prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Länsslyrelseni delar utredningens principiella synpunkler påbebyggelsestrukturens och kollektivtrafikens betydelse men framhåller samtidigtatt med den ringa och spridda befolkning och de stora avstånd som finns iJämtlands län kan insatser för all vidga de lokala arbetsmarknaderna knappaslge annal än marginella effekter. Östersundsregionen torde dock utgöra ellundanlag. Länsslyrelsen i framför liknande synpunkler. Länsstyrelseni understryker alt utbyggnad av samhällen avsedda för bilburnaboende är oacceplabel inle bara av energihushållningskäl. Den leder ocksä icke önskvärd social segregering genom att dessa samhällen blir attraktiva iförsta hand försådana familjer vilkas ekonomiska förhållanden medger innehav avminst två bilar. Länsstyrelseni betonar att man ser positivt på förslaget all Prop.1975/76:211 81 länsstyrelsernabör ges i uppdrag att fortsättningsvis belysa arbetsmöjligheterna i de lokalaarbetsmarknadernas olika delar, Samma uppfattning redovisar länsstyrelserna iUppsala, och samt i . AMSanföri detta sammanhang att sysselsättningsaspekten bör spela en merbetydelsefull roll i den kommunala fysiska översiktsplaneringen. I det syftetbehövs ökade samverkan med arbetsmarknadsorganen. anseratt deanalyserav den lokala arbetsmarknadens tillgänglighet som föreslås kanantasattförframtiden geett mer detaljerat och probleminriktat underiag fördenregionala utvecklingsplaneringen. anför att kommunerna har ansvaret för bebyggelseplaneringen.Alt ange målen för tätorternas ulveckling och bebyggelsens fördelning är därföri första hand en primärkommunal uppgift. Den nödvändiga samordningen överkommungränser torde enligt slyrelsens mening i huvudsak kunna ske genom samrådmellan berörda kommuner. Enstaka kommuner anför liknande synpunkter. Fleraremissinstanser ifrågasätter om inte sysselsättningsfrågan är av en sådan viktatt den måste finnas med bland de krav byggnadslagstiftningen ställer påbebyggelsens utformning. Denna uppfattning framförs av bl. a. bostadsstyrdsen,i och statens planverk. Planverketanser vidare att kommunerna bör ta hänsyn till kraven pä en balanseradarbetsmarknad, kollektiv trafik etc. i den kommunala fysiskaöversiktsplaneringen, där dessa frägor illustreras och samstäms medlänsprogrammet, som i större utsträckning än behöver utvärderas ochbehandlas i den fysiska översiktsplaneringen. Blandde remissinstanser som stöder tanken pä ökade satsningar på kollektivtrafikenbefinner sig LandsiingsJÖrbundei. Förbundet päpekar att sådana satsningarkommer att kraftigt belasta den kommunala ekonomin. I diskussionen avfinansieringen av en utökad oftentlig sektor måste de snabbt expanderandekollektivtrafikkostnaderna tas in. Folkpariletskvinnojörbund anser att arbetsmarknadspolitiken bör ta som utgångspunkt attkvinnor och män skall kunna ha samma sysselsättningsgrad. Detta betyderenlig'. förbundet att en lång rad förvärvshinder först måsle undanröjas. Hithör inte minsl kravet på bättre kommunikationer. Den kollektiva trafikensstandard måste förbättras, om båda makarna i en familj skall kunnaförvärvsarbeta , SSU anser att större resurser mäsle tas fram för attutveckla de kollektiva kommunikationerna. Dessa skall handhas av samhället ochställas till förfogande för den enskilde så att kostnaderna och servicen blirtillräckligt attraktiv så att inte ett tvä-bilsystem i hushällen blir lösningenpå transportproblemen. Lösningar måste även tas fram så att man vid lägretrafikunderlag kan finna de kollektiva kommunikationerna attraktiva. 7"C0delar rapportens bedömning att insatser inom kollektivtrafikens ram 1975/76:211 82 ärav central betydelse för att kunna vidga de lokala arbetsmarknadernastillgänglighet för de enskilda individema. TCO anför vidare att de ickebil-burnas situation mäste särskilt uppmärksammas och att en utveckling mot ettallmänt ivåbilssyslem knappasl kan anses förenligt med målen för bl. a. trafik-och energipolitiken. Arvikakommun ställer sig tvekande inför hur en Ökad andel arbetsresor skall kunnagenomföras i en glesbygdskommun eller i en kommun med omfattande bebyggelse pålandsbygden. Den kompletterande kollektivtrafik som finns på landsbygdenmedger inga arbetsresor utan endast besök någon eller inärmaste stad eller serviceort. Länsstyrelserna i och länframför liknande synpunkter, LOanser att traditionell kollektivtrafik inte är tillräcklig. Flexiblare lösningaranpassade till lägre trafikunderiag - utvecklad färdtjänst, uthyrning av bilför samåkning, bidrag för bilinköp för gemensam användning - borde vid sidan avbuss och spårbunden trafik kunna minska beroendet av egen bil. Även SJ menaratt andra åtgärder än nu vanliga former av lokal kollektivtrafik bör övervägasför arbetsresor från och till plalser utanför de tätortsområden som har dettrafikunderiag som behövs för en ekonomiskt försvarbar kollektivtrafik.Liknande synpunkter framförs av bl. a. länsslyrelsen i . Enlokal arbetsmarknad omfattar i vissa fall flera kommuner. 1 rapporten föresläsatt länsstyrelsema skall få i uppdrag att inom ramen för den fortsattaregionala trafikplaneringen studera förutsättningarna för ett utbyggt trafiksystemi dessa fall. RR Kanser i likhet med rapporten att det ärangeläget att förutsättningarnaför ett sådant trafiksystem för lokala arbetsmarknader klarläggs. Planverketdelar den i rapporten framförda uppfattningen att ulvecklingen avbebyggelsestrukturen och av de kollektiva kommunikationerna mäsle ske underömsesidig anpassning, men släller sig tveksam till om en utbyggnad av denregionala trafikplaneringen kan lösa dessa frågor. Del är verkets principiellauppfattning att trafikplaneringen på lokal nivå liksom bebyggelseplaneringenfrämst är en angelägenhet. Flertaletlänsstyrelser ser positivt på ett kommande uppdrag att inom ramen fördenfortsatta regionala trafikplaneringen undersöka förutsättningarna för etttrafiksystem som i ökad utsträckning kan användas för arbetsresor inom delokala arbetsmarknaderna. Detta gäller bl. a. länsstyrelserna i ,och . Flera remissinstanserberör kostnaderna för en utvidgad kollektivtrafik. i Älvsborgslän saknar ett ställningstagande i rapporten till frågan vem som skall bekostaförbättringen. menar vidare att det nuvarande bidragssystemet meden uppdelning i lokal och regional trafik i vissa fall försvårar samarbeie iplanerings- och finansieringshänseende. Länsstyrelseni län instämmer i bedömningen i rapporten all del även med en kraftfullregionalpolitik kommer att vara ofrånkomligl med Prop.1975/76:211 83 flyttningaroch att samhället måste underiätta flyttningar för personer som påtvingassädan. ser ingen konflikt i detta sä länge man har klart för sigalt regionalpolitiken är en långsiktig process och att det inom dess ram flnnsbehov, av att i ett mer kortsiktigt perspektiv lösa akuta problem. Liknandesynpunkler framförs av bl. a. i . Även Kramforskommun anser att röriighetsfrämjande åtgärder kan bli nödvändiga föratttillgodose individens krav på arbete närdet gäller mycket små och ofullständigalokala arbetsmarknader. Kommunstyrelsen anser emellertid att först bör alltidprövas förutsättningarna att förbättra den lokala arbetsmarknaden innanrörlighetsfrämjande åtgärder tillgrips. FCOi påpekar att flyttningsbidrag fortfarande endast utgär till enbegränsad del av de flyttande. Flyttning innebär betydande ekonomiskapåfrestningar för arbetstagare och flyttningsbidragen bör därför ges ökadekonomisk belydelse och vidgad tillämpning. En ökad efterfrågan påyrkesarbetare böremellertid inte tillgodoses genom en allt för hög förmedlingfrän andra län. En intensifierad arbetsmarknadsutbildning är därför nödvändig,i synnerhet inriktad på kvinnlig arbetskraft. Länsstyrelseni län instämmer i rapportens diskussion om att individens rätt attvälja utbildningsinriktning pä allt sätt mäste värnas, men att detta val börkunna ske mot bakgmnd av en realistisk uppfattning om de lokala och regionalasysselsättningsmöjligheterna. konstaterar attmöjligheterna härtill f. n. är begränsade. Det ärdärförangeläget alt mansökeråstadkom ma yrkes-ochutbildningsporgnoser knutna till länsplaneringen, RR Kframför liknande synpunkter och anför dessutom att det är väsentligt attklargöra sambanden mellan det ordinarie utbildningsväsendet,arbetsmarknadsutbildningenoch den interna utbildningen inom företagen. Detta synsätt torde överensstämmamed vad sysselsättningsutredningen framför, dvs. att arbetsmarknadspolitikenmäste föras in i företagen i större utsträckning. LänsstyrelsenI delar rapportens uppfaltning att individens val av utbildningbör ske mol bakgrund av en korrekt uppfattning om arbetsmöjligheterna iregionen. Yrkesvägledning och yrkesorienteringen bör i göriigaste mån lämnaupplysningarom strukturen i länet. Sädana uppgifter bör kunna erhållasfrån länsplaneringsmaterialet. i framför liknandesynpunkter men understryker att det förutsätter en utvidgadsysselsältningsslatistik samt ell relativt omfattande utvecklingsarbete föratt det skall bli möjligt alt ge ett förbättrat underiag för regionalabedömningar av efterfrågans framtida fördelning pä yrkesgrupper. SCBbetonar att del krävs ett mycket omfattande och sannolikt tidsödandeutvecklingsarbete för att få fram de modeller och den teknik som behövs för attgöra regionala utbildnings- och yrkesprognoser. SCB är beredd att aktivt deltai ett sådant utvecklingsarbete SÖbehandlar ingående det framlagda förslaget. Enligt SÖ:s uppfattning underiättasen yrkesmässig röriighet av att de individer som kan beröras 1975/76:211 84 avomslällningskrav har en bred grundutbildning. Det är således enligt SÖangeläget att peka pä risken av att anpassa utbudet av grundläggande utbildningtill den lokala sysselsättningsprofilen i områden med små och dåligtdifferentierade arbetsmarknader. Detta gäller särskilt för utbildningar som harell snävt yrkesmäl. SÖ delar i stort rapportens syn pä avvvägningen mellan ettbrett utbildningsutbud och hänsynen lill den lokala och regionalaarbetsmarknadens efterfrågan på arbetskraft. SÖpekar ocksä pä de möjligheter att tillgodose lokala och regionala utbildningsbehovsom vuxenutbildningen erbjuder. Delar av denna utbildning har ofta anknytningtill lokala och regionala behov. Behovetav ytteriigare information, i regionalt nedbruten form, vitsordas av SÖ vadgäller yrkesutveckling och utbildningsbehov. Även den regionala skolplaneringentorde enligt SÖ vara betjänt av att försök göres att i länsplaneringen merasystematiskt fånga in de framtida utbildningsbehoven genom bedömningar avarbetskraftsefterfrågans fördelning på yrkesgrupper. Vidgad information påregional nivå som kan ge säkrare bedömningsunderiag för studie- ochyrkesvägledningsverksamheten (SYO) är också angelägen. SÖinstämmer i detta sammanhang i rapportens konstaterande att yrkes-ochutbildningsprognoser med utgångspunkt i regionala behov är ett av fleraunderiag för dimensionering av utbildningsväsendet. Därtill kommer självfalletatt de inte endast behövs för planeringen av ungdomsskolan utan även förvuxenutbildningssektorn. Rapporten nämner bland annal arbetsmarknadsutbildningensinriktning och företagens internuibildning som exempel på områden som börkunna utnyttja en utbyggd länsplanering. SÖ tillfogar att även för denkommunala vuxenutbildningens planering behövs regional yrkes- ochutbildningsinformation. 4.5Anpassning av arbetstilirällena tiH arbetskraftens förutsättningar och krav(SOU 1975:90 kap. 10) Behovenav bätlre anpassning av arbetsplatserna till människornas fysiska och psykiskaförutsättningar gäller enligt utredningen i stort sett hela arbetsmarknaden.Det är ett gemensamt intresse för alla anställda. Anpassningen avarbetsplatserna kan medverka till alt förhindra utslagning och underiätta förnya grupper att komma in på arbetsmarknaden. Dessa grupper kommer troligen attställa stora krav på arbetsmiljön. Försök görs t. ex, f. n. med att i störreutsträckning rekrytera kvinnor till vissa traditionella manliga arbeten inomindustrin. Försöken tyder också pä att en förbättring av arbetsmiljön kanpåskyndas genom alt nya grupper tas in pä arbetsplatserna. Prop.1975/76:211 85 Enarbetsmiljö som är bätlre anpassad till människans fysiska och psykiskaförutsättningar kommer all orsaka mindre förslitningar, mindre utslagning ochpå sjkl färre arbetshandikappade personer. underiättas anställningav fysiskt och psykiskt handikappade. Del finns ingen skarp gräns mellan dekrav som ställs på arbetsmiljön för alt skydda de anställdas hälsa ochinsatserna för de redan handikappade. Denna mera allmänt inriktade ochlångsiktiga anpassning av arbetsplatserna för att underiätta anställning av t.ex, handikappade grupper iir emellertid inte tillräcklig. 1 vissa fall mästesvårplacerade grupper ges särskill stöd för alt de skall kunna få enanställning. I en del fall måsle man enligt utredningen anordna särskildaarbetstillfällen t. ex. verksläder för skyddat arbeie. Ettnytt instmment föratt förbättra arbetsmiljön prövades underår 1974. Enligtriksdagens beslut skall 20 96 av årsvinsten för verksamheten är 1974 avsättastill särskilda arbelsmiljöfonder. Dessa arbetsmiljöfonder får användas tillinvesteringar för att förbättra arbetsmiljön liksom för andra investeringar somkan förbättra förhållandena för de anställda i förelaget. De fackligaorganisationerna har fått inflytande på användningen av fonderna. Iblandmåsle en arbetsplats anpa.ssas till de speciella krav som ställs av enarbetssökande med handikapp. Det finns då möjligheter att ge stöd för ombyggnadav arbetsplatserna och särskilda anordningar pä arbetsplatsen liksom förarbelshjälpmedel och arbetsbiträde åt handikappade. Anpassningsgrupperna harhär ett väsentligt hjälpmedel som emellertid ännu bara i begränsad utsträckningtagits i anspråk. betonar betydelsen av attmöjlighetema att anpassa de enskilda arbetsplatserna används i så slorutsträckning som möjligt. 1diskussionen om personalpolitiken avser utredningen för enkelhetens skull medbegreppel "företag", arbetsplatser också inom den offentliga sektorn.Behovet av förändrad inrikining av personalpolitiken är lika stort inom denoffentliga sektorn. Ennaturiig följd av all förelagen blir allt slörre är att en ökande del avanställningsbytena sker inom företaget. Också andra faktorer kan leda lillminskad röriighet mellan företagen och ökad röriighet inom dem. Lagstiftningenför ökad trygghet i anställningen och trygghetsavtalen är exempel på detta. Deökade rekryterings-, introduktions- och utbildningskostnaderna, som medför althög personalomsättning kan bli en stor belastning för förelaget, verkar i sammariktning. Den förbättrade anställningstryggheten kan också få lill följd attsvårigheterna att få anställning i vissa fall kan öka. Ökad trygghet för deredan anställda måste därför - som också skett - kombineras med ökade insalserför att främja anställningar av arbetssökande uianför företagen. Myckellyder på att den här antydda utvecklingen fortsätter. Prop.1975/76:211 86 märksamhetmäste därför enligt utredningen riktas pä omställningarna inom förelagen.Uppgiften kan till en del sägas vara att "föra in arbetsmarknadspolitikeni företaget. Tre viktiga uppgifter för arbetsmarknadspolitiken i företagen kanurskiljas. För det första skall den bidra till att klara omställningarna inomföretaget så att de blir sä positiva som möjligt för den enskilde individen.För det andra skall den bidra till att förhindra utslagning. Uppgiften attsköta omplacering inom företaget är en viktig del i denna strävan. En tredjeoch väsentlig uppgift är att underiätta rekryteringen av grupper som stårutanför arbetsmarknaden, t. ex, handikappade och äldre. Deanpassningsgrupper som inrättades på grundval av den nya Irygghels-ochfrämjandelagstiflningen är ett första steg i denna riktning. Det finns mer än 4000 anpassningsgmpper, Anpassningsgmpperna kan ses som ett första steg i enutveckling där de anställda får ett mera direkt inflytande påpersonalpolitiken. Internaomplaceringar med syfte all bereda plats för någon arbetssökande uianförföretagel kan underiättas pä skilda sätt. Utredningen menar att det skulle varaav värde om viss ekonomisk kompensation kunde ges till den som frivilligtlämnade ett arbeie för att underiätta en handikappads övergång till nyaarbetsuppgifter inom företaget. Kompensationen kan t. ex. avse vidareutbildningeller temporär garanti för löneutveckling. Uiredningen föreslåratl en sådanmöjlighel införs. Den närmare ulformningen diskuteras inte. För att underiättaanställning av psykiskt och socialt handikappade och andra svårplacerade avliknande skäl diskuterar utredningen möjligheten alt ulse en handledare som tarsig an och stöder den handikappade både närdet gäller arbetet och kontakten medkamraterna. Anpassningsgmpperna skulle kunna ta initiativ till och organiserahandledarverksamheten. Där anpassningsgrupper saknas skulle verksamheienbedrivas av arbetsförmedlingen i samverkan med företag och fackligaorganisationer. Utbyggdintern utbildning i förelagen kan bli ett led i ett närmare samarbete mellanarbetsmarknadspolitiken och företagen, tillsattes en särskildutredning med uppgift att utreda utbildningen i företagen. Denna utredning börkunna ge betydelsefulla bidrag till en utbyggd och förbättrad personalpolitik,som möjliggör bättre anpassning lill arbetsmarknadspolitiska målsättningar inomföretaget. Utvecklingenpå arbetsrättens område leder snabbt till ökal inflytande för de anställda överpersonalpolitiken. Detta leder inte automatiskt lill att man ocksä underiättarmöjligheterna att anställa svårplacerade personer som står utanför företaget.Det är enligt sysselsättningsutredningen nödvändigt alt den nyapersonalpolitiska organisationen har nära kontakt med arbetsmarknadsverket somkan sägas representera samhällsintresset i dessa frågor och särskilt dearbetssökande som står utanför företagel. Delta ansluler alltså till denorganisatoriska modellen för anpassningsgrupperna. Prop.1975/76:211 87 Enförutsättning för att nya grupper skall kunna gä in på arbetsmarknaden ärenligt utredningen mänga gånger alt deras krav pä arbetets organisation och påarbetstider blir uppfyllda. Påarbeislidsomrädet har ulvecklingen under senare är inneburit en störreflexibilitet. Flexibiliteten är emellertid ofta inte en anpassning efter individensönskemål och förutsättningar. De stora variationerna i föriäggningen avarbetstiden och i arbetstidsultaget sker sälunda mellan olika branscher ochföretag medan möjligheterna till individuell anpassning av arbetstidernafortfarande är små. har emellertid en strävan efter slörreindividuell anpassning kunnat märkas. Gällande regler för pension medger sålundaen viss flexibilitet i pensionsuttaget. Pension kan i vissa fall ulgä förenormal pensionsålder p. g. a. hälsoskäl eller arbetsmarknadsskäl. De nyareglerna om delpension skapar ocksä möjligheter till en mjukare övergångmellan arbetsliv och ålderspension. Möjligheternatill återkommande utbildning är ett annat sätt att fördela perioder av arbetemellan perioder av annan verksamhet . Utbyggdsjukförsäkring, arbetslöshetsförsäkring och familjeförsäkring är andra vägarsomprövats föratt ge individen en ökad reel frihet i valet mellan arbete ochannan verksamhet. Förslagentill en reformering av semesteriagstftningen präglas också av en strävan efterökad individuell valfrihet. förslag innebär att den nyafemte semeslerveckan skall få sparas föratt ge möjlighettill en sammanhängande ledighet . Flexibelarbetstid är en annan väg alt gå framför allt när det gäller att anpassakontorsarbetsplatser till den enskildes önskemål och krav. Sysselsättningsutredningenpekar ocksä pä att strävandena efter ökad flexibilitet kan komma i konfliktmed andra mål. Sälunda finns del t. ex. arbetarskyddsaspekter som talar föratt vissa bestämmelser även i fortsättningen bör vara tvingande. Ävensträvandena efter jämställdhet mellan män och kvinnor talar för en vissstyrning av t. ex, föräldraledighet. Här mäsle således en avvägning mellanolika mål göras. Samhällsekonomisktskulle flexibiliteten i arbetslivet kunna medföra fördelar t. ex. så all fleramänniskor stimulerades att i lågkonjunkturer utnyttja sina rättigheter tillextra lång semester, vuxenutbildning etc. Om politiken utformades så, skulleden ökade individuella friheten kunna paras med samhällsekonomisk effektivitet.Valfriheten måsle därför ges ramar med utgångspunkt i de olika målen somuppställs för samhällsutvecklingen. Reformernaom medbestämmande i arbetslivet kommer att skapa förutsättningar för ökatinflytande frän de anställda när det gäller arbetsför-läggning och möjlighetertill deltid. Det är emellertid viktigt att även arbetsförmedlingen gesresurser att medverka i diskussioner om arbetstids- Prop.1975/76:211 88 problemdå dessa ofta på ett avgörande sätt bestämmer individens möjligheter tillarbete. Motbakgrund av tendenserna till ökat deltidsarbete för t. ex, pensionärer,studerande m, fl. anser sysselsättningsutredningen att en reformering av densociala lagstiftningen bör komma till stånd med den innebörden attdeltidsarbete i ökad utsträckning jämställs med heltidsarbete vad gäller socialaförmåner. 4.5.4SärskiU stöd för svårplacerade grupper - sysselsättningsskapande åtgärder Ävenom den potentiella arbetskraften inte till större del utgörs av grupper meduttalade arbeishandikapp kommer det ändå att finnas en slor grupp handikappadesom söker arbete. Denna grupp kommer troligen också att öka. Svårigheten attbereda handikappade och äldre sysselsättning var även under den senaslehögkonjunkturen påtaglig. Detta trots att del var god tillgång på arbete och bristpå arbetskraft. Det är därför mycket angeläget att åstadkomma förbättringar avmöjligheterna att stödja dessa grupper på arbetsmarknaden. Lösningen av derassysselsättningsproblem är en förutsättning för att mälet om arbete åt allaskall kunna uppnås. Arbetsmarknadspolitikenskall i så liten utsträckning som möjligt skilja ut och särbehandlahandikappade, 1 stället bör man eftersträva att så mycket som möjligt användade normala arbetsmarknadspolitiska instrumenten Denna strävan har bl. a, tagitsig uttryck i att arbetsvärden i allt större utsträckninginordnats i den ordinarie arbetsförmedlingen. Dearbetsmarknadspolitiska medlen är till största delen avsedda för samtligaarbetssökande eller för samtliga anställda. är dessa medel också avspeciell belydelse för de svårplacerade. Förpersoner som inle kan placeras med hjälp av de ordinarie insatsema finnsytterligare ett anlal medel alt tillgå. Arbetsgivarna kan t. ex. erbjudas Stödför utbildning eller inskolning eller också kan man ta över en del avlönekostnaderna i form av halvskyddat arbete. Uppgiften för dessa stödformerär att ta över de merkostnader som arbetsgivaren kan länkas åsamkas, varigenomkostnadema via budgeten fördelas jämnt pä hela produktionen. Om inte hellerdessa olika former av introduktions- och anställningsstöd ger resultat återståratt anordna särskilda arbeten, t. ex. i skyddade verkstäder eller i särskildaberedskapsarbeten. Dethar riktats kritik mot del nuvarande systemet för stöd åt svårplacerade påarbetsmarknaden från åtminstone två olika utgångspunkter. Från i första handfackligt håll har hävdals att arbetsgivaren inte gjort en motprestation somsvarar mot bidraget. a. för att undvika detta har de fackliga organisationernai det närmaste haft vetorätt när det gäller utbildningsbidrag och halvskyddadsysselsättning. Dessulom är de fackliga organisationerna inkopplade påuppföljningen av utbildning resp, halvskyddad sysselsättning. Denandra typen av kritik utgår i sin tur från all prövning och utbelalning Prop.1975/76:211 89 avstödet är omständligt och administrativt krävande pä grund av individualiseringochett omfattande samrådsförfarande vilket leder till att enskilda indi vi-derpå ett olyckligt sätt blir utpekade som svårplaceradeellerhandikappade. Utredningendiskuterar möjligheterna att företagen skulle betala avgifter i de fall derekryterade personal på ett sätt som inte överensstämde med de sysselsättningspolitiskaambitionerna.