prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Lika väl som det för arbetstagarpartenär en rättighet att få förhandling till stånd under vissa förutsättningar,lika väl kan det enligt detta synsätt betecknas som en rättighet förarbetsgivarparten att icke behöva förhandla under andra förutsättningar än somanges i lagen. Ett avtal om exempelvis vidgad förhandlingsrätt förarbetstagarparten kan därför teoretiskt betraktas icke 1975/76:105 Bilaga 1 480 blottsåsom en utvidgning av motpartens skyldigheter, vilken kan ske utan hinder av 4§ första stycket, utan också som en förbjuden inskränkning av dennes rättenligt lagen att i andra fall än där sägs fatta beslut utan föregåendeförhandling. Det är här fråga om samma sak, betraktad ur olika synvinklar. Den angivna teoretiska belastningen synes likvälicke utesluta att de begagnade kriterierna är praktiskt användbara, nämligen omman anknyter till just den synvinkel som med avseende på skilda bestämmelserhar använts vid lagens utformning. Det är härvidlag tydligt, att exempelvisreglerna om förhandling har utformats som en rätt för arbetstagarparten att fåförhandling till stånd och en skyldighet för arbetsgivaren att träda iförhandling i stället för att arbetsgivaren sägs ha rätt att under vissaförutsättningar fatta och motparten sägs ha skyldighet att under sammaförutsättningar finna sig i beslut utan föregående förhandling. Såvitt lagrådetkunnat finna har utformningen av de olika bestämmelserna i det remitteradeförslaget skett på sådant sätt, att en tillämpning av 4 § första stycket somanknyter tUl den begagnade framställningstekniken leder till åsyftaderesultat. Med hänsyn härtill och till att det skulle vara förenat med tekniskasvårigheter att på annat sätt avgränsa den del av regleringen som avses varatvingande, anser lagrådet för sin del att bestämmelsen i 4 § första styckettrots nämnda teoretiska betänkligheter får godtagas. Oavsett den tekniska utformningen av lagensbestämmelser synes det emellertid angeläget, att man i ett par viktigahänseenden icke har att falla tillbaka enbart på vad som är att betrakta somrättigheter eller skyldigheter. Detta gäller dels beträffande avtal om längregående fredsplikt än den i lagen föreskrivna, dels beträffande avtal om längregående skadeståndsansvar än som följer av lagen. Av motiven framgår att sådanaavtal skall kunna träffas. Förbudet mot att under vissa omständigheter vidtagastridsåtgärd är visserligen utformat som en skyldighet (fredsplikt). Inomarbetslivet är det emellertid vedertaget att betrakta friheten att utanförfredspliktsområdet sanktionsfritt vidtaga strejk eller annan stridsåtgärd somen rättighet ("strejkrätt"). En uttrycklig bestämmelse synes därförpåkallad till förebyggande av missförståndet att rätten att vidtagastridsåtgärd ej skulle kunna inskränkas genom kollektivavtal. På motsvarandesätt torde regeln i 60 § om begränsning av enskild arbetstagares skadeståndsskyldighettill ofta ha kommit att betraktas som en rättighet. Om denna eller någonliknande begränsning upptages i lagen se vad lagrådet anför under 60 § synes därför önskvärt att det i förevarande 4 § uttryckligen utsägs, att begränsningenkan åsidosättas genom kollektivavtal. Paragrafens andra stycke anger vissa föreskrifter,från vilka avvikelse får göras genom kollektivavtal. Av skäl som framgår avlagrådets uttalanden under 16, 29 och 6468 §§ bör några ändringar ske i denupp- 1975/76:105 Bilaga 1 481 räkningsom i det remitterade förslaget har gjorts i 4 § andra stycket i avseende pålagrum som skall vara dispositiva. Med hänsyn tUl det anförda föreslår lagrådet attparagrafen ges följande lydelse: "Avtal är ogUtigt i den mån det innebär atträttighet eller skyldighet enligt denna lag upphäves eller inskränkes. Utan hinder av första stycket får genomkollektivavtal göras avvikelse från föreskriftema i 11, 12, 14, 1922 och 28§§, 29 § tredje menuigen, 3340 §§, 43 § andra stycket samt 64 och 65 §§. I koUektivavtal får också föreskrivas längre gåendefredsplikt än 41 och 44 §§ anger samt längre gående skadeståndsansvar än somföljer av denna lag." I tydUghetens intresse kan vara. värt att anmärka,att bestämmelserna. i paragrafen om den tvingande karaktären av vissa regler ilagen torde ta sikte på avtal om avvikelse från lagen i fall som ännu inte harinträffat när avtalet sluts. Bestämmelserna lägger däremot inte hinder i vägenför uppgörelse i efterhand exempelvis om ett brott mot lagens fredspliklsreglereUer om föreningsrättskränkning, även om uppgörelsen till äventyrs skulleinnebära att part avstår från ett anspråk som kan grundas på lagen. En sådanuppgörelse torde vara gUtig, om rättsliga förutsättningar i övrigt för dessbindande verkan föreligger. Likaledes torde det vara fullt förenligt med lagen,att part i ett föreliggande faU avstår från att utkräva t. ex. sådan rätt tUlförhandlingar eller information som föreskrivs i lagen, även om avståendetsker i annan form än kollektivavtalets. Också här är dock en förutsättning attavståendet sker på ett i övrigt rättsligt bindande sätt, bl. a. så att beslutdärom fattas av den avstående parten eller av någon som är behörig attföreträda honom (jfr vad lagrådet anför inledningsvis §§). Bestämmelsen i 5 § första stycket är enligt motivenavsedd att förebygga, att den föreslagna lagens regler om förhandlingsrätt,rätt tUl information m. m. får till effekt att part får insyn i ellerinflytande över motparts dispositioner inför arbetsstrid eller åtgärder undersådan strid. Enligt lagrådets mening är det på sin plats, att en sådan principblir uttryckligen fastslagen i lagen. Det kan dock förtjäna framhållas, därmed inte har löst alla frågor rörande betydelsen för rättsförhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare av att öppen facklig konflikt föreståreller har brutit ut. Den föreslagna bestämmelsen mbbar inte vad somenligt allmänna grundsatser gäller om enskUda parters rätt att hålla inneavtalad prestation, t. ex. lön eller annan ersättning för arbete eller självaarbetsprestationen, när andra parten inte uppfyller vad han har åtagit sig(jfr t. ex. AD 1956: 20). Vidare berör bestämmelsen inte frågan om hur långtden 31 1975/76.1 saml. 1975/76:105 Bilaga1 482 allmännapå lag eller avtal grundade förhandlingsskyldigheten sträcker sig vid fackligkoitflikt. Part som i strid mot fredsförplUitelse angriper motpart medstridsåtgärder kan enligt vedertagen uppfattning inte göra anspråk påförhandling med den angripne om den fråga som har föranlett den olovligakonflikten. På den punkten torde den föreslagna lagen inte vara avsedd attmedföra någon ändring. I vUken utsträckning part enligt gällande rätt ärförhandlingsskyldig gentemot motpart, som har tUlgripit lovlig stridsåtgärd,kan te sig mer osäkert. Frågan synes inte ha blivit ställd på sin spets.Sannolikt har den underordnad praktisk betydelse. Lovliga fackliga konflikterföregås regelmässigt av förhandlingar. Stridsåtgärder vidtas först närparterna har funnit sig sakna möjligheter att nå resultat förhandlingsvägen.Då har i aUmänhet partemas för-handUngsskyldighet också fullgjorts. Parternastår fria att inleda och upprätthålla konfliktåtgärder mot varandra i ställetför att fortsätta att förhandla. Har arbetskonflikt inletts, kan lagens förhandlingsreglerinte medföra skyldighet för part att avbryta konflikten för att återuppta förhandlingar.Det torde för övrigt knappast förekomma, att part som är invecklad i lovligarbetskonflikt ställer anspråk på förnyade förhandlingar utan att det har skapatssådana förutsättningar för resiUtat, att motparten är beredd att frivilligtåteruppta förhandlingama. Även för förlikningsmans medverkan är det enförutsättning, att det kan bedömas föreligga möjligheter att nå resiUtat medförhandlingar. Med den avfattning andra stycket har fått framgårinte med full tydlighet vad som är avsett att gäUa för arbetsgivare, somträder in i arbetsgivarorganisation när tillfälUgt koUektivavtalslöst tUlståndråder mellan organisatonen och dess motpart på arbetstagarsidan. Det synesligga närmast till hands att anse, att sådan arbetsgivare skall från inträdet iorganisationen vara underkastad samma lagstadgade förpliktelser som andramedlemmar i denna. De i lagförslaget använda begreppen lokal ochöverordnad arbetstagarorganisation har enligt 6 § andra stycket knutits tUlden sammanslutning på arbetstagarsidan som är part i lokal respektive centralförhandling med arbetsgivare. Mot definitionen av begreppet lokal arbetstagarorganisationfinns inte anledning tiU erinran. Däremot kan användningen av begreppetöverordnad arbetstagarorganisation inte lämnas utan invändningar. TiU en början må framhåUas, att definitionen avcentral förhandling i 64 § "förhandling meUan de parter som har slutitkoUektivavtalet" inte är tillfredsställande. Central förhandlmg kannämligen förekomma även meUan parter, som inte är sinsemellan bundna av koUektivavtal.Så är faUet, om lokal arbetstagarorganisation har tecknat s. k. hängavtal medarbetsgivare och i detta föreskrivs tUlämpning av riksav- 1975/76:105 Bilaga 1 483 Arbetsgivaren kan därvid bli skyldig att förhandla ävenmed den centrala arbetstagarorganisationen. Vidare kan det förefaUa oegentUgtatt tala om central förhandling, när arbetstagarorganisation inte är uppdeladpå lokala och centrala organ. Lagrådet föreslår därför, att 64 § utgår och atti medbestämmandelagen inte föreskrivs någon särskUd förhandlingsordning förrättstvister. InnehåUer koUektivavtal såsom regelmässigt är fallet förhandlingsordning, bUr den tiUämpUg vid tvist meUan parter, som är bimdna avavtalet. Medden nu förordade lösningen bör en annan bestämning av begreppet överordnadarbetstagarorganisation väljas i 6 § andra stycket. Någon tvekan råderknappast om vad som har åsyftats med det remitterade förslagets bestämning,nämligen förbund eller därmed jämförlig sam-mansluUiing av arbetstagare (jfrSOU 1975: 88 s. 238 f.). Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Lagrådetförordar, att i samband därmed ordet "överordnad" i 6 § andra stycketbyts mot ordet "central". Andra stycket andra meningen föreslås iöverensstämmelse härmed erhålla följande lydelse: "Med centralarbetstagarorganisation avses förbund eller därmed jämförlig sammanslutning avarbetstagare." Enligt lagrådets menuig bör uttrycket centralarbetstagarorganisation genomgående användas i medbestämmandelagen såsom bättreöverensstämmande med det rådande språkbruket på arbetsmarknaden. Såsomframgår av vad lagrådet anför vid 58 § bör dock uttrycket överordnadorganisation föredragas i den bestämmelse som behandlas där och som avser bådearbetsgivar- och arbetstagarorganisationer. Den av lagrådet föreslagna definitionen av centralarbetstagarorganisation torde kunna användas också vid de följdändringar ilagstiftnmgen som nödvändiggörs av att begreppet huvudorganisation i . behandlade i sitt betänkandetämligen ingående frågan om skydd för den negativa förenmgsrätten. Kommitténframlade dock inte något förslag i ämnet, och något sådant har ej hellerframlagts i remissprotokollet. Enligt lagrådets mening är det här fråga om ettämne av sådan vikt, att det bör utredas vidare under det aviserade fortsattautredningsarbetet på förevarande lagstiftningsområde. I denna paragraf har, utan att någon saklig ändringåsyftats, samlats de bestämmelser om skydd för föreningsrätten som finns i 3§ andra, tredje och fjärde styckena FFL. En av de nuvarande reglerna har dockinte fått någon motsvarighet i paragrafens text. Det är den regel i 3 § andrastycket FFL enligt vUken vad i stycket sägs om att förening inte 1975/76:105 Bilaga1 484 ärskyldig att tåla sådan kränkning av föreningsrätten, som innebär intrång idess verksamhet, skaU gälla beträffande huvudorganisation där sådan finns. Avmotiven tUl 8 § i förslaget framgår, att denna regel har ansetts kunnauteslutas ur lagtexten utan att det medför någon saklig ändring. Lagrådet vUlinte med bestämdhet hävda annan mening. Enligt lagrådets uppfattning vore detdock att föredra, att den nu ifrågavarande regeln fick en uttryckligmotsvarighet i den nya lagen. Detta synes bäst kunna åstadkommas i samband meden onuredigering av texten som även av andra skäl synes lämplig och sominnebär, att paragrafens bestämmelser om föreningsrättskränkning samlas iförsta stycket, medan reglema om organisations rätt tiU skydd för sinverksamhet placeras i andra stycket. Paragrafen föreslås därför få följandelydelse: "Föreningsrätten skaU lämnas okränkt.Kränkning av föreningsrätten föreligger, om någon på arbetsgivar- ellerarbetstagarsidan vidtager åtgärd tiU skada för någon på andra sidan för attdeniie har utnyttjat sin föreningsrätt eUer om någon på ena sidan vidtageråtgärd mot någon på andra sidan i syfte att förmå denne att icke utnyttja sinrätt. Sådan kränkning föreligger även om åtgärden vidtages för att åtagande motannan skall uppfyllas. ' Arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation är ickeskyldig att tåla sådan kränkning av föreningsrätten som innebär intrång i dessverksamhet. Finns både lokal och central organisation, gäUer vad som harsagts den centrala organisationen. Sker kränkning av föreningsrätten genomavtalsuppsägning eller annan sådan rättshandling eller genom bestämmelse ikollektivavtal eller annat avtal, är rättshandlingen eUer bestämmelsenogiltig." Paragrafen skuUe enligt lagrådets uppfattning blimera lätfläst, om den jämkades på det sättet, att särskUd bestämmelse om enskUdarbetsgivares förhandlingsrätt togs in som en andra mening i första stycketmed motsvarande förkortning av andra stycket. Lagrådet förordar därför, att paragrafenfår följande lydelse: "har rätt tiUförhandling med arbetsgivare i fråga rörande förhållandet mellan arbetsgivarenoch medlem i organisationen, som är eUer har varit arbetstagare hosarbetsgivaren. Arbetsg*'-vare har motsvarande rätt att förhandla medarbetstagarorganisation. Förhandlingsrätt enligt första stycket tillkommerarbetstagarorganisationen även i förhållande till organisation somarbetsgivaren tillhör och dennes organisation i förhållande tUlarbetstagarorganisationen." Den i första stycket av deima paragraf föreskrivnaprimära förhandlingsskyldigheten skall fuUgöraSj innain arbetsgivaren beslutari den 1975/76; 105 Bilaga 1 485 frågasom omfattas av förhandlingsskyldigheten. Om synnerliga skäl föreligger motuppskov med beslut, får arbetsgivaren dock enligt paragrafens andra styckefatta och verkstäUa beslutet innan förhandlingsskyldigheten har fuUgjorts. allmänna motiveringen till lagförslaget har föredragande departementschefenbeträffande utformningen av denna undantagsregel förklarat, att regeln inte börge möjlighet att kringgå det syfte som lagens grundläggande regler, om primärförhand-Imgsskyldighet är avsedda att uppfyUa. Det syftet är, att det skaUskapas ett handlingsmönster för samarbetet meUan arbetsgivare och arbetsta-.garorganisation, enligt vUket förhandUng mellan parterna i frågor som är av betydelseför arbetstagarna skall ingå som ett normalt led i beslutsfattandet hosarbetsgivaren. De frågor som omfattas av den primära förhandlingsskyldighetenär, fortsätter departementschefen, i regel sådana att det ligger iarbetsgivarens hand att så planera sin verksamhet, att skyldigheten attförhandla med arbetstagarsidan kan fullgöras utan risk för tidsnöd. Underlåterhan att göra en sådan planering, får det betraktas som ett åsidosättande avlagens regel om primär förhandlingsskyldighet. Råkar arbetsgivaren då tillföljd av underlåtenheten i tidsnöd, bör; det enligt departementschefensuttalande inte finnas möjlighet för honom vare sig att åberopa enundantagsregel eller att utverka jämkning av det skadestånd som bör följa påbrott mot lagens regler om primär förhandlingsskyldighet. Dessa uttalanden kan enligt lagrådets mening tolkaspå ett sätt som måhända inte är avsett. Tanken bakom dem synes vara, att detinte skall vara möjligt för arbetsgivare att på det sättet utnyttjaimdantagsregeln för faU av "synnerliga skäl" att arbetsgivaren genomeget, förvållande försätter sig i tidsnöd och sedan, åberopar tidsnöden tUlbefrielse från sma skyldigheter enligt lagen. HärtUl kan lagrådet ansluta sig.Utan en sådan grandsats skulle riskeras att lagens regler, om primärförhandlingsrätt blir verkningslösa. Däremot torde paragrafen inte börauppfattas så, att en arbetsgivare som tUl följd av bristande planering harförsatt sig i. tidsnöd skall vara obetingat skyldig att skjuta upp beslut, somhan kan behöva fatta för att imdvika att betydande skada tillfogas företaget. Iett sådant läge bör arbetsgivaren bära ansvar för att han har försatt ;Sig i ensituation, i vUken han inte kan uppfylla sm skyldighet att förhandla förebeslut. I den menmgen bör han inte ha möjlighet att åberopa undantag frånförhandlingsskyldigheten. Med de regler som gäller vid arbetsgivaresöverträdelse av lagen kan också i sådant fall utdömas verksamt skadestånd. Mendetta hindrar inte att det bör vara arbetsgivaren tUlåtet, i den meningen attytterligare skadestånd inte skall utgå härför, att i den åsyftade situationenfatta ett mycket angeläget och brådskande beslut, trots att han själv bäransvaret för att tidsnöd har uppstått. I denna situation bör mtresset av attundvika skada för det företag, av vilket både arbetsgivare och arbetstagare ärberoende, få bli avgörande, Samma 1975/76:105 Bilaga 1 486 synsättbör anläggas på området för arbetstagarnas tolkningsföreträde i tvist omtUlämpning av medbestämmanderättsavtal (jfr 33 § i förslaget). Förhandlingsrätten enUgt förevarande paragraf harsin grand i föreningsrättsliga överväganden och får ses som ett betydelsefulltskydd för minoriteterna på arbetsplatser, där arbetstagarnas medbestämmandebyggs ut genom vidgade rättigheter och befogenheter för dekollektivav-talsbtmdna majoritetsorganisationerna. En fråga som kan förtjänauppmärksamhet i detta sammanhang är, hur förhandlingsrätten för minoritetsorganisationskall kunna förenas med kollektivavtal mellan arbetsgivaren ochmajoritetsorganisation om längre gående medbestämmanderätt än som följer avden föreslagna lagen. Så länge full objektivitet iakttas och allaarbetstagare behandlas lika, torde inte föreligga föreningsrättsliga hinder motkollektivavtal om medbestämmanderätt, varigenom företrädare förmajoritetsorganisation bereds iitflytande även över sådana beslut iarbetsgivarens verksamhet som särskilt berör medlemmar i en minoritetsorganisation.De senares föreningsrätt måste under alla förhållanden respekteras, och enligtlagrådets mening är arbetsgivaren skyldig att motsätta sig beslut, som skuUeinnebära föreningsrättskränkning. Ett sådant handlande av arbetsgivaren kanheUer aldrig ådraga honom skadeståndsansvar för brott mot medbestämmandeavtalet.Det nu sagda äger motsvarande tUlämpning, när rättstvist har uppkomiriitrörande sådant avtal och arbetstagarsidan utnyttjar sitt tolkningsföreträdeenligt den föreslagna 33 §. Attarbetsgivaren genom kollektivavtal överlåter på arbetstagarföreträdare attfatta beslut på hans vägnar kan inte få innebära att han därmed avbördar sigsin skyldighet enligt 13 § att förhandla med mino-. Dettaföljer av den föreningsrättsliga gmnden för paragrafen. Möjligen skulle kunnatänkas att omfattningen av förhandlingsskyldigheten enligt 13 § fick rönainverkan av kollektivavta], som arbetsgivaren träffar om utvidgning eUerinskränkning av förhandlingsskyldigheten i motsvarande frågor enligt 11 och 12§§. Praktiska skäl kunde nämligen synas tala för att en arbetsgivare inteskulle behöva iaktta vissa i avtal föreskrivna skyldigheter i fråga ommedlemmama i en arbetstagarorganisation och andra, på lagen gmndade skyldigheterbeträffande medlemmarna i en annan organisation. Det kimde därför sättas ifråga att anknyta förhandlingsrätten enligt 13 § tUl den'motsvarande rätt som,på grund av lagen eller tiU följd av koUektivavtal, tUlkommer avtalsbundenarbetstagarorgänisaton. Mot en sådan anknytning kan dock resas invändningar. Ensådan är, att det från principiell synpunkt är svårt att försvara att enarbetstagarorganisations rättigheter enligt lagen skaU kunna begränsas genomavtal meUan arbetsgivaren och annan arbetstagarorganisation. Vidgning genomkollektivavtal av det in- Frop.1975/76:105 Bilaga 1 487 flytande,som ligger i rätten enligt 11 och 12 §§ tUl förhandlmg i indivi-dueUa faU, kankomma att innebära att den avtalsslutande arbetstagarorganisationen ellermedlemmar däri får i en eUer annan form medverka i beslut i arbetsgivarensverksamhet. Tydligt är att det inte utan vidare låter sig göra att i sådanafall genom en allmän föreskrift i lagen tUlförsäkra minoritetsorganisationersamma inflytande för sina medlemmar. Mot denna bakgrund torde den i 13 §föreskrivna förhandlingsrätten lämpligen böra ses som en grundläggande formför inflytande i indivi-dueUa fall, vUken inte till sitt innehåll påverkas avkoUektivavtal om vare sig mer begränsat eller längre gående inflytande förannan arbetstagarorganisation. 1 förhandlingsrätten enligt förevarande paragraffår anses ligga även rätt tUl information i hänseenden, som har betydelse förförhandlingsfrågan. HärtUl återkommer lagrådet vid 19 §. Paragrafen innehåUer vissa regler om formalia vidförhandlingar i all mänhet. a. föreskrivs i andra stycket att i där avsedda faU samman träde för förhandling skall hållas efter det att part har fått del av motpartens förhandlingsframställning. Av 4 § andra stycket följer att avvikelse härifrån kan göras genom kollektivavtal. Det förefal ler dock opraktiskt, att formkrav skulle gälla för en så vardagligt beto nad fråga som tid för sammanträde. Det synes tiUräckligt med över enskommelse i formlös ordning. Lagrådet föreslår därför, att andra styc ket första meningen inleds på följande sätt: "I annat fall än sådant som avses i 1113 §§ skaU, om partema ej enas om annat, sammanträde för förhandling håUas--- ." Efter sådan ändring bör 16 § andra stycket ejnämnas i 4 § andra stycket. Ett spörsmål som inte regleras i 16 § gällertidpunkten när förhandling skall anses avslutad. Sistnämnda spörsmål hardäremot såvitt gäller tvisteförhandUngar blivit reglerat i remissförslagets 67§. Samma ordning är emeUertid avsedd att gäUa även utanför tvisteförhandlingarnasram. Detta har föranlett, att uttryckliga hänvisnmgar tUl 67 § har behövt görasi 22 § andra stycket och 37 § andra stycket. Enligt lagrådets mening kan 67 §:s reglering medfördel ges generell giltighet och överföras tiU 16 §. Om så sker, kan de nämndahänvisningarna i 22 och 37 §§ utgå. Lagrådet föreslår med hänsyn tUl det anförda, att i16 § tredje stycket såsom en tredje mening införs följande: "Enas parternaej om annat, skaU förhandling anses avslutad, när part som har fullgjort sinförhandlingsskyldighet givit motparten skriffligt besked om att han frånträderförhandlingen." 1975/76:105 BOaga1 488 Rätten till information enligt 19 § tar sikte påden av arbetsgivaren bedrivna verksamheten, sedd från produktionsmässiga,ekonomiska och personalpolitiska utgångspunkter. Informationen och därmed detunderlag som den fackliga organisaionen behöver för sin bedömning av arbetsgivarensverksamhet är därför av företrädesvis genereU natur. Sådan information rörandeenskUda arbetstagares förhållanden, som saknar betydelse utanför de enskUda fallen,tillgodoses i stäUet inom förhandlingsrättens ram. Av 15 § framgår, attförhandlingsskyldig part vid behov skall lägga fram motiverat förslag tilllösning av den fråga som förhandlingen avser. Häri torde i överensstämmelsetned gällade rätt ligga en skyldighet för part att lämna besked om gmnden försitt ställningstagande och att upplysa om de omständigheter som enligt hansmening styrker uppgifter om fakta när dessa är tvistiga (AD 1955 nr 30, jfr AD1973 nr 30). Av 18 § följer då också skyldighet att hålla sådana skriftligahandlingar tillgängliga som part har åberopat vid förhandlingen. En påförhandlingsrätten grundad rätt tUl information i'enskilda fall tiUgo-doserbehovet av information även vid sådana förhandlingar söm avses i 13 §. Den nuberörda gränsdragningen mellan informationsreglerna ochförhandlingsrättsreglerna bör enligt lagrådets mening komma tUl uttryck ilagtexten.