prop · FZ03168 · 1975-12-31 00:00:00 — Prop.1975/76: 168 omvissa frågor rörande den regionala samhällsförvaltningens uppgifter ochorganisation; Regeringenförelägger vad som upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokollför den åtgärd som föredragande har hemställt. 1propositionen föreslås att skall godkänna vissa riktlinjer i fråga omlänsförvaltningens uppgifter och organisation. Riktlinjerna innebär bl. a. atthuvudmannaskapet för den samordnande regionala samhällsplaneringen även i fortsäitningenskall ligga på . Det förordas att styrelse utökas till,förutom landshövdingen, fjorton särskilt utsedda ledamöter. Av dessa skall tiorepresentera de politiska partierna och nomineras av partierna. Antaletplatser för varje parti skall stå i proportion till partiernas röstetal i länetvid riksdagsvalet. De fyra återstående ledamöterna skall ha erfarenheter frånnäringslivet och arbetsmarknaden i länet. Samtliga ledamöter skall förordnas avregeringen. För varje ledamot utses en suppleant i samma ordning. I 1975/76. Närvarande:statsministern , ordförande och statsråden , , , ,, , , , , , , , ,, , , , Propositionom vissa frågor rörande den regionala samhällsförvaltningens uppgifter ochorganisation Understörre delen av pågick ett omfattande utredningsarbete omlänsorganisationen. Olika utredningar behandlade frågor som sammantagnaställde hela den regionala samhällsförvaltningens uppbyggnad under diskussion. Enetapp i detta utredningsarbete avslutades , då tre olika utredningarsamtidigt avlämnade sina förslag. Länsförvallningsulredningen föreslog (SOU1967:20-21 jen omorganisation av den statliga länsförvaltningen så alt denöversiktliga samhällsplanering som ankom på statliga länsorgan skulle kunnasamordnas bättre. (SOU 1967:22) attskatteförvaltningen skulle brytas ut ur länsstyrelserna och bilda självständigamyndigheter. lade fram förslag om ny länsindelning (SOU1967:23). Följande år avlämnade länsdemokratiutredningen ett förslag (SOU1968:42) som innebar bl, a. en omfattande överflyttning av uppgifter frånstatliga länsorgan till landstingskommunerna. Under remissbehandlingenav dessa betänkanden, som var samordnad, diskuterades naturiigt nog länsförvaltningsulredningensoch länsdemokrati-utredningens förslag som alternativa handlingslinjer för ettreformarbete. Remissopinionen var därvid splittrad. I detta läge beslötstatsmakterna dels en partiell omorganisation av den statligalänsförvaltningen med en oförändrad kompetensfördelning mellan de statligamyndigheterna och landstingskommunerna (prop. 1970:103, SU 1970:132, KU1970:34, rskr 1970:248, 308), dels att de tidigare 1975/76:168 3 nämndautredningarnas förslag skulle sammanfattas och kompletteras av en ny utredninginnan de slutliga prövades av statsmakterna. Dennya utredningen, som antog namnet länsberedningen', avlämnade i oktober 1974betänkandet (SOU 1974:84) Stat och kommun i samverkan. Efterremiss har yitranden över betänkandet avgetts av justitiekanslern, riksåklagaren,hovrätten för , kammarrätterna i , ochSundsvall, , , överbefälhavaren,, försvar,, , , statens vägverk,, , luftfartsverket, bussbidrags-nämnden,kammarkollegiet, statskontoret, , ,, , , ,, , universitetskanslersämbetet,lantbruksstyrelsens, , , ,, statens pris- och kartellnämnd, överstyrelsen förekonomiskt försvar, , arbetarskyddsstyrelsen, bostadssiyrelsen,statens planverk, statens lantmäteriverk, domänverket, statens induslriverk,, statens brandnämnd, samtliga länsstyrelser ochlandstingskommuner, 261 av landets 278 kommuner, ci-vilbefälhavarna i södra,västra, östra. Bergslagens, nedre Norriands och övre Norriands civilområden,utredningen (K 1974:01) avseende regionalt gällande generella trafikrabatter,trafikpolitiska utredningen (K 1972:07), kommittén (K 1971:01) för utredningenom kollektivtrafik i tätorter, kommunalekonomiska uiredningen (Fi 1972:08), kommunallagsulredningen(C 1970:30), riksbank. Svenska arbetsgivareföreningen.Svenska bankföreningen. Svenska handelskammarförbundet.Svenska kommunförbundet. ,hantverks-och induslriorganisalion (SHIP), ,, i (LO), CentralorganisationenSACO/SR, (), , . och Föreningen församhällsplanering. 'Statssekreteraren , ordförande, riksdagsmännen , kommunalrådet , överiantmälaren , riksdagsmannenIvar , optikern , landstingsrådet och riksdagsmannenHåkan . Prop.1975/76:168 4 2Uppgiftsfördelningen mellan stat och kommun 2.1 Länsberedningen Arbetsfördelningenmellan stat och kommun' bedöms numera som en praktisk fråga där de fördelar ochnackdelar som antas följa av centraliserad resp. decentraliserad förvaltningofta för fälla utslaget. Det är uppenbart att man i detta sammanhang måste ägnastort intresse åt demokratifrågorna. Länsberedningenhar från dessa utgångspunkter formulerat följande allmänna principer som underiagför sin bedömning av uppgiftsfördelningen mellan staten, landstingskommunernaoch kommunerna. Detär ett riksintresse att landets alla medborgare garanteras en viss minimistandard i fråga om trygghet, säkerhet och välfärd. Dennaprincip slår enligt länsberedningen fast ett centralt statligt ansvar för vissafrågor inom samhället. Bakgrunden är att vi har en välfärdsstat somaktivt och medvetet verkar för människorna i deras dagliga liv. Det ärstatsmakterna som genom lagstiftningsmakten ytterst bestämmer organisationen,innehållet och omfattningen av samhällsverksamheterna. Statsmakterna harsålunda det yttersta ansvaret för medborgarnas trygghet, säkerhet och välfärd. Enuppgift bör inte ligga på högre beslutsnivå än nödvändigt i för hållande till de av beslutet direkt berörda. Dennaprincip ger enligt länsberedningen ingen anvisning i frågan om en uppgift börhandhas statligt eller kommunall men den uttrycker en allmän strävan tilldecentralisering i beslutsfattandet och därmed en viljeinriktning viduppgiftsfördelningen. Uppgiftersom kräver ett stort mått av likformighet eller överblick över hela riket bör ligga på central nivå. Dennaprincip leder till ett centralt statligt ansvar, anför länsberedningen. Delvisuttrycker den samma sak som principen om minimistandard. Bland fördelarna medcentralt beslutsfattande nämner länsberedningen bättre samordningsmöjlighetersamt bättre möjligheter att utnyttja centralt placerad expertis och tekniskaresurser. En centralt placerad beslutsfattare kan dock inte alllid vara heltinformerad om de specifika förhållanden som råder för en viss konkretbeslutssituation och som alltså är av belydelse för val av handlingsalternativ. Uppgiftersom kräver ett betydande inslag av lokalkännedom och spe cifik detaljkunskap bör decentraliseras. Ensådan princip leder till att beslutsfattaren bör sitta regionall eller lokalt menden kan leda till såväl statligt som kommunalt huvudmannaskap anförlänsberedningen. Man kan göra gällande att ju mer komplicerade de enskilda 'Avserbåde kommun och landstingskommun. 1975/76:168 5 valsituationerär, som myndigheterna konfronteras med, desto mer angeläget blir det attbeslutsfattande decentraliseras. Detsamma är fallet ju mer förutsättningarnaför beslutsfattande skiljer sig emellan olika delar av landet eller ju störreoch snabbare förändringar dessa förutsättningar är underkastade. 1 båda dessafall är det, framhåller länsberedningen, svårt för centralt placeradebeslutsfattare att ingående analysera de handlingsalternativ som kan varaaktuella. Vidett decentraliserat beslutsfattande har man enligt länsberedningen även störremöjligheter att effektivt utnyttja människornas inneboende resurser. Om ansvaroch befogenheter delegeras, kan de som deltar i arbetet aktiveras och få slörreintresse för verksamheten. Detta blir särskilt påtagligt vid kommunalt ansvar. Näriiggandeuppgifter bör ligga på samma beslutsnivå och handhas av samma huvudman, om detleder till effektivitetsvinster. Dennaprincip kan enligt länsberedningen leda till statligt eller kommunalt ansvar. Länsberedningenkonstaterar efler att ha gått genom fiertalet av samhällets verksamhetssektoreralt uppgiftsfördelningen i stort, sådan den återspeglas i huvudmannaskapet, ärväl avvägd. Något förslag till ändrat huvudmannaskap mellan stal och kommunför någon samhällsverksamhet i sin helhet läggs därför inte fram. Förslagfrån länsberedningen om fortsatta överväganden beträffande huvudmannaskapetför viss väghållning och vissa vårdanstalter kommer att tas upp i annatsammanhang och redovisas därför inte här. 2.1.2Huvudmannaskapet för den regionala samhällsplaneringen Denhuvudmannaskapsfråga som länsberedningen speciellt har haft att behandla gälleransvaret för den regionala samhällsplaneringen. Samhällsplaneringenkan delas in i sektors- och nivåplanering. Sektorsplaneringenär benämningen på den planering som bedrivs inom ett särskilt verksamhetsområde(t. ex. sjukvård, undervisning, väghållning) av organ som har till uppgift attsärskilt svara för dessa frågor. Kännetecknande för sektorsplanering är att denär vertikalt organiserad med en klart angiven kompetens för olika organ. Delutmärkande för denna planering är vidare att det finns en rad organ på olikanivåer med kompetens inom ett visst område, med i huvudsak utan formellt infiytandepå andra områden. Länsberedningenanför att planering, beslut och åtgärder inom en sektor av samhället dock i de fiestafall berör även annan samhällsplanering eller får direkta följdverkningar inomandra delar av samhällsbyggandel. Sektorsorgan kan emellertid inte få en sådanöverblick över sammanhangen att alla synpunkter som är av betydelse för derasplanering kan göra sig gällande eller alt alla verkningar av ett beslul ellerett förslag i viss riktning 1975/76:168 6 Därför är behovet av samordnande planering uppenbart, säger länsberedningen.Detta sker genom nivåplanering. Nivåplaneringensyftar till att samordna planeringen inom de olika sektorerna och till attväga insatser inom olika sektorer mot det totala behovet och de totalaresurserna. Samordningen kan avse ekonomiska, rumsliga och tidsmässigaförhållande. Som exempel på nivåplanering nämner länsberedningen den statligabudgeten, kommunernas budget, länsprogrammen och olika former av bebyggelseplanering. Denregionala samhällsplaneringen har vanligtvis länen som planeringsområde,framhåller länsberedningen. Den bedrivs nästan uteslutande av statligaorgan. Undantaget utgörs av landstingskommunens sjukvårdsplanering. Någralandstingskommuner har även engagerat sig i annan samhällsplanering, t. ex.rörande trafikförsörjning. Ett flertal olika statliga länsorgan har uppgifterinom samhällsplaneringen. Dit hör länsarbetsnämnden, länsbostadsnämnden, länskolnämnden,lantbruksnämnden, och . Länsstyrelsenskall enligt länsstyrelseinstruktionen (1971:460, ändrad senast 1975:1325)verka för att statlig, och landstingskommunal verksamhel i länetsamordnas och anpassas till de regionalpolitiska målen för länet. Ett steg isyfte att underiätta denna nivåplanering togs när beslut fattades omalt alla väsentliga beslutsfunktioner inom den statliga länsförvaltningen ifråga om översiktlig planering av större regionalpolitisk betydelse skullesamlas hos . I samband därmed inrättades en förtroendemannastyrelsevid . Länsberedningenframhåller att man kan tänka sig olika lösningar för att uppnå samordningmellan olika intressen på regional nivå. I de utredningar som harbehandlat dessa frågor har enligt länsberedningen i huvudsak två olika modellerför den regionala organisationen . a. att landstingskommunerna skulle göras obligatoriskt ansvarigaför den översiktliga länsplaneringen. Landstingskommunen borde därjämte gesmöjlighet att inträda som huvudman för regionplaneringen enligt byggnadslagen(1947:385, omtryckt 1972:775, ändrad senast 1975:1321). Beslutanderätten ifrågor av regionalpolitisk betydelse skulle flyttas över från friståendelänsnämnder lill landstingskommunen. Naturvårdslagstiftningen, lagstiftningenrörande vatten och avlopp m. m. borde ändras så att landstingskommunen även iövrigt skulle ersätta som regionalt samhällsorgan i frågor avbetydelse för den översiktliga samhällsutvecklingen.Länsförvaltningsutredningens förslag som i detta avseende byggde på oförändraduppgiftsfördelning mellan stat och landstingskommun gick ut på oförändraduppgiftsfördelning mellan stat och landstingskommun gick ut på att densamordnande planering som erfordras på regional nivå skulle samlas hos ettstatligt organ som var så sammansatt att där fanns ett starkt lekmannainslag iform av representanter för olika länsdelar, kommuner, näringsliv ocharbetstagare. Landstingskommunalthuvudmannaskap för den regionala samhällsplaneringen är enligt länsberedningenöveriägset statligt huvudmannaskap vä- 1975/76:168 7 seniligeni ett avseende, nämligen att besluten i dessa frågor kan förankras vidlandstingsmöte. förhållande saknar dock påtaglig betydelse när det gällerarbete med de regionalpolitiska länsprogrammen. Länsberedningen erinrar om attlandstingskommunerna numera skall medverka vid upprättande av länsprogram påsamma sätt som kommunerna. 1 dessa frågor fattas vidare de slutliga besluten avriksdag och regering. Uppgiften för den ansvariga regionala instansen ärutredande och förslagsställande. Mot denna bakgrund anser sig länsberedningenkunna konstatera all det med avseende på arbetsuppgifterna i fråga omlänsprogrammen inte har större betydelse vilket av de båda alternativen förhuvudmannaskap som väljs. Möjlighetenatt förankra vissa beslut i kan synas innebära att man säkerställerökad medverkan av politiskt ansvariga förtroendemän vid beslutsfattande avbetydelse för utvecklingen inom länet. Ett stadium av beslutsfunktionen ilänsstyrelse och länsnämnder ger emellertid, anför länsberedningen, vid handenatt beslutanderätten i praktiken kan förbehållas förtroendemännen bara när detgäller ett fåtal ärenden. Oavsett huvudmannaskapet lorde det av praktiska skälvara nödvändigt att i ett stort antal ärenden delegera beslutanderätt till tjänstemän,om förtroendemännen skall kunna ägna tillräckligt intresse åt de stora och mestbetydelsefulla frågorna. De typer av ärenden som skall prövas av förtroendemänresp. av tjänstemän kan givetvis bestämmas exakt lika - både i kvalitativt ochkvantitativt avseende - i båda de skisserade huvudmannaskapsaliernativen. Någonavgörande skillnad mellan de båda alternativen ligger således inte i andelen avbeslut som kan ställas under förtroendemäns prövning anser länsberedningen. Ävenvid ett landstingskommunalt huvudmannaskap måste man enligt länsberedningentänka sig alt ett stort antal beslul fattas av ett arbetsutskott som ungefäriigenmotsvarar det nuvarande förvaltningsutskottet. Antalet ledamöter iförvaltningsutskottet kan enligt landstingslagen (1954:319, omtryckt 1972:101,ändrad senast 1975:471) växla allt efter landslingens beslut men får inteunderskrida fem. Vanligen brukar elva ledamöter utses, vilket är samma antalledamöter landshövdingen inräknad som finns i länsstyrelsernas lekmannastyrelser.Om man finner påtagliga fördelar med att öka eller minska detta antal berederdet givetvis inte några svårigheter. Den avgörande skillnaden mellan landslingskommunalioch statligt huvudmannaskap ligger således inte heller i antalet engagerade förtroendemän,hävdar länsberedningen. När förtroendemannamedverkanåberopas som skäl för landstingskommunalt huvudmannaskap hänger detta enligllänsberedningen i stället samman med sättet att utse förtroendemännen och medförtroendemännens ställning som politiskt ansvariga. Enligt länsberedningenväljs nu fem av ledamöter av , medan fem jämtelandshövdingen utses av regeringen. Vid landstingskommunalt huvudmannaskap fårdet, säger länsberedningen, förutsättas att samtliga ledamöter av det organ tillvilkel beslutanderätt delegerats väljs av . 1975/76:168 8 hållsockså att i långt högre grad än siatlig förvaltning präglasav förtroendemannamedverkan i det dagliga arbetet. Länsberedningendelar länsdemokraliutredningens uppfaltning att den politiska kontrollen avförtroendemännen i samhälleliga beslutsorgan främst kommer till uttryck i formav partiorganisationernas inflytande. Länsberedningen ansåg sig kunnakonstatera att ett sådant inflytande gör sig gällande i kommunala ochlandstingskommunala nämnder och styrelser men däremot inte i statliga.lekmannanämnder.I anslutning till detta uttalande har del enligl länsberedningen ett betydandeintresse att kunna konstatera att det mönster som har växt fram inomlänsstyrelsernas för-troendemannastyrelser innebär ett betydande inflytandefrån partiorganisationernas sida. Delta visas bl. a. av en undersökning somhar utförts inom statsvetenskapliga institutionen vid . Huvudresultaletav undersökningen är enligt länsberedningen att den nya fungerarsom ett organ där ledamöterna upplever att de har möjligheteratt lägga framförslag och synpunkter och där medborgare, partier och organisationer kontaktarstyrelseledamöterna och vice versa. Vidare förekommer det meningsskiljaktighetervid beslutsfattande inom styrelsen. och dess verksamhet präglasav insyn och offentlighet. Detkan således numera, anser länsberedningen, inte med fog hävdas attlänsstyrelsens ledamöter i gemen står uianför politisk kontroll i den mening länsdemokratiutredningengav begreppet. Möjligen han det sägas att vissa av de ledamöter som har utsettsav regeringen inte vill tillkännage någon partipolitisk hemvist ochföljaktligen ställer sig utanför en sådan politisk kontroll. Denpolitiska kontrollen vid landstingskommunall huvudmannaskap är enligtlänsberedningen starkare, eftersom den gäller samtliga ledamöter av detbeslutande organei. Möjligheten att kräva ett direkl politiskt ansvar är detsom främst skiljer den kommunala förvaltningen från den decentraliseradestatliga förvaltningen. Ett sådant ansvar kan dock inte heller krävas ul av decentrala förvaltningsmyndigheterna. Statliga organs befogenheter och allmännahandlande kan däremot debatteras i . Till följd härav kan detpolitiska ansvaret ytterst krävas ut där. Genom anslagsbeslut ochförfattningsreglering kan statsmakterna också reglera statliga organsbefogenheter och handlande. Länsberedningenerinrar om alt det är en viktig funktion för den regionala samhällsplaneringenatt samordna statlig, och landstingskommunal planering i enlighet medde regionalpolitiska mål för regionen som statsmakterna har bestämt. Det tordevara svårt att klart och entydigt avgränsa det regionala beslutsfallandeorganets ansvarsområde på ett sådant sätt att det för gemene man framstår sommöjligt att definiera ett politiskt ansvar och som meningsfullt att kunna krävaut detta ansvar. Detta beror ytterst på att besluten på regional nivå i så storulsträckning är bundna av centrala beslut och av riktlinjer som statsmakternahar bestämt, anför Prop.1975/76:168 9 länsberedningen.De fiesta frågor som avgörs på regional nivå hänger nämligen samman med frågorför vilka ansvarel måsle ligga på central nivå - arbetsmarknadspolitiken,trafikplaneringen, det civila försvaret och vissa delar av den fysiskaplaneringen. Ett sådant ansvarsutkrävande försvåras uppenbariigen också av denomständigheten att majoriteten i regionala politiska organ i vissa frågor kanha andra politiska värderingar än majoritet. Länsberedningenanser att den omständigheten att ett direkt politiskt ansvar inte kan krävas utav dem som fattar beslut i statliga myndigheter på regional nivå emellertidinte innebär att beslutssystemet är odemokratiskt. Frågan om "länsdemokrati"handlar i realiteten mera om det lämpliga i att kommunalisera vissa uppgiftersom nu är statliga än huruvida del ena huvudmannaskapsalternativel skulle varamera demokratiskt än det andra. Samtliga planerings- och förvaltningsorgan påolika nivåer tillsätts och utövar sin verksamhet under full demokratiskkontroll, oavsett om de är statliga, kommunala eller landstingskommunala.Politiskt ansvar för de statliga myndigheternas verksamhet kan krävas ut iriksdagen. Det är regeringen som måste ikläda sig detta ansvar. Ettadministrativt organ kan inte uppfattas som mindre demokratiskt, om det fårsina allmänna direktiv från landets regering än om det lyder under en"regional regering" som är utsedd av . Omman låter landstingskommunen ersätta som samordnare av statligaintressen, uppstår enligt länsberedningen vissa komplikationer ur demokratiskoch funktionell synvinkel. Man riskerar då att en mer eller mindre ingåendeförfattningsreglering eller en vidsträckt kontrollfunktion av annat slag överlandstingskommunen skapas. En utvidgning av rätten att anföra besvär överlandstingskommunala beslul från att som i princip gälla kommunmedlemmarna tillatt också avse statliga organ skulle innebära att den kommunala självstyrelsenbeskärs. En sådan inskränkning i landstingskommunernas självbestämmanderätt äroförenlig med gängse syn på självstyrelse, framhållerlänsberedningen. Andra konsekvenser är risker för dubbelorganisation ellercentralisering av verksamheter som sköts på regional nivå. Vidarehar enligt länsberedningen konstaterats att en kommunalisering avsamhällsplaneringsuppgifter på regional nivå - efter i princip de riktlinjer somangavs i länsdemokraliutredningens betänkande - skulle innebära risk för enförsvagning av kommunernas kompetens och därmed för en centralisering inomvissa sektorer av samhällslivet. Länsberedningenfinner mot bakgrund av de synpunkter som har redovisats atthuvudmannaskapet för den samordnande regionala samhällsplaneringen liksom förviss sektorsplanering även fortsättningsvis bör vara statligt. Detkan emellertid vara lämpligt alt landstingskommunerna får ökat ansvar förvissa samhällssektorer utöver sjukvårdssektorn. Frågor som har vä- 1975/76:168 10 senlligbetydelse för länen, exempelvis länsprogrammen, skulle därmed få ökad betydelseför landstingskommunerna. De bör därför regelmässigt bli föremål för debatt ochbeslut i . Därför föreslås en föreskrift om alt landstingskommunernaliksom kommunerna skall ges tillfälle att ytlra sig över beslutsunderiag somhar betydelse från regionalpolitisk synpunkt, t, ex. länsprogram och regionaltrafikplanering. Vidareanser länsberedningen att bör åläggas att åriigen till regeringenavlämna en rapport angående resultatet av länsplaneringen. En sådan åriigrapport från skall sändas för kännedom till landstingskommunenoch länets kommuner. Därmed skulle dessa få anledning att diskutera deregionala frågorna ur ett brett perspektiv. Företrädare för bördärvid stå till förfogande för att lämna information. Det förutsätts också attlänsstyrelsen lämnar såväl landstingskommunen som kommunerna detunderlagsmaterial som behövs för bedömningen av de regionala frågorna. Fyraav länsberedningens ledamöter har i ett särskilt yttrande uttalat att en fulltutbyggd länsdemokraii förblir ett angeläget politiskt mål. De förslag somlänsberedningen lägger fram ser dessa ledamöter som en etapp på vägen mol dettamål och i denna etapp behöver ändring av huvudmannaskapet för den regionalasamhällsplaneringen inte ingå. Arbetet med länsdemokratin bör emellertid senarefullföljas med den klara målsättningen att landstingskommunerna skall övertahuvudmannaskapet för samordnings- och planeringsuppgifterna på regional nivå. Deprinciper som länsberedningen presenterar som grund för övervägandena omuppgiftsfördelningen mellan staten och kommunerna tillstyrks i regel av deremissinstanser som berört dessa principer. Landstingslorbundei som kritiserarlänsberedningens principer för uppgiftsfördelning anser att principerna intelar fasta på fördelarna med ett kommunalt ansvar. Två av de fem principerna, fortsätierlandstingsförbundet, utpekar statligt ansvar medan de övriga är neutrala iansvarsfrågan, Samma kritik uttrycker som anser attlänsberedningens förslag ger intryck av att vara ett direkt beställningsarbetemed en viss inriktning i stället för objektivt utredningsmaterial. framhåller att principer av den här karaktären har ett visstvärde vid en diskussion om uppgiftsfördelningen. Förbundet påpekar emellertidatt de inte kan fungera som facit för alla typer av överväganden. Med utgångspunkti de uppställda principerna kan olika utredningar och beslutsfattare komma tillhelt olika slutsatser. Länsberedningens principer är enligl förbundet meraanpassade för teknokratiska än demokratiska överväganden.