prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — De grandsatser som det är fråga om är den rätt som, när annatinte avtalats, tillkommer arbetsgivaren att leda företaget och att leda ochfördela arbetet, att fritt anta arbetstagare och, tidigare, att fritt säga uppresp. Kommittén menar att man här bör skilja mellan tvåproblem. Å ena sidan bör bedömas om osäkerhet kan sägas råda i gäUande rätt omvilka allmänna gmndsatser AD kan väntas "tolka in" i kollekUvavtalmed resultat att fredsplikt kommer att råda utan stöd i uttryckligavtalsbestämmelse. Å den andra sidan gäUer frågan om olägenheter kan följa avosäkerhet i praktiken rörande innebörden av de ifrågavarande grandsatsema.Enbart det förra av dessa problem har enligt kommittén direkt betydelse fördomstolens kritiker på det här aktuella området, eftersom det senare uppkommervare sig koUektivavtalet uttryckU-gen innefattar grandsatsema eller inte. kommer för sin del till resultatet att något fristående problem ivaije fall inte kvarstår efter ett genomförande av dess förslag om kvarievandestridsrätt (34 § FKL) i frå- 1975/76:105 Bilagal 112 gorsom rör arbetets ledning och fördelning eller som rör ingående eller hävandeav arbetsavtal eller eljest meddelande av påföljd för arbetstagare som begåttavtalsbrott. Utanför denna ram och utanför området för arbetsgivarens rätt attleda företaget och att utöva företagsledningen finns mot bakgmnd av det synsättsom torde ligga bakom AD:s praxis inte skäl att räkna med att domstolen skallutan stöd i avtalstexten tolka in några allmänna grandsatser ikoUektivavtalen. Enligt kommittén är det därför inte påkallat med någraytterligare åtgärder från lagstiftarens sida i syfte att, med direkflvensuttryckssätt, avgränsa de ämnen som utan uttrycklig reglering skall ansesomfattade av koUektivavtal. Detsamma torde enligt kommittén gälla i fråga omde antaganden som torde få ligga till grand för rätts-flllämpningen omfredsplikt i vissa frågor, som reglerats i lag men som inte uttryckligenupptagits i koUektivavtal. Deträttsligt kanske mest svårbemästrade området inom ramen förfreds-pliktsbestämmelserna i är reglema om rätten att utan hinder av egenkollektivavtalsbundenhet vidta fackliga sympatiåtgärder. Kommittén behandlarvissa allmänna problem på detta område mot bakgmnd av en översiktlig genomgångav gällande rätt. Med utgångspunkt i den diskussion, som föranletts av ettAD-avgörande från senare år (AD 1972: 19), ägnar kommittén i synnerhet sinframstäUning åt frågan om lovligheten av angrepp med fackliga stridsåtgärdermot verksamhetsområden för vilka kollektivavtal redan gäller, vare sig sådanaangrepp genomförs med anlitande av sympatiåtgärder eller inte. Kommitténuttalar sig här till förmån för att gränsdragningslvister mellan konkurrerandeorganisationer på samma sida får sin lösning utan stridsåtgärder, som riktasmot andra sidan i arbetsgivare-arbetstagareförhållandet. Särskilt gäller dettaenligt kommittén när gränsdragningstvisten uppkommer mellan förbund som tillhörsamma huvudorganisation. Däremot finner sig kommittén inte böra föreslå någonlagstiftning i syfte att förhindra stridsåtgärder i sammanhang av denna art: dei och för sig tänkbara alternativ som erbjuder sig att konstraera sådanlagstiftning för enligt kommittén för långt eller medför i övrigt icke önskvärdaverkningar på det nu tillämpade förhandlings- och avtalssystemet. Kommitténbehandlar även frågan om lovligheten av fackliga sympatiåtgärder i Sverigetill förmån för part i utländsk arbetsstrid. En granskning av de rättsligaproblemen på detta område visar enligt kommittén att lagstiftaren står införproblem, som på viktiga punkter är desamma som när det gäller att ta ställningtill frågan om flilåtligheten av stridsåtgärder i annat än fackligt syfte. Omman i de här aktuella sympatiåtgärdsfallen helt frånfaller kravet att denprimära åtgärd som åberopas såsom grand för sympatiåtgärder skall vara i någonmening rättsligen tillåten, innebär detta att man avstår från egentlig rättsligkontroll över fredsplikten. Detta bör enligt kommittén inte ske. Å andra sidanskulle ett obetingat krav att den primära åtgärden i uflandet skall vara lovligdär den företas i många fall innebära, att möjligheterna att vidtasympatiåtgärder i blir starkt be- Prop.1975/76:105 Bilagal 1/3 gränsadeeller helt uteslutna. Kommittén konstaterar att det torde bli nödvändigt attbegränsa lagstiftarens ambition till att söka finna en i sig rättsligengodtagbar huvudregel, även om denna inte skuUe innebära alt det sakligaresultatet blir helt tillfredsställande i varje enskilt fall. En lagregleringpå området bör enligt kommittén också i princip innebära att åtskillnad görsmellan stridsålgärder i egentligt fackligt syfte och åtgärder i annat syfte,liksom att till sympatiåtgärder på samma sätt som i inhemska fall räknas enbartåtgärder som har sin gmnd i en primär arbetsstrid. I princip bör enligtkommittén gäUa ett krav att den primära åtgärden skall vara lovlig. I vissafall, t. ex. när den primära striden är förlagd till annat nordiskt land, kandet vara naturligt att kräva att primäråtgärderna är lovliga i det land där deföretas. I vissa andra fall är emellertid enligt kommittén en sådan regel integodtagbar. Det kan tänkas att del enbart med mycket stora svårigheter går altfastställa vad som är det främmande landets rätt på den aktuella punkten, ochatt därför ett krav på tillförlitlig utredning härom i realiteten innebärhinder mot svenska sympatiåtgärder. Och i andra fall kan i det ifrågavarandelandet ha uppstäUts rättsliga hinder mot fackliga stridsåtgärder, som ter sighelt främmande för vår rättsuppfattning och som därför inte kan tillåtasytterst ligga till gmnd för bedömningen av svenska sympatiåtgärders lovlighet.Mot denna bakgmnd föreslår kommittén att svensk sympatiåtgärd skall varatillåten om primärålgärden är lovlig enligt det egna landets lag eller, ävendär så inte är fallet, om den skulle ha varit att anse som tillåten därestsvensk rätt hade varit tillämplig. Med en sådan regel torde enligt kommitténsbedömning kunna uppnås ett på det stora hela godtagbart resultat såtillvida somrätten att här i landet gå till sympatistrid inte blir beroende av sådanalångtgående och för vårt synsätt främmande inskränkningar i rätten att vidtafackliga stridsåtgärder, som gäller i vissa länder, medan det ändå blir möjligtatt på ett enkelt sätt bedöma sympatiåtgärdens lovlighet när det står klartatt den primära stridsåtgärden är lovlig där den vidtas. Enligt kommitténssynsätt har man därmed nått så långt som är möjligt i riktning mot att tillåtafackliga sympatiåtgärder i fall, där sådana ter sig från värderingsmässigautgångspunkter legitima, utan att frånfalla kravet på rättslig kontroll avfredsplikten. Det bör vid tillämpningen av regeln iakttas, tilläggerkommittén, att den omständigheten att en mot andra parten i ettarbetsförhållande riktad facklig stridsåtgärd kan i sin egenskap avlagbrott ses som ett angrepp på statsmakten inte bör i och för sig uteslutasvenska sympatiåtgärder, om den utländska primäråtgärden skulle ha varittillåten enligt svenska regler i övrigt. Fråganom det ansvar som åvilar arbetsmarknadens organisationer för denkoUektivavtalsrättsliga fredspliktens upprätthållande regleras för närvarandei 4 § andra stycket . Mot AD:s tillämpning av de där upptagna reglema harriktats viss kritik, främst av innebörd att AD har varit benägen attkringskära styrelseledamöters och andra föreningsföreträdares fria initiativnär det gällt att finna verksamma metoder för att förmå med- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 114 lemmar som i strid mot fredsplikten lagt ned arbetet allåtergå till delta. Kommittén granskar ÄD:s hithörande praxis och gör vissauttalanden och rekommendationer till förmån för en praxis som bygger på friheti största möjliga utsträckning för de fackliga företrädama alt när arbetsfredenhotas agera efter eget omdöme och på eget ansvar. Kommittén stannar dock föratt inte föreslå någon ändring i lagreglema på området. Förslaget till FKL innefattardärmed ett överförande till den föreslagna nya lagen av 4 § andra stycket KALmed de två tillägg som nämnts i det föregående: utvidgning av förbudet förföreningar mot aktiv medverkan vid olovlig stridsåtgärd till att omfatta allaföreningar oavsett relation till det koUektivavtal, som grandar fredsplikten,och förbud för "annan" att delta i stridsåtgärd som någon vidtagit istrid mot de centrala bestämmelsema om fredsplikt i kommitténs motsvarighettill 4§ första stycket (31 § FKL). I motiven till dessa utvidgningaruttalar kommittén att det enligt dess mening i princip inte finns något skälatt i lagen begränsa de rättsliga sanklionsmöjligheterna på sådant sätt attdet kommer att stå vissa enskilda eller sammanslutningar fritt att föranledaeller medverka till koUek-tivavtalsrättsligt olovliga stridsåtgärder medanansvar utkrävs av andra. Vad gäUer föreningars ansvar finner kommitténotillfredsstäUande att del skall vara möjligt för fackliga organisationer attgenom ekonomiska bidrag eller på annat sätt understödja olovliga stridsåtgärderav andra organisationer eller deras medlemmar, när den understödjande intesjälv bär ansvar för det angripna kollektivavtalet. Kommittén föreslår därföratt det oberoende av det organisatoriska sambandet skall vara varje föreningotillåtet att anordna eller eljest föranleda stridsåtgärd, som enligt lageninte är lovlig för den som är koUektivavtalsbunden, liksom att genom lämnandeav understöd eller på annat sätt medverka vid sådan stridsåtgärd. 1 motivenbeskrivs närmare den avsedda innebörden av denna regel, med särskild betoningpå avgränsningen mot sådant handlande som fortfarande bör vara lilllåtet avhänsyn främst till den allmänna yttrandefriheten. Dessa senare hänsyn är enligtkommittén vidare av särskild betydelse när det gäller att bestämma det ansvarför fredsplikten till följd av kollektivavtal, som kan tänkas böra åvila andraän koUektivavtalsbundna arbetsgivare och arbetstagare. Även här är enligtkommitténs åsikt den naturliga värderingsmässiga utgångspunkten att det saknasanledning i och för sig att avstå från rättsliga sanktioner mot någothandlande, som är inriktat på att åsidosätta lagens regler om fredsplikt.Hänsyn till den allmänna yttrandefriheten och andra motstående intressen,liksom avgränsningssvårigheter i allmänhet, föranleder emellertid kommittén attavstå från att föreslå mera vittgående regler än den nyssnämnda om förbud för"annan" att delta i olovlig stridsåtgärd. Syftet med denna regel ärfrämst att genom lagstiftningen bekräfta och ge stadga åt den av högstadomstolen antagna rättstillämpning, enligt vilken oorganiserades deltagande iorganiserade arbetstagares olovliga arbetsnedläggelse kan medföraskadeståndsansvar för avtalsbrott. (*rop. 1975/76:105 Bilagal 115 kommitténsmening bör här åstadkommas enhetlig rättslig behandling av organiserade ochoorganiserade. Och i motivtexterna utvecklas närmare de tilllämpningsproblemsom följer av den föreslagna regeln och som främst kommer att röra innebördenav uttrycket deltagande i den olovliga stridsåtgärden. Ledamöterna för sin del att det såvitt nu kan överblickas inte är erforderligt medlagstiftning om politiska stridsåtgärder utan facklig bakgmnd. De förklararvidare att det enligt deras mening kan vara rimligt att välja den av kommitténföreslagna lösningen av problemet med rätlen till fackliga sympatiåtgärder iSverige med bakgrand i utländska förhållanden såvitt gäUer primär arbetsstrid iannat nordiskt land. 1 övrigt talar enligt deras åsikt både sakliga ochrätlstek-niska skäl för att generellt betro de fackliga organisationerna medrätt att självständigt avgöra i vilken utsträckning och på vilket sätt de villagera i dessa sammanhang. Det finns, förklarar de, all anledning förmoda attorganisationerna skall gå fram med omdöme och urskillning. När en arbetstagarorganisationtillhör yrkesintemational kunde man emellertid tänka sig att sympatiåtgärdskall vara påkallad eller i vart fall sanktionerad av inter-nalionalen.Slutligen yttrar , och att komplexet av problemkring de intemationella rättsverkningama av koUektivavtal möjligt upp till studium. Ledamöterna delar intekommittémajoritetens uppfattning att lagstiftning inte bör föreslås i syfteatt komma till rätta med problemen kring angrepp med fackliga stridsåtgärdermot redan kollektiv-avtalsreglerade områden. De förordar en lösning i lag avinnebörd, att i sådana fall den angripande organisationen skall vara i vissnärmare angiven mening representativ på det åsyftade avtalsområdet. Som redantidigare nämnts (avsnitt 5.2) menar dessa ledamöter också att rätt tillfackliga sympatiåtgärder inte bör komma i fråga till stöd för part som vidtarprimär stridsålgärd med utnyttjande av kvarievande stridsrätt enligt 34 § FKL. På området för den koUektivavtalsrättsligafredsplikten har särskilt kommitténs förslag om förbud mot stridsåtgärder i annatän fackligt syfte ("förbudet mot politisk strejk") tilldragit sigremissinstansemas intresse. En därmed delvis sammanhängande fråga som ocksåväckt stort intresse är frågan om rätten till stridsåtgärder i näråtgärderna har sin bakgrand i utländska förhåUanden. I båda dessa frågor hararbetstagarorganisationerna bland remissinstanserna i allmänhet stäUt sigbakom löntagarreservanternas ståndpunkt medan man på arbetsgivarsidan i regelfinner sig kunna godkänna kommittémajoriletens förslag. 1 fråga omstridsåtgärder med utländsk bakgrand har dock från den sidan även begärtsskärpningar av villkoren för tillåtlighet av åtgärderna i . 1975/76:105 Bilagal 116 Bland övriga punkter i kommitténsförslag på fredspliktsområdet har remissinstanserna ägnat uppmärksamhet isynnerhet åt det föreslagna kravet, att stridsåtgärd under avtalsperiodenskall vara beslutad av facklig organisation för att vara tillåten, och åtkommitténs förslag till utvidgning av fredspliktsansvarel till att omfatta ävenutomstående föreningar och utomstående "deltagare" i stridsåtgärd.Dessa förslag godkänns eller lämnas ulan erinran av de flesta remissinstansema.Några är dock kritiska. Även frågan om s. k. negativ reglering, som harbetydelse och som också har behandlats i samband med förhandlingsrättsreglernaoch kommitténs förslag till 26 och 34 §§ FKL, har tilldragit sig uppmärksamhethos några remissinstanser. De ställer sig kritiska till den s. k. doktrinen omdolda klausuler och menar att fredsplikten i princip bör omfatta enbartuttryckliga koUek-tivavlalsvillkor. Remissyttrandena innehåUer vid sidan häraväven en lång rad synpunkter på olika enskildheter i kommitténs förslag påfredspliktsområdet. Innan här redogöres förremissyttrandena mera i detalj skall inskjutas att frågor som rör förekomstenav och orsakerna till olovliga strejker, liksom problemen kring påföljderna fördeltagande i sådana strejker, skall behandlas i ett senare avsnitt (8.3). Kommitténs förslag attstridsåtgärder inte skall få vidtas annat än i fackliga syften välkomnas somnämndes av många av de remissinstanser som företräder arbetsgivarintressen.Arbetstagarorganisationema avvisar däremot ett lagstadgat förbud mot sådanastrejker. SAF anser att förslaget på vissa punkter innebär ettstärkande av de hittillsvarande fredspUktsregleraa. Enligt SFO:s mening är detsynnerligen välmotiverat att denna fråga blir lagreglerad, eftersomstridsåtgärder rimligen bör förbehåUas de frågor som rör förhåUandet partemaemellan. Andra remissinstanser som tillstyrker förslaget är och A\'en juridiska fakuheten vidUppsala universitet anser att bestämmelsen är välmotiverad. I alla händelserbör enligt fakultetens mening lagstiftaren inte förbigå frågan med tystnad,utan rättsläget bör klarläggas. LO:s och TCO:s ledamöter ikommittén, som motsätter sig en lagreglering av frågan om politiska strejker,får i allmänhet stöd av remissinstanserna på arbetstagarsidan. TCO framhåller alt politiskastrejker i vårt land aldrig har varit föremål för äD:s prövning. Ätt mot denna bakgmnd ingripa med lagstiftningförefaller TCO märkligt och helt onödigt. Lagstiftning bör inte tillgripasförrän erfarenheten har visat att det är behövligt. TCO avstyrker att det ilagen införs ett totalförbud mot politiska strejker. LO, som hävdar sammauppfattning, pekar på att politiska strejker är mycket sällsynta i ochatt det senaste fallet inträffade . Svenska transportarbetareförbundetanför att förbundet inte motsätter sig en tidsmässig begränsning av politiskastrejker. Enligt förbundets uppfattning bör den politiska strejken användasmed stor försiktighet och inte Prop.1975/76:105 Bilagal "7 pågå än en . Även arbetsgruppen inom juridiskafakulteten vid stöder lönlagaiTepresentanternas uppfattning.Arbetsgmppen menar dessutom att den politiska strejken inte bör anses som ettbrott mot det enskilda arbetsavtalet. Vidare hävdar arbetsgrappen att ettförbud mot politiska strejker inte kan väntas bli effektivt. Det saknas ikonimilléförslaget varje redovisning av erfarenheterna i denna riktning frånutlandet, där den politiska strejken anses otillåten men likväl har lillgripitsflitigt . Det föreslagna förbudet skulle också enligtarbetsgmppen vara olämpligt därför att det skuUe kunna åberopas motsympatiåtgärder med bakgrand i utländsk arbetskonflikl. Sådana sympatiåtgärderfår ovillkorligen politisk karaktär om det främmande landet är en diktaturstatdär alla strejker är förbjudna eller där fackföreningarna inte är självständigai förhållande till arbetsgivama. Förslaget om förbud mot politiskastrejker tillbakavisas också av SAC och . AD, som inte för egen del tarställning till frågan om ett förbud mot politiska strejker, framhåller viktenav alt de principer på vilka lagreglerna vilar blir tydligt utformade och altde får en tillfredsställande täckning i lagtextens ordalag. Kommitténs förslag i fråga omrätten att vidta sympatiåtgärd till förmån för part i utländsk konfliktkritiseras främst av remissinstanserna på arbetstagarsidan. I likhet med LO:soch TCO:s ledamöter i kommittén anser arbetstagarorganisationerna i allmänhetatt de bör ha rätt att efter eget bedömande besluta om stridsåtgärd till stödför utländska arbetstagare. TCO hävdar att de av kommitténföreslagna reglema inte är tillräckligt långtgående för alt svenskaarbetstagare skall kunna på ett effektivt sätt stödja strejkande arbetstagare iandra länder. TCO påpekar särskilt att det kan vara svårt alt häri landet tillfredsstäUande utreda i vad mån primärkonflikten är att betraktasom lovlig och att den av kommittén föreslagna regeln medför attsympatiåtgärder inte får vidtas när någon primäråtgärd överhuvudtaget inte harkommit till stånd. Organisationen instämmer helt i kravet på attarbetstagarorganisationerna bör ha laglig rätt att efter eget bedömande vidtasympatiåtgärd till förmån för arbetslagar-part i annat land. LO framförliknande synpunkter och anger att rätten att besluta om sympatiåtgärdbör tillkomma organisationerna på förbundsnivå. Samma uppfattning hävdas avflera av . SAC och kräver obegränsade möjligheter till sympatiåtgärder tillstöd för utländska arbetstagare. Arbetsgruppen inom juridiska fakultetenvid . som säger sig inte heller kunna ansluta sig tillkommitténs förslag, anser att sympatiåtgärder till förmån för utländsk part iprincip bör vara tillåtna. Arbetsgmppen pekar särskilt på två situationer därfackliga stridsåtgärder bör vara tillåtna i konflikter med anknytning tillutlandet, nämligen åtgår- Prop.1975/76:105 Bilaga 1 118 fartyg under bekvämlighetsflagg och åtgärder av anstäUda vid ettmultinationellt företag till förmån för anstäUda i annat land vid samma företag.Juridiska fakulteten vid ser det som en brist att det ibetänkandet inte behandlas hur man skall se på de speciella problem som uppkommervid stridsålgärder mot fartyg under bekvämlighetsflagg. är av den åsikten att deti lag bör föreskrivas, att arbetstagarorganisation generellt i händelse avtvist äger rätt att dra utländsk redare inför svensk domstol så snart fartygetanlöper svensk hamn. En sådan laglig reglering skuUe, anför förbundet, betydaett viktigt avsteg från gängse uppfattning, att sympatiåtgärd endast ärtillåten om en primärkonflikt är för handen i egentlig bemärkelse. I fråga omintemationella kollektivavtal är det, fortsätter förbundet, svårt att bedöma ivad mån en primärkonflikt föreligger. Ett sådant avtal saknar både nationelloch internationell förankring såväl i lagstiftning som i doktrin. I avsaknadav en internationell konvention som likställer sådana avtal med nationella börenligt förbundet svensk lagstiftning genomföras. Förbundet föreslår att lagenges den utformningen ifråga om intemationella koUektivavtal som berör svenskarbetsmarknad att arbetstagarorganisation alltid tillåts tillgripa fackligastridsåtgärder när dessa bedöms vara erforderliga. LO, TCO och arbetsgruppen inom juridiska fakultetenvid anser att frågan om kollektivavtals internationellaverkningar bör utredas ytterligare. Uppgiften bör enligt arbelsgrappens meningvara att söka utpeka särskilda fall då sympatiåtgärder för ufländsk part börförbjudas. För de nordiska länderna skulle den nordiska arbetsmarknaden ochömsesidigheten beträffande socialförmåner kunna åberopas som ett skäl för attde begränsningar som gäller i annat nordiskt land också bör gälla här.Utredningen bör, fortsätter arbetsgrappen, inriktas på frågan om motsvarandesympatiåtgärd skulle ha varit tillålen i det andra landet. lägger avgörande vikt vid frågan om primäråtgärdenslovlighet, har den överflyttat ett svenskt tankeschema till främmande rätt.Arbetsgruppen anser att det med hänsyn till samarbetet med det främmandelandet är mera väsentligt att fråga om motsvarande sympatiåtgärd skuUe ha varittillåten i landet ifråga. SAF, som accepterar gmndprincipen i kommitténsförslag om sympatiåtgärder till förmån för utländsk part, anser dock att detär nödvändigt med en ytterligare begränsning av möjligheten att vidtasympatiåtgärd. Föreningen konstaterar att gmndföratsättningen försympatiåtgärder i skall vara att det föreligger primär arbetskonflikl iutlandet. Sådana åtgärder som i realiteten inte är några sympatiåtgärder utanprimära stridsåtgärder, anbefallda av någon facklig international, godkännssålunda inte enligt kommitténs förslag. Detta är en instäUning som SAF anserhelt nödvändig. Sympatiåtgärd utan primäråtgärd kan SAF inte acceptera.Konsekvenser- 1975/76:105 Bilaga 1 119 naför näringslivet skulle bli allvarliga om varje internationell appell skuUe fåmedföra sympatiåtgärder i . Däremot kan SAF inte instämma i kommitténsförslag rörande de bedömningsgmnder som skall gäUa för den primärastridsåtgärdens lovlighel. Förslaget innebär att den primära stridsåtgärdenger laglig grand för sympatiåtgärder i även om stridsålgärden ärolovlig i det land där den förekommer men är alt anse som lovlig vid tUlämpningav svensk rätt. SAF föreslåren regel av annoriunda innebörd. Sympatiåtgärderbör vara förbjudna om primäråtgärden är olovlig enligt vederbörande lands lageller skuUe vara det med tillämpning av svensk lag. SAF anser dessutom alt ensvensk kollekflvavtalspart, som avser att vidta sympatiåtgärd till förmån förpart i utländsk arbetskonflikl, bör vara skyldig alt självmant gentemot sinmotpart förebringa utredning om primäråtgärdens lovlighet. Varselreglema fyllerenligt föreningens mening inte detta ändamål. SAF kan inte instämma ilöntagartepresentan-ternas reservation som går ut på att fackförbund skall hasjälvständig rätt att bestämma om sympatiåtgärd i till förmån förprimärkonflikt i annat än nordiskt land. Föreningen menar att en dylik linjemåste sägas strida mot nationella svenska intressen och även i övrigt te sigegendomlig. Sympatiåtgärder till förmån för part i utländsk konflikt måste,anför SAF, rimligtvis vara mera naturiiga i förhållande till den närmareomvärlden än till något fjärran land. diskretionärt och utanrättsliga hänsyn skuUe äga vidta sympatiåtgärder till förmån för part utanförNorden skuUe, enligt SÄF:s mening, helt avvika från de grandläggande reglernai kollektivavtalssystemet. framhåller att det försjöfartens del är angeläget, att del fastslås alt ifrågavarande regler skallgälla svenska fartyg endast när det ligger i hamn i .