prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Arbetsgivarenskulle vidare kunna bestämma om uppgifterna fick föras vidare inom den fackligaorganisationen. skulle dock kunna i AD begära befrielse frånarbetsgivarens förbehåll. EnUgt min mening bör en annan uppläggning väljas.Menar arbetsgivaren att begärda uppgifter bör skyddas med tystnadsplUct fården frågan liksom andra inflytandefrågor - göras till föremål för förhandlingmed fackföreningen. Kan de inte enas om tystnadsplikten och dess omfattning,bör arbetsgivaren få dra frågan inför AD. Arbetsgivaren är emellertid i principskyldig att lämna ut informationen, som då kan förenas med tystnadsplikt tUlsAD har prövat frågan. Även om viss information är förenad 1975/76:105 Bilaga1 201 medtystnadspUkt bör den få föras vidare till styrelseledamötema i denar-betstagarorgaiiisation som har rätt till informationen. Härtill kommer debestämmelser om sekretess som följer av särskild lagstiftning, inte minst deregler som avser att skydda tredje man, t. ex. patienters, klienters m. fl.enskUda intressen. På den offenfliga sektorn gäller andra regler om åläggandeav tystnadsplikt. Dessa berörs inte i detta sammanhang. Innan Jag lämnar reglerna om rätten tillförhandling och information vill Jag komma in på en annan fråga som har medarbetsmarknadsparternas avtalsfrihet att göra. Som Jag fömt nämnde borde nyareglerna om inflytande i arbetslivet i första hand grandas på kollektivavtal.Mot den bakgrunden bör det också vara möjligt för arbetsmarknadens parter attgenom kollektivavtal anpassa eller komplettera de nya lagreglerna så att depassar förhållandena inom del egna avtalsområdet eller den aktuellaarbetsplatsen. De nya lagreglerna bör alltså vara dispositiva. Det finns ett område där utvecklingen har blivitsådan att särskilda lagregler krävs för all komma till rätta medmissförhållanden på arbetsmarknaden. Jag tänker på de entreprenadavtal,uppdragsavtal, kommissionsavtal m. m. som ingås i syfte att kringgå detanställningsbegrepp, som den arbetsrältsliga lagstiftningen bygger på. Brottmot annan lagstiftning - skatteflykt, olaga arbetsförmedling, konkursbedrägerier- förekommer också. Som Jag närmare skall beröra i det följande håller inomfinansdepartementet på alt utarbetas en promemoria med förslag till regler somger skatte-myndighetema ökad insyn i entreprenadförhållanden. Näringsidkare somanlitar entreprenörer avses i vissa fall få ett subsidiärt ansvar för skatteroch liknande avgifter. Genomförs en sådan lagstiftning bör det vara möjligt attkomma till rätta med vissa kringgåenden. Av de kontakter som jag haft medarbetsmarknadens parter framgår emellertid att det också krävs åtgärder inomarbetsrätten för att hindra missbmk. Jag vill därför föreslå lagregler omfacklig vetorätt mot entreprenader, uppdragsavtal etc. för de kollektivavtalsbärandefackförbunden inom sina avtalsområden, om en av arbetsgivaren planeradentreprenad etc. kan antas medföra åsidosättande av lag eller kollektivavtaleller den annars strider mot vad som är allmänt godtaget inom avtalsområdet.Även denna vetorätt är så konstraerad att den i första hand bör leda tillförhandlingsuppgörelser om hur entreprenadverksamheten etc. bör vara anordnad.Att generellt förbjuda entreprenader är det alltså inte fråga om. Innan jag går över till de avsnitt avlagstiftningsarbetet som avser andra reformer än medbestämmanderätten för de anställda,finns det några frågor som ytteriigare bör beröras. En sådan fråga är namnetpå den nya lagstiftningen. förslag - lag omförhandlingsrätt och kollektivavtal - är en i mitt tycke alltför formellbeskrivning. Den ger inte besked om det väsentliga syftet med lagen. Jagföreslår därför att lagen i stället skall få namnet lag om medbestämmande iarbetslivet. 1975/76:105 Bilaga 1 202 En annan fråga gäller politisk verksamhet påarbetsplatsema. har i en nyligen avgivenutredningsrapport (Ds A 1975: 11)föreslagit att arbetstagama skall fårätt att bestämma om sådan verksamhet på arbetsplatsen. När det gäller valetmellan olika möjligheter alt säkerställa en sådan rätt har kommittén stannatför att man t. v. bör lita till de medel som kommer att ställas tillarbetstagamas förfogande genom den nya arbetsrätten. Också Jag menar all det iförsta hand är denna lösning som bör prövas. har också tagit upp frågan ominformation och utbildning rörande den nya arbetsrätten. I ett senaresammanhang kommer Jag att mera i detalj beröra de praktiska och ekonomiskafrågorna. Jag vill nu bara slå fast att det rör sig om frågor av utomordentligtstor betydelse. Reformen gäller ett vidgat ansvarstagande för förhållandena påarbetsplatserna och kostnaderna för den nödvändiga informationen ochutbildningen bör därför bäras av produktionen. Som jag har nämnt innehåller arbetsrällskommitténsförslag också ställningstaganden till en rad andra viktiga frågor påarbetsrättens område. Beträffande föreningsrätten, t. ex. rätlen alt bilda ochtillhöra fackföreningar och att verka i sådana föreningar, föreslår kommitténinte några större förändringar av gällande rätt. Föreningsrätten får sittinnehåll i och med att ett anställningsförhållande föreligger. Arbetssökandekan t. ex. inte med stöd av sin föreningsrätt göra anspråk på att fåanställning och föreningsrätten kan inte användas för att komma till rätta medt. ex. svartiistning etc. av arbetssökande. Även om jag för egen dél ogillarsådana metoder, menar jag att kommittén har framfört övertygande skäl för atten lagstiftning om föreningsrättsskydd för arbetssökande inte skulle fyllasitt syfte. Obefogade åtgärder mot arbetssökande får angripas med andra medel.Genom de regler om obligatorisk anmälan av lediga platser som harall ta ställning till bör möjlighetema öka när det gäller attkomma till rätta med sådana tendenser, som har lett till kravet på vidgadföreningsrätt. Den fredsplikl som följer med ingångnakoUektivavtal är av stor betydelse inte bara för de avtalsslulande parternautan också för samhället. Det kan inte komma i fråga att göra avsteg från dennaviktiga princip. Detta bör dock inte hindra att man söker nya vägar för attkomma till rätta med del problem som de olovliga strejkerna utgör.Arbetsrättskommittén har föreslagit all arbetsgivaren och den lokala fackUgaorganisationen skall ta kontakt med varandra så snart en olovlig strejk harbmtit ut för att gemensamt söka lösa de problem, som ligger bakom konflikten.Jag ställer mig bakom detta förslag som bör ge goda möjligheter att komma tillrätta med de låsta positioner som ofta kännetecknar en sådan situation. En fråga som har ägnats stor uppmärksamhet i denallmänna debatten gäller skadeståndet vid olovliga strejker. Det skadestånd somi sådant fall kan drabba en enskild arbetstagare är begränsat till200 kro- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 | 203 har föreslagit att dennabegränsning las bort. LO- och TCO-ledamöterna i kommittén vill behålla200-kronorsregeln som huvudregel, men anser att man i vissa exceptionella fallskulle kunna döma ut ett högre skadestånd. Jag tror för min del inte att mankommer till rätta med olovliga strejker genom höga skadestånd. Jag har därförstannat för att inte ändra nu gällande begränsning av skadeståndet. En annan sak som jag här skall nämna helt kort gäller denpolitiska strejken. Ärbetsrättskommiltén har vid behandlingen avfredspliktsreglema föreslagit att man skall införa ett lagfäst förbud motpolitisk strejk. Löntagarrepresentanterna i kommittén har reserverat sig motdetta och menar all man inte bör göra det. Jag har för egen del kommit framtill alt del vore olämpligt all lagreglera denna fråga. Vi har byggt uppkontakter mellan medborgama och de politiska organen för att den vägen kunnage uttryck för de politiska opinionerna. Kommer man i en situation där dessakontaktvägar visar sig otillräckliga, kan man knappast med hot om skadeståndförhindra politiska strejkeri demonstrationssyfte. Jag delar alltså den uppfattningsom LO och TCO har angivit att frågan om politiska strejker inte behöver någonlagreglering. Detta gäller även strejker med ufländsk bakgmnd. Strejk ellerannan stridsåtgärd är i åtskilliga situationer en vedertagen form förinternationell sympatiyttring. Ärbetsrättskommiltén har ocksåförslagit en rad företrädesvis tekniska förbättringar i den arbetsrältsligalagstiftningen, bl. a. om tvisteförhandling och rättegång och om organisationenför medlingsverksamheten i arbetstvister. Till dessa frågor ålerkommerjag i deföljande avsnitten. Under remissbehandlingen av arbetsrättskommitléns förslaghar ställts krav även på ett arbetstagarinflytande i andra former och medlängre gående befogenheter för de anställda än vad kommittén har föreslagit.Jag tänker framför allt på kraven om facklig vetorätt och självbestämmanderätti vissa frågor, bl. a. personalpolitiken, arbetsmiljön och företagshälsovården,arbetstidens förläggning och löneformen. De aktualiserar emellertid en radfrågor om behörighet all falla beslut, fördelning av ansvaret för beslutenetc., som kräver ändringar i annan civilrättslig lagstiftning. Det är därför naturligt attfrågorna om facklig vetorätt och självbestämmanderätt för de anställda och delagändringar som delta medför får övervägas ytterligare i en ny utredning. Jagskall senare återkomma till frågan om en sådan utredning. Kravet på självbestämmanderätt förde anstäUda har lett fram till överväganden om en sådan rätt skulle kunnainföras på något område . Ett område, som skulle vara lämpat för ensådan bestämmanderätt, är företagshälsovården. På detta fäll har emellertidförhandlingar förts en längre lid mellan LO och PTK, å ena sidan, och SAF, åandra sidan. Ett nytt avtal kan väntas komma till stånd, innehållande bl. Prop.1975/76:105 Bilaga 1 204 Frågan om lagstiftning rörande inflytandeöver förelagshälsovården bör därför inte nu aktualiseras. 1 fråga om den nya utredningen villjag emellertid redan nu framhåUa att utredningsuppdraget inte bör omfattaenbart nyssnämnda frågor. Annan arbetsrättslig lagstiftning behöver tas upp.Bl. a. bör lagen (1974: 358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsenses över i syfte att ge de fackliga förtroendemännen tillträde även tillarbetsplatser där de inte har sin anställning. Utredningen bör vid behov ocksåla upp frågan hur denna utvidgade verksamhet bör finansieras. Även frågan omfacklig information till de anställda på betald arbetstid bör, som riksdagenhar uttalat (InU 1975: 15), bli föremål för utredning. Dessa frågor bör tas uppmed förtur. I övrigt bör det vara utredningens uppgift att utvärdera denarbetsrältsliga utveckling som följer av del pågående reformarbetet och läggafram de förslag som följer av en sådan utvärdering. På kan delockså bli aktuellt att se över annan arbetsrättslig lagstiftning och att sökasamordna arbetsrättens regler. Enligt direktiven hade ärbetsrättskommilténäven till uppgift alt ta upp frågan om AD:s rättsbildande verksamhet. Kommitténmenar alt gamder-na för en levande rättsbildning inte bör läggas fast i reglerför själva den dömande verksamheten ulan i stället i den arbetsrältsligalagstiftning som domstolen har att tillämpa. Löntagarorganisationema haremellertid uttryckt oro för att den nya lagstiftningen inte skall räcka tillför att domstolen skall kunna frigöra sig från en gång antagna principer. Detär mot den bakgranden naturligt att den utvärdering av arbetsrätlsreformen somskall ske också får gälla rättstillämpningen på arbetsrättens område. Finner utredningenatt den nya lagstiftningen inte förmår bryta föråldrade principer bör den kommamed förslag till nya lagregler. Det förslag till lagstiftning, somjag nu lägger fram får således inte betraktas som ett slutligt svar på kravenom en demokratisering av arbetslivet. Ytteriigare utredningsarbete återstår pådet arbetsrättsliga området. Dessutom förbereds andra former för inflytande vidsidan av det arbetsrättsliga området. har lagt framförslag till fortsatt lagstiftning om styrelserepresentation för de anställda iaktiebolag och ekonomiska föreningar (SIND 1975:4). I förarbetena till den nyaaktiebolagslagen (prop. 1975: 103) framhålls behovet av en mera genomgripandeöversyn av den associationsrättsliga lagstiftningen utifrån strävandena att ökaarbetslagarnas inflytande. Som där sägs är liden ännu inte inne alt företa ensådan översyn. Efter samråd med statsrådet avser jag emellertid att inomkort tillsätta en arbetsgmpp för att gå igenom de krav som har förts fram omändringar i associationsrätten och stämma av dessa krav mot de förändringar,som sker på arbetsrättens område. På så sätt bör man kunna skapa ettunderlag för att - när föratsättningar föreligger att inleda detutredningsarbete som har berörts - la ställning till vilken inriktning somarbetet bör ges. 1975/76:105 Bilaga 1 205 Den föreslagna lagstiftningen kommer som Jag harnämnt att gälla hela arbetsmarknaden. De särskilda lösningar som krävs inom denoffenfliga sektorn kommer att redovisas av statsrådet . Med hänsyn härtillhar de konkreta exempel som redovisas i det följande företrädesvis hämtats frånverksamheter, som faller utanför den offentliga förvaltningen. Ändamålet med reglerna i lagen (1936:506) omförenings- och förhandlingsrätt (FFL) om skydd för föreningsrätten är alt gestöd åt arbetstagarnas anspråk på all utan ingrepp från arbetsgivarsidan fåsluta sig samman och bednva verksamhet i fackliga organisationer.Föreningsrättsskyddet har haft till uppgift att slå fast själva principen om rättför arbetstagama att företrädas av fackliga organisationer i förhållandel tillarbetsgivaren. Det har uppfattats som en föralsättning för eller, om man såvill, en del av den i lag fastslagna rätten för arbetstagarna och förhandlakollektivt med arbetsgivaren. I denna tanke med lagens regler om skydd förföreningsrätten ligger utgångspunkten för avgränsningen avföreningsrättsbegreppel. Lagen syftar inte till att begränsa rätten förarbetsmarknadens parter all med i övrigt till-låtna medel, t. ex. vedertagnafackliga stridsålgärder, hävda sina ståndpunkter i intressefrågor. Åtgärdersom i och för sig kan vara skadliga för en motpart på arbetsmarknaden blir medandra ord inte otillåtna enligt FFL enbart därför att de är skadliga. De måsteockså vara ett angrepp på själva den fria rätten att organisera sig och varafackligt verksam. Av syftet med lagstiftningen har också följt att lagensregler skyddar rätten att organisera sig men inte anspråket på att få varaoorganiserad. I sambandet med förhandlingsrätten, som är knuten tillförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, har också legat attföreningsrätten har varit begränsad till att gälla mellan arbetsgivare ocharbetstagare. De som inte träffat något anställningsavtal har inte stått inågot rättsförhållande till en motpart på arbetsmarknaden och har i denmeningen inte varit arbetsgivare eller arbetstagare. Föreningsrättsskyddet harinte gällt för dem. Det har med andra ord inte funnits något lagstadgatföreningsrätls'skydd för arbetssökande. Arbetsrättskommiltén härför sin del tagit upp ochbehandlat olika frågor kring avgränsningen av föreningsrätlsskyddet. Kommitténhar sålunda behandlat frågan om rätt i förhållande till motpart och annan attstå utanför förening, giltigheten av organisationsklausuler, föreningsrätt förarbetssökande och frågan om ett "självständigt" skydd för föreningarutöver nu gällande rätts skydd mot intrång i verksamheten genom kränkning av enskildasföreningsrätt. Kommittén har inte funnit sig böra föreslå några utvidgningar ijämförelse med gäUande rätt. På vissa punkter leder enligt Prop.1975/76:105 Bilaga 1 2O6 kommitténs mening frågorna om sådana utvidgningar utanförden arbetsrättsliga lagstiftningens område. Men även om man begränsarperspektivet till de arbetsrättsliga frågeställningarna skulle, enligt vadkommittén har kommit fram till, utvidgningar av föreningsrätlsskyddet kunnamedföra svåröverskådliga verkningar. Jag delar i det väsentliga debedömningar som kommittén har gjort på detta område. Jag kan inte finna att detär befogat alt ändra den lagstadgade föreningsrättens grunder och utsträckadet rättsliga skyddet utanför de gränser, som gäller och som har sin bakgrandi anknytningen till förhandlingsrätten. Del är viktigt att inte utan starkaskäl gripa in i konkurrensen mellan olika fackliga organisationer eller iövrigt i organisationernas verksamhet. I sammanhanget bör erinras om denkritik som har riktats mot nu gällande rätt och viss modern arbetsrättsliglagstiftning och som går ut på att minoritetsorganisationer påarbetstagarsidan och medlemmar i sådana organisationer försätts i en sämresituation än andra genom att organisationerna inte lyckas förmå arbetsgivarnaalt teckna kollektivavtal och genom att vissa lagfästa rättigheter ochbefogenheter bygger på ställningen som part i ett kollektivavtal. Från någraremissinstansers sida har föreslagits rättslig skyldighet för arbetsgivaren attsluta kollektivavtal i vissa fall, t. ex. att sluta s. k. hängavtal medorganisationer som är beredda att godkänna ett redan träffat avtals villkor. Jag skall komma in något närmare pådessa frågor i följande avsnitt, där Jag behandlar förhandlingsrätten. Här villJag bara understryka att det finns en gemensam gmnd för alla fackligaorganisationer i ett lika utformat skydd för föreningsrätten, i engrundläggande facklig förhandlingsrätt för alla, i lika behörighet att varapart i kollektivavtal och all vidta fackliga stridsålgärder till främjande avmedlemmarnas intressen. Alt vissa skillnader i fråga omrättigheter däratöver bör göras är en följd av de skillnader i fråga omförpliktelser som föreligger mellan de koUektivavtalsbundna och de ickekollektivavtalsbundna organisationema. Valet av metod att göra den åtskillnadenär en fråga för sig. Den metod som valts i den här aktuella lagstiftningen ärutformad i enlighet med den arbetsrältsliga utveckling som skett i vårt landoch efter förhållandena på vår arbetsmarknad. Jag förordar alltså, liksomkommittén, att nu gällande föreningsrättsliga regler överförs i principoförändrade till ny lagstiftning på rättsområdet. På två punkter vill Jagemellertid göra några särskilda anmärkningar. Den ena av dem är frågan ombevisbördan i föreningsrätismål. LO har i sitt remissyttrande tagit upp denfrågan och uttalat sig till förmån för att arbetsgivaren åläggs helabevisbördan i mål om kränkning av arbetstagares föreningsrätt. Därmed skulleåtminstone delvis rådas bot på de svårigheter som man f. n. ibland möter alteffektivt inskrida mot kränkningar av föreningsrätten. Även från några andraremissinstansers sida har problem Prop.1975/76:105 Bilaga 1 207 kring bevisningen i föreningsrättsmål tagits upp tillbehandling. a. har pekats på samordningen med motsvarande problem påanställningsskyddslagens (1974: 12) område. För egen del kan jag dock inte seatt det är lämpligt eller särskilt mycket vunnet med att på denna punkt göraett ingrepp genom lag i de normer för bevisprövningen som tillämpas. Ettsådant ingrepp skulle riskera att binda AD i dess prövning avföreningsrältsmålen utan alt för den skull föratsätlnigarna för riktigaresultat förbättrades. Det kan enligt min mening inte heller allmänt hävdas,att ett syslem med omvänd bevisbörda skulle vara lika berättigat som påanställningsskyddslagens område. En förbättring av skyddet för arbetstagarnamot förenings-rättskränkningar i form av avskedande eller uppsägning ligger förövrigt ändå Just i anslällningsskyddslagens regler och i tillämpningen av dem.I andra fall bör enligt min mening praxis kunna bygga vidare på nuvarande iprincip fria bevisprövning. Inom den ramen har AD goda möjligheter att beaktade erfarenheter, som gjorts på fackligt håll av svårigheter att upprätthållarespekten för föreningsrätten. Som jag förat har anfört bör den nya utredningenpå arbetsrättens område få till uppgift all undersöka hur den arbetsrättsligareformverksamheten slår igenom i AD:s rättstillämpning. Skulle det därvid visasig att ändrade regler i fråga om bevisbördan i föreningsrättsmål på någonpunkt bör eftersträvas får det ankomma på utredningen att ta upp den frågan. Den andra punkt som jag villsärskilt nämna är kommitténs förslag om strykning av reglerna i 3 § femtestycket FFL om tillåtlighet av s. k. arbetsledarklausuler. Jag ställer migbakom det förslaget. Som kommittén har utvecklat bör de intressenarbetsgivarna kan ha alt bevaka på området kunna tillgodoses ulan sådant stöd ilagen som del här nämnda lagrtimmel representerar. Den lagstadgade förhandlingsrättenhar alltsedan tillkomsten av FFL betraktats som en hörnsten i lagstiftningenpå arbetsrättens område. När lagen kom till hade redan stora gmpperarbetstagare av egen krafl vunnit erkännande av rätten att bilda fackligaorganisationer och att genom dem främja sina gemensamma intressen. Men andragrapper hade inte nått lika långt. De behövde lagens stöd för att kunna utanobehörig inblandning organisera sig fackligt och låta sig företrädas av sinafackliga organisationer i förhandlingar med arbetsgivarna. Sedermera harföreningsrättens och förhandlingsrättens gmndsatser kunnat ytterligareutbredas och ges tillämpning t. ex. för tjänstemännen inom den offentligasektorn av arbetsmarknaden. Lagens föreskrifter behöver intelängre åberopas för att genomdriva ett erkännande av förenings- ochförhandlingsrätten på nya områden av arbetsmarknaden eller till förmån för nyagrupper av arbetstagare. 1975/76:105 Bilaga 1 208 betyderinte att de har mist sin betydelse. De bör alltjämt finnas kvar som uttryck förgmndsatser på vilka den centrala arbetsrältsliga lagstiftningen bygger. Och debehövs också från fall till fall som ett skydd mot dem som avviker från eljestallmänt omfattade synsätt och söker förvägra sin motpart på arbetsmarknadengrandläggande rättigheter som tillkommer alla andra. har också byggt sitt förslagpå att de grandläggande reglema om förenings- och förhandlingsrätt skallöverföras från FFL till den nya lagstiftningen på rättsområdet. Lagen börliksom innehålla grandsatsen att parterna på arbetsmarknaden,arbetsgivare och organisationer av arbetsgivare på ena sidan ochorganisationer av arbetstagare på den andra, skall ha en lagfäst rätt tillförhandlingar både när saken gäller önskemål om avtal i någon fråga avbetydelse för förhåUandet mellan parterna, vad som ofta kallas förhandling iintressetvist, och när syftet är att söka nå uppgörelse i en rättslig tvist.Vidare bör lagen liksom innehålla visisa grundläggande regler om vadsom ligger i skyldighet att förhandla C|ch vissa anvisningar om hurförhandling skall påkallas och sammanträde utsättas m. m. Enligt den ordningsom nu tillämpas har parterna på arbetsmarknaden sinsemellan avtalat omhuvuddelen av vad som skall gälla dem emellan om den praktiska sidan avförhandlingsverksamheten och skrivit in regler därom i förhandlingsordningar.Där förekommer t. ex. regler om förhandlingsframställnings form och innehåll,om frister för utsättande av förhandlingssammanträden och för kallelse tillförhandlingar och om rättsverkningar av olika moment i förhandlingama. Sådanarättsverkningar kan vara preskription av rätten att påkalla förhandling, rättför part att gå vidare i avtalad instansordning för förhandlingarna och ytterstatt väcka talan inför AD, rätt att kräva skadestånd vid förhandlingsvägran.Kommittén har tänkt sig att parterna även fortsättningsvis skall i vid utsträckningstå fria att komma överens om vad som på sådana punkter skall gälla mellan dem.Av närmare redovisade skäl har kommittén dock föreslagit vissa tillägg tilllagens regler, bl. a. om tidpunkten för inledande av förhandlingar och omförhandlingar såsom en föralsättning för inledande av rättegång. Jag finner att en reformerad arbetsrättslig lagstiftningbör utgå från de allmänna synpunkter som kommittén har angett. Till dekompletteringar och ändringar i förhållande till gällande ordning som kommitténhar förordat och som Jag finner i huvudsak väl motiverade och avvägda, ålerkommerjagi det följande. När det gäller förhandlingsrättens innebörd ochomfattning i stort är det två aspekter som i första hand har tilldragit sigintresse. Den ena av dessa kan sägas gälla ämnesområdet för förhandlingarenligt lagen.