prop · FZ03170 · 1975-12-31 00:00:00 — Medhänsyn till det sagda ansluter jag mig till förslagel alt man slopar dennuvarande presumtionen för frånskild makes faderskap, I stället bör faderskapettill barn som föds efter en äktenskapsskillnad i samtliga fall faslslällas påsamma sätl som sker i fråga om barn som föds av ogift kvinna. Del bör alltsåkrävas antingen erkännande eller dom. Påpekasbör att om det i det angivna fallet skulle slå klart för såväl modern somhennes frånskilde make att del är han som är far till barnel, så tordefaderskapet i regel kunna fastställas snabbt genom ett erkännande. Erkännandekan dessutom ske före barnets födelse. Närdet gäller bam som föds av änka kört tid efter hennes makes död kan det naturligtvisibland, liksom i sådana fall, uppkomma svårigheter förfolkbokföringsmyndigheterna alt avgöra om barnet verkligen är avlat på sådanlid all mannen kan vara far. Fall då tvekan kan uppkomma i detta avseende måsledock antas vara mycket sällsynta. Jag finner därför inte skäl att, som ett parremissinstanser har föreslagit, föra in regler i lagen om en bestämd tidsgräns.Skulle i ett visst fall modem till barnet eller senare barnet självt ha enannan uppfattning än folkbokföringsmyndighe-terna i saken, finns möjlighet attföra lalan mol den avlidne mannens arvingar om att denne skall anses som farresp. 1 defall då en man direkt av lagen anges som far lill ett barn har han, somtidigare nämnls, enligt gällande regler möjlighet att föra talan om att barnetinte har äktenskaplig börd. Bifalls hans talan, innebär det alt faderskapspresumtionenhävs. Bestämmelserna om talan angående äktenskaplig börd är relativtrestriktiva. Så t. ex. gäller vissa lidsfrister för mannens rätt att väckatalan. Huvudregeln är att talan måste väckas från det att mannenfick kunskap om bamets födelse. Bakgrunden lill reglerna om tidsfrist är altdet har ansetts att barnel inte onödigt länge skall löpa risk att frågan omdess äkta börd angrips. Barnets intresse av alt behålla ställningen som barn iäktenskap har härvid tillmätts särskild vikt. Ävenbarnet kan väcka talan om äktenskaplig börd. För dess talerätl gäller däremotinte någon lidsbegränsning. Enligtvad jag har anfört bör den legala faderskapspresumtionen Prop.1975/76:170 134 behållasi fall då barnels mor är gift eller har blivit änka. Givetvis måste lagenmed tanke på dessa fall även i fortsättningen innehålla bestämmelser som gördet möjligt att häva presumtionen. I första hand bör detta liksom nu kunna skeefter förklaring av domstol. Detta är också innebörden i promemorieförslaget,mot vilket ingen remissinstans i den delen har haft någol att invända. Fråganär emellertid om man måste ha ett sådant relativt omständligt förfarande även ide fall då en annan man är villig att erkänna faderskapet. 1 en sådan situationskulle man kunna tänka sig att ett erkännande fick samma verkan som enförklaring av domstol att moderns make inte är far lill barnet. Till dennafråga återkommer jag i det följande. Ettviktigt spörsmål, när det gäller talan om hävande av faderskapspresumtion, ärom lagen allljämt bör innehålla bestämmelser om vissa frister inom vilka mannenmåste väcka sådan lalan. På denna punkt har nuvarande regler kritiserats vidupprepade tillfällen. Somjag lidigare har berört kan det inte längre hävdas att ett bams rättsligaställning blir nämnvärt gynnsammare om föräldrarna är eller har varil gifta.Att i lagen behålla beslämmelser om alt mannen måsle väcka lalan om hävande avfaderskapspresumtionen inom viss lid kan därför inte längre grundas på tankenalt barnel har ell väsentligt rättsligt intresse av all inte fö sin ställningsom barn till gifta föräldrar ifrågasatt och undanröjd. Tvärtom borde det liggai såväl barnels som mannens intresse alt del legala faderskapet upphävs, om detvisar sig att det inte stämmer överens med det verkliga. En annan sak är attdet kan uppstå bevissvårigheter, om talan väcks . Dessasvårigheter är dock inte större om talan väcks av mannen än om det är bamet somväcker talan. Och i det sistnämnda fallet gäller som nämnts inte någonlalefrisi. I promemorian föreslås helt och hållet slopar de tidsfrister som är föreskrivna för mannensrätt att väcka talan om hävande av den legala faderskapspresumtionen. Förslagethärom tillstyrks eller lämnas utan erinran av fiertalet remissinstanser. ex. menar familjelagssakkunniga att barnets intresse av att få utrett vemsom i själva verket är dess far när faderskapet sätts i fråga måste anses vägatyngre än dess intresse av att anses som barn i äktenskap. Någraremissinstanser som i och för sig godtar förslaget understryker dockangelägenheten av att bördstalan väcks relativt tidigt och inte under denkänsliga period då barnel befinner sig i puberteten. Det framhålls isammanhanget att förhållandel far-barn bör ses inte enbart som en juridiskrelation utan också som en relation av känslomässig natur. Föregen del anser jag att det från flera synpunkler måste vara bäst för bamet attdet blir utrett vem som verkligen är dess far. är del angeläget altfastställelsen sker . Uppenbarligen kan det i vissa fallskapa psykiska störningar hos barnel, om det under en följd av år har haft denuppfattningen att en viss man är dess far och faderskapet Prop.1975/76:170 135 Detta förhållande kan synas tala för att man ställer upp entidsgräns inom vilken en äkta make måste väcka talan om alt han inte är barnetsfar. Beaktas bör dock all även om man skär av makens formella möjligheler attväcka lalan om faderskapet, så hindrar del naturiigtvis inte honom från att isitt umgänge med barnet och modern ge uttryck för sin uppfaltning att han inleär far till barnet, kan alltså i vilket fall som helst utsättas förstörningar. Att talerätten är förlorad kan också helt allmänt skapa enbitterhet hos mannen som går ut över barnel. Det för därför i allmänhet ansesbäst för samtliga inblandade parter, även barnel, alt mannen har möjlighet attväcka lalan om faderskapet även om lång lid skulle ha gått efler barnetsfödelse. Det kan därvid inte anses ändamålsenligt att, som ett parremissinstanser har föreslagit, förlänga den nuvarande treårsfristen till femår. 1 stället talar starka skäl för alt mannen liksom barnet skall kunna väckatalan inom obegränsad lid. Farhågorhar under remissbehandlingen framförts för alt även helt o-grundade misstankarskulle kunna föranleda mannen att väcka bördslalan. Delta har ansetts utgöraett skäl för att ha en begränsad lalefrisi. Mot della vill jag säga att jag idet följande kommer att föreslå all såväl mannen som barnets vårdnadshavare iövrigi skall kunna vända sig lill barnavårdsnämnden och begära utredning omvem som kan vara far lill barnel. På det sättet kan mannen i viss utsträckningfö klariagt om hans misstankar är grundade eller ej. Man undviker då också atträttegång anställs i onödan. Medhänsyn till det sagda förordar jag alt man slopar de nuvarande tidsfristernaför mannens rätt att väcka talan om sitt faderskap. Enligtnuvarande regler om talan angående äktenskaplig börd är mannen, oavsett hurlång tid som har förfiuiii från barnels födelse, avskuren från sin rätt altväcka talan, om han har erkänt barnet som sitt efter del all barnet har föttsoch efter det att han har fått kunskap om att modem har haft samlag med annanunder lid då barnet kan vara avlat. Vissa skäl talar för att man behåller ensådan beslämmelse även om man i övrigt slopar gällande tidsfrister. För barnetkan del synas innebära en trygghet att mannen inte kan få till slånd enomprövning av faderskapet sedan han en gång har erkänt barnet som sitt ochdärmed gett utiryck för sin vilja lill samhörighet med barnel. Det böremellertid beaktas att mannens intresse av att även i fortsättningen gälla somfar till bamet måste vara starkt beroende av att samhörigheten mellan honom, åena sidan, och barnet och dess mor, å andra sidan, består. Det är naturiigt altmannen, om denna samhörighet brister, önskar få klariagt om han verkligen ärfar lill barnet eller ej. I en sådan situation kan det även från barnetssynpunkt vara värdefullt att frågan om mannens faderskap blir utredd. Detförhållandet att barnel härigenom skulle löpa risk att föriora status som barni äktenskap kan, i enlighet med vad som har sagls, inle tillmätasnågon avgörande betydelse. Påde anförda skälen föreslås i promemorian att man slopar det hinder för mannensrätt att väcka bördstalan som ett erkännande f. n, utgör. Prop.1975/76:170 136 remissinstansersom annars ställer sig positiva lill en utvidgning av mannens rätt att föralalan om sitt faderskap avstyrker förslaget i denna del. Del måste enligl dessaremissinstanser antas att mannen före erkännandet noga har övervägt situationenoch sannolikheten för all han är far till barnet. Erkännandet måste vidare gebarnet uppfattningen att mannen verkligen är dess far. Tar mannen sedan efterlång tid upp faderskapsfrågan på nytt kan det få förödande konsekvenser ipersonligt avseende för barnet. En remissinstans jämför ett erkännande medadoption och menar alt lika litet som en adoption kan hävas bör mannen kunna gåifrån ett erkännande i de här avsedda fallen. Viden bedömning av om ett erkännande skall medföra hinder för mannen att senareväcka talan om sitt faderskap lill barnet måste man enligl min mening beaktaatt det inte finns någol krav på att erkännandet skall ges i viss form. Deträcker alltså med ett konkludent handlande från mannens sida. Enligl min meningkan man inte alltid räkna med att mannen noga har övervägt konsekvenserna avdetta handlande. Att jämföra ett erkännande av det slag som här diskuteras meddet omständliga förfarande som en adoption utgör, anserjag därför missvisande.Inte heller bör man enligt min mening räkna med att erkännandet alltid skaparenspeciell känslomässig trygghet för barnel, särskilt som barnet i de fiesta fallinle torde känna till erkännandet eller de omständigheter som har föranlettdet. Förmin del anser jag alt man måste se mannens erkännande främst som ett uttryckför hans känsla av samhörighet med hustrun och barnel och hans önskan att intebryta denna samhörighet. Om denna samhörighet intelängre är för handen talar enligt min mening övervägande skäl för att mannenskall ha möjlighet alt väcka talan om sitt faderskap. Jag har redan tidigare, isamband med alt jag förordade ett slopande av gällande lidsgränser för väckandeav bördstalan, sagt alt det i allmänhet lorde vara bäst för bamet om mannen kanväcka bördstalan när han har grundad misstanke om att han inte är far tillbarnet, trots att har förflutit efter barnets födelse. Detsamma tordegenerellt sett gälla även när mannen i och för sig har erkänt barnet som sitt.Inte heller i detta fall torde alltså bamet normalt vara betjänt av att mannenstalerätt är avskuren. Sammanfattningsvisanser jag således att mannen bör ha rätt att väcka talan om all han inte är fartill barnet även i de fall då han försl har erkänt det som sitt. Haren man presumerats vara far till ett barn och är han avliden, har hans arvingarenligt gällande rätt möjlighet att föra talan mot barnet om att mannen inte äratt anse som far. En förutsättning för arvingarnas talerätl är dock att mannenvid sin död inte hade försuttit sin egen rätt till talan eller efter barnetsfödelse erkänt det som sitt. Är denna förutsättning uppfylld har var och en somjämte eller näst efler barnet är berättigad till arv efter mannen på sigatt väcka talan från det han fick kännedom om mannens 1975/76:170 '37 dödoch om barnets födelse. Om mannen inte hade varaktigt sammanbott med barnet,föriorar arvingarna sin talerätt först har förflutit från det atttalan som grundas på att barnet har äkienskaplig börd har framställts motdödsboet. Enligtmin mening bör arvingarna lill en man som har presumerats vara far även ifortsätlningen ha vissa möjligheter att föra lalan om att mannen inte skallanses som far. Denna rätt bör dock, som har föreslagits i promemorian,begränsas väsentligt i förhållande till vad som gäller f n. Jag återkommer tilldenna fråga i specialmotiveringen. Somtidigare nämnts har barnet enligt gällande regler en i liden oinskränkt rättatt väcka talan om äkienskaplig börd mol mannen eller, om han är död, hansarvingar. Om mannen jämte maka efteriämnar efterarvingar enligt 3 kap. 1 Särvdabalken, skall därvid talan såvitt dem angår riktas mot dem som då talanväcks är närmast till arv. Barnetbör även i fortsättningen ha rätt alt väcka talan om hävande av faderskapspresumtionen.Lika litet som bör i lagen anges någon lidsfrist för väckande avsådan talan. Talan bör liksom enligt gällande rätt riktas mot den man som avlagen utpekas som bamets far eller, om mannen ar död, mot hans arvingar. Närdet gäller föruisäitningarna för bifall till en lalan om hävande avfaderskapspresumtion är huvudregeln f. n. den att det i målet måste utredas attmodern haft samlag med annan än maken och att del mäsle antas att bamet haravlats vid det samlaget. Även i annat fall kan emellertid talan bifallas, omdet på grund av bamets arvsanlag eller annan särskild omständighet kan hållasför visst att mannen inte är far lill barnet. Om barnet har avlats föreäktenskapet eller under det att makarna efter domstols beslul eller annars pågrund av söndring levde åtskilda, får talan bifallas, om del inte görssannolikt att makarna har haft samlag med varandra under konceptionsliden. Enligtpromemorian bör de nu åiergivna beslämmelserna om förutsätl-ningarna för bifalllill lalan om hävande av faderskapspresumtion gälla i sina huvuddrag även ifortsättningen. Del föreslås emellertid att, om modern har haft samlag medannan än mannen, det skall anses tillräckligt att del med hänsyn till samtligaomständigheter är sannolikt att barnet har avlats av den andre. Med ett sådantförslag uppnår man överensslämmelse med de regler som f n. gäller förfastställande av faderskap beträffande barn utom äktenskap. I fall då makamahar levt åtskilda föreslås vidare att talan om hävandeav faderskapspresumtionen skall kunna bifallas oberoende av orsaken lill attmakarna har bott i sär. Förslagenhar tillstyrkts under remissbehandlingen och bör även enligt min meninggenomföras. Attväcka lalan vid domstol om hävande av föderskapspresumtionen kan naturiigtviste sig onödigt omständligt för de inblandade parterna i sådana fall då det stårhell klart för dem att annan man än moderns make är 1975/76:170 138 fartill barnet och denne dessulom är villig att erkänna faderskapet. Med nuvaranderegler kan ett sådant erkännande inle ges förrän presumtionen för den äktamannens faderskap har hävts av doinsiol. Praktiska skäl talar för all manändrar denna ordning och gör det möjligt att lämna ett giltigtfaderskapserkännande även i de fall då bördstalan inle har väckts eller avgjorts. Ipromemorian föreslås också all, i de fall då modern är gift, annan man änhennes make skall kunna erkänna faderskapet med verkan bl, a. all presumtionenför den äkta mannens faderskap hävs. Enligtnuvarande regler skall faderskapserkännande för att vara giltigt bevittnas avtvå personer och skriftligen godkännas dels av modern till barnel ellersärskilt förordnad förmyndare för barnel, dels av barnavårdsnämnden. Nämndenfår lämna sitt godkännande bara om del kan antas att den man som har erkäntfiiderskapel är barnels far. Har barnet uppnått myndig ålder skall i ställetbarnet självt godkänna erkännandet. Föralt erkännande i fall då modem är gift skall få den verkan all faderskapspresumtionenhävs bör enligt promemorian fordras att även moderns make har godkänterkännandet. Föregen del anserjag i likhet med fiertalet remissinsianser att promemoriansförslag om hävande av faderskapspresumtionen genom erkännande innebär enpraktisk lösning. Genom kravei på barnavårdsnämndens godkännande skapas enligtmin mening lillräckliga garantier för att faderskapet blir riktigt fastställt.Förslagel bör därför genomföras. Det får ankomma på att lämnabarnavårdsnämnderna närmare anvisningar i fråga om den ulredning som bör föregåett godkännande av nämnden i hithörande fall. Givelvis kan barnavårdsnämndeninte ulan vidare godta ett påstående från parterna om vem som enligl derasmening är barnets far. Föreligger minsta tvekan bör godkännande inte lämnas.Ofta lorde emellertid denna tvekan kunna hävas genom att parterna låtergenomföra blodundersökning, 1 annal fall får lalan om hävande av den äktamannens faderskap föras i vanlig ordning vid domstol. Somhar framhållits i promemorian bör kravei på alt såväl modern som hennes makeskall ha godkänt erkännandet gälla även i fall då barnet är vuxet. Är moderneller hennes make inte längre i livet eller är de inte kapabla att lämna sittgodkännande kan det förenklade förfarandet inte komma till användning. Även isådant fall får då vanlig bördslalan föras, Ifall då man vill få fastslaget att annan man än moderns make är far till bametoch möjlighelen med faderskapserkännande inte kan användas, måste man f. n.dela upp förfarandet i två processer, en bördsprocess, varigenom fastställsatt den äkta mannen inte är barnets far, och en process om faslslällande av allen annan man är far lill barnel. Från processekonomisk synpunkt framsiår dellaförfarande som alltför om-siändligl. Detta gäller inte minst omman, som jag har föreslagit, ändrar förutsättningarna för hävande av den äktamannens faderskap i ett av de 1975/76:170 139 fallsom kan komma i fråga, så att förutsättningarna hell stämmer överens med demsom gäller för fastställande av att annan man är barnels far. Härtill kommeralt ett utnyttjande av de förbälirade metoder att bestämma faderskapet som denmedicinska vetenskapen under tillhandahållit stundom kanförsvåras av att bestämningen av faderskapet delas upp på en bördsprocess ochen faderskapsprocess. Vad gäller fall då barnavårdsnämnden har att sörja förfastställande av faderskapet tillkommer ytterligare alt del givetvis kan varalill nytta för bördsprocessen om man där kan utnyttja den utredning som nämndenändå måsle ombesörja för den efterföljande processen om fastställande avfaderskapet. Medhänsyn till de nu anförda synpunktema föreslås i promemorian regler som gör detmöjligt att till gemensam handläggning med en talan om att moderns make inle ärfar väcka lalan om fastställande av faderskapet lill barnel. Vidare föreslås enbeslämmelse som, närden äkta mannens faderskap har ifrågasatts, möjligtför barnavårdsnämnden alt börja utreda vem som eljest kan vara far lill barnet. Promemorieförslägethar i dessa delar tillstyrkts av remissinstanserna. Även jag anser att del börgenomföras. Till den närmare utformningen av reglerna ålerkommer jag ispecialmoliveringen. 6.2.2Fastställande av faderskap genom erkännande eller dom Faderskapetlill bam utom äktenskap fastställs enligt nu gällande regler genom erkännandeeller genom dom varigenom rällen förklarar viss man vara far lill barnet. Somjag har föreslagit bör beslämmelserna till-lämpas också när bam födsav frånskild kvinna och hennes äktenskap har upplösts så kort lid före barnelsfödelse att barnel kan ha avlats . När det gällerförutsättningarna för alt ett faderskapserkännande skall vara giltigt börenligt promemorian någon ändring inte göras, utöver vad som har föreslagilsbeträffande erkännande före det att makes faderskapspresumtion har hävts. Inteheller finns det enligt promemorian skäl att ändra de materiellaföruisäitningarna för att en man av domstol skall förklaras vara far till ellbarn. Det bör alltså liksom krävas dels att det är utrett att mannenhar haft samlag med barnets mor under tid då barnet kan vara avlat, dels attdet med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikl att barnel har avlatsav mannen. Vadsom sålunda anförts i promemorian har godtagits under remissbehandlingen. Ävenjag anser alt man bör behålla nuvarande regler om ftiderskapserkännande och omförutsättningarna för domstols förklaring om faderskap. Närdet gäller erkännande av faderskap måsle della för all bli giltigt godkännasav bl, a. barnavårdsnämnden. Nämnden får lämna sitt godkännande endasl om detkan antas att mannen är far till barnel. Givelvis måsle nämnden genom frågortill mannen och kvinnan skaffa sig upplysningar om om- Prop.1975/76:170 140 ständigheternavid barnets tillkomst för all kunna bedöma om mannen kan antas vara fadern.Lever mannen och kvinnan samman i en stadigvarande förbindelse lorde dockbarnavårdsnämnden kunna inskränka sin utredning. Nämnden måsle dock även idetta fall ställa vissa frågor för att få underlag för en bedötnning avfaderskapsfrågan. Ett felaktigt erkännande av faderskapet kan nämligen ledatill olyckliga konsekvenser för parterna längre fram. Det får givetvisförutsättas att undersökningen görs med all den respekt för de inblandadesintegritet som ämnet kräver. Liksom bör det ankomma på socialstyrelsenalt meddela närmare anvisningar om barnavårdsnämndens förfarande i hithörandefall. Närdet gäller rätten alt föra talan om faderskap förutsätts i gällande lag attbarnet eller dess ställföreträdare instämmer den presumtive fadern lill domstolmed yrkande om att han skall förklaras vara far till barnet. Någon uttryckliglagbestämmelse om alt en man är förhindrad alt föra talan om all bli förklaradsom far lill ett utomäktenskapligt barn finns inle. Någon rätt för honom attföra sådan lalan har emellertid inle ansetts föreligga (jft NJA 1970 s. 347). Underremissbehandlingen har från ett par håll ifrågasatts om inte den man ,som ansersig vara far lill ett barn bör kunna själv väcka talan om fastställande avfaderskapet. Det framhålls att mannen går miste om möjligheten alt fåvårdnaden om eller umgängesrält med bamet, om modern underlåter att uppge hansnamn vid barnavårdsnämndens ulredning av faderskapet eller om hon före barnetsfödelse gifter sig med någon annan. En remissinstans anser också all enutomstående man som anser sig vara far lill ett barn som har fötts i ettbestående äktenskap bör ha rätt att hos barnavårdsnämnden påkalla ulredningbeiräffande faderskapet lill barnet. Föregen del finner jag det till en början uteslutet att införa en ordning enligtvilken en utomstående man skulle kunna påkalla utredning av faderskapet lillett barn som har fölls under ell äktenskap och lill vilket alltså moderns makeär all anse som far. Vad sedan gäller frågan om införande av talerätl för mäni fråga om barn som föds av en ogift kvinna kan del naturiigtvis undantagsvisförekomma alt kvinnan underlåter att vid barnavårdsnämndens ulredning avfaderskapsfrågan uppge en person som själv anser alt han är möjlig som far.Anledningarna härtill kan givetvis vara fiera. Vilken anledningen än kan varaföreligger dock inle något hinder för mannen all själv anmäla lillbarnavårdsnämnden att han anser sig vara far till barnet. ,som utför sin utredning i barnets intresse, har naturligtvis att vidutförandet av denna beakta mannens uppgifter och lika noga undersökasannolikheten för hans faderskap lill barnel som övriga eventuella fiiders. Enligtmin mening kan mannen alltså få sina intressen väl tillgodosedda genom alt hosbarnavårdsnämnden aninäla sin uppfattning all det är han som är barnels far.Jag anser därför inte att del föreligger någol behov av en ord ningenligtvilken mannen ges räll all själv väcka talan vid domstol om Prop.1975/76:170 '41 1redogörelsen för gällande rätt har nämnts att närmare bestämmelser ombarnavårdsnämndens medverkan vid fastställande av faderskap och om rättegångeni fall då barnavårdsnämnden medverkar finns intagna i en särskild lag, lagen(1969:618) om fastställande av faderskapet lill barn utom äktenskap. Denna lag,vars bestämmelser i viss utsträckning får anses analogiskt tillämpliga i defall då barnavårdsnämnden inle medverkar vid fastställande av faderskapet,bör, som föreslås i promemorian, arbetas in i FB. Härvid torde de beslämmelsersom handlar om barnavårdsnämndens utredning kunna fiyttas över i sakoförändrade. 1 enlighel med vad som har föreslagits i del föregående börbestämmelsema dock kompletteras med en regel som gör det möjligt förbarnavårdsnämnden att inleda utredning om vem som är ett barns far även isådana fall då moderns make i och för sig äratt anse som far enligl FB menfaderskapet har satts i fråga av modern eller maken.