prop · FZ0384 · 1975-12-31 00:00:00 — Detta innebär att lagen omfattar endasi sådanafall där ett anställningsförhållande är avsett att komma till slånd. Vidbestämmande av vilka som skall hänföras lill kategorin arbetstagare bör det civilrätlsligaarbetstagarbegreppet användas. Detta betyder atl i första hand tillämpningenav semesterlagen skall tjäna till ledning. Utanför arbetstagarbegreppet falleralltså bl. a. uppdragstagare. Med den utveckling som arbetstagarbegreppet harfått i praxis torde det dock numera omfatta även en stor del av de grupper somavses med de s. k. beroende uppdragslagarna, dvs. sådana som utan atlanställningsförhållande föreligger utför arbete för annans räkning och därvidtill denne intar en beroende ställning av väsentligen samma art somarbetstagares till arbetsgivaren. Enligl min mening finns det därför intetillräckliga skäl att ta in en uttrycklig regel om all lagen skall omfattaockså beroende uppdragstagare. Delligger i sakens natur atl i en lagstiftning om obligatorisk plalsanmälan tillarbetsförmedlingen undantag från anmälningsskyldigheten kan behöva göras förvissa typer av anställningar. I vissa speciella fall kan praktiska synpunklertala mot att anmälningsskyldighet skall föreligga. Jag vill dock understyrkaatt det sagda inle utgör något hinder mot att anmälan görs även i sådana fall. AMS'förslag innebär också atl vissa undantag görs från anmälningsskyldigheten.Till en början skall anmälningsskyldighet inte föreligga när anställningen äravsedd all vara högsl . Vidare föreslås attanmälningsskyldighet inle heller skall föreligga när arbetsgivare har föravsikt atl rekrytera arbetstagare som redan är anställd hos arbetsgivaren(intern rekrytering), arbetstagare som är medlem av arbetsgivarens familj,arbetstagare som skall ha förelagsledande eller därmed jämförlig ställning,arbetstagare till sådan plats för vilken krävs viss politisk eller ideellinställning och arbetstagare till plats som tillsätts genom valförfarande. Vidintern rekrytering skall dock anmälan ske efter ansökningstidensutgång eller senast efler den interna ledigförklaringen, om någonlämplig sökande lill platsen inte har erhållits. Närdet gäller undantaget för korttidsanställningar har vid remissbehandlingenfrån flera håll framförts önskemål om förlängning av den föreslagna tiden. Äandra sidan har även förslag om slopande av tioda-garsregeln framförts. För har jag förståelse för atl del finns behov av att snabbt kunna tillsättakortare vikariat utan att behöva anmäla det till arbetsförmedlingen. AMS'förslag atl delta skall gälla anställ- 1975/76: 84 102 ningarsom är avsedda att vara förefaller väl av-viigt. Jagbiträder därför förslaget. Jag vill endast påpeka att det bör vara den bedömningav anställningens varaktighet som kan göras vid anslällningstUlfällel sorn fårbli avgörande för om ifrågavarande undanlag från anmälningsskyldigheten skallvara tillämpligt. Även de övriga av AMS föreslagna undantagen frånanmälningsskyldigheten är jag beredd atl i princip tillstyrka. Vadbeträffar undantaget vid intern rekrytering har ell par remissinstanserefterlyst en precisering. Även jag anser atl det i vissa fall kan uppståtveksamhet om vad som i detta sammanhang skall förstås med atl arbetstagarenredan är anställd hos arbetsgivaren. De fall där tveksamhet kan uppkomma tordefrämst vara vid olika typer av koncernför-hällanden. Enligt min mening bördelta undantag när det gäller den privata sektorn begränsas lill sådana fall dåden nya anställningen hänför sig lill samma juridiskt självständiga enhet somvederbörande arbetstagare redan är anställd vid. I en koncern bör såledesmoderbolaget resp. varje dotterbolag betraktas som skilda arbetsgivare. När detgäller den kommunala sektorn torde på grund av praktiska skäl kommunen somhelhet får anses som arbetsgivare. Ilikhel med vad en remissinstans anför anserjag att det vid intern rekrytering är onödigt atl ange atl anmälningsskyldighetinträder . I och med atl arbetsgivaren söker arbetskraftexternt föreligger inle längre undantag från anmälningsskyldigheten. Deav ÄMS föreslagna undantagen från anmälningsskyldigheten beträffandearbetstagare som är medlem av arbetsgivarens familj, arbetstagare som skallarbeta i arbetsgivarens hushåll och arbetstagare som skall ha företagsledandeeller därmed jämförlig ställning har motsvarighet i lagen om anställningsskydd.Vid remissbehandlingen har vissa arbetsgivarorganisationer framfört önskemålom att undantaget beträffande den som skall ha företagsledande stäUning ges envid tolkning. För att undvika gränsdragningsproblem anser LO å andra sidan attdetta undantag inte bör omfatta någon större krets av befattningar. För anser jag all de nu nämnda undantagen från anmälningsskyldigheten bör hasamma omfattning som i lagen om anställningsskydd. När det gäller den närmareinnebörden av undantagen nöjer jag mig därför med att hänvisa till förarbetenatill den lagen (prop. 1973: 129 s. 194 f och 230 f samt InU 1973: 36 s. 26 ff). Enremissinstans anser att det föreslagna undantaget beträffande anställning som fömtsätterviss politisk eller ideell inställning bör tillämpas restriktivt. Enligt minmening bör undantaget inskränkas lUl sådana fall då anställningen förutsätterviss politisk inställning. I övrigt bör detla undantag ges en restriktivtolkning och tillämpas endast beiräffande tjänster som lill sin natur är sådanaall de typiskt sett fömtsätter viss politisk inställning. Vad som här bör komrnai fråga i första hand är Prop.1975/76: 84 103 anställningar i de politiska och fackliga organisationernaoch i folkrörelserna. Några remissinstanser föreslår att anmälningskyldighetinte beUer skall föreligga när någon har företrädesrätt till anställningen. Jagbiträder detta förslag, eftersom anmälningsskyldighet i sådana fall kan' lesig mindre meningsfull. Regeln bör utformas'så att anmälriingsskyldighel inleföreligger när personalbehovet tillgodoses genom anställning av någon som enligllag eller annan författning eller kollektivavtal har företrädesrätt tillanställningen. Om företrädesrätten inte utnyttjas av den därtill berättigade,inträder naturligtvis anmälningsskyldighet enligt de vanliga reglerna. Som har påpekats vid remissbehandlingen bör den inverkansom den föreslagna lagstiftningen kan få på anpassningsgruppernas verksamhetbeaktas. Eflersom undantag från skyldigheten alt anmäla ledig plats tillarbetsförmedlingen föreslås gälla vid intern rekrytering, torde anpassningsverksamheteninte påverkas så länge del är frågan om omplacering inom elt företag.Anpassningsgruppernas viktigaste uppgifl är emellertid att påverkatillsättningen av sådana platser som är avsedda för extern rekrytering.Gruppernas arbete får därvid inte försvåras av att platsen anmäls tillarbetsförmedlingen. Jag förordar därför atl undantag frånanmälningsskyldigheten görs även när det inom en anpassningsgmpp råder enighetom atl förekommande personalbehov skall förbehållas sådan arbetshandikappadsökande som avses i 8 § lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder. Däremot är jag inte beredd alt, såsom en remissinstansföreslår, göra generellt undanlag från anmälningsskyldigheten i de fall när detär uppenbart alt en plals redan är tillsalt. Visserligen innebär ifrågavarandelag inte någon skyldighet för arbetsgivare att anställa den som söker arbetegenom arbetsförmedlingen. Ett undantag av nämnt slag skulle emellertid lämnautrymme för ett alltför vidsträckt kringgående av lagen. Några remissinstanser ifrågasätter om inte undantag börgöras för vissa yrkesområden och vissa typer av anställningar. a. näriinskulturområdet och sjöfartsnäringen. Jag är införstådd med att problem kanuppstå på grund av de speciella förhållanden som råder inom vissa branscher.Det är dock svårl alt nu överblicka hela arbetsmarknaden och förutse inom vilkaområden sådana problem skulle kunna uppstå. Detla är sådanl som kommer att visasig i den praktiska tillämpningen av reglerna. Enligt min mening ligger deldärför nära lill hands att ÄMS anförtros att för visst yrkesområde medge deytterligare undantag från anmälningsskyldigheten som kan visa sig behövliga.Jag förordar att lagen tillförs en regel av denna innebörd. Jag vill isammanhanget erinra om att ÄMS även inom ramen för befogenheten att meddelaverkställighets-föreskrifter till lagen kan ges möjligheter att komma lillrätta med de praktiska problem som anmälningsskyldigheten kan föra med sig. Prop.1975/76: 84 104 AMS lämnar inte något konkret förslag när det gällerfrågan vilka uppgifter som platsanmälan bör innehålla. Som exempel på länkbarauppgifter nämner emellertid AMS arbetsplatsens belägenhet, arbetsuppgifter,arbetets varaktighet, arbetstider, kvalifikationskrav och löneförmåner. Vidremissbehandlingen har bl. a. påpekats att det ibland kan vara svårt alt angeexakta lönevillkor samt atl anrnälan bör innehålla uppgifl om företagels ochden fackliga organisationens kontaktpersoner och i förekommande fallbostadsförhållanden. För min del finner jag del självklart att plalsanmälanskall innehålla de uppgifter som behövs för förmedlingsarbetet och att dearbetssökande har rält lill en ulföriig information om arbetsuppgifter ocharbetsvillkor. Närmare föreskrifter om vUka uppgifter anmälan skall innehållabör dock överlämnas åt regeringen eller ål myndighet som regeringen bestämmeralt besluta. I likhet med ÄMS finner jag att det är värdefullt att deti lagen erinras om att avanmälan av till arbetsförmedlingen anmäld plats görsså snart platsen har blivit tUlsatt eller av annan anledning inaktuell. Avanmälan,liksom anmälan till arbetsförmedlingen av ledig plats, bör kunna göras pertelefon eller på annat lämpligt sätt. AMS' förslag innebär atl arbetsgivare som underlåter att behörigenanmäla ledig plats till arbetsförmedUngen skall dömas tiU böter, normall 100kr. och om förseelsen är alt anse som grov . Vid remissbehandlingen harifrågasatts å ena sidan om det är motiverat atl införa straffbestämmelser och åandra sidan om de föreslagna straftliestämmel-serna är tillräckliga. Enremissinstans anser atl man bör överväga en konstruktion analog med den som gällerför underlåtenhet att anmäla varsel enligl lagen om vissa anställningsfrämjandeåtgärder, d. v. s. en särskild varselavgifl. I en lagreglering av,skyldigheten alt anmäla plats kan enliglmin mening påföljd för underlåtenhet alt fullgöra denna skyldighet inte undvaras.Eftersom underlåtenhet att anmäla ledig plats måste betecknas som mindreallvarlig än underlåtenhet atl varsla om driftsinskränkning bör påföljden,såsom också ÄMS föreslår, bestämmas till böter. Däremot anser jag inte att detär nödvändigt all indela brottet i ett normalt och ett grovl fall.Straffbestämmelserna bör lämpligen utformas så att arbetsgivare, som uppsåtiigeneller av grov oaktsamhet underlåter alt anmäla ledig plats enligt vad somföreskrivs i lagen, dömes till böter. Detsamma bör gälla arbetsgivare som isådan anmälan uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgifl,vilken ej saknar betydelse. Detta betyder att helt betydelselösa orikligheter inlekan föranleda någon påföljd. Allmänt åtal för ifrågavarande förseelser bör fåväckas endasi efter anmälan av AMS. AMS' förslag innebär atl obligatorisk platsanmälan införsi tre etapper raed anknytning lill införandel av ADB-plalslistor. Eflersom ettsystem med obligatorisk platsanmälan medför en kraftigt ökad platsvolym kan 1975/76: 84 105 delinföras bara i de delar av landet som har lillgång till ADB-plalslistor. Genomatt obligatorisk anmälan införs etappvis kan enligt ÄMS den tjänasom försöksperiod. När ÄMS lade fram sitt förslag höll ADB-platslistorpå att införas i AB, M och O län. Under innevarande budgetår införs ADB-platslistori ytterligare nio län, nämligen C, D, I, U, K, L, N, P och R län. De nu nämndatolv länen skulle enligl förslagel utgöra en första etapp, omfattande ungefär 'två tredjedelar av hela plalsulbudet i landet. Några remissinstanser anser altden första etappen är för omfattande med hänsyn till de stora krav som obligatoriskplatsanmälan ställer på arbetsförmedlingens resurser. Vidare bör enligt dessaremissinstanser resultatet av den första omgången utvärderas innan nästa omgångstartas, varvid så långl möjligt uppnådda effekter bör ställas motkostnaderna. ÄMSframhåller att obligatorisk platsanmälan kommer att medföra en ökad belastningpå förmedlingen som måste mötas med väsentliga personalförstärkningar. Delökade antalet lediganmälda platser gör vidare att ordermottagningen behövertillföras fler handläggande tjänstemän och all mer personal behövs förinkodning m. m. Slutiigen ökar kostnaderna för framställningen av ÄDB-plälslistornalill följd av den ökade platsmängden. De remissinstanser som företräderarbetstagarna har kraftigt understrukit alt arbetsförmedlingen måste få ökaderesurser om obligatorisk platsanmälan införs. Föregen del anser jag alt införandel av obligatorisk platsanmälan bör ske påförsök med början . Jag anser vidare all regeringen bör fåbestämma omfattningen av verksamheten. kan man räknamed att de tolv län som ingår i den av AMS föreslagna första etappen hartillgång lill ADB-platslistor. Med hänsyn till den ökade belastning påförmedlingen som obligatorisk platsanmälan kan väntas medföra anser jag migböra förorda en i förhållande lUl AMS' förslag begränsad försöksverksamhet.Mot denna bakgrund ämnar jag föreslå regeringen atl verksamheten får omfattaMalmöhus län, län och , vilket torde motsvara 1520 %av hela plalsulbudet i landet. Detta innebär bl. a. att man får se effekten avsystemet med obligatorisk plalsanmälan i både ell storstadslän och ett mindrelän. Verksamheien inom de tre länen bör utvärderas fortlöpande. De resultat somhärvid kommer fram bör läggas lUl grund för bedömningen av hur den fortsattautbyggnaden av systemet lämpligen bör ske. Denna bör enligt min mening närmastavse . Delnu beskrivna införandet av obligatorisk platsanmälan föranleder etl ökatpersonalbehov och ökade kosinader för framslällning av ADB-plalslislor undernästa budgetår. Jag behandlar dessa frågor i budgetpropositionen. 1975/76: 84 106 7.4Arbetsförmedlingens kontakter med arbetsmarknadsparterna och kommnnerna Dethar i olika samtnanhang hävdats alt länsarbetsnämndernas leda-, möter haralltför små möjligheter att påverka den löpande verksamheten.Länsarbetsnämnderna sammanträder normalt en gång . Sammanträdenabegränsas ofla till en diskussion av arbetsmarknadsläget och en genomgång avaktuella ärenden. 1 praktiken avgörs många löpande ärenden, bl. a. allaenskilda bidragsärenden, av länsarbetsdirektören eller andra tjänstemän vidlänsarbetsnämndens kansli. Arbetsgruppen har hävdat alt även omlänsarbetsnämnderna skulle sammanträda oftare, skulle lekmannainfiytandet ändåbli otillräckligt. Detta inflytande bör enligt arbetsgruppen finnas på deplatser och nivåer i arbetsmarknadsverket där besluten fattas i realiteten ochålgärderna verkställs. Arbetsgruppen har vidare framhållit att lekmän somföreträder de lokala arbetsmarknadsparterna och kommunerna bör kunna vara ettvärdefullt stöd för förmedlingsljänstemännen i. flera sammanhang, t. ex. när detgäller att få riktig, informalion om arbetsuppgifter, lön, förekomst avkollektivavtal, arbetsmUjö och andra förhållanden av betydelse för dearbetssökande och företagen. Detta gäller även vid kontakter med förelagen i syflealt antingen bereda sysselsättning åt äldre och personer med arbetshandikappeller trygga anställningen för sådana personer, t. ex. inom ramen för anpassningsgmppernasverksamhet.. Vidremissbehandlingen har meningarna varit delade i fråga om värdet av de föreslagna distriktsnämnderna. Länsarbetsnämnderna har med några få undantag ställt sig tveksamma eller avvisande med mo- tivering alt lokala nämnder inle behövs eller inte ökar effektiviteten i förmedlingsarbetet. Övriga remissinstanser, däribland AMS, har där emot tillstyrkt arbetsgruppens förslag eller lämnat det ulan erinran i princip. En remissinstans anser att en nämnd bör inrättas i varje kom mun. AMS fömtsätter i sitt yttrande all distriklsnämnderna får elt med ansvar för lösningen av de arbetssökandes problem att finna lämplig sysselsättning. Kommunernas representanter bör sålunda enligt AMS verka aktivt för tillgodoseendet av de arbetssökandes behov av barn omsorg, kommunikationer samt bosläder, och arbetsmarknadsparterna bör verka för atl arbetsplatser i ökad utsträckning öppnas för arbets handikappade sökande. Enligtmin mening bör elt inflytande för arbetsmarknadsparterna och kommunema i denlokala organisationen ses som en naturlig följd av den kraftiga utbyggnaden avdenna organisation som jag har berört i del föregående. Dearbetsmarknadspolitiska insatsernas allt större betydelse för den enskildetalar i sanrima riktning. Härtill kommer att länsarbetsnämnden och förmedUngskonloreni ett län tidigare betraktades som sammanhängande organ. Omorganisationen år1971 innebar att alla län 1975/76: 84 107 utomGotlands län indelades i två eller flera distrikt med elt distriktskontor ivarje, vUket under länsarbetsnämnden skulle ha ansvaret förförmedlingsverksamheten i distriktet. Beslutanderätten i enskilda bidragsärendenhar i slor utsträckning delegerats till kontorsföreståndarna och vissa andratjänstemän på förmedlingskontoren. Utredningenvisar ehligt min mening klart att de föreslagna distriktsnämnderna kommer attunderlätta och effektivera förmedlingsarbetet i väsentliga avseenden. Förutomatt ge förmedlingsljänstemännen ett konkret stöd vid genomförandel av olika arbetsmarknadspolitiskaåtgärder kan ledamöterna genom sin kännedom om utvecklingen inom näringslivetoch på andra områden tillföra förmedlingen synpunkter som ger ett bredarebeslutsunderlag. I planeringsfrågor kan distriktsnämndema lämna värdefulla synpunktertill länsarbetsnämnderna. Vidare kan distriktsnämnderna bidra till ett ökatinformationsutbyte och en bättre samordning mellan förmedlingsarbelet ochkommunernas sysselsättningsplanering. I likhet med AMS anser jag dét betydelsefuUtatt arbetsmarknadsparterna och kommunerna genom distriklsnämnderna kan engagerasig aktivt i arbetsmarknadspolitikens genomförande på lokal nivå. Mot dennabakgrund förordar jag ätt en försöksverksamhet med sådana nämnder vid distriklskontoreninleds fr. o. m. . Undantag bör dock' göras för därlänet utgör elt enda distrikt. I en distriktsnämnd bör ingå, förutomdistriktskontorschefen, företrädare för de lokala arbetsmarknadsparterna och idistriktet ingående kommuner. Det bör ankomma på regeringen att bestämma dennärmare sammansättningen av distriktsnämnderna. I likhet med arbetsgruppenanser jag del inte motiverat atl inrätta nämnder vid lokalkontoren eUer vid destörsta dislriklskonlorens underenheter. Arbetsgruppen har gåttigenom vilka arbetsuppgifter sorri lämpligen kan tilldelas distriklnämnderna.Utöver vad som framgår av det redan anförda ger denna genomgång bl. a. följandevid handen. En huvuduppgift för förmedlingskontoren är atl sprida upplysningom lediga platser och därigenom medverka till alt dessa blir tillsatta. När detgäller atl få riktig platsinformation bör dislriklsnämndens ledamöter kunnafungera som förbindelselänk i de fall då förmedlingen inte har tillräckligkontakt med en viss arbetsplats. Kommunernas företrädare i nämnden kan bidratill atl förbättra kontakten med de kommunala arbetsgivarna. Vissa konkretaförmedlingsärenden bör tas upp lill diskussion i nämnden, t. ex. ärendenbeträffande arbetssökande som har varit arbetslösa länge eller lediga platsersom har stått obesatta . I organisationsfrågor fattas beslut iregel på högre nivå än dislriktsnivå. Synpunkter från distrikten på hurförmedlingsverksamheten bör bedrivas skulle utan tvekan få större tyngd om devar förankrade i distriktsnämnder. Distriktsnämndema bör själva kunna tainitiativ till omdisponeringar av förmedlingens resurser. I fråga om bl. a.tillfälliga omdisponeringar av personalen får be- Prop.1975/76: 84 108 slut enligt nu gällande regler fattas på dislriktsnivå. Distriklsnämndernabör kunna framföra synpunkter på resursbehovet i samband, med den årligabudgetbehandlingen. Distriktsnämndema bör vidare kunna delta i dearbetsmarknadsbedömningar för distrikten som utgör underlag för länsarbetsnänmdernasbedömningar på kortare eller . Därigenom skulle synpunkter frånarbetsmarknadens parter komma med i detta arbete på etl tidigare stadium än f. n.Synpunkler från andra än arbetsgivarna skulle vidare kunna vägas in ibedömningarna. De flesta frågor om beredskapsarbete handläggs på länsnivå.Arbetsgruppen anser inte att dessa uppgifter bör föras över till distrikten,vilka inte utgör någon naturlig mellannivå mellan kommunerna och länen.Distriktsnämnderna bör emellertid kunna avge synpunkler på denarbetsmarknadspolitiska prioriteringen mellan olika projekt som har bedömtslämpliga för beredskapsarbete. Distriktsnämnderna bör även kunna medverka iplaneringen av arbetsmarknadsutbildningens kursutbud genom att yttra sig ombehovet av kurser inom olika yrkesområden och för bestämda grupper avarbetslösa. Kommunernas och förmedlingens åtgärder lill slöd förpersoner med särskilda svårigheter i arbetslivet behöver ofta samordnas. Pådetta område sker fortlöpande kontakter på tjänstemannanivå. De allmänna riktlinjernaför de olika samhällsorganens åtgärder bör dock kunna diskuteras idistriktsnämnderna. Beträffande nämndernas medverkan i de enskildabidragsärendena, t. ex. om utbildningsbidrag eller flyttningsbidrag, anförarbetsgruppen att man måste ställa krav på både snabbhet och noggrannaavvägningar. De enskilda bidragsärendena har i många fall stor betydelse förindividen. Förmedlingstjänstemännen bör få meddela beslut som innebär bifalltill ansökningen i alla de ärendegrupper där de nu har beslutanderätt. Allaansökningar om utbildningsbidrag som tjänstemännen anser sig inte kunna bifallaomedelbart bör dock enligt arbetsgruppen underställas dislriktsnämnden förbeslut. Dessa ärenden, som är jämförelsevis få, innehåller ofta så känsligaavvägningar all en bredare bedömning framstår som motiverad. Eflersom detta ären ny arbetsform, bör nämndernas medverkan begränsas till de nämndautbildningsärendena, åtminstone tills en viss erfarenhet har vunnits. Oavsettom tjänstemännen har beslutanderätt eller inte är det enligl,arbetsgruppennaturligt att de tar upp tveksamma och principiella frågor till diskussion inämnden. Flertalet remissinstanser har inle gjort någrainvändningar mol arbetsgruppens förslag i fråga om distriktsnämndernasarbetsuppgifter. Ett par remissinstanser har dock uttalat tveksamhet när detgäller beslutanderätten i vissa utbildningsärenden. För min del anser jag attarbetsgruppens genomgång, som inle har avsett att vara ultörnmande, klart utvisaratl del finns många länkbara arbetsuppgifter för distriktsnämndema. Jag harnyss förordat all denna nya arbetsform skall börja som 1975/76: 84 109 Även om den föreslagna fördelningenav arbetsuppgifter mellan distriklsnämnderna och förmedlingsljänstemännen fåranses väl avvägd är jag inte beredd atl generellt förorda någon beslutanderättför distriklsnämnderna i enskilda bidragsärenden. Däremot bör försök enligtarbetsgruppens förslag inledas i syfle att vinna erfarenhet av den nyaarbetsformen även i delta avseende. Det ankommer på regeringen att meddelaföreskrifter om distriktsnämndernas arbetsuppgifter och befogenheter. Arbetsgmppen lar i detta sammanhang upp frågan om i vilkenordning besvär skall anföras över beslut i bidrags- och utbildningsärenden somfattas på distriktsnivå, dvs. av vissa tjänstemän på förmedlingskontoren.Dessa beslut meddelas formellt i länsarbetsnämndens ställe och skall därföröverklagas hos AMS, som är chefsmyndighet för länsarbetsnämnderna. AMS' beslutöverklagas i sin lur hos regeringen. Arbetsgruppens förslag innebär att dessabeslut i fortsättningen skall meddelas på distriktsnämndens vägnar, vilket enliglarbetsgruppen bör medföra alt besvär skall anföras hos länsarbetsnämnden, somär närmaste högre myndighet. beslut skall i sin tur överklagashos AMS. Därmed kan ifrågavarande beslut liksom f. n. överprövas två gånger avhögre myndighet.