prop · FZ03197 · 1975-12-31 00:00:00 — Folkpension och ATP i form av förtidspensioneller ålderspension minskas enligt huvudregeln med 3/4 av denpensionsberättigades yrkesskadelivränia för samma lid. Vidare skall folkpensioni form av ålderspension, änkepension eller barnpension samt ATP i form av änkepensioneller barnpension minskas med 3/4 av den pensionsberättigadesefterlevandelivränta för samma lid. Minskning görs alltid i första hand påATP, Folkpensionen är dessulom delvis skyddad på så sätt att den alltid skallutgå, i form av förtidspension eller barnpension med minst 1/4, i form avänkepension med minsl 1/2 samt i form av ålderspension med minst 3/4 av beloppsom annars skulle ha utgetts. Vidare gäller att andra tillägg till pension änbarntiUägg inte beaktas. Sjukpenningenligl YFL påverkar inle den allmänna pensionen. Undanlag görs emellertidbeträffande pensionär med yrkesskadelivränta som vid sjuk-domsrecidiv fårlivräntan utbytt mot sjukpenning från yrkesskadeförsäkringen. Den minskning avpensionen som har föranletts av livränian skall nämligen bestå även undersjukdomstiden. Om livränta har bytts ut mot engångsbelopp, skall minskning påpensionen ändå göras som om livränian uigick med visst belopp. Pensionstillskottanses ingå i huvudförmånen, Hustruiillägg och kommunall bostadstillägg hardäremot lagls utanför samordningen. Vid prövning av rällen lill dessa förmåneranses emellertid yrkesskadelivräntan som inkomst, om den inte har dragits avpå pensionen. Ersättningfrån TFY utgår endasl i den mån ersättning inle kan utges från exempelvisyrkesskadeförsäkringen. Även beiräffande skadestånd och trafikskadeersätlninggörs en samordning på skadesiåndssidan (51 S YFL och 5 kap, 3 Sskadeståndslagen saml 9 S trafikskadelagen (1975:1410) sont träder i kraftdenIjuli 1976). 2.6 Konventionerangående yrkesskadeförsäkring m. m. () antog en konvention (nr 121) angåendeförmåner vid yrkesskada som har ratificerats av med verkan från år1970. Texten lill konventionen finns i prop. Prop.1975/76:197 43 tionenaren s. k. minimislandardkonvention, vilket innebäranden innehållerbeslämmelser om vilka förmåner som minsl skall ulgå enligl en ratificerandestats lagsliftning. Konventionenomfattar yrkesskador, såväl olycksfall i arbetet som yrkessjukdomar, menöveriämnar åt medlemsstaterna att själva avgöra vad som skall förstås medyrkesskada, I fråga om yrkessjukdomarna anvisar konventionen olika möjligheler.Medlemsstaten förutsätts kunna ha en särskild förteckning över de fall somskall ersättas eller i sin lagstiftning ha en allmän definition av begreppetyrkessjukdom. En kombination av metoderna är också tillåten. Konventionensförmåner utgörs dels av olika former av hälso- och sjukvård, dels avkontantförmåner. Konventionen innehåller en utföriig förteckning över de olikaformer av hälso- och sjukvård som skall tillhandahållas. Kontantförmånen,vid sjukdom, dvs, sjukpenning, skall enligl konventionen utgå för helasjukdomstiden, alltså utan att någon karenstid iakttas. Konventionenställer inte upp någon lägsta invaliditetsgrad såsom villkor för rätt tillinvaliditelsersättning på grund av yrkesskada. Ersättningen skall emellertidutgå så länge invaliditeten består. Härav följer all yrkesskadeförmånen intebör kunna upphöra vid den allmänna pensionsåldern, om den inte samtidigtersätts av annan livsvarig förmån av minst samma storlek. Om livräntan förepensionsåldern överstiger konventionens minimibelopp, synes livräntan fr, o. m,pensionsåldern kunna anpassas till dessa minimibelopp. Beträffandeinvaliditeisgraderingen skiljer konventionen mellan 1, sannolikt beståendefullständig föriust av arbetsförmågan eller däremoi svarande fysiskinvaliditet, 2. mera avsevärd sådan förlust eller invaliditet och 3, partiellsådan föriust eller invaliditet. I de första två fallen måste ersättningen haform av löpande livränla som med den skadades samtycke i undantagsfall fårbytas ut mot ett engångsbelopp. Rätttill livränta tillkommer förutom den skadade dels änka, dels änkling som lillföljd av handikapp inte kan försöka sig, och dels sådana barn lill den avlidnesom för sitt uppehälle har varit beroende av denne. Vissaregler om miniminivå gäller enligt konventionen för kontantförmånernasjukpenning och livränla. Vid dödsfall skall enligt huvudregeln även ulgåkontant begravningshjälp som motsvarar normalkostnaderna för en begravning. Varjeland har enligt konventionen skyldighet att inom sitt territorium behandla demsom inte är medborgare i landel lika med landets egna medborgare. År1964 undertecknade och vissa andra av medlemsstater eneuropeisk balk om social trygghet och ett protokoll lill denna. Del VI avbalken och protokollet behandlar yrkesskador (prop, 1965:115), Instrumentensinnehåll påminner i mycket slor utsträckning om vad som 1975/76:197 44 sägsi nr 121. De tillåter emellertid inte att den skadade självsvarar för någon del av sjukvårdskostnaderna och stämmer således inte överensmed den svenska samordnade sjuk- och yrkesskadeförsäkringen. hardärför inte ratificerat balken och protokollet såvitt avser förmåner vidyrkesskada. Utöverdessa minimistandardkonventioner gäller också vissa konventioner somkaraktäriseras av kravei på lika behandling av utländsk medborgare med ettlands egna medborgare. Europarådels medlemsstaterantog en provisorisk överenskommelse om bl. a. lika behandlingav egnaoch utländska medborgare vid yrkesskada. Överenskommelsen har ratificerats avSverige (prop. 1955:53, rskr 1955:116) och har för vårt vidkommande trätt ikraft i förhållande lill , , , ,, ,, , , Nederiänderna. , , ochFörbundsrepubliken . År1962 antog en konvention (nr 118) angående utlänningars likställande medett lands egna medborgare ifråga om social tiygghei. har biträtt konventionenbl. a. i fråga om förmåner vid yrkesskada (prop. 1963:29, rskr 1963:89),Konventionen gäller för vidkommande (SFS 1975:116) i förhållande lillsammanlagt 27 stater. Överenskommelsernainnebär att har förpliktat sig att beträffande förmåner vid yrkesskadainte särbehandla de andra staternas medborgare utan i allt ge dem sammayrkesskadeförmåner som svenska medborgare. Mellan , ,, och slöts en nordisk konvention om socialtrygghet. Konventionen trädde i kraft (SFS 1956:491),Konventionen omfattar förmåner som utgår vid ålderdom, nedsattarbetsförmåga,sjukdom.olycksfall och yrkessjukdom, arbetslöshet, havandeskapoch barnsbörd samt till barn, efterievande och nödställda. Konventionen byggerpå principen om lika behandling av egna och utländska medborgare. 1 vissa fallmåsle dock särskilda villkor vara uppfyllda för all förmån skall utgå frånvistelselandet, t, ex. tidsvillkor, har vidare slutitkonventioner angående bl, a, lika behandling vid yrkesskada med (SFS1955:522), och (SFS 1957:154), (SFS1957:458), (SFS 1969:375) samt (ännu ej ratificerad,prop, 1975/76:51). Därvid har tillämpats liknande principer som i den nordiskatrygghetskonventionen, Denallmänna försäkringen administreras av och de allmännaförsäkringskassorna. beslul kan överklagas hosriksförsäkringsverket som dessutom är tillsynsmyndighet. Mot verkets beslul fårtalan föras hos försäkringsdomstolen. Denobligatoriska yrkesskadeförsäkringen administreras i princip av riksförsäkringsverket.Försäkringen administrerades t. o.m. Prop.1975/76:197 45 inom yrkesskadeförsäkringen ärförsäkringsrådet. Liksom inom den allmänna försäkringen är försäkringsdomstolenhögsta instans. Allmänförsäkringskassa finns för varje landstingskommun och varje kommun som intetillhör landstingskommun. F. n. finns det 26 försäkringskassor. Ledningen avverksamheten inom ett kassaområde utövas från kassans centralkontor som iallmänhet ligger i länets residensort. De lokala enheterna utgörs av 410lokalkontor vilka vid behov kan vara kompletterade med filialexpeditioner.Antalet sådana expeditioner uppgår f. n. till 139. Beslutom ersättning enligl YFL i decentraliserade yrkesskadeärenden fattas påkassornas centralkontor, i regel på sjukförsäkringsavdelningen. Ersättningenbelalas därefter ut genom lokalkontor eller filialexpedition. Förhandläggning av ärenden angående bl, a, förtidspension och handikappersättninghar varje kassa en eller flera pensionsdelegationer. Pensionsdelegation bestårav åtta ledamöter. Dessa är ordföranden och vice ordföranden i kassansstyrelse, två av utsedda läkare, två av riksförsäkringsverketutsedda ledamöler som skall ha särskild erfarenhet av arbetsförhållanden samttvå av eller kommunfullmäktige utsedda ledamöler. I delegationenföredras ärendena av en särskild pensionsföredragande som är chef för ellertjänstgör på utredningsavdelningen inom kassans centralkontor. 1 delegationensöverläggningar men inte i besluten får kassans direktör och en representant förlänsarbetsnämnden delta. Delegationen är närmast knuten till utredningsavdelningensom enligl vad som har sagls tidigare också bereder delegationsärendena.Pensionsddegalionerna avgör åriigen ca 80 000 ärenden. Ärendenangående inkomstprövade pensionsförmåner - kommunala bostadstillägg,hustruiillägg och vissa änkepensioner - prövas av försäkringsnämnd. En sådannämnd finns i princip för vae kommun. är ett Organ inomförsäkringskassan men väljs av kommunen. Hos kassan finns vidare en eller fleraförtroendeläkare och förtroendetandläkare med uppgift att bistå i frågor somkräver medicinsk eller odontologisk sakkunskap. Talanmot beslul av allmän försäkringskassa får föras genom besvär hosriksförsäkringsverket. Om ordförande eller föredragande i pensionsdelega-lionhar anmält från delegationens beslut avvikande mening, skall beslutet prövas avriksförsäkringsverkel även om besvär inte har anförts. Verket kan även i övrigtta upp ärenden lill prövning utan att besvär har anförts. Besvärsärendenahandläggs inom verket på besvärsavdelningen. Inom verket finns tillgång lilllakar- och tandläkarexpertis. Talanmol beslut av fär föras hos försäkringsdomstolen genombesvär. Den normala sammansättningen vid måls avgörande Prop.1975/76:197 46 iförsäkringsdomstolen är tre lagfarna och två icke lagfarna ledamöler. Uppkommerfråga av betydelse för enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning, kan docksamtliga ledamöter delta i avgörandei. 2,7,2,1Handläggningen hos försäkringskassorna, riksförsäkringsverkel ochförsäkringsdomstolen Somhar nämnts i avsnitt 2,2,1 har regeringen enligt särskilt bemyndigandeföreskrivit (SFS 1973:185) att försäkringskassorna i riksförsäkringsverketsställe skall handlägga ärenden angående sjukpenning och sjukvårdsersättningenligt YFL. Undantag gäller dock för ärenden angående yrkessjukdomar,anställda på vilka det allmänna avlöningsavtalet för statliga och vissa andratiänsteman är tillämpligt samt sjukdomsrecidiv. Arbetsgivareeller arbetsföreståndare som har fått kännedom om inträffad yrkesskada ärenligt 32 S YFL och kungörelsen (1968:595) angående anmälan om yrkesskada(ändrad senast 1973:854) skyldig att anmäla skadan till den försäkringskassahos vilken den skadade är inskriven. Anmälningsskyldighet föreligger endast omskadan har medfört eller kan antas medföra rätt lill sjukpenning enligt AFLeller ersättning enligt YFL, Försäkringskassa som har mottagit anmälan skall,om skadan har medfört döden eller kan antas komma att medföra bestående föriusteller nedsättning av arbetsförmågan, sända över anmälan tillriksförsäkringsverket. skall även övertasjukersättningsärende som inte omfattas av decentraliseringen, om ärendet intehar slutreglerals inom samordningstiden. Inomriksförsäkringsverkel administreras yrkesskadeförsäkringen av en särskildavdelning, yrkesskadeavdelningen. Denna är organiserad på två skaderegleringsbyråeroch en administrativ sektion. Genom den förut nämnda decentraliseringen avflertalet sjukersättningsärenden till försäkringskassorna minskade antaletärenden hos riksförsäkringsverkel kraftigt. Yrkesskadeavdelningen haremellertid under senare lid även fått nya arbetsuppgifter. Som har nämntslidigare upphörde de ömsesidiga socialförsäkringsbolagen med sin verksamhel medutgången av , Bolagens löpande livräntor, ca 26 000, togs då över avriksförsäkringsverket. Del totala antalet livräntor uppgår nu till ca 82 000,Vidare har till yrkesskadeavdelningen fr, o, m, från slatenspersonalpensionsverk förts över utbetalning av sådana ersättningar vidpersonskada som utgår enligt del statliga trygghetsavtalet. Anlalel dylikaärenden uppgår till omkring 1 200 . Besväröver försäkringskassas beslut i ett decentraliserat yrkesskadeärende prövas avriksförsäkringsverket, och försäkringsdomstolen är liksom tidigare högstainstans. Inom handläggs de decentraliseradeyrkesskadeärendena på besvärsavdelningen. Prop.1975/76:197 47 2,7,2,2Försäkringsrådet och verksamhet regleras genom lagen (1917:466) om försäkringsrådet(ändrad 1918:323) och arbetsordningen (1947:114) för försäkringsrådel (ändradsenast 1965:767). Rådet är mellaninstans i icke decentraliseradeyrkesskadeärenden (se avsnitt 2.7,2.1), Enligtförsäkringsrådslagen skall rådel beslå av minst sju ledamöter. Två av dem skallrepresentera arbetsgivarna och två arbetslagarna. Dessa fyra ledamöter och tresuppleanter för var och en av dem förordnas av regeringen i taget.Förslag till representanter för arbetsgivarna brukar lämnas av SAF och förarbetstagarna av LO, Övriga ledamöter, av vilka en skall vara rådets chef,utnämns av regeringen. Minst två av dem skall vara lagfarna och hafullgjort vad författningarna föreskriver för den som fär nyttias idomarämbeien. Ärendenaavgörs av fem ledamöter men kan avgöras av fyra, om de är ense om beslutet. Avdessa ledamöter skall en vara representant för arbetsgivarna och en förarbetstagarna samt minst en vara lagfaren. Vid behandling av viktigare ärendeneller ärenden av allmän betydelse skall delta minst sju ledamöter, av vilka tvåskall vara representanter för arbetsgivarna och två för arbetslagarna samt avövriga minst två vara lagfarna. tiänstgör endast femlagfarna ledamöter i rådet. Flertalet av dessa uppnår pensionsåldern under denärmaste åren. Vidare tiänstgör som ledamöter två representanter förarbetsgivarna och två för arbetslagarna saml fyra läkare vilka såsomlillfälliga ledamöter deltar i handläggningen av vissa ärenden, 1början av kom ca 2 000 mål och ärenden in till försäkringsrådelvarje år. Antalet mål har stadigt gått ned. kom 1 440mål och ärenden in. Minskningen beror huvudsakligen på decentraliseringen tillförsäkringskassorna av flertalet sjukersättningsärenden. Ärendenangående utbyte av livränta mot engångsbelopp avgörs f n, av försäkringsrådet iförsia instans. De försäkringsmaiemaliska beräkningarna av kapitalbeloppensstoriek utförs dock av riksförsäkringsverkels matema-lisk-statistiska byrå.Dessa ärenden ulgör hos försäkringsrådel ungefär 1/5 av det totala antaletinkomna mål och ärenden eller mellan 200 och 300 . 1betänkandet redovisar kommittén resultatet av sin översyn avhuvud-författningen på yrkesskadeförsäkringsområdet, YFL, och lägger däri framförslag lill en ny lag. Betänkandet - som är enhälligt - avser endast denobligatoriska yrkesskadeförsäkringen. Kommittén avser att lämna betänkandeöver sina återstående utredningsuppgifter , Dessa gällerfrivillig yrkesskadeförsäkring, frågor beiräffande äldre skadefall samt 1975/76:197 48 översynav militärersättningsförordningen (1950:261) och en rad närstående ersättningsförfaltningar. Desenaste decenniernas kraftiga utbyggnad av den allmänna försäkringen, särskiltsatsningen på ATP, och tillkomsten av TFY kan enligl kommittén föranleda fråganom det är motiverat alt alUjämt inrymma en särskild försäkring för yrkesskadori socialförsäkringssystemet. En jämförelse mellan de ersättningar som kundeulgå vid sidan av yrkesskadeförsäkringens förmåner när YFL infördes ochmotsvarande förmåner i dagens läge visar stora skillnader. Medan yrkesskadeförsäkringenfortfarande var den försäkringsgren som flck svara för huvuddelen avförsäkringsskyddet för de långvarigt eller bestående skadade har den numerakaraktären endast av ett komplement till den allmänna försäkringen, Iförhållande till TFY anses den i materiellt hänseende underlägsen. Kommitténerinrar dock om att yrkesskadeförsäkringen är vår försia socialförsäkring ochlänge utgjorde den enda socialförsäkringsgren som lämnade mera betydandeförmåner. Den grundar sig på humanitära och sociala hänsynstaganden och syftarlill alt garantera ekonomisk grundtrygghet vid sjukdom och skadefall som harföranletts av arbetet, 1 detta avseende delar yrkesskadeförsäkringen huvudmotivenför övriga socialförsäkringsgrenar. Att yrkesskadeförsäkringen har bestått somsjälvständig socialförsäkring så länge beror enligt kommitténs mening framförallt på att försäkringen i ålskilliga hänseenden sträcker sig längre än denallmänna försäkringen, Invalidiietsskyddetbörjarsåledes verka vid betydligtlägre invaliditeter, ersättningarna ställer sig förmånligare såväl vid sjukdomsom vid invaliditet, efterievandeskyddel är mer omfattande och kretsen avskyddade arbetstagare vidare. Attvissa särförmåner har ansetts motiverade vid yrkesskador är enligt kommittén iviss mån historiskt betingat men i huvudsak en följd av all vi i liksomi andra industriländer av hävd har ansett alt skador lill följd av ettanställningsförhållande skall kompenseras med slörre ersättning än andraskador. Bakom denna uppfattning ligger i sin lur den bedömningen att enförvärvsarbetande har slörre risk alt bli skadad än en icke-förvärvsarbetande.Förutom den allmänna faran att komma lill skada som alla människor utsätts förfår han också bära de skaderisker som alstras vid allt produktivt arbeie utanalt han själv i någon större utsträckning kan påverka denna risksilualion.Enligl konimitténs mening är detta en bedömning som i alll väsentligtfortfarande står sig. Trots den kraftfulla satsning som hargjorts på arbetarskyddets område och den sociala utveckling som härsken i formav bl, a, ökad semester, förkortad arbetstid och höjd levnadsstandard är riskenatt råka ut för skada i arbetet fortfarande betydande. Det kan till och medgöras gällande att risken har 1975/76:197 49 ökalsom en följd av förvärvslivets snabba expansion samt tekniska och ekonomiskaomvandling. Dessa omständigheter har lett kommittén till slutsatsen att delalUjämt måste vara en angelägen uppgift för lagstiftaren att slå fast principernaför ett skydd mot förluster på grund av yrkesskada och att lagstiftningensåledes även måsle inrymma ett särskill försäkringsskydd försådana skador. Enligt kommittén följer av direktiven för utredningsarbetet attett sådant skydd bör ges i en fristående socialförsäkringsgren och lagteknisktregleras i en särskild lag, Lagen bör enligtkommitténs mening liksom YFL tillgodose sådana ersättningsanspråk som motbakgrund av dagens samhälle framstår som socialt och samhällsekonomiskt motiverade.Inom ramen för dessa utgångspunkter anser kommittén alt lagen genom sittersättningsskydd bör sträva mot all i ekonomiskt hänseende försätta denyrkesskadade i samma siluation som om skadan inte hade inträffat och attkompensationsnivån i princip bör ligga på 100 96, Denna-målsättning medför vid bedömning av ett ersättningsärende bör göra en jämförelse mellan denskadades ekonomiska förhållanden och de ekonomiska förhållanden han kundeantas ha haft, om han hade kunnat fortsätta att arbeta som frisk, 1 dennaprincipiella inriktning sammanfaller yrkesskadeskyddet i huvudsak medskadestånds-rätten. Till skillnad från den sistnämnda bör dock enligt kommittényrkesskadeförsäkringen endast läcka in sådan skadeersättning som är betingadav sociala skäl. Begränsningar i ersättningsskyddel måste följaktligen föreskrivas.Å andra sidan följer enligt kommittén av samma sociala skäl att ersättning iprincip bör utgå utan hänsyn till medvållande från den skadelidandes sida.Inget skall hindra att skadestånd utgår utöver ersättning frånyrkesskadeförsäkringen. Kommittén avser inle bara den skadades yrkesverksammalid utan menar att målel att försätta den skadade i samma ekonomiska situationsom om skadan inte hade inträffat även bör gälla för tid då den skadade haruppnått pensionsåldern och börjar lyfta ålderspension. Kommittén finner dockatt vissa svårigheler, som framför alll är hänföriiga till ATP-syslemetstekniska uppbyggnad, komplicerar en fullgod lösning. Föralt nå en smidig koppling med AFL har kommittén strävat efter all så långtmöjligt anpassa yrkesskadeförsäkringen till den allmänna försäkringen i frågaom begreppsbestämning, systematik m, m, Enligl kommitténs mening finns detdärvid inle anledning all grunda rätten lill livränta inom yrkesskadeförsäkringenpå någon annan invalidilelsbeslämning äri den som gäller inom den allmännaförsäkringen, AFL har ett ekonomiskt in-validiieisbegrepp. Livräntans funktionföreslås alltså bli densamma som förtidspensionens, nämligen att kompenseraden reella nedsättningen i den försäkrades förmåga all skaffa sig inkomst genomförvärvsarbete. Genom att införa ett enhetligt invalidilelsbegrepp öppnar manmöjligheterna för en bättre och rationellare samordning mellanyrkesskadeförsäkringen och socialförsäkringarna i övrigt. Kommittén anservidare att den allmänna försäkringens förmåner bör läggas lill grund vidersättning för inkomstbortfall Prop.1975/76:197 50 pågrund av yrkesskada samt att sjukpenning och livränta dessutom bör utgå frånyrkesskadeförsäkringen i den omfattning och som är påkallat av deskäl som motiverar särskilda yrkesskadeförinåner. Den nya försäkringen föreslåsalltså bli ett komplement lill den allmänna försäkringen. 1 syfte att förbättramöjligheterna till en framlida sammansmältning av socialförsäkringarna harkommittén även i andra hänseenden anpassat den nya lagen till innehållet i denallmänna försäkringen. GenomTFY som är tillgänglig för i princip alla anställda på arbetsmarknadenhar arbetsgivarna tagit på sig ett skadeslåndsrättsligt ansvar för personskadasom har orsakats av arbetet oavsett vållande. Försäkringen ger inte endastersättning för förlust av arbetsinkomst ulan också ersättning för beståendelyte och men. Sådan ersättning beräknas med utgångspunkt i dels den medicinskainvalidilelsgrad som kan förutses bli beslående för framtiden, dels denskadades ålder. Utöver detta kan ersättning lämnas enligt skadeslåndsrällsligaregler, om del beslående lytet eller menet'har medfört t.ex, vanprydande ärr,amputationsdefekt, sådan värk till vilken hänsyn inte har lagils vidbestämmandet av den medicinska invalidiletsgraden eller föriust avsinnesfunktion, länder eller inre organ. Kommittén anser att frågan omersättning för lyte och men lill den som drabbas av yrkesskada i stort sett harlått en tillfredsställande materiell lösning genom dessaersättningsmöjligheter. Kommittén harställt fråganom också yrkesskadeförsäkringen bör ge några garantier för ersättning i motsvarandefall, F, n, ulgör yrkesskadelivräntorna för den övervägande delen yrkesskadade,nämligen de med lindrigare skador, helt eller delvis något annat änkompensation för inkomstbortfall. Till följd av livräntans koppling till ettmedicinskt invalidilelsbegrepp har livräntan kommit att framstå närmast somersättning för lyte eller annal stadigvarande men. Kommitténs avsikt att byggaden nya lagen på ett förvärvsmässigl invalidilelsbegrepp medför att livräntanförlorar denna funktion som menersättning, Livränla kommer därmed alt utgåendast i de fall då yrkesskadan i realiteten medför föriust av inkomst.Kommittén har med hänsyn till all ersättning för men inte utgår inomsocialförsäkringarna i övrigi samt med beaktande av det skydd som TFY numerager och de sociala skäl som bildar ramen för det nya yrkesskadeskyddet intefunnit tillräcklig anledning att i den nya lagen föra in nägon särskild rätttill ersättning för lyte och men, Lagen återknyts härigenom enligl kommitténsmening till de motiv som en gång lades till grund för yrkesskadeskyddet här ilandet. Såväl 1901 som lagsliftning syftade nämligen enbart lill allge ersättning för verklig inkomstföriust. Detta var också fallel med YFL. Denbreddning i ersättningsrätten som tillämpningen av den medicinska invaliditetsbedömningenhar medfört i praxis har ursprungligen inte varit avsedd.