prop · FY0313 · 1975-12-31 00:00:00 — 69 föreslår att den organiserade kontakten medpubliken i programfrågor sker genom programkonferenser. Vid dessa skallrepresentanter för olika grupper samt enskilda ges tillfälle tillöverläggningar direkt med stationschefen för lokalradion inom området. Dettager enligt utredningen möjligheter tiU samråd utan den risk för styrning somett instilutionsbundel organ kan medföra. Deltagare i konferensen bör inbjudasmed beaktande av erforderlig balans mellan olika intresseinriktningar. Antaletkonferenser kan växla men bör bli åtminstone två . Utredningen föreslårockså att skyldigheten att ordna programkonferenser minst två gånger per årskrivs in i avtalet. 69:s förslag om programkonferenser accepteras avflertalet remissinstanser som har yttrat sig i frågan. 1 några remissyttrandenförordas dock programråd av mera permanent karaktär. I direktiven radioutredning anges frågan omkontakter mellan och publiken som en av de frågor utredningensärskUt bör uppmärksamma. Där konstateras att undersökningar om publikensreaktioner på programmen nu främst bedrivs genom förpublik- och programforskning. I direktiven betonas att undersökningar rörandepublik och program inte får vara det enda medlet för kontakt mellan SverigesRadio och publiken. En mera direkt kontakt och ett förstärkt publikinflytandeär önskvärt. Utredningen har fått i uppdrag all pröva olika former avpublikkonlakter och att därvid särskilt överväga 69:s förslag omprogramkonferenser. Mot denna bakgrund finner jag det inte lämpligt att nu förlokalradions del ta definitiv ställning till formerna för publikkontakter.Reglerna för publik-kontakter bör så långt möjligt vara likformiga förrundradioverksamheten i dess helhet. Formerna för dessa kontakter bör därförprövas i ett senare sammanhang. Lokalradioföretaget måste emellertid planera sinverksamhet innan statsmakterna har hunnit ta ställning till de förslag som 1974års radioutredning lägger fram. Frågan om publikkontakter kan därför inteförbigås. Jag finner det naturligt att lokalradioföretaget i avvaktan påresultatet av radioutredning prövar olika former av publikkontakter.Den typ av programkonferenser som 69 har föreslagit oeh en majoritet avremissinstanserna ställt sig positiv till bör därvid i första hand aktuaUseras. 5.2.6 Kostnader för lokalradion Investeringskostnaderna för att bygga upp lokahadionuppgår enligt de beräkningar jag har låtit utföra tiU totalt 23,6 milj. kr. förteknisk utrustning och 10,4 milj. kr. för utrustning och inredning avredaktionslokaler. Driftkostnaderna beräknade på genomsnitthgt 12 limmarssändningstid och lokalradioområde utgör vid fullt utbyggd verksamhet47,8 milj. kr. i 1974/kostnadsläge. När verksamheten är fullt utbyggdbortfaller kostnaderna för den nuvarande regionalradion. Dessa kan beräknastill 13,5 milj. kr. i 1974/kostnadsläge. Kostnaderna för uppbyggnaden av lokalradion /76 kan beräknas tiU totalt 18,9 milj. kr., varav SverigesRadios investeringar för lokalradioverksamheten utgör 14 milj. kr. samlcentrala kostnader, personalkostnader m. m. 4,8 milj. kr. Till detta kommerteleverkets investeringar som under budgetåret uppgår till 0,1 milj. kr. Det ankommer på att i samband med sinaanslagsframställningar redovisa utbyggnadsplaner. Dessa planer bör innehållareviderade kostnadsberäkningar och även redovisa hur uppbyggnaden tidsmässigtsamordnas med avveckUngen av den nuvarande regionala ljudradioverksamheten.Jag räknar med att den personal som har sysselsättning i den regionalaljudradioverksamheten erbjuds motsvarande arbetstillfällen i lokalradion. 5.3 Samhällsinformation i radio och television I uppdraget till 69 ingick att pröva formerna församhäUsinformation i radio och television. I direktiven för utredningenframhöU dåvarande departementschefen att den enskilde medborgarens rätt tillaktiv upplysning alltmer har kommit att betonas och att de krav som ställs påsamhället i fråga om information tUl aUmänheten har vuxit i samma mån somsamhällets åtaganden har vidgats. Utredningen har tagit fasta på den roll som endecentraliserad radioverksamhet kan spela i kommunikationen mellan myndigheteroch medborgare. En betydande del av informationsfrågorna kan för ljudradionsdel, menar utredningen, lösas genom att man bygger upp ett system med lokalaradiostationer, som får tiU uppgift att genom självständigt redaktionelltarbete spegla samhällsfrågorna genom nyheter, debatt och annan information.Utredningen anser det viktigt att man också öppnar nya möjligheter förallmänheten att medverka i samhällsdebatten. Utredningen föreslår vidare att samhällsinformationen ökasockså i ljudradions riksprogram och i televisionen. Utredningen uppehåller sigi detta sammanhang vid två begrepp, nämligen samhällsinformation i allmänhetoch särskild samhällsinformation. Med samhällsinformation i allmänhet avserutredningen vanliga nyhets- och informationsprogram, debattprogram och andraopinionsspeglande program. Som särskild samhällsinformation betecknarutredningen upplysningar om den enskildes rättigheter och skyldigheter som kan sändas på begäran avmyndighet, men med fortsatt odelat ansvar för radioförelaget. Myndighetsinformationenförutsätts Uksom hittUls sändas i form av uppläsning eUer blankare i ljudradiooch television. Utredningen föreslår därutöver en särskild programtyp som denkallar övrig särskild samhällsinformation. Härmed avser utredningen meraomfattande program som skaU kunna sändas på begäran av en myndighet ochfinansieras av denna. Produktionen av sådana program skulle främst ske genomatt myndigheten tiUhandahåller ett färdigt program på ljudband, film eUervideogram. Utredningen anser att behovet av sändningstid för utökadsamhällsinformation i riksprogrammen är ca i ljudradionoch inemot två och i televisionen. Utredningensförslag innebär sammanfattningsvis en kraftigt ökad volym av uppläsningar ochblankare, rättighet för myndighet att sända hela program samt jämställdhetmellan kommunala och statliga myndigheter när det gäller rätten att sändainformation. Utredningen diskuterar möjligheten att låta också organisationerfå motsvarande rätt men avvisar tanken främst med hänvisning tiU att desändningstekniska resurserna är och kommer att vara begränsade. Flertalet remissinstanser delar utredningens uppfattningatt både allmän samhällsinformation och information från myndigheterna bör fåstörre utrymme än nu i radio och television. Flera remissinstanser är docktveksamma till den volym 69 föreslår. Några remissinstanser efterlyser enanalys av allmänhetens behov och förutsättningar att tillgodogöra siginformationen. LO, () och () påpekar att inte bara myndigheter har behov av attinformera allmänheten. LO föreslår att de stora folkrörelserna bör få rätt attlämna information på samma villkor som myndigheter och officiellainstitutioner. I debatten har allt kraftigare understrukitsatt samhällsinformationen inte endast bör förmedla fakta utan också gebakgrunden till aktuella samhällsproblem. Den bör syfta tUl att söka göramänniskor medvetna om strukturer och sammanhang. Den får inte söka förtigaeller släta över existerande problem och motsättningar. Informationen börvidare gå i båda riktningarna mellan myndigheter och medborgare. Utifrån denna grundsyn på samhällsinformationen framstårRUT69:s förslag att inrätta ett nät av lokala radiostationer enligt min meningsom en god lösning av en betydande del av de informationsfrågor utredningen harhaft att behandla. Sedan 69 tillkallades har förflutit. Detkan därför vara av intresse att notera att de informativa programmen i radiooch television volymmässigt har ökat . Inom ljudradion har faktaprogrammen, dvs. nyheter ocholika slag av informationsprogram, haft följandevolymutveckling: 1968/69 , 1969/70 , 1970/71 3 838timmar, 1971/72 , 1972/73 och en prognos för 1973/74 slutar på . Den årliga sändningstidenhar varierat mellan 16 600 och . Inom televisionen har utbudet av informationsprogram näranog fördubblats främst därför att tillkommit. En analys av utvecklingen avförhållandet mellan informativt stoff och förströelsestoff i televisionen undertvåkanaltiden pågår f. n. inom . Enligt uppgift kommer analysensannolikt att visa att andelen förströelseprogram i och under de årtvåkanalsystemet har funnits varit mindre än motsvarande andel ienkanaltidens television. Den ökning av informativa program som skett inomljudradion oeh - genom införandet av ytterUgare en kanal - i televisionen harinte mötts av ett ökat gensvar hos publiken. Meddelanden i radio och television är en av många kanalerför myndigheter att nå ut med information. Statliga och kommunala myndigheterutnyttjar ett brett register av åtgärder i sitt informationsarbete. Dit hörannonser i massmedier, bioreklam, affischering, egna tidningar, broschyrer,brev, cirkulär, film och bildband, utställningar, möten, konferenser,telefonservice och inte minst individuella personliga kontakter. Radio ochtelevision har då det gäller att förmedla information både fördelar ochnackdelar. TiU fördelarna hör möjligheten att snabbi och nå enrelativt stor publik. Televisionen anses ha läll att fånga intresset ombudskapet har en mediemässigt riklig utformning. Selekliviteten anses lägre äni pressen; lyssnaren eller tittaren har inte samma möjlighet att undvikainformationen. Mediets svaghet är dess flyktighet. Det medger i motsats lUl detskrivna ordet mgen dokumentation, meddelandet kan f. n. i allmänhet intebevaras. Det kan heller inte tas emot i den takt som passar lyssnaren ellertittaren och heller inte alltid vid den tid som passar bäst. Man kan hellerinte gå fillbaka till informationen och repetera den. Detta ställer relativtstora krav på begränsning av budskapet och på en enkel och begripligutformning. 69 behandlar i anslutning till sina förslag omsamhällsinformation frågan om i vilken utsträckning myndighet kan ges möjlighetatt etersända information utan att principen om oberoenderubbas. Enligt utredningen är det härvid inte bara fråga om huruvida radioföretageteventuellt kan uppfattas som språkrör för myndigheterna som har intresse.Sådana sändningar berör också uppgift att i de olika kanalernakomponera programsättningen till en attraktiv helhet. Denna skyldighet måsteenligt utredningens mening radioföretaget alltid väga mot kravet att tillgodoseangelägna samhällsbehov, observerade både inom och utom företaget. Sändningstiden för meddelanden inom rundradion har ökatrelativt kraftigt i volym . Den uppgår f. n. tiU 1,1 timmeper vecka. Även om en ökning skett är sändningstiden aUtjämt av blygsamomfattning. Jag anser med hänsyn härtill att en viss ytterligare ökning kan skeutan att detta behöver påverka principen om rundradioföretagets oberoende eller företagets möjligheter att komponeraprogramsättningen. Hur stor en sådan ytterligare ökning kan bU beror påmyndigheternas bedömningar och ekonomiska resurser men påverkas också avSveriges Radios skyldighet att se till att meddelandena varken genom sinomfattning eller på annat sätt inverkar menligt på programverksamheten. Det ärenligt det gällande radioavtalet uppgift all ta ställning tillfrågorna om utformning och utrymme för de slag av meddelanden jag här haruppehållit mig vid. Möjligheten att i form av meddelande ge information iriksprogram i radio och television står enligt del gällande radioavtalet öppenför statliga myndigheter som har behov att nå stora målgrupper. I enlighet medvad utredningen föreslagit bör även kommunala myndigheter ges rätt att sändameddelanden. Detta bör av naturliga skäl främst ske i lokalradion. En sådanrätt kan tillförsäkras de kommunala myndigheterna endast genom en ändring avden bestämmelse i radioavtalet (11 §), som reglerar rätten att sändameddelanden. Sådan rätt föreligger nämligen som jag har berört f. n.endast för statliga myndigheter. Jag vUl emellertid framhålla att SverigesRadio enligt vad som framgår av dess yttrande över 69:s betänkande uttalaten vilja att tillmötesgå de informationsbehov som föreligger inte endast påkommunalt håll utan också från organisationernas sida. Med hänsyn härtill ochtill den praxis som f. n. tillämpas i dessa frågor finns det därför goda skälanta att de kommunala myndigheternas behov av information i etermedierna skallkunna tillgodoses oaktat det aktuella avtalets utformning. Mot denna bakgrundfinner jag inte skäl att vad gäller de kommunala myndigheternasinformationsmöjligheter föreslå en avtalsändring för den korta tid som återstårtill dess att avlalsfrågan i sin helhet blir avgjord i samband med attställning tas till de förslag som radioutredning lägger fram. Motiv finns för att också organisationer bör ges sammamöjligheter som statliga och kommunala myndigheter att hos rundradioföretagetkunna påkalla utrymme för etersänd information i den mån det gäller frågor avsamma räckvidd och betydelse som beslut av , regeringen ellermyndighet. Som exempel på sådan information kan nämnas upplysningsverksamheteni televisionen kring LO/SAF:s överenskommelse 1973. Som jaghar redovisat i det föregående har 69 avvisat en sådan utvidgning av rättenatt ge information, medan vissa remissinstanser, bland dem LO, har uttalat sigför en sådan rätt. För egen del vill jag i denna fråga ta fasta på den viljaatt tillmötesgå organisationerna som uttalat i sitt berördayttrande över 69:s betänkande. En viss praxis synes sålunda komma altutbildas som i realiteten ger också organisationer en ställning som är likartadmyndigheternas när del gäller att utnyttja rundradion för betydelsefullinformation. 69 föreslår att information, som sänds på begäran avmyndighet, vid behov bör förekomma även i lokalradiosändning ar. bedömning kan myndighetsinformation med hänsyn tiU 6 1975 1 saml. lokahadions förutsättningar inte väntas bli tidskrävande.Lokalradion får en egen och självklar programprofil där de samhällsinformativainslagen utgör en naturlig del. Myndighetsinformation skulle därför enligtutredningen vanligen inte bli behövlig i lokalradion. Utredningen avstårdärför från att formulera några regler för myndighetsinformation i lokalradion.Denna avsaknad av regler har kritiserats av en rad remissinstanser både frånpraktiska och principiella utgångspunkter. En rad kommuner, landsting ochlänsstyrelser och även några andra remissinstanser anser att myndighetskall ha samma rätt att sända meddelanden i lokalradion som statligamyndigheter har i riksradion. påpekar att 69:sställningstagande kan tolkas så att lokalradions redaktioner endast skallsyssla med sådant material som fyller klart redaktionella anspråk på nyhets-och informationsvärde. Men den kan enligt samarbetsnämnden även tolkas så attmyndighetsinformation, som i riksprogrammen skall sändas som begärdinformation, i lokalradion skall distribueras i form av samhällsinformation iallmänhet. Med hänsyn till nödvändigheten att dra en klar gräns mellanredaktionellt material och offentliga meddelanden utgår Pressens samarbetsnämndfrån att samma regler som förutsätts gälla i riksprogrammen även kommer attiakttas i lokalradion. Jag delar uppfattningen att samma regler förmyndighetsinformation i princip bör gälla för rundradioverksamheten i desshelhet. I och med att volymen myndighetsinformation i rundradionökar är det från principiell synpunkt önskvärt att få klara regler om gränsenmellan redaktionellt innehåll och offentliga meddelanden i radio- oehTV-sändningar. Allmänheten skall inte behöva tveka om huruvida ettprograminslag i television eller radio tUlhör den normala programverksamhetsom radioföretaget självt bestämmer eller är ett informationsinslag från enstatlig eller myndighet eller en organisation. För att undanröjaovisshet i detta avseende är det önskvärt att det i fråga om alla program somutgörs av begärd information framgår på vems begäran informationen sänds.Myndighetsinformation i radio och television bör så långt möjligt placeras pågod sändningstid. Formen för myndighetsmeddelanden i radio och television börvara mediemässig och medge en enkel och rationell hantering. De meddelanden som publiceras i radio och television ingårofta i brett upplagda upplysningskampanjer där radio och television är ett avflera medier. Med den finansieringsmetod som f. n. används är radio ochtelevision i många fall ett billigare sätt att nå ut med ett budskap än viapressen. Om myndigheter i ökad utsträckning väljer radio och television framförpressannonsering skulle detta påverka tidningarnas ekonomi. För de storatidningarna spelar de offentliga myndighetemas kungörelser och meddelandenmindre roll. Sådan annonsering utgör av den totala annonsmängden. Förlandsortstidningarna har den offentliga annonseringen betydligt störrebetydelse, det gäller främst de ekonomiskt ofta hårt klämda andratidningarna.För dessa utgör de offentliga myndigheternas kungörelser och meddelanden av den totalaannonsstocken. För attförhindra att pressen förlorar annonser tiUämpas emeUertid en praxis sominnebär att meddelanden vanligen får publiceras i radio och television endastom de ingår i en information som utnyttjar även press och andra medier. Vad jaghär har anfört om gränsdragningen mellan redaktionellt material och offentligameddelanden, om utformningen m. m. av blankare och andra meddelanden och om denpraxis som innebär att meddelanden vanligen skall motsvaras av information ipress och andra medier är med hänsyn till den praxis f. n.tUlämpar i dessa frågor inte av den beskaffenhet att det föranleder mig attförorda någon ändring av det gällande radioavtalet. Kostnadernaför myndighetsinformation kan läggas på myndigheterna eller på Radiooeh eller fördelas mellan dessa parter. De kostnader som ärförknippade med meddelanden i radio och television utgörs av televerketsdistributionskostnader som för radion enligt 69 beräknas till . perminut och för televisionen tiU . Sändningskostnaderna varierarkraftigt framför allt på TV-sidan. Även produktionskostnaderna varierar starkt.För fUmade blankare i televisionen torde de f. n. genomsnittligt Ugga påomkring . Utredningenföreslår att avgiftsmedel skall användas för att täcka televerketsdistributionskostnader samt produktions- och sändningskostnaderför uppläsning i ljudradio och television samt blankare i ljudradio.Vederbörande myndighet föreslås svara för både produktions- ochsändningskostnad för blankare i television. Några fåremissinstanser yttrar sig i denna fråga. Flertalet av dessa däriblandsocialstyrelsen, statens planverk. och länsstyrelsernai och anser att de medel som behövs bör tillförasSveriges Radio via Ucensmedel eller via statsbudgeten. Statskontoret, statensplanverk och förordar en central finansiering avmyndigheternas information. Jagföreslår att avgiftsmedel i samtUga fall skaU användas för att täckadistributions- och sändningskostnaden. Kostnaden för själva programproduktionenbör däremot vad gäller såväl radio som television myndigheten ellerorganisationen själv svara för. handläggning av frågor rörande informationfrån kommunala och statliga myndigheter föresläs av 69 ske i särskildordning. Utredningen föreslår för detta ändamål ett särskilt regleratsamrådsförfarande som skall ankomma på ett nytt organ, informationsprogramrådet. Några remissinstanser, däribland massmedieutredningen ochSveriges Radio, invänder att ett informationsprogramråd som före sändningmedverkar i frågor om programutformningen kan komma i konflikt med förbudet motcensur. Jag anser att praktiska och principiella skäl talar föratt uppkommande behov av samråd i frågor som rör myndighetsinformation iriks- radio, television och lokalradio i enlighet med nutillämpad praxis -tillgodoses genom samråd mellan å ena sidan lokalradioföretaget och å andra sidan bör i första hand avse allmänna riktlinjer för myndighetsinformation.Det bör sålunda till sin karaktär ses som en parallell till vad som f. n.gäller mellan å ena sidan och ochuniversitetskanslersämbetet å andra sidan vad gäller utbildningsprogram. Någonuttrycklig avtalsbestämmelse om detta samråd anser jag emellertid med hänsyntill den praxis som redan tillämpas inte behövlig. Utöver de av producerade samhällsprogrammenoch myndigheternas blankare och meddelanden föreslår 69 att en nyprogramkategori införs, nämligen s. k. övrig särskild samhällsinformation.Härmed förstår utredningen mera omfattande program som beställs och finansierasav myndigheter och produceras av myndigheter ensamma eller i samarbete medSveriges Radio. Förslaget om myndighetsfinansierade program har, som harframgått av redogörelsen för remissyttrandena, mött kraftig kritik hos fleraremissinstanser, särskilt bland de stora organisationerna. Förslaget harkritiserats också i den allmänna debatten. Kritiken har inriktats på detprincipiellt olämpliga i denna form av utifrån finansierade program. Det harvidare hävdats att det finns stora risker att frågor som behandlas i sådanaprogram får ett motsvarande mindre utrymme i den allmänna programverksamheten.Man har också pekat på svårigheterna för tittaren att avgöra vad som ärredaktionella produkter och vad som är information betald och kanske produceradav utomstående. Förslaget skulle enligt den framförda kritiken kunna hotaSveriges Radios självständighet och integritet. hävdar för sindel att kravet på opartiskhet vad gäller den föreslagna programtypen kan kommaatt medföra besvärliga ställningstaganden för företaget vad gäller dess ansvarenligt radiolagen och avtalet mellan och staten. Jag anser att dessa invändningar måste fillmätas storbetydelse. Förslaget om särskilda myndighetsfinansierade program bör därförinte genomföras. 5.4 Stereosändningar i ljudradion Stereofoni innebär att ljudåtergivningen upplevs medrymdverkan, vilket är betydelsefullt främst vid musikåtergivning, men även föratt levandegöra radioteater och debatter. Vid valet av stereosystem har övervägandena i Sverigekommit att stå mellan å ena sidan pilottonsystemet och å andra sidanFM/FM-kompandersystemet, Pilottonsystemet är etablerat i ochVästeuropa, Det har vid sidan av det ryska polarmoduleringssystemetrekommenderats av den internationella rådgivande radiokommittén (CCIR) inominternationella teleunionen (ITU), Systemet kan på mottagarsidan ansesetablerat även i . FM/FM-kompandersystemet är en svensk konstruktion. Det hartillkommit senare än pilottonsystemel och har inte vunnit någon internationellutbredning. Det har prövats experimentellt men inte använtsreguljärt i något land. Någon industriell tillverkning av tillsatser existerarheller inte. FM/FM-kompandersystemet anses från stereosynpunkt vara entekniskt något bättre lösning än pilottonsystemel. Det medger dessutom s. k.tvåprogramsändning, vilket innebär att en existerande FM-kanal kan klyvas oehdärmed möjliggöra sändningar av två monoprogram . 69 bedömer systemvalet enbart utifrån stereosynpunktefter att ha avvisat kanalklyvning med hjälp av FM/FM-kompandersystemetsom en möjlighet att ge sändningsutrymme för lokalradion. Utredningen finneratt pilottonsystemels etablering internationellt och i utgör avgörandeskäl för val av detta system. Utredningen rekommenderar följaktligen attpilottonsystemel införs för stereosändningar i . Endast några få remissinstanser har yttrat sig i dennafråga. , , radioleverantörer och delar utredningens uppfattning att pilottonsystemetbör väljas främst därför att det är ett internationellt och även i Sverigeetablerat system. uppskattar antalet pilottonutrusladestereo-mottagare i bruk hos svenska konsumenter till ca en halv miljon och detotala investeringarna i stereoutrustningar med radiostereo till ca . Pilottonsystemets etablerade ställning på marknaden ärgivetvis också en faktor som måste tillmätas stor vikt. Sammantaget anser jagatt övervägande skäl talar för att pUottonsyslemet bör införas för stereosändningari ljudradion i . Utredningen föreslår att två nät, P 2 och P 3, utrustasmed stereomöjligheter. En sådan begränsning till två kanaler kan dock visa sigolyckUg. Som jag har redovisat kommer programsättningen i samtliga trekanaler att påverkas av att lokalradion placeras i .