prop · FY0335 · 1975-12-31 00:00:00 — 3 §Med anledning av framställning från annan stat än , , eller får åtgärd enligt 1 § ej vidtagas, om hinder mot utlämning för brottet skuUe ha förelegat enligt 4 § första stycket första punkten, 5 §, 6 § eller 10 § lagen (1957: 668) om utlämning för brott. 1975: 35 13 Närfråga är om framställning från , , eller fåråtgärden ej vidtagas, om hinder mot utlämning för brottet skulle ha förelegatenligt 3 § första stycket, 4 § eller 5 § lagen (1959: 254) om utlämning förbrott till , , och , 4 §I beslut om överlämnande av beslagtagen egendom tiU den främ mande staten får föreskrivas de förbehåll som är påkallade av hänsyn till enskild rätt eller från allmän synpunkt. Förfarandetvid framställning från utomnordisk stat 5 §Framställning från annan stat än , , eller skall göras på diplomatisk väg. Framställningenskall iimehålla uppgift om personens namn, nationalitet och hemvist, denegendom som avses, brottets beskaffenhet, tid och plats för brottet samt i denfrämmande staten tiUämpliga straffbestämmelser. Har dom meddelats i denfrämmande staten, skall avskrift därav fogas vid framställningen. I annat fallskall uppgift lämnas om de omständigheter som åberopas till stöd för misstankeneller åtalet och, i förekommande fall, det enskUda anspråk varom är fråga, 6 § FramstäUningen och övrigainkomna handlingar skall genast överlämnas till riksåklagaren. Är detuppenbart att framställningen ej bör bifallas, skall den dock avslåsav regeringen. 7 § Riksåklagaren skall låtaföretaga de åtgärder som påkallas av framstäUningen. Bestämmelserna i 27 kap,913 §§ samt 28 kap. 4 10 §§ äger därvid motsvarandetillämpning, 8 § VerkstäUt beslag skallskyndsamt anmälas hos rätten för prövning, huruvida beslaget är lagligengrundat och följaktiigen skall bestå samt om det är påkallat att vid egendomensöverlämnande till den främmande staten föreskriva förbehåll som avses i 4 §, Rättenskall så snart det kan ske hålla förhandling i frågan. Om förhandlingen gälleri tUlämpliga delar bestämmelserna i 24 kap, 17 § andra stycketrättegångsbalken. Rättens avgörande av saken sker genom beslut. 9 §Sedan de åtgärder som avses i 7 och 8 §§ fullgjorts, överlämnar riksåklagaren ärendet jämte eget yttrande tUl regeringen. Harrätten funnit verkstäUt beslag ej vara lagligen grundat, skall regeringen avslåframställningen. I annat fall prövar regeringen, om den beslagtagna egendomenskall överlämnas till den främmande staten. Vid bifaU till framstäUningenskall föreskrivas de förbehåll enligt 4 § som rätten funnit påkallade eUer som regermgeneljest finner erforderliga. Förfarandetvid framställning från nordisk stat 10 §Framställnujg från , , eller skall göras av vederbörande polis- eller åklagarmyndighet antmgen hos riks åklagaren eller, om det är känt var egendomen fmns, hos stats- eller distriktsåklagare. Angåendeframställningen gäller bestämmelserna i 5 § andra stycket, 11 §Fmner åklagaren att hinder mot bifall tUl framställnmgen före ligger enligt denna lag eller att bifall eljest bör vägras, skall han genast I annat fall skall han företaga de åtgärder som påkallas avframställningen. Därvid äger bestämmelserna i 27 kap, 9 13 §§ samt 28 kap.410 §§ motsvarande tillämpning. 12§ Verkställt beslag skall skyndsamt anmälas hos rätten. Denna prövar ombeslaget är lagligen grundat och avgör om egendomen skall överlämnas till denfrämmande staten. Bifalles framställningen, skall rätten föreskriva de förbehållenligt 4 § som finnes erforderliga, Ifråga om rättens handläggning av ärendet gäller vad som föreskrives i 8 §andra stycket. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister Härigenom föreskrivesatt 3 § lagen (1963: 197) om allmänt kriminalregister skall ha nedan angivnalydelse. Iregistret skall anteckning ske 1, om för den som dömts tUl påföljd av beskaffenhetatt skola antecknas i registret prövotid förlänges eller påföljden förklarasskola avse jämväl annat brott eller undanröjes eller ock påföljd förklarasskola träda i stället för annan påföljd; 2, om villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad; 3, om för den som dömts lill skyddstillsyn förordnandemeddelas om behandling enligt 28 kap, 3 § ; 4, om för den som dömts tUl ungdomsfängelse domstolförlänger den längsta tid som ungdomsfängelse må pågå eUer föreskriver, attöverförande till vård utom anstalt ej må ske före viss tidpunkt; 5, omför den som dömts till internering domstol medgiver för längning av tiden för vård i anstalt eller bestämmer ny minsta tid för anstaltsvården; 1Senaste lydelse 1964: 549. Iregistret skall anteckning ske 1, om för den som dömts tUlpåföljd av beskaffenhet att skola antecknas i registret prövotid förlängeseller påföljden förklaras skola avse jämväl annat brott eller undanröjes ellerock påföljd förklaras skola träda i stäUet för annan påföljd; 2, om villkorligt medgiven frihetförklaras förverkad; 3, om för den som dömts tillskyddstillsyn förordnande meddelas om behandling enligt 28 kap. 3 §brottsbalken; 4, om för den som dömts tillungdomsfängelse domstol förlänger den längsta tid som ungdomsfängelse må pågåeller föreskriver, att överförande till vård utom anstalt ej må ske före visstidpunkt; 5, omför den som dömts till internering domstol medgiver för längning av tiden för vård i an stalt eUer bestämmer ny minsta tid för anstaltsvården;. 6, om beslut meddelas jämlikt 34kap, 10 § ; samt 7, om för den som erhållit anståndmed verkställigheten av förvandlingsstraff prövotiden förlänges elleranståndet förklaras förverkat. 6, ombeslut meddelas jämlikt 34 kap, 10 eller 18 § broUsbal- ken; samt 7. om för den somerhållit an stånd med verkställigheten av för vandlingsstraff prövotiden för länges eller anståndet förklaras förverkat. Dennalag träder i kraft . 1975: 35 16 Utdragav protokollet över justitieärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet . Närvarande:Ministern för utrikes ärendena , statsråden , , ,, , , , , , , ,, , , Chefenför , statsrådet , amnäler efter gemensam beredningmed statsrådets övriga ledamöter fråga angående ändringar i lagstiftningen omutlämning för brott m. m. och anför. Densvenska lagstiftningen om utlämning för brott från till annat landutgörs av lagen (1957: 668) om utlämning för brott (den allmänna utlämningslagen)och lagen (1959: 254) om utlämning för brott tUl , , ochNorge (den nordiska utlämningslagen). Lagarna innehåller bestämmelser omförutsättningar för utlämning och om förfarandet i utlämnuigsärenden. Denallmänna utlämningslagen gäller inte i förhållande till de övriga nordiskaländerna. Utlämning till sådant land regleras enbart genom den nordiska utlämningslagen.Utlämningslagarna innehåller inte några bestämmelser om utlämning för brottfrån annat land tiU . Däremot finns i 2 kap. 8 § andra stycketbrottsbalken (BrB) en bestämmelse som anger att villkor, som uppställs vid utiämningfrån främmande stat tUl , skall lända tUl efterrättelse här i riket, Iutiämningslagarna föreskrivs vissa minimiviUkor som i varje särskilt fall måstevara uppfyUda för att utlämning skall få ske. Av utlämningslagarna följersålunda inte att är skyldigt att bevilja utlämning, när de i resp. utlämningslagangivna villkoren är uppfyllda. Genom avtal med annan stat kan dock haförpliktat sig att under vissa be-tuigelser till den andra avtalsslutandestaten utlämna personer som uppehåller sig här. är bundet av ettmindre antal sådana traktater. Anledningen tUl att sådana avtal har ingåtts ärfrämst att en del främmande staters Interna lagstiftning kräver en ömsesidigtförpliktande traktat som ett oeftergivligt viUkor för att utiänming över huvudskall kunna komma till stånd. För att skall kunna ingå ett sådant av- 1975: 35 17 talom utlämning med annan stal krävs att avtalet som vUlkor för utlämning frånSverige innehåller åtminstone de minimiviUkor för utlämning som uppställs i utiämningslagarna. Undersenare tid har inom , och pågått arbete med ändring avdessa länders utlämningslagstiftning. Detta arbete har lett tUl altdet i , som förut inte har haft någon allmän utlämningslag, harutfärdals en sådan lag med ikraftträdande och aU det i Finlandhar antagils en ny aUmän iitiämningslag, som trätt i kraft ,I , som har en aUmän utiäm-ningslag , har utarbetats utkasttill en ny sådan lag. Under detla lagstiftningsarbete har överläggningarhållits mellan företrädare för justitiedepartementen i , , Norgeoch i syfte att få till stånd så likartade regler som möjligt inom denordiska länderna. I samband därmed har fråga uppkommit att i några avseendenändra den svenska allmänna utiämningslagen. Ianslutning till översynen av den aUmänna utiämningslagen har vidareaktualiserats frågan om införande av möjlighet för domstol att i vissa falldela upp en för flera brott gemensamt ådömd påföljd för att utlämning skallkunna ske till för någon del av brottsligheten eller den svenska domentiU någon del skall kunna verkställas utomlands. En sådan ordning förutsätterändringar i BrB, Densvenska nordiska utlämningslagen motsvaras i de övriga nordiska länderna avlagar med i huvudsak samma innehåll som den svenska. Dessa lagar tiUkom efternordiskt samarbete. Vid de förut nämnda nordiska departementsöverläggningarnahar också diskuterats fråga om ändring i de nordiska utiämningslagarna i syfteall undanröja vissa olägenheter som visat sig vara förenade med den nuvarandelagstiftningen. Enligtsåväl den allmänna som den nordiska utlämningslagen kan vissa tvångsmedel, bl.a. beslag, användas både i a-waktan på atl begäran om utlämning skall görasoch sedan sådan framställning har kommit in. Däremot saknas i stort settmöjlighet att utan samband med utläm-ningsförfarande verkställa beslag förutländsk myndighets räkning. Denna brist har vållat vissa praktiskaolägenheter. Desålunda angivna frågorna har tagits upp till behandling i en inomjustitiedepartementet upprättad promemoria (Ds Ju 1974: 8) medförslag till ändringar i lagstiftningen om utlämning för brott m. m, 1 promemorianföreslås, förutom ändringar i den allmänna utiämnings lagen och den nordiska utiämningslagen, vissa ändringar i BrB samt in förande av en lag om användning av tvångsmedel på begäran av främ mande stat. Lagförslagen torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 1. Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av justitiekans-lern (JK),riksåklagaren (), , , ,statens invandrarverk, , 1 saml Nr 35 Föreningen och Föreningen . RAhar överlämnat yttranden från överåklagarna i , och åklagardistriktsamt från länsåklagarna i , och . Den allmäimauflämoingslagen (ändrad : 124) innehåller regler om villkoren för OChförfarandet vid utlämning från till annan stat än , ,och . Villkoren är upptagna i 113 §§, reglerna om förfarandet i1422 §§ och övriga bestämmelser i 2326 §§. Enligt1 § får Kungl. Maj:t besluta om utlämning av den som i främmande stat ärmisstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning och uppehåller sighär i riket. Därvid skall iakttas de vUlkor och det förfarande som lagenföreskriver. Det har inte ansetts nödvändigt att i själva lagtexten sanktioneramöjligheten att inom lagens ram ingå ömsesidigt förpliktande överenskommelsermed annan stat om utlämning för brott. I 2 § anges att svensk medborgare intefår utlämnas. Avgörande är här medborgarskapet då utiämningskall ske. I avtal om utiämning kan göras förbehåll om att även andra änsvenska medborgare inte utiämnas eller att utlämning i sådana fall sker efter särskUdprövning. I 3 § första stycket finns en regel om att utiämning får bevUjasendast för gärning, som helt eller delvis har förövats utom riket eller ombordpå utländskt fartyg eller luftfartyg, eller för medverkan till sådan gärning.Regeln vilar på uppfattningen att det ankommer på en stat att själv bestraffabrott som har begåtts inom dess eget område. Frågan var ett brott skall ansesbegånget får för del besvaras med ledning av bestämmelserna i 2 kap. 4§ BrB. Från huvudregeln i 3 § första stycket aUmänna utiämningslagen görsvisst undantag i andra stycket tillagt . Undantaget avser gärnmg förövadi av den som var ämbets- eller tjänsteman hos den ansökande staten ochmedborgare i samma stat. I4 § uppställs vissa krav beträffande svårhetsgraden av den gärning för vilkenutlämning begärs. Gärningen måste motsvara brott, för vilket enUgt svensk lagär stadgat fängelse . Har dom meddelats i den främmande statenför gärningen, måste därjämte påföljden utgöra minst frihetsstraff i fyramånader eller annat omhändertagande på anstalt . Genomdessa regler, sammanställda med det i 1 § angivna villkoret att gärningen skallvara straffbelagd i den 1975: 35 19 främmandestaten, föreligger ett krav på dubbel straffbarhet. Om en ut-lämnlngsbegäran avserflera brott, av vilka endast något har den föreskrivna svårhetsgraden medanövriga brott är av mmdre allvarlig beskaffenhet, kan utlämning ske endast fördet svårare brottet. Regler som begränsarmöjligheterna att utiämna då fråga är om militära och politiska brott hartagits m i 5 och 6 §§. Utiämning får enligt 7 § inte heller ske om åtgärden kanmedföra risk för att den utlämnade på grund av bl, a, sin härstamning ellerreligiösa eller politiska uppfattning bUr utsatt för förföljelse av svårbeskaffenhet, Bestänunelsen korresponderar med 2 och 53 §§ utiänningslagen(1954:193), som gäller den s. k. asylrätten. Utlämning får enligt 8 § allmänna utlämningslageninte heUer bevUjas, om åtgärden i särskUt fall på grund av den avsedda personensungdom, hälsotUlstånd eUer personliga förhållanden i övrigt, med beaktandejämväl av gärningens beskaffenhet och den främmande statens intresse, skuUevara uppenbart oförenlig med humanitetens krav. Isyfte att ytterligare tillgodose intresset av rättsskydd för den som begärsutlämnad har i 9 § uppställts vissa krav på bevisning i skuldfrågan. I principfordras dom eller häktningsbeslut från myndighet i den stat som ansöker omutlämning. I 10 § första stycket föreskrivs förbud mot utlämning när åtal fördet uppgivna brottet redan har väckts här i landet. Förbudet gäller också närdom eller beslut om eftergift av åtal beträffande brottet har meddelats. Enbartett här meddelat beslut om häktning eller reseförbud med anledning av brottetutgör däremot inte hinder mot utlämning, I 10 § andra stycket uppställs vidareförbud mot utiämning, när straff för brottet skulle vara förfallet enligtsvensk lag. Enligt 11 § utgör också inledd förundersökning, väckt åtal ellermeddelad dom här i landet för annat brott än del som utiämnings-begäran avser ivissa fall hinder mot utlämning. Närutlämning beviljas skall vissa villkor ställas upp (12 § första stycket).Villkoren, som är avsedda till skydd för den utlämnade, är följande. Denutlämnade får inte, utan medgivande av Kungl. Maj:t i del särskilda fallet,åtalas eller straffas i den främmande staten för annat brott som har begåttsföre utlämningen eller vidareutlämnas till annan stat, innan harförflutit efter rättegång och avslutad verkställighet av påföljd för det brottvarför utiämning har ägt rum (p. 1), får denutlämnade inte hindras att lämna landet, såvida han inte gör sig skyldig tillnytt brott (p. Rättegång inför extraordinär domstol får inte äga rum (p.3), Från detta vUlkor kan Kungl, Maj:t dock medge undantag i vissa fall. Densom utlämnas skall inte få straffas med döden (p, 4), Utöver dessaobligatoriska viUkor kan Kungl. Maj:t ställa upp de ytterligare villkor somanses nödvändiga (12 § tredje stycket). Vidkonkurrens mellan två eller flera stater, som begär utlämning av 1975: 35 20 sammaperson, uppkommer frågan till vilken stat utlämning bör ske och om vidareutiämningbör tUlåtas. I 13 § finns vissa bestämmelser härom. Detformella förfarandet vid uflämning regleras i 1422 §§, Framställning omutlämning skaU göras på diplomatisk väg. Maj :t kan avslåframställningen, om det framgår av inkomna handlingar att den inte lagligenkan bifallas eller om Kungl, Maj:t eljest finner aidedning att inte bifallaframställningen. I annat fall överlämnas framstäUnuigen av Kungl, Maj:t tUl RAför utredning enligt reglerna om förundersökning i brottmål. Det förutsätts attlokal åklagarmyndighet kan anlitas att biträda med utredningsarbetet. Vanliga straffproces-sueUatvångsmedel kan användas, men därvid gäller i några avseenden särskilda regler.Efter avslutad utredning överlämnar RA ärendet jämte eget yttrande tUl högstadomstolen för prövning om utlämning lagligen kan bevUjas. Sedan domstolen harmeddelat beslut, skall ärendet avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Iimebärbeslutet att högsta domstolen har funnit hinder mot utlämning möta enligt 110 §§utlämningslagen, får framställningen inte bifallas, I vissa fall kan frågandock hänskjutas till internationell skUjedom. Maj:tframställningen, skall utsättas inom vilken den ansökande staten skallhämta den som skall utlämnas. Övrigabestämmelser i den allmänna utlämningslagen, införda i 23 26 §§ reglerar bl,a, användningen av tvångsmedel mot efterlyst, medgivande tUl vidareutiämningoch transitering. Enligt 23 § kan den som i främmande stat är efterlyst för utlämnmgsbartbrott anhållas eller åläggas reseförbud i awaktan på framstäUnmg om utlämning.Beslut fattas av polis- eller åklagarmyndighet, som också kan förordna ombeslag. Beslutet skall utan uppskov anmälas hos rätten för prövning av åtgärden.Rättens beslut kan inte överklagas, men den som har anhållits eller ålagtsreseförbud kan begära omprövning av åtgärden uiom från det beslutsenast meddelades. Skall anhållande eller reseförbud bestå, skall rättengenast underrätta chefen för , Kungl. Maj:t kan upphävaåtgärden, om hinder föreligger mot utlämning eller utlämning av annat skälinte bör ske. Om åtgärden inte upphävs, underrättas den främmande staten omåtgärden och anges inom vilken framställning om utlämning skall göras. I24 § har Kungl. Maj:t getts möjlighet att utan hinder av vUlkor som uppställts för utlämning enligt 12§ medge att den utlämnade får ställas tillansvar i den främmande staten för annan före utlämningen förövad gärning än denför vUken utiämning skett eller vidareutlämnas från den begärande staten tiUtredje stat. Paragrafen innehåUer vidare vissa bestämmelser om förfarandet isådana ärenden. EnUgt25 § får chefen för medge att den som av främmande stat utlämnastUl annan stat förs genom , om han 1975: 35 21 inteär svensk medborgare eller eljest synnerliga skäl föreligger mot transiteringen. Dennordiska utiämningslagen (ändrad senast 1973:126) innehåller liksom denallmänna utlämningslagen huvudsakligen regler om villkoren för utlämning och omförfarandet. I båda dessa hänseenden innebär regleringen i den nordiska lagenpå flera punkter en uppmjukning i förhållande till motsvarande bestämmelser iden allmänna utiämningslagen beroende på den rättslikhet som råder meUan denordiska länderna, 118 §§ fmns bestämmelserom vUlkoren för utiämning från tiU övriga nordiska länder. För utiänmingfordras att gärningen är straffbar enligt lagen i den stat som begär utlämning.För andra brott än politiska brott krävs däremot inte straffbarhet enligtsvensk lag. Här upprätthåUs aUtså inte principen om den dubbla straffbarheten.Till skUlnad från vad som gäller enligt den allmänna utlämningslagen kan ocksåsvensk medborgare utlämnas, dock endast under vissa förutsättningar som angesi 2 §. I fråga om politiskt brott gäUer emellertid enligt 4 § förbud motutlämning av svensk medborgare. I 3 § uppställs som huvudregel att utlämninginte får ske, om i den begärande staten endast böter kan ådömas för gärningeneller om en redan ådömd påföljd inte utgör frihetsstraff eller annatomhändertagande på anstalt. Härifrån ges dock möjlighet till undantag, omutlämning äger rum för annat brott som uppfyller förutsättningarnaför att utlämning skall få ske. Enligt5 § får utlämning inte äga rum, om i har meddelats dom eller beslut omeftergift av åtal angående det uppgivna brottet, I den nordiska utlämningslagensaknas motsvarighet till 10 § andra stycket allmänna utlämningslagen, enligt vUkethinder för utlämning föreligger om straff för det uppgivna brottet skulle varapreskriberat enligt svensk lag. Att den nordiska lagen inte uttryckligenförbjuder utlämning i sådant fall ligger i linje med ståndpunkten att utlämningtUl annat nordiskt land inte förutsätter att gärningen är straffbar enligtsvensk lag. Inte heller föreligger enligt den nordiska lagen hinder mol utlämning,när den som avses med framställningen är åtalad här i riket för det uppgivnabrottet. Däremot utgör enligt 6 § första stycket inledd förundersökning elleråtal för annat brott av viss svårhetsgrad hinder mot utiämning, liksomförestående verkställighet av fängelse eller annat omhändertagande på anstalt.För rättegång kan dock enligt andra stycket i samma paragraf utlämning medgespå det viUkoret att den utlämnade senare överlämnas tUl svensk myndighet, I7 § första och andra styckena anges de obligatoriska viUkor som skall gälla vidutlämning till annan nordisk stat. Dessa villkor skyddar den utlämnade från attåtalas eller straffas för annat brott som har be- 1975: 35 22 gåttsföre utlämningen än det som föranlett utlämningen och från att bli vidareotlunnadtill tredje stat för sådant brott. Enligt 7 § tredje stycket kan de ytterligarevUlkor ställas upp som anses nödvändiga i det särskilda fallet. Det idcyddsom 7 § den s. k. specialitetsregeln sålunda bereder den som har utlämnatskan, utom såvitt gäUer skyddet mot vidareutiämning, upphöra som en följd avhans egna åtgärder, nämligen a) om han själv inför domstolsamtycker tiU åtal eller bestraffning för brott begånget före utlämningen, b) om han inte, trots att han haftmöjlighet till det, har lämnat verkställighetslandet inom efterrättegång och verkställighet av den påföljd, vård eller behandling för vUkenhan utlämnats dit, eller c) omhan återvänt till verkställighetslandet sedan han lämnat det. Med stöd av 18 § kan dispens ges från de vUlkor som gäller enligt 7 §. Påframställning av myndighet i det land tiU vilket utiämning har skett kan Kungl.Maj:t medge att den utlämnade stäUs tUl ansvar eller vidareutlämnas tiU annanstat för brott begånget före utlämningen. Ett sådant ärende handläggs, såvittgäller framställning från annat nordiskt land enligt reglerna i den nordiska utlämningslagenoch i annat fall enligt bestämmelserna i 24 § allmänna utiämningslagen. Utlämningsförfarandetregleras i 916 §§. I stället för att anlita den diplomatiska vägen skall deberörda ländernas myndigheter ta direkt kontakt med varandra. Polis- eUeråklagarmyndighet i den stat som önskar uflämning skall göra framställningdärom antingen hos RÅ eller, om gärningsmannens uppehållsort i är känd,direkt hos vederbörande stats- eller distriktsåklagare. Framställningen skallgrundas på fällande dom eller annat domstolsbeslut, enligt vUket sannolikaskäl föreligger tUl misstanke att det uppgivna brottet har begåtts av den sombegärs utlämnad. Dom eller beslut krävs dock inte om den som önskas utlämnadsamtycker till utlämning eller erkänner gärningen. Åklagaren skaU verkstäUautredning och är behörig att mottaga samtycke tUl utlämning. Vid samtycke kanåklagaren själv meddela beslut om utiämning, om inte faU som avses i 4, 6eller 8 § är för handen och inte heller annat hinder eller skäl mot utlämning föreUgger.Om åklagaren inte meddelar beslut om utlämning, skall han efter avslutadutredning sända handlingarna i ärendet tUl för Kungl. Om den som önskas utiämnad så begär, skall högsta domstolen prövaom utlämning lagUgen kan bevUjas. Finner högsta domstolen hinder föreligga motutlämning, får Kungl. Maj:t inte bifalla framställningen. Enligt17 § kan vissa tvångsmedel användas mot den som är efterlyst för brott som kanföranleda uflämning enligt den nordiska utiämningslagen imder förutsättningatt svensk lag stadgar fängelse för brottet. De tvångsmedel som här kommer ifråga är anhållande, reseförbud och be- 1975: 35 23 slag.Beslut om använding av sådant tvångsmedel skall på begäran av den som beslutetavser prövas av domstol. Polis- eller åklagarmyndighet i den fränunande statenskall ofördröjligen underrättas när beslut om användning av tvångsmedel harfattats.