts fram om att en överflyttnmg av vissa mål angående körkortsingripandenfrån länsstyrelse och länsrätt tUl allmän domstol skulle leda till minskadenhetlighet i praxis. Det skulle finnas större möjligheter att skapa enenhetlig praxis inom de 24 länsrätterna än inom det flerdubbla antalet allmännadomstolar. Kommittén erinrar om att erfarenheterna har visat att praxis inteheller i nuvarande system kan anses enhetlig. Den bristande enhetligheten berorenligt kommitténs uppfattning dels på att prejudikatbildningen är otUlfredsställande,dels på att allmänt ombud saknas. Vad gäller prejudikatbildningen hävdarkommittén att brister häri beror bl.a. på att vidareutbildning av ochkontakter mellan berörda befattningshavare inte har förekommit i tUlräckligutsträckning. Kommittén anmärker i det sammanhanget att det krävs en störreinsats för att bereda representanter för omkring 90 tingsrätter och sjuöverinstanser fortbUdning än att ge motsvarande utbUdning åt befattningshavarevid 24 länsrätter och fyra överinstanser. I fråga om allmänt ombud framhåUerkommittén som nämnts fömt att det är betydligt lättare och mindre kostsamt atti brottmålsprocessen inordna ett allmänt ombud än att göra det i den nuvarandeadministrativa processen. Detkan nämnas att kommittén föreslår att särskilda avdelningar eUer rotiar i vissafall skaU inrättas för körkortsmål vid domstolama. I nämnden bör ingå personersom är sakkunniga i trafikfrågor. Kommitténpekar också på den ibland framförda uppfattningen att det föreligger sådantsamband mellan körkortsgivning och körkortsingripande att dessa frågor böravgöras av samma organ. Det kan enligt kommitténs uppfattning många gångervara en fördel med en sådan samordning, t.ex. i faU där aUmän misskötsamhetföreligger. När det gäUer trafikbrott är läget emellertid ett annat. Iallmänhet har den som första gången söker körkort inte tidigare dömts för någottrafikbrott av den art att det bör beaktas vid körkortsgivningen. som beslutar därom har därför i och för sig inte bättre möjligheterän allmän domstol att bedöma frågor om körkortsingripande vid trafikbrott. Detrafikbrott som föregår den första körkortsprövningen är nämligen nästanuteslutande olovlig köming. 1975/76:155 54 Kommitténbehandlar också kostnadsaspekterna på en överflyttning av vissa körkortsmåltill allmän domstol och anför härom bl. a. följande. Kostnadenför den enskilde enligt olika altemativa system blir i hög grad beroende avvilka processformer som används, dvs. hur stora krav på muntlighet som ställsetc. Det är därför inte möjligt att göra någon jämförelse mellan t. ex.domstolsprocess och administrativ process för körkortsingripandet utan attfömtsättningama närmare anges. Rent aUmänt kan dock konstateras att det iden mån både en brottmålsprocess och en administrativ process behövs församhällsingripande i anledning av trafikbrott utgör en ekonomisk belastningför den enskilde att genomföra två processer. Ensamtidig bedömning av brotts- och återkallelsefrågan kan enligt kommitténsuppfattning medföra en väsentlig kostnadsbesparmg för den enskUde. Graden avdenna minskade ekonomiska belastning i förhållande till nuläget är emellertiden fråga som beror av vilka krav som ställs på brottmålsprocessen. Här kommersådana frågor som möjligheten att använda ordnings- och strafföreläggande in ibilden. Möjligheten att överklaga tUl hovrätt och möjligheten för hovrätt attavgöra målet på handlingama är också frågor som måste beaktas. Fråganom vilken betydelse en överflyttning från länsrätt tUl aUmän domstol av mål omkörkortsingripande skuUe få för det allmänna är enligt kommittén svår attbedöma. Kommitténanser det klart att det aUmänna måste göra betydande rationaliseringsvinsterom körkortsfrågan avgörs i brottmålsprocessen. man får ökadekostnader för brottmålsprocessen är däremot svårare att bedöma. Det torde varareaUstiskt att räkna med en viss ökad belastning för framför aUt hovrätterna. Kommitténanser på de gmnder som har redovisats att övervägande skäl talar för atthandläggningen av frågor rörande körkortsåterkallelse på grund av trafikbrottflyttas över från länsrätt till allmän domstol. Kommitténmenar att det vid k ö r k o r t s i n g r i p a n d e på annan grund äntrafikbrott, t. ex. på medicinsk gmnd, är lämpligt att använda enförvaltningsprocess vid länsrätt, kammarrätt och regeringsrätt. Beträffande defaU där samhäUsingripandet sker i anledning av annat brott än trafikbrott,konstaterar kommittén att man f. n. inte sällan beslutar om både allmänt straffoch körkortsingripande i anledning av fylleri, våldsbrott, bUstöld etc. Detfinns skäl som talar för att samhällsåtgärderna även i dessa faU beslutassamtidigt. För den enskUde skulle det, även då ingripandet sker i anledning avannat brott än trafikbrott, vara av vikt att åtgärderna beslutas samtidigt.EmeUertid har som framgår av det tidigare anförda kommittén avvisat tankarnabakom nuvarande system enligt vilka vissa typer av aUmän brottslig- 1975/76: 155 55 hetanses presumera trafikfarlighet. Kommitténs inställning innebär, att omkörkortsingripande i fortsättningen skaU ske i dessa fall måste beslutenfattas mot bakgrunden av en medicinsk eller psykologisk bedömning. En sådanbedömning har inte någon direkt anknytning till brottmålsprocessen. Det ärolämpligt att föra samman ställningstagandena, eftersom detta kan ge dentUltalade uppfattningen att ett körkortsingripande är en direkt följd av denallmänna brottsligheten. Kommittén har stannat för att i nu berörda faU förordaatt nuvarande system bibehålls. Länsrätten bör alltså även i fortsättningenbli beslutsorgan i första instans i dessa fall. Såsomframgår av det tidigare anförda fäster kommittén stor vikt vid att ett allmäntombud medverkar i körkortsprocessen. För kommittén har denna fråga blivit enkelatt lösa för de fall där körkortsingripandet sker i anledning av trafikbrott,eftersom allmän åklagare medverkar i processen. Emellertid kvarstår enligt kommitténsmening ett behov av allmänt ombud i de körkortsmål som även i fortsättningenskall handläggas vid förvaltningsdomstol. Enligt kommitténs beräkningar kommerdet här att röra sig om ca 2 000 avgöranden årUgen. Kommittén skulle i förstahand vilja förorda att det allmänna lUtsom vid körkortsingripande i anledningav trafikbrott kunde företrädas redan vid förhandling eller vid skriftväxlinginför länsrätten. En kontradiktorisk process synes emeUertid kommittén varasvår att genomföra av ekonomiska skäl. DärtiU kommer att de körkortsmål som ifortsättningen skaU handläggas vid länsrätt enligt kommitténs uppfattning utanstörre olägenhet kan bli föremål för en skriftlig efterhandsgranskning. Kommitténutgår från att det allmänna ombudet vid länsrätt måste tillhöra annanorganisation än för att få en självständig ställning iförhållande till länsrätten. Enligt kommitténs mening finns det inte någonorganisation med sådan lokal spridning att det är lämpligt att på den läggaberörda uppgifter. Det har visserUgen diskuterats att även i dessa fall låtaåklagare vara verksam i körkortsprocessen. Med hänsyn till arten av de mål ochkaraktären av den prövning som i fortsättningen skall ske vid länsrätternaanser kommittén dock att en sådan lösning inte kan förordas. En annanmöjlighet skulle vara att utvidga trafikkonsulenternas verksamhet till attäven avse uppgiften som aUmänt ombud vid länsrätterna. Kommittén anser sigemellertid inte kunna förorda en sådan lösning, dels därför att konsulenterna iövrigt inte skaU ha arbetsuppgifter av administrativ karaktär, dels därför attarbetsbelastningen för trafikkonsulenterna skulle komma att öka väsentligt. Konunitténföreslår i stället att kontrollen av länsrättens avgörande sätts in först sedanbeslut har meddelats och att trafiksäkerhetsverket 1975/76:155 56 gesuppgiften att pröva beslutet och föra talan i kammarrätt och regeringsrätten.Eftersom det blir fråga om ett begränsat antal avgöranden kan detta arbeteenligt kommittén utföras utan nämnvärd belastning för verket. Genom attprövningen koncentreras tUl verket torde förutsättningar vidare skapas för enenhetlig rättstillämpning. Verket kan också genom kontakter medtrafiksäkerhetsexpertis verka för att rättstiUämpningen anpassas efter trafiksäkerbetsforskningenssenaste rön. Samarbetsorganetför ADB inom rättsväsendet, i fortsättningen kaUat samarbetsorganet, har iskrivelse tiU chefen för lagt framförslag tUl modifiering av ADB-systemet för registrering av brott som är avbetydelse i körkortshänseende. Förslaget har utarbetats av en arbetsgmpp inomsamarbetsorganet. F.n. registreras sådana belastningsuppgifter som avser brott genom attlänsstyrelsema bevarar från översända registerblad.Dessa framställs av trafiksäkerhetsverket efter tmderrättelse frånrikspolisstyrelsen. Belastningsuppgifter som har antecknats före den 1 mars1972 finns upptagna på särskilda registerkort. Utdrag av körkortsregistretbeställs hos vederbörande länsstyrelse. Genom1971 års prmcipbeslut (prop. 1971:65, TU 1971:12, rskr 1971: 209) angåendekörkort och körkortsregistrering bestämdes att belastningsdata av betydelse ikörkortshänseende, som registreras inom rättsväsendets informationssystem (RI),inte skall tas med i körkortsregistret utan enbart i RI. Härigenom skulledubbelregistrering undvikas. Det förslag som samarbetsorganets arbetsgmpp harlagt fram visar hur man tekniskt kan lösa denna brottsregistrering. Enligtarbetsgruppens förslag skall liksom nu sker enligt 21 §kungörelsen (1970: 517) om rättsväsendets informationssystem föra ettmaskinellt register över vissa trafikbrott. Registret kallas KKBEL. InnehåUet iKKBEL föreslås vara oförändrat i förhållande till dagsläget. Det betyder attregistret skall innehåUa sådana domar och beslut som anges i 119 §, 120 §eller 121 § första stycket KKK. KKBEL innehåUer uppgifter fr. o. m. den 1 mars1972. Ienlighet med beslut innebär förslaget att registreringen i KKBELutvidgas till att omfatta även innehavare av utländska körkort. RegistreringenskaU fylla två huvudändamål. För det första skaU den lämna underlag förprövning i körkortsmål och för det andra skall den ge information tUl åklagareoch domstolar i trafikmål beträffande den misstänktes eller tilltaladestidigare trafikbrottslighet. Funktionenatt lämna underlag för prövning i körkortsmål föreslås bli fuUgjord på iprincip samma sätt som sker. Det innebär att resp. länsstyrelse tUlställsett registerblad på en person när denne erhåller en 1975/76:155 57 nyanteckning i KKBEL. redovisar inte bara den aktueUa anteckningenutan även de som eventueUt tidigare finns i KKBEL beträffande samma person. Uppgiftemai registerbladet hämtas vad gäUer rena körkortsdata från centralakörkortsregistret (CKR) hos och vad gäller brottoch förseelser från KKBEL hos . Båda typerna av uppgiftersammanförs i ett datamaskineUt framställt dokument som bUdar registerbladet. Idagsläget sänds registerblad till länsstyrelse varje gång en förseelse registrerasi KKBEL, dvs. även vid relativt bagatellartade engångsförseelser där åtgärdermot körkortshavaren inte kommer i fråga. Enligt förslaget skall registerbladinte sändas vid en enstaka ordningsförseelse. Därigenom befrias länsstyrelsemafrån ett stort antal av de ca 180 000 registerblad som de nu får taemot. Även beträffande innehavare av utländskt körkort skaU registerbladframställas. Länsstyrelserna föreslås få möjlighet att rekvirera registerbladvid sidan av de automatiskt framställda. Sådant rekvisitionsförfarande kantillämpas t. ex. då körkortsomprövning aktualiseras av annan orsak än brotteUer förseelse. Leder en underrättelse genom registerblad inte tiU någonåtgärd, fömtsätts att bladet skall makuleras. Registerbladen kommer således attbevaras endast i de fall då de leder tUl att omprövningsärende tas upp och dåsom en handling i akten. Systemet ger därför möjlighet att hos länsstyrelsemamönstra ut de nuvarande registerbladen. Registreringensandra huvudändamål att ge information tUl åklagare och domstolar i trafikmål föreslås få följande utformning.