prop · FY0378 · 1975-12-31 00:00:00 — Dennya bestämmelsen korresponderar med ett par andra förslag, nämligen dels en nybestämmelse (8 §) i 32 kap. BrB att krigsman som inte är underkastad ansvarenligt 21 kap, BrB inle får ådömas disciplinstraff, dels en ny regel i 8 §mUitära rättegångslagen (1948:472) alt sådan krigsman inte heller får åläggasstraff i militärt disciplinmål, I stället skall sådan krigsman inte endast,såsom ansfällda krigsm"än i allmänhet, kunna avskedas enligt de föreslagnabestämmelserna i statstjänstemannalagen utan även kunna åläggasdiscipluipåföljd enligt samma beslämmelser (jfr den föreslagna regeln i 20 §statstjänstemannalagen alt disciplinpåföljd enligt lagen inte får åläggaskrigsman som är underkastad ansvar enligt 21 kap. BrB). Idenna paragraf föreskrivs f. n. att åtalsreglerna i nuvarande 20 kap. 14 §skall äga motsvarande tiUämpning i fråga om brott varigenom krigsman åsidosattsin tjänsteplikt. De motsvarande åtalsreglerna i nya 20 kap. 4 § har emellertidgjorts direkt tillämpliga på krigsmän genom den däri intagna hänvisningen tillnya 20 kap. 2 §, vari krigsmän 1975: 78 189 omnämns.Den nuvarande bestämmelsen i förevarande paragraf har därför ersatts av enerinran att vad som sägs i 20 kap. 4 § äger motsvarande tUlämpning i fråga omåtal för brott som avses i 21 kap. De fem första paragrafernai 32 kap., som innehåller vissa bestämmelser om ämbetsstraffens innebörd ochanvändningsområde, föreslås upphävda. Till de resterande 6 och 7 §§, vilkaavhandlar disciplinstraffen, har fogats en ny paragraf, 8 §, i vars förstastycke stadgas att krigsman som inte är underkastad ansvar enligt 21 kap. intefår ådömas disciplinstraff. Bestämmelsen skall ses i samband med stadgandet inya 21 kap. 21 §. Enligt 32 kap. 7 § andrastycket skall den som inle är krigsman ådömas dagsböter om han medverkar tillbrott för vUket discipUnstraff är utsatt. I nya 8 § andra stycket föreslås ettstadgande om alt förstnämnda regel skall äga motsvarande tillämpning påkrigsman som enligt 8 § första stycket inte kan ådömas disciplinstraff. Dettalagrum reglerar möjligheten att beakta anhållningslid m, m. vid bestämmande avbl. a. viss lids fängelse, böler, suspension eller disciplinstraff. Dåsuspension avskaffas som straffpåföljd bör även förevarande lagmm ändras.Ordet suspension har följaktligen strukits i paragrafens tredje stycke. I20 kap. 9 § föreskrivs f. n. beträffande tjänstemän med ämbetsansvar attdomstol skall ta hänsyn tUl disciplinär bestraffning som ålagts för brott, dådomstolen bestämmer påföljd för samma brott. Enligt nuvarande 20 kap. 8 §gäller vidare att om tjänsteman för annat brott än ämbetsbrott ådöms såvälämbetsstraff i form av t. ex. avsättning som annan påföljd, den förlust hanlider genom ämbelsstraffet skall beaktas vid bestämmandet av den andrapåföljden. Det föreslås nu att dessa bestämmelser ersätts med en ny paragraf i33 kap. 9 §, som tar sikte på såväl offentligt som privat anslällda och somlämnar domstol möjlighet att beakta de sanktioner somarbetsgivaren inom ramen för ett arbetsavtal vare sig sanktionen är föreskriveni författning, t, ex. statstjänstemannalagen, eller i avtal utkräver dåarbetstagaren begått brott. Härvid skall enligt paragrafen 1975: 78 190 bölereller disciplinstraff för krigsmän som annars skulle ha ådömts helt kunnaefterges. Domstolenhar alltså möjlighet att ta hänsyn också till sanktioner som ännu intebeslutats av arbetsgivaren. Såvitt gäller andra sanktioner än avskedande tordebestämmelsen i detla hänseende få begränsad betydelse åtminstone inom denstatliga sektorn, EnUgl 21 § statstjänstemannalagen får nämligen disciplinärtförfarande sedan åtal har väckts inte inledas eller fortsättas rörande gämingsom omfattas av åtalet. Däremot finns inget hinder mot atl verkställa entidigare beslutad disciplinpåföljd, eftersom domstolen har möjlighet alt lahänsyn till denna vid straffmälningen. Anledning saknas därför alt behålla bestämmelseni nuvarande 20 kap. 9 § sista punkten att förvaltningsmyndighetens beslutskall förfalla om det inte helt eller delvis verkställts när åtal väcks. Enligtden föreslagna paragrafens andra stycke skall med arbetstagare likställas densom utövar uppdrag åt annan. I 2§ finns en särskild preskriptionsregel för ämbetsbrott enligt nuvarande 20kap. Bestämmelsen utgår med alt sistnämnda lagrum upphävs.För de i nya 20 kap. 13 §§ intagna brottstyperna kommer i stället att gällade för brott i allmänhet stadgade preskriptionsbestämmelsema i 30 kap. 1 §. Då2 § upphävs utgår också en i 4 § intagen hänvisning till förstnämnda lagmm. 4,6, 8 och 9 §§ Idessa lagmm återfinns vissa processuella beslämmelser rörande prövning avskilda frågor, bl. a. sådana som avses i nuvarande 34 kap. 15 §. Sistnämndalagrum, som rör suspensionsfrågor, har tidigare föreslagits upphävd.FöljdenUgt utgår de i 38 kap. 4, 6, 8 och 9 §§ intagna hänvisningarna liU 34kap. Blandövergångsbestämmelserna har tUl en början upptagits, att det inte får dömastill suspension och avsättning sedan de föreslagna ändringarna i BrB har trätti kraft. Denna bestämmelse kräver ett särskUt slraffstadgande för det fall alten gärning, som tUl tiden ligger före de nya bestämmelsernas ikraftträdande, ärsttaffbar såväl enligt de nya bestämmelserna i 20 kap. 13 §§ som enligtbestämmelserna i nuvarande 20 kap. 14 §§, enligt vUka straffet i vissa fall ärämbetsstraff med möjlighet att även ådöma allmänt straff, I sådant fall skallen- 1975: 78 191 ligtförslaget dömas till det straff för gärningen som är stadgat i de nyabeslämmelsema, dock att de äldre bestämmelserna skall tUlämpas om de leder tilllindrigare allmänt straff. Då eljest fråga uppkommer om alt tiUämpa de nyabestämmelserna i skall enligt de föreslagna övergångsbeslämmelserna 5 §första och andra styckena lagen (1964: 163) om införande av ägamotsvarande tUlämpning. I nämnda 5 § har intagits den grundläggande princip somäven tidigare gällt i svensk rätt och som också ligger bakom förslaget tUl nyssåtergivna övergångsbestämmelse, nämligen att ny strafflag inte skall ägatillbakaverkande kraft om inle den nya lagen är lindrigare än den äldre. Dennya bestämmelsen i 20 kap. 1 § andra stycket om ansvar för vårdslösmyndighetsutövning är, som förut har nämnts, avsedd alt t. v. inte tillämpas 1fråga om beslut angående taxering som fattas av ledamot i taxeringsnämnd. Föreskrifthärom har tagits in bland övergångsbestämmelserna. Ensärskild övergångsbestämmelse är, som också har berörts tidigare, nödvändig föratt undvika alt det nya straffbudét i 20 kap. 3 § blir tillämpligt pååsidosättande av sådan tystnadsplikt som inte är straff-sanktionerad vid de nyabestämmelsernas ikraftträdande. Blandövergångsbeslämmelserna har också tagits in stadgande att, om i lag eller annanförfattaing förekommer hänvisning till föreskrift som ersatts genom nybestämmelse, hänvisningen i stället skall avse den nya bestämmelsen. I anslutning tillbestämmelse om dag för ikraftträdande av de föreslagna ändringarna i BrB haräven tagits in stadgande om upphävande av lagen (1948: 491) omämbetsansvar för vigselförrättare i vissa fall. 15.2Förslaget till lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274) I denna paragraf anges denpersonkrets som omfattas av lagen. Enligt första stycket äger den tUlämpning påanställning med staten såsom arbetsgivare och tjänsteman såsom arbetstagare.Helt undantagna från lagens tiUämpningsområde är enligt andra stycketstatsråden, och den som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst. I tredjestycket föreskrivs alt lagens bestämmelser om tjänst äger motsvarandetillämpning på vikariat om annat inte anges. Någon ändring av de tre förstastyckena föreslås inle. Enligt förslaget skall iett nytt fjärde stycke tas in beslämmelser om lagens tUlämpning i fråga omjustitieråd och regeringsråd samt JK. Dessa befattningshavare är f, n. iprincip underkastade statstjänstemannalagens regler. Någon anledning att ändrapå detta förhållande finns inle. Frågan gäller i stället i vad mån det nyaansvarssystemet skall göras tillämpligt på nämnda personer. 1975: 78 192 Justitierådoch regeringsråd är liksom övriga ordinarie domare och högre statstjänstemänundantagna från gällande besfämmelser om disciplinär bestraffning. Frånprincipiell synpunkt synes det vara naturligt att rikels högsta domare även ifortsältningen undantas från disciplinansvar. Däremot förutsätter RF att deskall kunna skUjas från tjänsten på grund av brott eUer grovt eller upprepatåsidosättande av tjänsteåliggande. De nya bestämmelserna om avskedande bördärför göras tUlämpliga även på justitieråd och regeringsråd. De bör emellertidundantas från reglerna om förfarandet, eftersom fråga rörande bl. a. skiljandeav justitieråd eller regeringsråd från tjänsten enligt RF och RB skall prövasav högsta domstolen. Ienlighet med det anförda föreslås att bestämmelserna i 1821, 23, 24 och 5153§§ statstjänstemannalagen om disciplinansvar och förfarandet i ärenden omdisciplinpåföljd eller avskedande inte skall gälla justitieråd ochregeringsråd. JKintar en med JO likartad ställning och bör lika litet som JO kunna åläggasdisciplinpåföljd. Det föreslås därför att bestämmelserna i 18 21 §§ omdisciplinansvar inte skall tiirämpas på JK. Paragrafenanger f. n. vilka tjänstemän som endast efter åtal kan ställas tUl ansvar förbrott i tjänsten och som alltså är undantagna från disciplinär bestraffning.Enligt förslaget skall alla tjänstemän som omfattas av statstjänstemannalagenutom . justitieråd, regeringsråd och JK vara underkastade disciplinansvar.Bestämmelse att nämnda personer skall undantas från disciplinansvar har som tidigarenämnts tagits in i 1 § fjärde stycket. Nuvarande regler i 18 § kan därför ulgå. Ienlighet med vad som anförls i den allmänna motiveringen föreslås i stället alti förevarande paragraf tas in beslämmelser om åläggande av disciplinpåföljd. Iförsta stycket av den nya paragrafen regleras förutsättningarna för attdisciplinpåföljd skaU få åläggas. EnUgt gällande rätt fordras att tjänstemannenav försummelse, oförstånd eller oskicklighet åsidosätter vad som åligger honomenligt lag, instmktion eller annan författning, särskild föreskrift ellertjänstens beskaffenhet; Den föreslagna nya lydelsen skiljer sig härifrån i trehänseenden. För det första görs ingen begränsning tUl de områden avanställningsförhållandet som regleras i tjänstemannalagstiftningen. Detförutsätts endasl alt tjänstemannen åsidosätter vad som åligger honorii i hanstjänst. Förseelser kan således beivras vare sig de begås inom detavtalsförbjudna området eller inom det område där avtalsfrihet råder. Denlydnadsplikt som följer av 10 § lämnas dock utan ändring (jfr prop. 1973: 177s. Vidare gäller som förutsättning för beslut om disciplinpåföljd attförseelsen inte är ringa. Slutligen uttrycks de subjektiva rekvisiten på detsättet att för Prop.1975: 78 193 ansvarförutsätts antingen uppsåt eller oaktsamhet. Det sistnämnda innebär emellertidingen ändring i sak. Enligtandra stycket i den nu föreslagna lydelsen består disciplinpåföljd av varningeller löneavdrag under . Dämtöver kan f. n. suspension ochavsättning ådömas som disciplinstraff. Några motsvarigheter till dessapåföljder finns inte i förslaget. Däremot kan avskedande enligt 22 § komma ifråga vid grov eUer upprepad tjänsteförseelse. Såsom framgår av 19 §föreligger inte heller något hinder för partema att i kollektivavtal kommaöverens om andra disciplinpåföljder än varning och löneavdrag. Vidareföreskrivs liksom i nuvarande 19 § att mer än en disciplinpåföljd inle fåråläggas . Av bestämmelsen i nya 22 § andra stycket framgår att disciplinpåföljdinte får åläggas för förseelse som föranleder avskedande. Tredjestycket innehåller bemyndigande för regeringen alt förordna om storleken avlöneavdrag. Någon ändring i delta hänseende föreslås inte, 19 § , Denna paragraf innehåller i sin föreslagna nya lydelse bestämmelser somöppnar möjlighet för kollektivavlalsparlerna att komma överens om andradisciplinpåföljder än de i lagen angivna. Sådan överenskommelse skall för altvara giltig ske i form av kollektivavtal och blir gällande för alla tjänstemänsom är sysselsatta inom yrkesgrupp och område som kollektivavtalet avser,alltså även för sådana som inte är anslutna till någonarbetstagarorganisation. Såsomframgår av det nya ansvarssystemets uppbyggnad avses med disciplinpåföljd inteavskedande. Däremot kommer i fråga sådana sanktioner som suspension ochlöneavdrag. Partema kan även avtala om en ekonomisk påföljd av det slag somkommittén föreslagit, nämligen penningbot. Man kan också komma överens om andravUlkor än dem som enligt 18 § gäller rörande löneavdragets storlek eller detantal dagar som avdraget skaU kunna verkställas. Dennaparagraf motsvaras f. n. av 25 § som innehåller en erinran om att särskildabeslämmelser gäller om åtal och disciplinär bestraffning av tjänsteman som ärkrigsman samt om åtal för brott i tjänsten av vissa tjänstemän vid riksdagensverk. Såsom tidigare anförts skall anställda krigsmän med typiskt civilaarbetsuppgifter enligt förslaget omfattas av samma ansvarsregler som civUpersonal medan övriga krigsmän liksom hittUls skall vara underkastadestraffrättsligt ansvar för tjänstefel enligt bestämmelserna i 21 kap. BrB. Iförevarande paragraf föreskrivs därför enligt förslagel alt disciplinpåföljdenligt statstjänstemannalagen eller enligt kollektivavtal som avses i 19 §denna lag Inte får åläggas 1 saml Nr 78 krigsmansom är underkastad ansvar enligl 21 kap. BrB. Däremot har det inte ansettserforderligt att behålla någon erinran om atl särskilda bestämmelser gäller omåtal för brott i tjänsten av vissa tjänstemän vid myndigheter. Paragrafeni den nu föreslagna lydelsen innehåller vidare en bestämmelse om attdisciplinpåföljd som sagts inle heller får åVåggas medicinalpersonal ellerveterinärer, som i sin yrkesutövning står under resp.lantbruksstyrelsens inseende, för förseelse i denna yrkesutövning. Bestämmelsenåsyftar alt dra en gräns mellan det område där resp.lantbruksstyrelsen enligt särskUda författningsbestämmelser äger ingripa motförseelser av hithörande personal och det område där det skall ankomma på denoffentlige arbetsgivaren alt beivra förseelser med tillämpning avbestäminelserna om disciplinpåföljd i slatstjänslemannalagen. Paragrafenavser att förebygga dubbelbestraffning. Sålunda stadgas i första punkten attdisciplinärt förfarande, sedan åtal har väckts, inte får inledas ellerfortsättas rörande gärnmg som omfattas av åtalet. Någon ändring av ordalydelseni denna bestämmelse föreslås inte men stadgandet får en annan innebörd eflerdet nya ansyarssystemets införande. Enligt det nya systemet räknas sålimdaavskedande inte till disciplinpåföljderna, vilket innebär att förevarandebesfämmelse inle utgör något hinder mot att arbetsgivaren sedan åtal harväckts inleder eller fortsätter elt förfarande som syftar till att utteda omden åtalade. gärningen utgör grund för avskedande. Såsom framgår av 22 § förstastycket i den föreslagna nya lydelsen får emeUertid arbetsgivaren i elt sådantfall inte avgöra frågan om tjänstemannens avskedande förrän ansvarsfrågan slutligtprövats av domstolen. Den situationen att arbetsgivaren kan komma att avskedatjänstemannen på grund av samma gärning som omfattas av åtalet har fömlselts iden föreslagna nya bestämmelsen i 33 kap. 9 § BrB, enligt vilkenbrottmålsdomstolen vid straffmälningen får ta hänsyn till avskedande ellerannan följd av brottet som är medgiven enligt arbetsavtalet eller enligtförfattning som gäller för anställningsförhållandet. Med hänsyn därtill är detinle nödvändigt att behålla regeln i 20 kap, 9 § BrB att förvaltningsmyndighetsbeslut om disciplinär bestraffning skall förfalla om det inte helt ellerdelvis har verkställts när åtal väcks för brottet. Den hänvisning till dennabestämmelse, som f. n. finns i andra punkten av 21 § statstjänstemannalagen,bör därför också ulgå. Regelntill förekommande av dubbelbestraffning, som enligt förslaget skall slå kvar iförsta stycket, innebär efter det nya ansvarssystemets införande att förfarandesom kan leda till åläggande av disciplinpåföljd inte får inledas ellerfortsättas rörande gärning som har föranlett åtal. Utan särskilt stadgandedärom är givet att sådant förfarande inte heller bör inledas eller fortsättassedan gärningen har anmälts tiU åtal enligt Endast om åklagaren avskriver ärendet på den grund alt gärningen inte ärbrottslig bortfaller hindret mol åläggande av disciplinpåföljd. Nedläggande avförundersökning eller åtal på annan grund liksom beslut alt inte tala å brottettorde däremot inte böra föranleda alt hindret mot inledande eller fortsättandeav disciplinärt förfarande anses ha bortfallit. Samma är givelvis förhållandetmed fällande dom även sådan som innebär påföljdseftergift och i regel ävenogillande dom. Endasl om den tilltalade frikänts på den grund att den åtaladegärningen visserligen har begåtts av den tilltalade men inte är brottslig t.ex. därför att ett subjektivt rekvisit inte är uppfyllt bör disciplinärt förfarandemot honom för samma gärning kunna komma i fråga. Enligt förslagetföreskrivs i andra stycket alt disciplinpåföljd inte får åläggas tjänstemansedan anstäUningen hos myndigheten upphört eller uppsägning ägt rum. Dettainnebär att tjänstemannen kan undgå påföljden genom alt själv säga upp sinanställning. Beslut om påföljd, som har fattals redan innan ansfällningen hosmyndigheten upphört eUer uppsägning ägt mm, kan emeUertid verkställas ävendärefter. De föreslagna bestämmelserna innebär ingen ändring i sak. Itredje stycket har enligt förslaget lagils in en preskriptionsregel av innehållatt tjänsteman inte får åläggas disciplmpåföljd, om han inte eftertjänsteförseelsen erhållit del av den skriftiiga anmaning som enligt 24 §första stycket skall inleda disciplinförfarandet. Detta innebär en förkortningav preskriplionsfristen, som enligt 35 kap, 2 § BrB f. n. är för bl. Utformningen av den preskriptionsavbrytande åtgärdenöverensstämmer däremot tämligen väl med det förfarande som i brist påförfattningsreglering utbildats i praxis (se 1945 ref.23). Någon uttrycklig regel ompreskription föreslås inte beträffande möjligheten att vid bestämmande avdisciplinpåföljd.beakta alt tjänstemannen har ålagts sådan påföljdför annan förseelse.. Har förflutit sedan det förradisciplinbeslutet meddelades, bör givetvis påföljden bestämmas oberoende avden tidigare förseelsen. Vid bestämmande av bör dock viss vägledningkunna hämtas av preskriptionsregeln i förevarande paragraf, Härupptas enligt förslaget de regler som bl. a. är avsedda att tillämpas i falldär det enligt gällande bestämmelser i finns anledning alt tillgripaavsättning som brottspåföljd. Sålunda stadgas i paragrafens första stycke, atttjänsteman får avskedas om han begått brottslig gärning varigenom han visat siguppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst. Enligt stadgandet krävs inte alttjänstemannen skaU ha övertygats om brottet genom dom i brottmål. I denna delkommer således att råda samma villkor som på den privata arbetsmarknaden närdet gäller att 1975: 78 196 styrkaförekomsten av gmnd för avskedande. Om gärningen har anmälts till åtal ellerbrotlmålsförfarande eljest har inletts mot tjänstemannen, får den offentligearbetsgivaren enligt den föreslagna bestämmelsen däremot inte såsom falletär på den privata arbetsmarknaden avgöra frågan om tjänstemannens avskedandeförrän ansvarsfrågan slutligt har prövats. OgUlas åtalet på annan gmnd än attden åtalade gärningen inte är brottslig, torde avskedande inle kunna komma ifråga. I andra stycket avparagrafen återges den föreslagna regeln om avskedande vid ej kriminaliseradtjänsteförseelse. I stället för att åläggas disciplinpåföljd får sålundatjänsteman avskedas, om han på annat sätt än genom brott gjort sig skyldigtiU.grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande varigenom han visatsig uppenbarUgen olämplig att inneha sin tjänst. En fömtsättning föravskedande vid upprepad tjänsteförseelse är dock att den föregående förseelsenföranlett disciplinpåföljd före den aktuellaförseelsen. Har beslut om avskedandeogUtigförklarats av domstol enligt reglerna i 51 och 53 §§ på den grand attdomstolen funnit tjänstemannen oskyldig lill påstådd förseelse, ligger i sakensnatur alt arbetsgivaren inte har rätt att i stället utmäta disciplinpåföljd. Bestämmelsernaom avskedande gäller alla tjänstemän, oberoende av anställnmgsform (fullmakt,konstitutorial eller förordnande). Vad gäller den närmaretillämpningen av förevarande beslämmelser liksom de i tredje, fjärde och femtestyckena föreskrivna begränsningarna i deras tillämpningsområde vill jag idetta sammanhang endast hänvisa tUl vad jag anfört därom i den allmännamotiveringen. Detnuvarande åvsättningsslraffei kan liksom flertalet andra straffrättsligapåföljder verkställas först sedan dom eller beslut därom vunnit laga kraft.EiUigt 20 § andra stycket lagen om anställningsskydd sker avskedande i principnär arbetstagaren får besked därom men domstol kan för tiden intUl desslagakraftägande dom eller beslut föreligger förordna att anställningen skallbeslå utan hinder av avskedandet. Eftersom denna reglering är oförmånligare förstatstjänstemannen än den gäUande, bör i statstjänstemannalagen införas enbestämmelse som garanterar nuvarande anställnmgstrygghet. Därför föreslås atti förevarande paragraf tas in en bestämmelse av innehåll att beslut omavskedande enligt 22 § inte får verkställas förrän beslutet slutligt prövats avdomstol enligt bestämmelserna i 51 och 53 §§, dvs. inte förrän lagakraflvunnendom föreUgger, Har tjänstemannen inte väckt talan mot beslutet, får detta verkställasförst sedan tiden för väckande av sådan talan har utgått. Bestämmelsenöverensstämmer med vad som f. n. gäller i fråga om verkställighet av dom ellerbeslut som innefattar avsättning. 1975: 78 197 Enligtförslaget till ändring i 3 § förvaltningslagen skall tillämpningen avbestämmelsema i 1420 §§ samma lag om aktinsyn, kommunikation,beslutsmotivering och underrättelse om beslut, vilka beslämmelser redan nugäller i bl. a. ärenden om disciplinär bestraffning, utsträckas till ärenden omavskedande. Bland övriga beslämmelser i förvaltningslagen som är tillämpUgaäven i sådana ärenden märks stadgandet i 6 § atl den som för talan får anlitaombud eller biträde. Som komplettering till bestämmelserna i förvaltningslagenföreslås i förevarande paragraf vissa regler om det förfarande som skall iakttasinnan fråga om disciplinpåföljd eller avskedande avgörs. Bestämmelsernainnebär en utbyggnad av de föreskrifter om kommunikation i förvaltningsärendensom finns i 15 § förvaltningslagen. a. för att få en utgångspunkt för denföreslagna preskriptionsregeln i 22 § statstjänstemannalagen har en uttryckligbestämmelse ansetts erforderlig om att förfarandet inleds med en skriftliganmaning lUl tjänstemannen. Denna anmaning motsvarar stämningen ibrottmålsförfarandet. Enligtförsta stycket skall sålunda när fråga om discipUnpåföljd eller avskedandeuppkommer tjänstemannen genom skriftlig anmaning beredas tUlfälle attskriftiigen eller, om han påfordrar det eller det eljest finnes lämpligt,muntiigen uttala sig om vad som åberopas mot honom. Om tjänstemarmen vägrar attta emot den handling, som innehåller anmaningen, torde den uppställdaförutsättningen för ärendets avgörande likväl få anses vara uppfylld (jfr deni 19 § andra stycket delgivningslagen (1970: 428) intagna bestämmelsen).Vidare stadgas, alt begäran av tjänstemannen att även annan skall yttra sig isaken eller att annan utredning skall förebringas skall efterkommas om del intefinnes uppenbart att åtgärden saknar betydelse. Iandra stycket har tagits in bestämmelse om möjlighet till bevisupptagning vidallmän domstol. Enligt bestämmelsen skall sålunda, om det på framställning avtjänstemannen eller eljest finnes erforderligt att vittne eller sakkunnig hörsvid domstol eller alt föreläggande meddelas någon att tillhandahålla skriftlighandling eller föremål som bevis, ansökan om bevisupptagningen göras hos denallmänna underrätt inom vars område den vistas som skall höras ellertillhandahålla bevis.