prop · FY0378 · 1975-12-31 00:00:00 — Den närmareutformningen av den nya föreskriften måste enligt kommitténs mening bestänmiasmot bakgrund; av det föreslagna straffbudet rörande missbruk av myndighet.Myndighetsutövnmg som sker oriktigt på sätt där sägs och som får där avseddrättslig effekt bör således föranleda ansvar för missbruk av myndighet även ommyndigheten utövas av en offentiig funktionär som därvid överskrider sinabefogenheter. Kommittén föreslår därför att den nya straffbestämmelsen omföregivande av allmän ställning skall avse endast det fallet att någonobehörigen ger sig ut för att utöva myndighet. Jag ansluter mig lill förslaget. Denstraffbelagda handlingen kan även mnefatta ett obehörigt utövande av offentiigmyndighet. En obehörig person kan exempelvis genom alt uppträda i polisuniformge sig ut för att vara polisman och dirigera trafiken. I andra fall kan någonegentiig myndighetsutövning inte sägas föreligga därför att handlmgen mte fåravsedd rättslig effekt men den kan likväl medföra avsevärt men för det allmännaeller för någon enskild. Med hänsyn därtill anser jag, i likhet med ett par avremissinstanserna, att den av kommitién föreslagna strafflatituden bötereller fängelse är alltför låg. Jag förordar därför attdet införs en bestämmelse som gör det möjligt alt döma till fängelse , om brottet med hänsyn till alt det har medfört betydande men för detaUmänna eller för någon enskild är alt anse som grovt. Deändringar av 20 kap. BrB, som kommittén föreslår och som jag enligt vad jagtidigare har redovisat i huvudsak tUlstyrker, innebär bl. a, alt straffansvaretför tjänstefel bortfaller. Som ersättning för det sålunda upphävda straffansvaretför elt mycket stort antal gärningar av skild beskaffenhet föreslår kommitténett nytt utomstraffrättsligt sanklionssyslem, som i vissa hänseendenöverensstämmer med det för stora grupper av offentiiga funktionärer redang"ällande disciplinansvaret. De väsentiigaste skillnaderna meUan dettaansvar och det föreslagna systemet är alt det senare omfattar en slörrepersonkrets och har en delvis dispositiv karaktär samt att frågor omdisciplinpåföljd och avskedande enligt del nya systemet skall prövas av domstoli civU rättegång om arbetslagaren är missnöjd med den offentlige arbetsgivarensbeslut. Eftersamråd med statsrådet vill jag anföra följande. De straffbestämmelsersom jag har berört avser i huvudsak endast de allvarligaste angreppenmot intresset av att offentliga funktioner fullgörs på elt rikligt sätt. Detär därför av väsentlig betydelse från såväl allmänhetens och den offentligearbetsgivarens som den enskilde arbets- Prop.1975: 78 155 tagarenssynpunkt att ,det ansvarssystem som skall komplettera straffbestämmelserna fåren sådan utformning att alla rimliga effektivitets- och rättssäkerhetskrav blir tiUgodosedda. betänkande lades fram har lagen (1974: 12) om anställningsskyddtillkommit. Då lagen antogs av statsmakterna slogs det fast att den skullegälla även för arbetstagare i offentUg tjänst. stod det klart att deninte kunde genomföras helt med hänsyn till de särskilda förhållanden somföreligger på det statligt lönereglerade tjänste-mannaområdel. Det var inteheller meningen att reformen skulle få medföra försämring av det befintiigaanställningsskyddet på den offentliga sektorn. Utgångspunkten skulle dock varaatt anpassa tjänsleman-nalagstiftningen tUl de principer som lades fast förarbetsmarknaden i övrigt (se prop. 1973:129 s. 197 ff). En viss sådananpassning kom till stånd då ändringar vidtogs ibestämmelserna om uppsägning m. m. i statstjänstemannalagen och stadgan (1965:602) om vissa tjänstemän hos kommuner m. fl. (kommimaltjänstemannastadgan). Sommotivering anfördes att det inte längre fanns anledning att behåUa avvikanderegler som inte betingas av den offentliga tjänstens särart samt att det inleheller var lämpligt att tjänstemannalagstiftningen tillfördes eller fick behåUaregler som redan följer av lagen om anställningsskydd. I det väsentiigaslutfördes anpassningen genom prop, 1974: 174 och tUlkomsten av enrad författningsändringar i anslutning därtiU (SFS 1974: 10081017). Samtidigtförutsattes att den nödvändiga anpassningen tUl reglema om avskedande isistnämnda lag skulle ske i anslutning lUl det pågående arbetet med en översynav BrB:s regler om ämbetsansvaret (se prop. 1974: 88 s. 172, jfr prop. 1974:174 s. 49). Genomlagen om anställningsskydd har vissa av ämbelsansvarskomr mittens förslag redanrealiserats på arbetsmarknaden i dess helhet och i dessa hänseenden behövsföljaktligen inle några bestämmelser i tjänstemannaförfattningarna. I andraavseenden innehåller lagen om anställningsskydd regler som skiljer sig från deav kommitién föreslagna. Det gäller därför att här avgöra om den offentligatjänstens särart eller intresset av alt inle försämra det befintligaanställningsskyddet på den offentliga sektorn motiverar en avvikandereglering. Jag kommer i det följande att ta upp frågan lill närmare behandlingpå de punkter där den aktualiseras. Remisskritikenav det nya ansvarssyslemet har framför allt riktat sig mot förslaget attansvaret skall omfatta även förtroendemän. På denna punkt har också storameningsskiljaktigheler kommit till ullryck inom kommitién. Både reservanter ikommittén och flera remissinstanser anser att det föreslagna systemet stridermot grundläggande offentiigrättsliga principer och knappast skulle kunnatillämpas i praktiken. a. framhålls det oegentiiga i att använda detprivaträtlsliga institutet avskedande i fråga om förtroendemän, som inle harnågot rättsförhållande till detaUmänna fömtom sitt uppdrag vilket inte är grundat på anställning ellerförordnande utan endast på valkorporationens val. Jagfinner kritiken befogad. Det kan tUl en början ifrågasättas om det här finnsnågot verkUgt praktiskt behov av'sådana ansvarsregler som kommittén harföreslagit. Om en vald förtroendeman genom brott visar sig uppenbarligenolämpUg för sitt uppdrag, bör han, som jag har berört, under vissafömtsättningar kunna skUjas från detta av domstol. I vissa fall kanförtroendeman också entiedigas av domstol på gmnd av olämplighet som inte harsamband med brott (t. ex. överförmyndare enligt 19 kap. 9 § ).Det mest väsentiiga i detta sammanhang är emellertid att förtroendemannenalltid har elt politiskt ansvar som kan utkrävas av valkorporationen ellermotsvarande vid mandatperiodens utgång eller, om uppdraget inte ärtidsbegränsat, när anledning därtill förekommer. Vägande skäl talar alltsåenligt min mening för att innehavare av förtroendeuppdrag lämnas utanför detutomstraff-r'ättsliga ansvarssystemet. Avtjänstemännen inom den kommunala sektorn är det endast en mindre del somär underkastad ett lagreglerat disciplinansvar: Kommitténs förslag innebär altsamtliga kommunaltjänstemän skall omfattas av det nya ansvarssystemet men attdetta i väsentliga delar skall göras disposilivt för de tjänstemän som har eltavlalsreglerat disciplinansvar. På denna punkt är emellertid kommittén starktsplittrad. En ledamot och tre experter anser att den föreslagna disciplinlageninle ens subsidiärt bör gälla på det kommunala området..Ett stort anlalremissinstanser ansluter sig till reservanternas ståndpunkt. Mot kommitténsförslag anförs från både arbelsgivar- och arbelslagarhåll att det nuvarandeav-talsreglerade systemet fungerar tillfredsställande. Tillförmån för kommitténs förslag kan anföras att det från allmän synpunkt kantyckas angeläget att den del av det straffbara området, somavkriminaliseras om bl. a. straffbestämmelsen om tjänstefel upph'ävs, intelämnas helt åt arbetsmarknadens parter att reglera utan alt det allmännaåtminstone i viss ulslräckning behåller elt inflytande över dessa frågor. Mest väsentligt från den enskildemedborgarens synpunkt är emellertid enligt min mening att överträdelser inommyndighetsutövningens område blir utredda och beivrade på ett tillfredsstäUandesäll. På denna punkt innebär det förslag till nya straffbestämmelser, som jaglidigare-har presenterat, 1 förhållande till gällande rätt att mindre grova.faUav oaktsamhet avkriminaliseras. När del emellertid gäller sådana faU, lik-' somtjänsteförseelser i övrigt inom offenllig verksamhet, torde medborgarnasskyddsintresse sällan ha en sådan styrka att det inte lämpUgen kan tastillvara inom ramen för arbetsgivarens samlade bedömning. Med hänsyn även tUlalt det nuvarande avtalsreglerade systemet enligt samstämmiga uppgifter harfungerat tillfredsställande finns det därför enligtmin mening inte några bärande skäl att på det kommunala området införa ettlagreglerat disciplinansvar som bittUls inte har tillämpats för dessaarbetstagare. Detsamma gäller beträffande arbetstagare i samhällsägda företagoch liknande inrättningar. I sista hand gäller för dessa personer liksom förandra arbetstagare bestämmelsen i 18 § lagen om anställningsskydd attavskedande får äga rum om arbetstagaren grovt har åsidosatt sina åligganden motarbetsgivaren. Ifråga om statstjänstemännen och de kommunaUjänstemän m. fl som omfattas avkommunaltjänstemannastadgan är förhållandet i viss mån annorlunda. Flertalet avdessa har sedan lång lid varit underkastade elt lagreglerat disciplinansvarsom har visat sig fungera tUlfredsställande. Förslaget alt på detta områdebehålla ett lagreglerat ansvarssystem har också godtagits av de flestaremissinstanserna. När det gäller frågan om avskedande skulle visserligen iavsaknad av andra bestämmelser 18 § lagen om anställningsskydd bli tillämplig.Förutsättningarna för avskedande bör emellertid, enligt min mening utformasmed beaktande av de särskUda krav som medborgarna har rätt att ställa påstatstjänstemän. Det anställningsskydd som f. n. gäller för dessa har nämligeninte tillkommit endasl av omsorg om arbetstagarna själva ulan motiveras främstav de samhällsintressen som är förenade med en självständig och oväldig kår avförvaltningstjänstemän (se prop: 1964: 140 s. 98, 1965:60 s. 117 f samt 1974:174 s. 47, 56 och 64), Jagansluter mig alltså till koriimitténs förslag att behålla ettuloni-straffrättsUgt ansvarssystem för statstjänstemän och de kommunaltjänstemänm. som omfattas av kommunaltjänstemannastadgan. De nya reglerna bör dockinte göras direkt tUlämpliga på dem som innehar eller uppehåller prästerligtjänst utan i stället bör för deras del frågan lösas genom att hänvisning tiUdessa regler görs i lagen (1936: 567) om domkapitel. De författningsändringarsom kan behövas beträffande tjänstemannagrupperna i övrigt inom den" ickeslalliga delen av det statligt reglerade löneområdet torde genomgående kunnabeslutas i administrativ ordning utan medverkan (jfr prop. 1973: 90s. I fortsättningen behandlas därför regelsystemets utformning barasåvitt rör den statiiga sektorn. Detnya ansvarssystemet bör avse också flertalet av de högre statstjänstemän somdet nu gäUande disciplinansvaret inte är tUlämpligt på. Däremot föreligger inteskäl att låta de nya reglerna omfatta statsråden och ombudsmän (),För statsråd gäUer sålunda elt politiskt ansvar som kan utkrävas av riksdagengenom misstroendeförklaring enligt 12 kap, 4 § RF. JO kan enligt 8 kap. 10 §RO entledigas av när han inte längre åtnjuter dess förtroende. Högstadomstolen har enligt 12 kap. 8 § andra stycket RF alt på talan av JO ellerjustitiekanslern () pröva om ledamot av högsta domstolen ellerregeringsrätten enligt vad därom är föreskrivet skall skiljas eller avstängasfrån sin tjänst eUer vara skyldig att undergå läkarundersökning. 5 § RF får den som utnämnts till ordinarie domare skiljas från tjänstenendast om han genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande avtjänsteåliggande har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha tjänsteneller om han har uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag ärskyldig att avgå med pension. I motiveringen till dessa beslämmelser nämnde jagatt del kunde förutsättas alt ämbetsansvarskommitténs förslag i sina huvuddragskulle genomföras (prop. 1973: 90 s. 391 och 441 f). Jag anförde vidare attföreskrifterna i 12 kap. 8 § inte avser att hindra att bestämmelser förs in ivanlig lag om prövning i administrativ ordning av frågorna om avskedande,avstängning och läkarundersökning men alt elt administrativt beslut inte kangå i verkställighet ulan samtycke från den domare som beslutet gäller. Lämnasinte samtycke, blir det en sak för JO eller JK att i högsta domstolen väckatalan mot domaren i fråga. Det är därför enligt min mening både följdriktigtoch ändamålsenligt att göra det nya ansvarssystemet i princip tillämpligt påjustitieråd och regeringsråd samt att undanta dem från tillämpningen endaslsåvitt, gäller bestämmelser om disciplinansvar och förfarande. JKbör enligt kommitténs mening inte vara underkastad. några bestämmelser omdisciplinpåföljd ulan endast regler om avskedande. Med hänsyn till den inbördeslikartade ställning som JK och JO intar anser jag i likhet med kommittén attinte heller JK bör kunna åläggas disciplinpåföljd. Jag ansluter mig alltså tUlkommitténs förslag. Någon anledning att undanta riksåklagaren () fråntUlämpningen av de nya an-svarsreglema anser jag inte finnas. Arbetstagarehos och dess myndigheter bör liksom omfattas av detlagreglerade ansvarssystemet. Denav mig förordade regleringen får en betydligt mindre räckvidd än den avkommittén föreslagna. I huvudsak kommer sålunda det nya systemet att omfattaendast samma personer som är underkastade statstjänstemannalagens ellerkommunaltjänstemannastadgans disciplin-bestämmelser. Det kan därförifrågasättas om inle dessa beslämmelser skall omarbetas och kompletteras istället för att samlas i en särskild författning på sätt kommittén harföreslagit. TUl förmån för det förra alternativet kan anföras attansvarsreglerna har ett naturligt samband med övriga frågor som regleras iberörda författningar och att ett upptagande av ansvarsreglerna i en separatlag skulle nödvändiggöra ett flertal hänvisningar från den ena författningentUl den andra. För det senare alternativet talar att den nya regleringenomfattar mer än dubbelt så många paragrafer ett tjugotal som den nugällande. Enligt min mening överväger fördelama med det förstnämndaalternativet de nackdelar som är förenade med det. Jag förordar därför att dennya regleringen inarbetas i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan. Attett lagreglerat utomstraffrättsligt ansvar behålls för stora grupper avoffentliga funktionärer behöver inle utesluta alt delta ansvar i vissahänseenden ges en dispositiv utformning. Enligt kommitténs förslag får detjänstemän som omfattas av statstjänstemannalagen eller kommunaltjänstemannastadganavtalsfrihet rörande frågan om disciplinpåföljder medan övriga regler i den föreslagnadisciplinlagen däribland bestämmelserna om avskedande bUr tvingande fördem. Jag finner förslaget vara väl a-wägt. Beslämmelserom utformningen av disciplinpåföljder bör kiirina tas in endast ikollektivavtal. För atl undvika alt elt oenhetligt ansvarssyslem tillämpas inomsamma avtalsområde bör i kollektivavtal föreskriven disciplinpåföljd kunnaåläggas även tjänsteman, som står utanför den avtalsslutande organisationenmen är sysselsatt inom yrkesgrupp och område som avses i avtalet (se 4 §kungörelsen (1965: 465) om vissa statliga kollektivavtal m. Disciplinpåföljdskall enligt kommitténs förslag till disciplinlag kunna åläggas arbetstagaresom åsidosätter vad som åligger honom i hans anställning om felet inte ärringa. Bestämmelsen skiljer sig i tre hänseenden från motsvarande stadgande istatstjänstemannalagens nuvarande 19 §, som är likalydande medstraffbestämmelsen om tjänstefel i gällande 20 kap. 4 § BrB. Sålunda begränsasansvaret till fel som inte är ringa. Vidare anges varken de källor sombestämmer tjänsteåliggandenas innehåll t, ex. lag, instmktion och särskildföreskrift eller de subjektiva rekvisiten, dvs. uppsåt eller oaktsamhet. Denfrämsta anmärkningen mot utformningen av den nuvarande tjänstefelsbestämmelsenär att den omfattar så gott som varje förseelse hur ringa den än kan vara. Ettså vidsträckt tillämpningsområde är från både principiella och praktiskasynpunkter mindre tillfredsställande. Jag förordar därför att bestämmelsensräckvidd med avseende på gärningarnas svårhetsgrad begränsas på sätt kommitténhar föreslagit. I likhet med kommitiénfinner jag det inle vara nödvändigt alt i lagtexten räkna upp vilka källor sombestämmer arbetstagarens åligganden. Jag vill dock erinra om att av principernaför det nya ansvarssyslemet följer att del inte blir uteslutet altdisciplinpåföljd kan komma alt åläggas även för åsidosättande av förpliktelsersom är bestämda 1 avtal. Beträffande de subjektivarekvisiten anser jag i motsats till kommittén att det uttryckligen bör anges ilagtexten alt för ansvar förutsätts antingen uppsåt eller oaktsamhet. Medoaktsamhet avses därvid även ringa oaktsamhet. Det kan i detta sammanhangframhållas att den förut berörda förutsättningen att felet inte är ringa utgörett objektivt rekvisit. Enbart den omständigheten att oaktsamheten är ringabehöver alltså inle leda till ansvarsfrihet. Enligtgällande beslämmelser 20 kap. 4 § tredje stycket BrB och 19 § första stycketandra meningen statstjänstemannalagen skall det Prop.1975: 78 160 förhållandetatt arbetstagare deltar i strejk eller därmed jämförlig strids-åtgärd efterbeslut av arbetstagarförening som anordnat åtgärden inte i något fall anses somtjänsteförseelse. Dessa bestämmelser behövs inte längre med hänsyn till den regleringav- disciplinansvar och avskedande, m. m. som föreslås. Den ordning somefter genomförandet av lagen om anställningsskydd gäller på det privata områdetblir sålunda genom förslaget genereUt tUlämplig (jfr prop. 1973: 129 s. 125 ochSOU 1975: 1 s. 532 ff). Jag förordar därför att någon motsvarighet till nämndabestämmelser inte tas ui i den nya lagstiftningen. Enligt 2 § kungörelsen(1964: 428) om medicinalpersonal står all sådan personal, såväl den offentligtverksamma som den privatpraktise-. rande, i sin yrkesutövning undersocialstyrelsens inseende och kan av tilldelas vaming elleranmälas tUl åtal för försummelse, oförstånd eller oskicklighet iyrkesutövningen.,Kommittén anser att den föreslagna reformen i fråga om disciplinansvarinte behöver föranleda någon ändring i formerna för utövningen av dennasocialstyrelsens tillsyn utan inskränker sig i stort sett tiU att reglera denkompetenskonflikt som redan enligt gällande ordning kan uppkornma mellansocialstyrelsen och den myndighet som har att tUlämpa de allmänna bestämmelsernaom disciplinansvar för offentiiga funktionärer. Sålunda föreslås särskildbestämmelse i disciplinlagen av innebörd atl disciplinpåföljd enligt lagen intefår åläggas medicinalpersonal för förseelse i dess yrkesutövning. Motsvaranderegel föreslås för dem som i egenskap av vete- . rinärer slår underlantbruksslyrelsens inseende. Jag vill eruira om alt Kungl. Maj:t den 18januari 1974 bemyndigat chefen för att tillkallasakkunniga för all se över bestämmelserna angående tillsyn över personal inomhälso- och sjukvården, m. m. För att de sakkunnigas arbete inte skallföregripas bör gällande reglering på området inle ändras mer än som behövs fören reformering av det nuvarande ämbetsansvarel. Jag ansluter mig därför tUlkommitténs förslag. Någon anledning alt, som en remissinstans har ifrågasatt,införa en liknande reglering på andra områden anser jag inte finnas f. n. Ifråga om disciplinpåföljdemas utformning innebär kommitléförsla-get attavsättning och suspension avskaffas, att institutet varning bibehålls och attdet nuvarande löneavdraget ersätts med en särskild penningplikt med möjlighetför den offentlige arbetsgivaren att; kvitta penningplikt mot lönefordran. Detär huvudsakligen endast i fråga om penningplikten som förslaget möter kritikfrån remissinstansernas sida. a. anförs det att närmare anvisningar behövsför bestämmande av penningpliktens storlek och att sådana regler skulle bli såkorriplicerade att införandet av denna disciplinpåföljd skulle föranledabetydande praktiska problem och en mycket oenfaetiig praxis. Vidare motsättersig ett par remissinstanser förslaget till ändring av lagen (1970: 215) omarbetsgivares kvittningsrätt och menar att genomförande däray inte skul- 1975: 78 161 levara förenligt med syftet att åstadkomma ett närmande mellan den offentiiga ochden privata arbetsmarknadens regelsystem. Den anförda kritiken kanenUgt min mening inte lämnas obeaktad. Ett botsystem av föreslagen typ blirbetydligt svårare att tillämpa än elt löneavdragssystem, som ju f. ö. är mycketenkelt att skärpa eller mildra genom att ändra procentsatsen. Nackdelarna av enoenhetiig tillämpning synes också vara betydligt större än fördelarna av attkunna beakta sociala skäl vid bestämmandet av en påföljd. Om bestämmelserna fö-" rande disciplinpåföljder, på sätt jag har föreslagit, görsdispositiva, finns än mindre anledning alt införa en helt ny ekonomisk sanktion.Jag förordar därför att löneavdrag bibehåUs som disciplinpåföljd. Dettadisciplinmedel bör emeUertid användas restriktivt. I övrigt ansluter jag mig idenna del liU kommitténs förslag. Dennuvarande påföljden avsättning har vid sidan av sin slraffunk- tion också en skyddsuppgift, nämligen att möjliggöra atl man från tjäns ten kan skilja den tjänsteman som inte fuUgör sin tjänst på elt godtag bart sätt. Om avsättning avskaffas som både ämbets- och disciplinstraff måsle därför något annal institut överta sistnämnda uppgift. Kommittén anser att en privalrättslig reglering av denna fråga bäst kan fylla upp giften och föreslår bestämmelser som gör det möjligt för den offentlige arbetsgivaren alt avskeda arbetstagare som genom brottslig gäming eller grov eller upprepad tjänsteförseelse visat sig uppenbarligen inle vara skickad att inneha sin tjänst. Förslaget innebär alltså att frågan om ar betslagarens entledigande, när anledningen är brottslig gärning, bryts ut ur brottmålet och liksom andra fall där anställningens upphörande aktualiseras behandlas i privaträttslig ordning. Kommitténsförslag har fått ett övervägande positivt mottagande av remissinstanserna.Såvitt gäller avskedande på grund av icke kriminaliserad tjänsteförseelse hardet vunnit allmän anslutning. Beträffande arbetstagare som genom brott visatsig uppenbarligen olämplig för sin tjänst delar emellertid vissa instanserreservanlen Wiséns uppfattning att det bör ankomma på den domstol som prövarbrottmålet att på yrkande av arbetsgivaren förklara arbetslagaren skyldig altavgå från tjänsten. Som motivering anförs att det å ena sidan kan vara svårtför arbetsgivaren att bedöma avskedandefrågan innan brottmålet blivitslutiigen avgjort medan å andra sidan straffmälningen kan vållabrotlmålsdomslolen svårigheter så länge frågan om arbetstagarens avskedande ärsvävande. Starkaskäl talar eiUigt min mening för en enhetiig reglering av samtliga frågorrörande anställnings upphörande på både den offentliga och den privataarbetsmarknaden. Det torde nämligen vara av väsentiigt intresse för såvälarbetsgivar- som arbetstagarsidan att dessa frågor handläggs i den förarbetstvisler föreskrivna ordningen. Härigenom kan man bäst beakta de speciellasynpunkter som är relevanta i sammanhanget. Enligtlagen om anställningsskydd kan anställning som gäller tills vill Riksdagen1975. dåregenom uppsägning bringas att upphöra vid utgången av viss uppsägningstid.Uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara sakligt gmndad. Kravet på sakliggmnd kan enUgt lagens förarbeten anses uppfyllt bl. a. om arbetstagarensolämplighet blivit klart dokumenterad eller om ålder eUer sjukdom har kommittUl uttryck i en stadigvarande och väsentUg nedsättaing eUer förlust avarbetsförmågan. VUl arbetsgivaren att arbetstagare skall lämna anställningen närhan uppnår den gräns vid vilken han är skyldig att avgå med ålderspensioneller, om sådan gräns inte finns, i samband med alt arbetstagaren fyller ,skall han underrätta arbetstagaren minst en månad i förväg. Avskedande får utan föregående uppsägning. äga rum om arbetstagaren grovt har åsidosatt sinaåligganden mot arbetsgivaren.