prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligt hovrättens uppfattning hade det i detta sammanhang varitnaturligt med hänsyn särskilt till att återvinningsmöjligheterna enligtförslaget i övrigt avsevärt utökats, att frågan om införande av möjlighet tillåtervinning från borgenär som fått betalt enligt 8 kap. 5 § eller 13 kap. 14 §hade övervägts. Beredningsförslaget upptar samtliga regler om 1 saml Nr 6 innebörden av återvinning i en och samma paragraf (37 §beredningsförslaget). Beredningen har vidare valt att behandla innebörden avåtervinning i normala fall under de tre första punkterna i paragrafen ochinnebörden av sådan återvinning som avser otillbörliga rättshandlingar under enfjärde punkt. För egen del finner jag det från redaktionell synpunkt lämpligareatt dels behandla otillbörlighetsfallen med övriga fall, dels fördelainnehållet i 37 § beredningsförslaget på flera paragrafer. De frågor sombehandlas i 37 § beredningsförslaget regleras således i 39, 39 a, 39 b och 40§ii i departementsförslaget. I nu förevarande paragraf (39 §) behandlas vissaallmänna frågor om återbäring av egendom och om utgivande av ersättning istället för sådan återbäring. Innebördenav återvinning är i första hand, att gäldenärens medkontrahent skall tillkonkursboet återbära den egendom han uppburit. Denna princip uttrycks igällande lag i de enskilda återvinningsbestämmelserna. I 37 § andra stycket KLges vidare en regel om att den, med vilken gäldenären ingått avtal och somlämnat vederlag för egendom som han erhållit genom avtalet, har rätt att återfåvederlaget om egendomen återvinns. Från denna regel görs dock undantag såvittgäller vederlag som inte kommit boet till godo, när den med vilken avtaletingicks hade kännedom om att gäldenärens avsikt var att undanhålla borgenärernavederlaget. Beredningsförslagetlagfäster principen att egendom som utgivits från någondera sidan skallåterbäras;. Den som lämnat gäldenären vederlag för egendom som återvinns enligt36 § beredningsförslaget (otillböriighetsfall) skall dock inte ha rätt tillersättning, om vederlaget inte kommit konkursboet till godo. Somframgår av redogörelsen under 30-38 §§ har i departementsförslaget valts dentekniken att föremålet för återvinning i allmänhet skall vara en rättshandlingoch inte egendomen som sådan. Med tanke härpå anser jag det vara värdefullt atti förevarande paragraf införs en allmän bestämmelse varav den mer praktiskainnebirden av återvinning framgår. I klarhetens intresse har jag valt att ihuvudsaklig överensstämmelse med gällande rätt formulera denna bestämmelse såatt parternas roll framträder något tydligare än enligt beredningsförslaget. Idepartementsförslaget utsägs därför till en början att vid återvinning egendomsom gäldenären utgivit skall återbäras till konkursboet (första stycket).Härefter behandlas frågan om rätt för gäldenärens medkontrahent att återfå detvederlag han utgett till gäldenären (andra stycket). Den avberedningen föreslagna undantagsregeln i fråga om vederlag vid återvinning iotillbörlighetsfall har föranlett viss kritik vid remissbehandlingen. EnligtGöta hovrätts mening kan den av beredningen föreslagna lösningen leda tillmindre tilltalande konsekvenser i en del fall. Jag delar hovrättens uppfattningi denna fråga. De berörda konsekvenserna framträder särskilt i de fall där detotillbörliga i den återvinningsgrundande transaktioneninte legat i att egendomen skulle komma att undandras borgenärerna. Teoretisktsett skulle gäldenärens medkontrahent till och med kunna förlora vederlagetutan att det varit gäldenärens avsikt att låta vederlaget undandrasborgenärerna. Möjligheten till jämkning (40 § departementsförslaget) är enligtmin mening inte ett tillräckligt skydd för gäldenärens medkontrahent i fall avdetta slag. Jag har därför i huvudsaklig överensstämmelse med vad som gälleri paragrafen upptagit den regeln att den, som lämnat gäldenären vederlag sominte kommit boet till godo, inte äger återfå vederlaget, om han hade eller bortha kännedom om att gäldenärens avsikt var att undanhålla det för borgenärerna. Enligtberedningsförslaget skall vidare, om egendomen inte längre finns i behåll,ersättning för dess värde utgå. Detta torde inte innebära någon ändring iförhållande till vad som gäller. Beredningsförslaget innehåller härutöverden principiella nyheten, att den förpliktade skall kunna medges att utgeersättning i egendomens ställe om återbäring av egendomen är förenad medsärskild olägenhet för honom. Remissinstanserna har lämnat förslaget i dennadel utan erinran. Även jag anser mig kunna godta förslaget och vad beredningenhar anfört om dess innebörd. Jag har med viss redaktionell jämkning upptagitberedningsförslaget i paragrafens tredje stycke. Jag vill nämna att jag i 39 a§ upptagit en motsvarighet till bestämmelsen i nuvarande 37 § första stycketangående skyldighet att utge ersättning när inteckningshandling inte kanåterställas. I 37§ fjärde stycket gällande KL sägs att när betalning återgått borgenären ägergöra sin fordran gällande i konkursen. Samma sak skall gälla när vid bodelningegendom frångått gäldenären mot det att fordran på honom utlagts på hans lottoch bodelningen återgår. Beredningen har menat att det även utan särskildföreskrift är uppenbart att de angivna reglerna måste gälla. Iberedningsförslaget upptas därför ingen motsvarighet till 37 § fjärde stycket. Jagansluter mig till beredningens uppfattning i den nu berörda frågan. Till stödhärför kan också anföras att föremålet för återvinning i departementsförslageti allmänhet angetts vara viss rättshandling. Det framstår härigenom som klarareatt borgenären inte förlorar rätten att bevaka sin fordran i konkursen, ombetalning återgår. Jag kan därför godta beredningens lösning att inte i KLuppta någon föreskrift om i vad mån återvinningssvaranden skall ha rätt attbevaka en fordran i konkursen. I samband med genomgången av 40 d § kommer jagatt närmare uppehålla mig vid de frågor som i detta avseende kan uppkomma. Beredningen påpekar vidareatt det inte längre behövs någon uttrycklig regel om att gäldenärens make vidåtervinning av gåva eller bodelning skall få tillgodoräkna sig vad han ellerhon utgivit till borgenärerna på grund av bestämmelserna i 8 kap. 5 § och 13 kap.14 § GB. Detta har i och för sig godtagits av remissinstanserna. I anslutningtill vad beredningen anfört har emellertid uttalat att enligt dessmening möjlighet till återvinningfrån borgenär som fått sådan betalning borde ha övervägts. Jagdelar beredningens uppfattning att det inte behövs någon uttrycklig bestämmelseom rätt för make att i de nu angivna fallen vid återvinning tillgodoräkna sigvad han eller hon utgivit. När det gäller frågan om återvinning i de nu aktuellasituationerna vill jag påpeka att ett formligt utkrävande av ansvar enligt deberörda bestämmelserna torde vara mycket ovanligt. Någon egentlig återvinningkan givetvis heller inte komma i fråga. Den aktuella egendomen har ju inteutgivits av gäldenären utan av hans make. De berörda reglerna i GB kan vidarekomma att revideras med anledning av den översyn av GB somfamiljelagssakkunniga har i uppdrag att göra. Jag anser därför inte befogat attnu införa en helt ny återvinningsmöjlighet för de fall åsyftat isitt remissyttrande. Vadpart skall återbära eller ersätta enligt förevarande paragraf kan jämkas enligt40 §. 39a § Paragrafen reglerar frågor angående avkastningen av egendom som skallåterbäras samt frågor om rätt till ersättning för kostnader som nedlagts påsådan egendom. Härutöver upptas i tredje stycket en regel som berör återvinningav sådan säkerhet som grundas på inteckning. Bestämmelserna motsvarar 37 §tredje stycket och 29 § andra stycket KL och 37 § punkt 1 andra och tredjestyckena beredningsförslaget. Då återbäring sker på någondera sidan, skall enligt 37 § tredje stycketKL också utges den ränta eller avkomst som fallit . Vid sidan häravkan dröjsmålsränta komma i fråga. Beträffande kostnader som nedlagts på egendomsom skall återbäras kan principen i nämnda lagrum sägas vara att godtroendebesittare skall få ersättning för både nödig och nyttig kostnad, medan den somär i ond tro endast får nödig kostnad ersatt. Återvinningssvaranden behandlas iallmänhet som ondtroende och får alltså blott ersättning för nödiga kostnader.Undantag gäller vid återvinning av gåva och bodelning. Under förutsättning att34 § inte är tillämplig ersätts då även nyttig kostnad, om det inte visas attåtervinningssvaranden haft skälig anledning anta att gäldenären var insolventeller haft kännedom om konkursansökningen. Konkursboet å sin sida räknas somgodtroende besittare och har alltså överlag rätt till ersättning för både nödigoch nyttig kostnad. Näråtervinning av inteckning äger rum enligt 29 § andra stycket KL, skallborgenären antingen återställa inteckningshandlingen till boet eller ocksåtillhandahålla inteckningshandling angående luftfartyg för utbyte samthandling, på grund varav sökts inteckning i fartyg eller företagsinteckning,för inteckningens dödande (hänvisningen till inteckning i fartyg upphävs genomSFS 1973:1132, som ännu inte har trätt i kraft). Ominteckningshandlingen inte kan återställas, har konkursboet enligt 37 § förstastycket rätt till ersättning för den skada som därigenom vållas boet. Lagberedningen.Nu gällande regel i fråga om skyldighet att utge ränta elleravkomst anser beredningen vara i allmänhet för sträng. Den återbäringsskyldigehar enligt beredningen sannolikt i regel konsumerat avkastningen. Då ond trointe förutsätts bör man enligt beredningen kunna låta återvinningssvarandenbehålla avkastningen för tiden intill dess stämning i återvinningsmåletdelgetts honom (37 § punkt 1 andra stycket beredningsförslaget). Denföreslagna regleringen menar beredningen emellertid vara för gynnsam motåtervinningssvaranden när fråga är om återvinning enligt bestämmelsen omotillbörliga rättshandlingar. I beredningsförslaget har därför upptagits enföreskrift, enligt vilken den som sålunda är återbäringsskyldig kan förpliktasutge avkastning alltifrån att han mottog egendomen. Har svaranden inte handlatdolöst, kan det enligt beredningen dock vara skäl att inte ålägga honom en meravidsträckt återbäringsskyldighet i fråga om avkastning än som i allmänhetgäller. Enligtberedningsförslaget blir den tid på vilken avkastningen belöper och inteförfallodagen utslagsgivande. Begreppet avkastning bör enligt beredningen tas ivid bemärkelse men självfallet endast avse nettoavkastningen. Även den nyttasom den återbäringsskyldige haft genom att bebo fast egendom e.d. anserberedningen böra ersättas. Ifråga om återbäring av betalning skall enligt beredningen under allaomständigheter åtminstone utgå ränta från delgivning av stämning i målet. Dennuvarande regleringen beträffande kostnader som nedlagts på egendomen är enligtberedningen mindre väl förenlig med de av beredningen föreslagna objektivaåtervinningsreglerna och kan även på annat sätt bli hård. Beredningen föreslårsom huvudregel, att ersättning utgår för både nödig och nyttig kostnad. Härmedavses objektivt nödiga eller nyttiga kostnader. Det finns dock enligtberedningen ett behov att kunna göra avsteg härifrån, t.ex. om enåtervinningssvarande som var i ond tro lagt ned kostnad som det skulle varaalltför betungande för konkursboet att ersätta. Visserligen kan begränsningentill vad som objektivt sett är nödig eller nyttig kostnad enligt beredningensuppfattning i allmänhet förebygga en sådan verkan, men det synes lämpligt attlagen ger vid handen att man inte är bunden till det kostnadsbelopp somnedlagts på egendomen. I 37 § punkt 1 andra stycket beredningsförslaget harupptagits en föreskrift av den innebörd som sagts. Överflödiga kostnaderersätts inte. Beredningen tillägger att den återbäringsskyldige får anses harätt att avlägsna vad han tillfört egendomen, om det kan ske utan olägenhet ochersättning inte utgår. Reglerna om gottgörelse för kostnader får enligtberedningen betydelse även vid ersättning i pengar, t.ex. i fråga om kostnadersom den återbäringsskyldige nedlagt på egendomen innan han Överlåtit den. Medkostnad anser beredningen analogivis böra likställas att återvinningssvarandennedlagt eget arbete på förbättring av egendomen. Om en sådan analogi inte godtas,kan i stället jämkning äga rum. Beredningsförslaget i fråga om inteckningshandlingar (37 §punkt 1 tredje stycket) innebär i sak ingen ändring i förhållande till vad somnu gäller. I den mån sådan upplåtelse av panträtt som grundas på pantbrevåtervinns, skall pantbrevet enligt beredningen utan vidare återställas tillboet, eftersom pantbrev inte är bärare av något betalningsanspråk. Beredningenpåpekar emellertid att även partiell återvinning av panträtt kan förekomma.Saken kan då enligt beredningen ordnas på olika sätt, enklast så att panträttenförklaras inte gälla viss fordran eller del av fordran. 1 andra fall kanborgenären behöva inteckningshandlingen som bevis för sin fordran. Den skall dåtillhandahållas för åtgärd beträffande inteckningsrätten och därefteråterställas. Det blir enligt beredningens uppfattning återvinningskärandens sakatt bestämma huruvida utbyte eller dödning bör äga rum, om återvinningen avserhela inteckningsrätten. Valet torde då vara likgiltigt för återvinningssvaranden. Departementschefen.De regler, som vid återvinning nu gäller i fråga om skyldighet att utge räntaoch avkomst och i fråga om rätt att få ersättning för nedlagda kostnader, är istort sett överensstämmande med dem, som gäller när rättshandling i andrasammanhang skall gå åter på grund av att den ena parten varit i ond tro. Dettainnebär att den som skall återbära egendomen i allmänhet är skyldig att utgeränta och avkomst som fallit, han haft egendomen och att iallmänhet endast hans nödiga kostnad ersätts. Beredningen har ansett att dessa regler bör ändras medhänsyn till den uppläggning beredningen i övrigt valt föråtervinningsinstitutets utformning. Enligt beredningsförslaget skallskyldigheten att utge avkastning normalt endast avse tiden efter delgivning avstämning i målet. Den som skall återbära egendom efter återvinning iotillbörlighetsfall skall dock kunna förpliktas utge hela avkastningen. Vidareskall den som nedlagt nödig eller nyttig kostnad på egendom som skall återbärasfå ersättning därför, om inte särskilda skäl talar däremot. Enligt min mening innebär beredningsförslaget ett rimligtoch väl avvägt hänsynstagande till den minskade betydelse de subjektivtutformade rekvisiten fått i återvinningssammanhang. Ingen remissinstans harhaft något att erinra mot beredningsförslaget i nu angivna delar och jag ansermig kunna godta vad beredningen föreslagit. Mitt tidigare nämnda ståndpunktstagandeatt i departementsförslaget uppta regler om innebörden av återvinning enligt 30§ gemensamt med reglerna för övriga fall har lett till vissa redaktionellajämkningar av beredningsförslaget. Reglerna om skyldighet att utge avkastning har jag tagitupp i paragrafens första stycke. Vad gäller skyldigheten att betala ränta vill jagpåpeka att denna fråga har behandlats av köplagsutredningen i dess betänkande(SOU 1974:28) Fiäntelag. Betänkandet övervägs f.n. inom . Paragrafens andra stycke behandlar rätten att fåersättning för nödig eller nyttig kostnad. Beredningenhar föreslagit att, när säkerhet som grundas på inteckning återvinns,inteckningshandlingen skall återställas eller, om den behövs som bevis förfordringen, tillhandahållas för utbyte eller dödning av inteckningen. Kanhandlingen inte återställas eller tillhandahållas skall ersättning utgå. Dennareglering överensstämmer i stort sett med vad som gäller enligt 29 § andrastycket och 37 § första stycket KL. Pantbrev enligt jordabalken eller sjölagenskall utan vidare återställas när återvinning därav sker. Dessa handlingar ärnämligen inte bärare av något betalningsanspråk. Rör det sig om partiellåtervinning, kan tillhandahållande av pantbrevet för utbyte eller dödning blinödvändigt. Utbyte kommer annars främst i fråga när det gäller inteckning iluftfartyg eller reservdelar till luftfartyg. När det gäller företagsinteckningblir utbyte inte aktuellt, eftersom ägarhypotek inte kan förekomma. Jaghar inget att erinra mot beredningsförslaget i nu angiven del och har utanändring upptagit beredningsförslaget i paragrafens tredje stycke. Skyldighetenatt utge avkastning och skyldigheten att ersätta nedlagda , kostnader kanjämkas enligt 40 §. 39b § Paragrafens två första stycken behandlar den situation som uppstår vidåtervinning när tredje man ställt säkerhet för gäldenärens skuld. Förstastycket reglerar förhållandet mellan borgenären och boet, andra stycket tredjemans skyldighet mot boet. Enligt tredje stycket skall de två första styckenaäga motsvarande tillämpning när tredje man ingått borgen. Paragrafen motsvarar37 § punkt 2 beredningsförslaget. Vid återvinning skall enligt vad som gäller i princip den situationåterupprättas som förelåg innan rättshandlingen eller åtgärden företogs. Dettahar bl.a. ansetts innebära, att när betalning återvinns, borgen som ställts förfordringen skall återupplivas och att pant som tredje man lämnat och fått återskall återställas. Några uttryckliga bestämmelser finns emellertid inte därom. Lagberedningenhar funnit önskvärt att reglera även de problem som nämnts och söka lösa dempå ett sätt som ansluter till förslagets övriga bestämmelser om återvinning. Närgäldenären fullgjort sin förpliktelse och tredje man återfått en säkerhet somställts för förpliktelsen bör enligt beredningen den som återställt säkerheten(dvs. i regel borgenär) inte vara skyldig att vid återvinning återbära mer änsom överstiger säkerhetens värde, om han inte kan återfå denna och han intekände eller bort känna gäldenärens insolvens när han återställde säkerheten (37§ punkt 2 första stycket beredningsförslaget). Med fullgörelse av förpliktelseåsyftar beredningen i första hand betalning men det kan även vara fråga omleverans av varor osv. Beredningenhar alltså i detta fall tillmätt subjektiva omständigheter betydelse. Medhänsyn till den föreslagna regeln menar beredningen att en borgenär, som mottarbetalning och vet eller har anledning befara att gäldenären är insolvent, börbehålla tredjemanssäkerhet till dess han är tryggad mot återvinning. Ifråga om förhällandet mellan tredje man och konkursboet i den angivnasituationen anser beredningen böra gälla att tredje man skall förpliktas ånyoutge säkerhet som han återfått under samma förutsättningar som skolat gallaför återvinning av den fullgörelse som gäldenären gjort, om den hade skett tilltredje mannen (37 § punkt 2 andra stycket). Tredje mannen blir med andra ordåterbäringsskyldig, om talan om återvinning av fullgörelsen kunnat bifallas mothonom för den händelse han själv varit borgenär. Frågan om återvinning fråntredje mannen skall sålunda bedömas självständigt enligt denåtervinningsbestämmelse som åberopats. Detta gäller bl.a.återvinningsfristernas längd. Enligtberedningsförslaget får konkursboet föra talan mot tredje mannen och därvidfordra att denne fullgör sin skyldighet direkt till boet. Anledningen till atttalerätt öppnats för boet är främst, att detta bör ha möjlighet att få hela denaktuella transaktionen prövad i ett sammanhang. Boet har enligt beredningenintresse av processen mot tredje man eftersom boets rätt mot borgenären kanbero av processens utgång. Det kan f.ö. också enligt beredningen vara rimligt,att borgenären i den aktuella situationen inte behöver själv föra talan mottredje mannen. Om borgenären är insolvent, är det även av betydelse för boetatt kunna gå förbi honom. Beredningsförslagetupptar vidare en bestämmelse om attvad som sagts om säkerhet även gäller närtredje man ingått borgen för gäldenärens förpliktelse (37 § punkt 2 tredje stycket).Bestämmelsen gäller oavsett om borgensmannen fått kännedom om fullgörelseneller ej. Enligtberedningsförslaget kan jämkningsregeln tillämpas i fråga om tredje mansskyldighet. Departementschefen.De olika återvinningsbestämmelserna tar i första hand sikte på förhållandetmellan konkursboet och gäldenärens medkontrahent. KL innehåller f.n. ingabestämmelser om den situation som kan uppstå, när en tredje man i samband medden återvinningsgrundande transaktionen återfått säkerhet eller sluppit ettborgensansvar. Beredningen framhåller att den som återlämnat säkerheten ellersom gått miste om den säkerhet som legat i borgensansvaret normalt skallförsättas i samma situation, som om han aldrig mottagit betalningen och aldrigavstått från säkerheten. Hans skyldighet att utge ersättning till boetbegränsas sålunda till den del av betalningen som överstiger säkerhetens värde.Undantag från denna regel skall dock gälla om han kände eller bort känna tillgäldenärens insolvens. Regeln kompletteras i beredningsförslaget avbestämmelser om tredje mans skyldigheter. Denne är enligt förslaget skyldig attånyo utge säkerhet, återuppliva borgensansvar eller utge ersättning härförunder samma förutsättningar som skolat gälla för återvinning av fullgörelsen omden skett till honom. Istort sett torde den av beredningen föreslagna lösningen överensstämma med vadsom redan nu gäller. Beredningsförslaget har också i nu aktuelladelar lämnats utan erinran av remissinstanserna. Denav beredningen föreslagna regeln om skyldighet för den som återfått säkerheteller sluppit borgensansvar att åter utge säkerhet eller återuppliva borgen ärenligt min mening ett nödvändigt komplement till den bestämmelse som gerbefrielse åt den som haft säkerheten för fordran mot gäldenären. Utan dennaregel skulle gäldenären i maskopi med borgenären på ett gentemot övrigaborgenärer otillbörligt sätt kunna låta en utomstående ställa säkerhet somdenne genast återfår i samband med betalning från gäldenären utan attåtervinning kan komma i fråga. Regeln kan sägas motsvara den som upptagits i 36§ andra stycket beträffande den som om betalning för växel eller checkuteblivit skolat bära den slutliga förlusten. Jaganser bl.a. med tanke på det nu anförda övervägande skäl tala för en lösning ienlighet med beredningsförslaget. Jag har med vissa redaktionella jämkningartagit upp beredningsförslaget i förevarande paragraf. Beträffanderegeln om konkursboets rätt att rikta ett direkt anspråk mot tredje mannen iandra stycket andra punkten kan nämnas att en likartad talerätt är förutsatt i36 § andra stycket såvitt gäller boets krav mot den som, om betalning för växeleller check uteblivit, skolat bära den slutliga förlusten härför. Enligt40 § kan skyldigheten att åter utge säkerhet eller att ånyo ställa borgen ellerutge motsvarande ersättning bli föremål för jämkning. 40§ Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande lag, öppnar möjlighet tilljämkning av återvinningens rättsverkningar. I beredningsförslaget upptasmotsvarande bestämmelse i 37 § punkt 3. Lagberedningen.På skäl som närmare angetts i avsnitt 6.1 föreslår beredningen, att det införsmöjlighet till jämkning av återbäringen vid återvinning. Enligt förslaget kanrätten till återvinning jämkas, om det som part skall återbära eller eljestfullgöra enligt 37 § punkt 1 eller 2 i förslaget annars skulle överstiga vadhan vunnit genom den rättshandling eller åtgärd som är föremål för återvinningeller andra synnerliga skäl föreligger. Fråganom jämkning bör enligt beredningen prövas med hänsyn till samtligaomständigheter, bl.a. den angripna rättshandlingens mer eller mindreotillbörliga karaktär. Om någon mottagit och i god tro konsumerat enpenninggåva, bör detta som regel vara tillräckligt skäl till jämkning,eventuellt till noll. Om däremot den återbäringsskyldige med kännedom omgäldenärens insolvens fått avsevärda förmåner, bör jämkning inte äga rum.Ligger straffbart förfarande återvinningssvaranden till last, bör jämkning istrid mot allmänna skadeståndsrättsliga regler enligt beredningens uppfattninginte förekomma. Somförut nämnts har beredningen ansett det lämpligt att som ett skäl till jämkningange, att återbäringen annars skulle överskrida vad svaranden vunnit genom den rättshandling eller åtgärd som är föremål för återvinning.Detta blir också ett mått för den jämkning som är rimlig i vanliga fall.