prop · FY03102 · 1975-12-31 00:00:00 — Huvudregeln är liksom f.n. all om en fordran enliglskuldebrev löper med ränta när den förfaller till betalning och betalningstidenförsitts, så fortsätter ränta atl ulgå efler samma räntefot som gällde vidförfallodagen. Den nyheten har dock föreslagits atl om den avtalade räntefotenär lägre än denlegala dröjsmålsränlan, så höjs den lill dröjsmålsräntans nivå. Jag hänvisar pådenna punkt till specialmotiveringen lill 7 § räntelagen. Om ränta inte är utfäst iskuldebrevet, gäller f.n. enligl en uttrycklig beslämmelse i 9 kap. 10 § HB altgäldenären inte är skyldig att utge ränta för liden före förfallodagen. Dennaprincip kommer i departementsförslaget till uttryck i 2 § första stycketräntelagen. 8.6Förslaget till lag om ändring i Legat av oskiftat bo skallenligt 22 kap. 1 § utges så snart det kan ske utan men för någonvars rätt är beroende av boets utredning. Denna regel om förfallolidkompletteras av regeln i 22 kap. 5 § enligt vilken ränta efter fem proceniskall börja ulgå efter testators död. Räntan kan alltså,åtminstone när boets beskaffenhet gör all ulredningen blir tidskrävande, komma atlbörja ulgå innan legalarien kan kräva att legatet utbetalas lill honom. med hänsyn lill att den lägre räntefoten fem proceni kommil lillanvändning anlas att ränteregelns syfte är all tillförsäkra legalarien enskälig förräntning på honom tillkommande penningbelopp i väntan på boulredningensslutförande. Situationen kan ses som etl specialfall av att medel skallförvallas på sådanl säll atl de ger skälig avkastning. Utredningen föreslår attden fixerade räntesatsen byts ut mol en hänvisning till räntelagensregler om avkastningsränta. När den tidpunkt passeras vid vilken legatet enligl22 kap. 1 § skall utges kan emellertid situationen anses helllikvärdig med den som är för handen vid dröjsmål i allmänhet. Från dentidpunkten bör räntan enligt ulredningen beräknas efter den högre räntefot somgäller för dröjsmålsränta. Vad ulredningen sålunda föreslagilhar inte mött någon kritik vid remissbehandlingen. Även jag finner förslagel lämpligl.Den tid vid vilken legal skall utges enligl 22 kap. 1 § ärvisserligen angiven på ell sätt som gör den mindre lämpad som ulgångspunkl förberäkning av dröjsmålsränta än som varit önskvärt. Emellertid är del motiveratall ränleregeln principiellt ger legalarien skydd mol ekonomisk förlust lillföljd av all ulredningen obehörigen förhalas. Det får också förutsättas atlkrav på dröjsmålsränla framställs endast i uppenbara fall. Därvid lorde detinte behöva uppstå några slörre svårigheter att beslämma utgångspunkten förberäkningen av den högre räntan. Medhänsyn lill del anförda har 22 kap. 5 § ändrats i sak på del sättsom ulredningen har föreslagit. Paragrafeninnehåller bestämmelser om återbäring av egendom i fall då den som dödförklaratssedermera befinns vara vid liv. 1 tredje stycket föreskrivs all då egendom återbärsskall också gäldas ränta eller avkomst för liden efler det all innehavaren vannkunskap all annan ägde bättre rätt till egendomen eller stämning delgavs honom.Ordalydelsen tyder på att vad som här avses är den avkomst eller ränta som faktiskthar uppburils innehavaren har besuttit egendomen i ond tro. Enliglulredningens mening bör förevarande situation närmast jämställas med den sområder när redovisningsskyldighet åvilar den som omhänderhar belopp vilkettillkommer annan. Jag delar denna uppfattning. I enlighet härmed har iparagrafen lagils in en beslämmelse om alt ränta skall ulgå efler den räntefotsom enligl räntelagen gäller i redovisningsfallen. Beträffande möjligheten allinnehavaren uppburit högre avkastning än den dröjsmålsränla som lagen angerhänvisar jag till motiveringen till 6 § räntelagen. 8.7Förslaget till lag om ändring i jordabalken Ienlighet med vad jag har förordat i avsnittet 6.6.3 har den nuvarandehänvisningen lill 9 kap. 10 § HB ersatts av en hänvisning till räntelagen. Vidköp av fast egendom lorde förfallodagen för köpeskillingen oftast vara bestämdi förväg, varför det i regel torde vara 3 § första stycket räntelagen som blirtillämpligt. Undanlagsvis kan dock 4 § första slyckel få lillämpning.Räntefoten är i båda fallen den som anges i 6 § räntelagen. Fördel fall atl hyresgäst enligl hyresnämndens beslul eller enligl dom skall utgehögre hyra för förfluten lid än som skolat ulgå förut innehåller 12 kap. 53 §andra slyckel jordabalken en föreskrift om ränta. 1 denna situation skallhyresgästen på överskjutande belopp belala sex proceni ränta som om beloppetförfallit lill betalning med den förul utgående hyran. 1 besluleleller domen får emellertid enligt tredje stycket i samma paragraf anståndmedges med betalningen av del överskjutande beloppet jämte ränta, om skälföreligger lill del. 1974:151 med förslag lill lag om bostadsdomstol m.m. har föreslagits allförsta och tredje styckena i förevarande paragraf ändras så, atl del i ställetför domstols dom blir fråga om beslut av bostadsdomstol. Vid upprättande av deparlementsförslagethar jag utgått från alt förslagen i den angivna propositionen genomförs. Somulredningen har föreslagil bör bestämmelsen i 12 kap. 53 § andrastycket jordabalken anpassas till räntelagen. Del kan därvid konstateras attden ränta som del är fråga om ulgår för lid före förfallodagen och inte ärnågon dröjsmålsränla i egentlig mening. 1 enlighet därmed har ränteregelnanknutits lill 5 § räntelagen, dvs. det lagrum där räntefoten för avkaslningsränlafinns angiven. Detöverskjutande (retroaktiva) beloppet anses förfalla lill betalning den dag dådet avgörande varigenom höjningen har fastställts vinner laga kraft. Från dennadag är alltså hyresgästen i dröjsmål, om han inle betalar det överskjutandebeloppet. Med hänsyn härtill föreskrivs i förevarande lagrum alt räntan frånden dagen beräknas efler den räntefot som anges i 6 § räntelagen och vars höjd bestämlsav hänsyn lill den ordinära dröjsmålssiluationen. Som nämnts fåranstånd medges med betalningen av del över-skjulande beloppet jämte ränta.Därvid skall också förordnas i vilken ordning skulden skall regleras. Del fårförutsättas all även räniefrågan då beaktas. Vid anstånd är emellertidsituationen inle hell jämförbar med den som råder vid ordinärt dröjsmål, varförräniefrågan inle nödvändigtvis behöver lösas efler mönster av reglerna om dröjsmålsränla.I tredje stycket har därför lagils in en bestämmelse som ger möjlighet altförordna all den lägre räntan skall ulgå som anståndet avser. Underremissbehandlingen har kritiserat del förhållandet allbestämmelser som svarar mol 12 kap. 53 § andra slyckel jordabalken inte finnsbeträffande andra avgifter för nyttjanderätt enligl jordabalken, såsomarrendeavgift och tomträttsavgäld. anser atl sådana beslämmelserbör införas. Enligl min mening kan emellertid inte kommunförbundels begäranuppfyllas i detta lagstiftningsärende. I den mån reglerna om arrende ochtomträtt behöver anpassas bättre till reglerna om hyra får del ske i annalsammanhang. Paragrafen innehållerbestämmelser om förskott på ersättning med anledning av altlokalhyresförhållande upphör. 1 fjärde stycket föreskrivs all om hyresgäst haruppburit förskoll som överstiger den siulligl bestämda ersättningen, så är hanskyldig alt belala tillbaka överskjutande belopp jämte ränta fråndagen för beloppels mottagande. Bestämmelsen om sex proceni ränta har ersattsav en hänvisning till räntelagen. Härvid har jag liksom ulredningen ansett dellämpligast alt hänvisa till den lägre av de räntesatser som räntelagenanvisar, såvitt gäller tiden innan ersättningen siulligl har beslämts. Efiersomhyresgästen inte kan anses vara i dröjsmål innan del har avgjorts om del avförskottet behöver betalas tillbaka av hyresgästen, bör nämligen räntanbetraktas som avkaslningsränla. ersättningenhar bestämts och hyresgästen vet vad han skall belala, finns det däremot inlenågot skäl för atl räntan skulle vara lägre än den som tillämpas i ordinära dröjsmålssilualioner,t.ex. när hyresgäst inte i rätt tid har erlagt hyran. En föreskrift har därförinförts om atl den räntefot som gäller för dröjsmålsränla skall tillämpas förliden efter det atl ersättningen har blivit slutligt bestämd. I13 kap. jordabalken behandlas bl.a. fastighetsägares inlösen av egendom efterupphörandel av tomträtt på grund av uppsägning. I 18 § andra stycket gesföreskrifter om nedsättning av lösesumman efler det att dom varigenom summanbestämts har vunnit laga kraft. 19 § första slyckel föreskriver atl tillträdetill tomträtten innan nedsättning har skett ej får äga rum utan tomlrältshavarensmedgivande. I 19 § andra slyckel i dess nuvarande utformning föreskrivs alt omtomträtten frånträtts på den genom uppsägningen bestämda tillträdesdagen menlösesumman då ännu inle är nedsatt, fastighetsägaren är skyldig alt belalaränta till tomträttshavaren efter om årel från nämnda dag. Som ulredningenhar anfört bör räntan enligt 19 § andra slyckel betraktas som avkaslningsränla,såvitt gäller liden fram till dess alt lösesumman skall nedsättas. Med hänsyndärtill har i departements-förslaget förts in en bestämmelse om all ränta förden angivna liden ulgår enligl 5 § räntelagen. Försummar fastighetsägaren allsälla ned lösesumman i rätt lid, ulgår dröjsmålsränta enligl 6 § räntelagen förtiden efter det atl nedsättning borl ske. 1 övergångsbeslämmelsernaföreskrivs all äldre beslämmelser fortfarande gäller i fråga om tid föreikraftträdandet och att, om skyldighel alt utge ränta har uppkommit före dennatidpunkt, äldre bestämmelser gäller även för liden därefier. Motsvarandeövergångsbestämmelser har fogals till en rad andra ändringsförfattningar. Ifall som avses med 12 kap. 53 § jordabalken uppkommer skyldighel all utge räntai och med att hyresnämndens eller bostadsdomstolens beslut har vunnit lagakraft. Om denna tidpunkt har infallit före ikraftträdandet gäller äldre beslämmelserhell och hållet, dvs. även för liden efler den Ijuli 1975. Om däremot beslutetvinner laga kraft efler ikraftträdandet, gäller de nya bestämmelserna om ränta enligl5 resp. 6 § räntelagen. Skall ränta betalas från en lidpunkt som ligger föreikraftträdandet, beräknas dock räntan enligt 5 § räntelagen endast frånikraftträdandet, medan äldre räntebestämmelser gäller för tiden . 8.8 Förslagettill lag om ändring i utsökningslagen Arbelepå ny lagstiftning inom del exekulionsrällsliga området pågår f.n. ijustitiedepartementet. Det är ännu osäkert när den nya lagstiftningen kan trädai kraft. Nuvarande beslämmelser om ränta i utsökningslagen bör därför så långt möjliglanpassas lill räntelagens system. Iutsökningslagen finns bl.a. vissa bestämmelser om ränta på medel som har utbetalatsi exekutivt ärende och som skall återbäras. Den som fått lyfta pengar vidverkställighet av dom är enligl 50 § skyldig alt belala tillbaka beloppet, omdomen ändras eller upphävs. Därvid skall ränta utgå om åretfrån lyftningsdagen. Har någon fått lyfta medel innan frågan om bättre rätltill medlen blivil siulligl avgjord och blir han skyldig att helt eller delvis återbäramedlen, skall han enligl 166 § belala årlig ränta på beloppet.Undanlag härifrån gäller, när utdelning har beräknats för borgenär ulan atl fordringsbeviselföretetts och borgenären inte anmält sig från del alt fördelningenvann laga kraft (jfr 159 §) saml den som medlen i andra hand skall tillfallahar begagnat sin rätt att lyfta medlen. Om borgenären i sådant fall anmäler sigsenare, är den som lyft medlen inte skyldig all belala ränta för längre lid änfrån del atl kronofogdemyndigheten eller överexekutor krävt återbäring avbeloppet. Räntebestämmelsernai 50 och 166 §§ har ansetts böra anpassas lill räntelagens bestämmelser. Vid ensådan anpassning kan konstaleras atl de kriterier som varil bestämmande för denegentliga dröjsmälsräntans höjd inte äger sin giltighet när lyflade medel återbärsenligl utsökningslagen. Borgenären lorde i dessa fall inle kunna betraktas sombetalningsskyldig innan exekutionstiteln resp. fördelningsbeslulel har ändratseller annat förhållande som medför återbelalningsskyldighet har inträffat, ochförsl efler denna tidpunkt föreligger de allmänna förulsältningarna för atl dröjsmålsränlaskall ulgå. A andra sidan är del moliverai alt den som är berättigad lillåterbäring erhåller skälig ränta på medlen då medlenutbetalades lill den som har blivil ålerbetalningsskyldig. Delta motsvarar deskäl som anförts för reglerna om avkaslningsränla. Ienlighet med det sagda har i 50 och 166 §§ utsökningslagen lagils inhänvisningar till räntelagens beslämmelse om avkastningsränlans höjd. Liksomnär det gäller andra författningar har emellertid gjorts en hänvisning lillregeln om dröjsmålsränla för de fall atl den som skall göra återbetalningkommer i dröjsmål. 8.9 Förslagtill lag om ändring i sjölagen Enligtden lydelse av 49 § sjölagen som antogs av (SFS1973:1064) men som ännu inte har trätt i kraft skall, när vid partrederi redareunderiåler all på anfordran betala sitt bidrag lill beslutad utgift ochhuvudredaren eller annan redare lägger ul beloppet, den försumlige belala årligränta på det förskotterade beloppet efler det av tillämpadediskontot ökal , dock lägst . Regelni 49 § tar sikte på en typisk dröjsmålssilualion. Vid en anpassning lillräntelagens system har del därför ansetts naturligt all hänvisa till 6 §räntelagen. 8.10Förslaget till lag om ändring i lagen om handelsbolag och enkla bolag F.n.föreskrivs i 14 § första slyckel handelsbolagslagen all om bolagsman harfordran på grund av nödig eller nyttig utgift som han har vidkänts för bolagetsräkning, så skall ränta på fordringen beräknas efter frånden dag fordringen tillkom. Bestämmelsen lorde ha tillkommit för alt garanteraall bolagsman inte skall förlora ränta på utlagt belopp och därigenomavskräckas från all göra ullägg som är önskvärda för bolaget. Om bolagsmannenfår en skälig avkastning på de medel han ställer lill bolagets förfogande,torde emellertid delta vara tillräckligt för all önskvärda ullägg skall kommatill stånd. Den gällande räntesatsen, fem proceni, lyder på alt ensådan funktion hos räntan varil åsyftad. kan de skäl som anförls för ulformningen av räntelagens regler om avkaslningsränlamed samma bärkraft hävdas ifråga om bolagsmans räll lill ränta på ullägg. Enhänvisning lill regeln om avkastningsränlans höjd bör därför tas in i 14 §handelsbolagslagen. Den lägre avkaslningsränlan bör emellertid enliglutredningen vara tillämplig endast för tiden innan bolagels skyldighel allersätta bolagsmannen för dennes utlägg aktualiserats. Sedan detta skell kansituationen likställas med dröjsmål i allmänhet, och de kriterier som bestämtdröjsmälsräntans höjd i räntelagen har då giltighet även här. Ominte annal har avtalats, anses bolagsmannen ha räll all göra gällande sittanspråk på ersättning från bolaget ulan all ens behöva vänta lillnästa räkenskapsavslulning. Anspråket förfaller med andra ord lill betalningvid anfordran. Genom alt framställa krav med angivande av ränlepåföljden börbolagsmannen enligl ulredningens mening kunna åsladkomma alt den utgåenderäntan vid utebliven ersättning efler ändras till den högre dröjsmålsränlanenligt räntelagen. En annan ordning kan vara föreskriven eller förutsatt ibolagsavtalet, t.ex. atl ersättningsanspråk förfaller till betalning försl vidbolagels upplösning eller vid periodisk räkenskapsavslulning. fallbör bolagsmannens fordran löpa med den lägre räntan tills den sålunda bestämdaförfallodagen inträder. Därefier bör den högre dröjsmålsräntan utgå. Jaghar inle något att erinra mot vad utredningen sålunda har anförl. I enlighethärmed har i 14 § första stycket handelsbolagslagen förts in en bestämmelse omatt ifrågavarande ränta beräknas enligt 5 § räntelagen för tid till dess högreränta skall utgå lill följd av 3 eller 4 § räntelagen. Dethar i doktrinen hävdals atl rätten lill ränta gäller endast så länge bolagetinte är berett att utbetala beloppet och atl om bolagsmannen avsiktligt låtermedlen stå inne längre än nödvändigt, ränteberäkningen upphör. En sådantillämpning kan väl förenas med räntelagens allmänna bestämmelser i 3 och 4 §§att räntan utgår endast när betalningstiden "försitles". Äveni andra stycket av 14 § handelsbolagslagen föreskrivs f.n. en ränta efter femprocent. Bestämmelsen avser försummelse av bolagsman atl göra avtalat tillskotteller atl redovisa infiulna medel. I detla fall är det fråga om dröjsmål iegentlig mening, något som i lagtexten markeras genom ordet"försummar". En hänvisning har därför gjorts lill 6 § räntelagen. Ibestämmelsen sägs uttryckligen atl ränta skall utgå från det tillskottet ellerredovisningen bort ske. Man behöver därför inte fråga om 3 eller möjligen 4 §räntelagen blir tillämplig. Enligtuttrycklig hänvisning i 47 § handelsbolagslagen skall bl.a. 14 § ägamotsvarande tillämpning vid enkla bolag. Även vid kommanditbolag gäller sammaregler som för vanliga handelsbolagsmän. 8.11Förslaget till lag om ändring i vattenlagen 22 § vattenlagen innehåller en räntebestämmelse som är tillämplig på vissatyper av ersättningar som närmare presenteras i 21 §. Dessa ersättningar hardet gemensaml att de fastställs efler del alt fastighet har tagits i anspråkeller utsatts för skada. Om sådan ersättning erläggs senare än som föreskrivs ilagen, skall den ersältningsskyldige enligt 9 kap. 22 § erlägga sex proceniårlig ränta på ersättningen från den dag marken tillträddes eller företageleller åtgärden utfördes. Denna räntebestämmelse har ändrats så, alt del åläggsden ersältningsskyldige alt i de nu ifrågavarande fallen utge avkaslningsränlapå ersättningen från den dag han tillträdde marken eller utförde företageteller åtgärden till dess betalning sker eller bort ske enligt vad som anges ilagen. Dröjsmålsränta åter skall utges, i den mån ersättningen betalas försl eflerutgången av i lagen angiven betalningsfrist. 8.12Förslaget till lag om ändring i konkurslagen Densom vid återvinning lill konkursbo skall ålerbära egendom är enligt 37 § tredjestycket konkurslagen i dess gällande lydelse skyldig att utge räntaeller avkomst som fallit han haft egendomen. Bestämmelsen avser endaslfaktiskt uppkommen ränta. I rättspraxis har emellertid förekommit alt man med analogisktillämpning av 9 kap. 10 § HB har dömt ul ränta från den dag då gäldenärenerlade betalning till den som sedermera blir återbäringsskyldig (se bl.a. betänkandets. 54 och NJA 1929 s. 425). Konkurslagensregler om återvinning är f.n. föremål för en genomgripande revision. I remisstill lagrådet har lagts fram förslag till helt ny lydelseav bl.a. 2 kap. konkurslagen som behandlar återvinningsinstitutet. Möjlighelernalill återvinning vidgas avsevärt jämfört med gällande rätl. Utvidgningenåstadkoms dels genom alt återvinningsfrislerna förlängs avsevärt, dels genom atlåtervinning i motsats lill vad som gäller i åtskilliga fall inle skall varaberoende av att gäldenärens medkonlrahenl haft insikt om gäldenärensekonomiska slällning eller om alt han gynnades framför andra borgenärer.Reglerna har med andra ord gjorts mer "objektiva". Genom en påsubjektiv grund utformad ålervinningsregel (30 § i förslagel) infångas vissafall där gäldenären handlat otillbörligt och gäldenärens medkonlrahenl var iond tro. Pågrund av den ändrade uppläggning som har getts återvinning.s-inslitutet inämnda lagrådsremiss har gällande regler om skyldighel att vid återvinning utgeränta eller avkomst böra modifieras i en för ålervinningssvarandenmildrande riktning. Enligl 39 a § i det remitterade förslaget lill ändring ikonkurslagen skall skyldigheten atl utge avkastning normall avse endasl vad sombelöper på liden efler delgivning av stämning i målet. Den som skall återbäraegendom efter återvinning i olillbörlighetsfall (30 § i förslaget) skall dock ihuvudsaklig överensstämmelse med vad som gäller kunna förpliktas utge heladen avkastning han uppburit sedan han mottog egendomen. Förmin del finner jag inle anledning alt i detta sammanhang föreslå någon ändringi principen om all ränta och annan avkastning normall skall utges endast i denmån den belöper på liden efter delgivning av stämning i återvinningsmålet.Beaktas bör bl.a. att återvinning enligt den nya regleringen i 2 kap.konkurslagen i åtskilliga fall kan ske även från godtroende medkonlrahenl till konkursgäldenären.Det finns enligt min mening inle heller skäl alt i delta lagstiftningsärendegöra någon ändring i konkurslagsremissens regel om alt skyldigheten all utgeannan avkastning än ränta bara avser avkastning som faktiskt har förekommit.Däremot anser jag att principen bör vara en annan när delär penningbelopp som skall återbäras och del sålunda är ränta som skall utges.1 del fallet bör man enligt min mening anknyta lill räntelagens regler omavkastningsränta och alltså ålägga den återbäringsskyldige att betala räntaenligt den räntefot som gäller för avkaslningsränla, oavsett om penningmedlenrent faktiskt har varit räntebärande eller ej. Detsamma bör gälla om det harförekommit sådan omständighet som gör att den förpliktade i slällel för egendomskall utge ersättning för dess värde (se 39 § tredje stycketkonkurs-lagsförslaget). I sådanl fall bör den tidpunkt som är bestämmande förberäkning av egendomens värde (se konkurslagsremissen s. 185) bilda ulgångspunklför ränteberäkningen, i den mån denna tidpunkt inträffar efter slämningsdagen. När del gäller återvinningsom avses i 30 § konkurslagsförslaget, dvs. olillbörlighetsfallen, kan denåterbäringsskyldige förpliktas utge avkastning även för lid före det alt handelgavs stämning. Är del fråga om alt utge penningmedel, bör även i detla fallräntan beräknas enligt räntelagens regel om avkastningsränta. Har penningmedlenträtt i slällel för annan egendom bör, på samma sätt som i övriga åler-vinningsfall,ränta beräknas tidigast från den tidpunkt som är bestämmande för beräkning avegendomens värde. En annan sak är atl den återbäringsskyldige kan åläggas allutge annan avkastning än ränta som han har uppburit . Såväli det normala ålervinningsfallel som i fall enligl 30 § konkurslagsförslagetbör ränta enligl den räntefot som gäller för avkaslningsränla utgå endasl förlid fram lill den dag återbäring skall ske. För tiden därefter bör räntanberäknas efter den högre räntefot som gäller för dröjsmålsränta. Denu förordade bestämmelserna om ränta har jag lagil upp i 39 a § konkurslagen iden lydelse lagrummet har enligl konkurslagsremissen. Paragrafens första styckehar härvid delats upp i två stycken. Jagvill i delta sammanhang slutligen erinra om att reglerna i 40 § konkurslagsförslagetangående jämkning vid återvinning är principiellt tillämpliga även i fråga om skyldighelall utge ränta. Enligt58 § första slyckel konkurslagen skall förvaltaren sälla in pengar som flyterin under förvaltningen av konkursboet inom på räntebärande räkning ibank. Försummar han del, är han enligt andra stycket i dess nuvarande lydelseskyldig all erlägga ränta på obehörigen innehållet belopp. Ulredningenframhåller att de kriterier som är bestämmande vid fastställande av räntefotenför dröjsmålsränta inte är hell tillämpliga i den situation som avses här men alt många beröringspunkter föreligger.Utredningen föreslår därför att föreskriften om åtta proceni ränta byts ut moten hänvisning till räntelagens beslämmelse om dröjsmålsränla. Konkurslagskommilténframhåller i sitt remissyttrande atl syftet med den extra höga räntefoten åtta proceniär all understryka förvaltarens skyldighet atl göra medlen räntebärande. Medhänsyn härtill kunde man enligt kommittén överväga alt föreskriva en räntesatssom är högre än vanlig dröjsmålsränta. Kommittén tror dock inle attskyldigheten att utge "straffränta" har någon praktisk betydelse sompåtryckande faktor och godtar därför en hänvisning lill räntelagensbestämmelser om dröjsmålsränla. Ävenjag ansluter mig lill ulredningens förslag. Den nuvarande bestämmelsen om åttaprocent ränta har därför bytts ut mol en hänvisning till räntelagensbestämmelse om dröjsmålsränla. Bestämmelserna iförevarande paragraf innebär i korthet all belräffande oprioriterade fordringarnågon ränta regelmässigt inte beräknas under konkursen.