prop · FZ03149 · 1975-12-31 00:00:00 — Förbundet erinrar dock om att den avutredningen föreslagna begränsningen till själva distributions-anläggningen ärförankrad i nuvarande praxis. Enligt kommunförbundets mening bör en begränsadmöjlighet till finansiering av produktions-anläggningar genom engångsavgifterinte framstå som alltför avskräckande med tanke på den uppdelning avavgifterna som kan ske. Behovet avberedskapsbestämmelser m. m. framhålls av några remissinstanser. Överstyrelsenför ekonomiskt försvar framhåUer att målsättningen vid en pågående översyn avSvensk byggnorm är att tillgodose beredskapskraven genom skärpta bestämmelser.Enligt statens planverk förutsätter utredningen att normer som utarbetas avverket och överstyrelsen skall vara vägledande. Gmnden för denna normgivningoch för normemas rättsliga verkan bör anges i lagen. Likaså bör behovet av attkunna uppställa samhäUeliga krav rörande det tekniska utförandet av värmesystemför gas eller fjäri-värme tUlgodoses genom erforderliga kompletteringar ibyggnadslagstiftningen. anser det angeläget att behovet avsäkerhetsföreskrifter och tillsynsmyndighet för fjärrvärmesystem utreds. Verketär berett att medverka i ett sådant utredningsarbete. VVS-branschen anser attdet finns behov av tillämpningsföreskrifter avseende installationer i byggnadmotsvarande vad som utfärdats av planverket med stöd av va-lagen.Ångpanneföreningen, som projekterat ett stort antal fjärr\'ärmeanläggningar,har konstaterat att beredskapsaspekterna nästan ständigt negligeras tUl följdav avsaknaden av författningar och praktiska tillämpningsföreskrifter. Utredningenhar inte föreslagit någon besvärsrätt utöver kommunalbesvär när det gällerbeslut om värmeplan. Viss kritik framförs mot detta. anser att lämpligheten av en värmeplan och dess innehållbör kunna prövas av högre instans än kommunfuUmäktige, exempelvisindustriverket, på talan av berörd fastighetsägare. Även statensprisregleringsnämnd för elektrisk ström förordar Prop.1975/76:149 41 någonform av besvärsrätt för den enskUde. anser att bådeeldistributör och distributör av fjärrvärme bör ha besvärsrätt. Stockholmskommun framhåller att beslut efter kommunalbesvär kan komma i konflikt med beslutav den nya nämnden eller högre instans. Avgörandet kan i båda fallen gäUaexempelvis tiUämpningen av likställighetsprincipen. Motsvarande konflikt kanuppkomma enligt va-lagen. Kommunen uttrycker en förhoppning att problemet tillövervägande del är av teoretisk art. framhåUer attmotsvarande problemställning finns vid kommunalbesvärsprövning av ett kommunalttaxebeslut resp. prisreglering enligt lag. Utredningens förslaginnebär att en ny nämnd skall inrättas, statens . ansluter sig till lösningen med en särskUdnämnd framför allt därför att den medger en likartad bedömning av uppkommandetvister. delar utrednmgens uppfattning i valet mellan de presenteradealternativen. finner att det är en rationell lösningmed en central nämnd av samma kraktär som statens va-nämnd. iUppsala län finner det däremot tveksamt om man bör inrätta ytterligare enspecialdomstol. Övrigaremissinstanser som yttrar sig i denna del förordar någon form av samordningmed statens va-nämnd. Enligt vattenöverdomstolen bör den nya närrmdenintegreras med va-nämnden. Den föreslagna lagstiftningen bygger pä va-lagensprinciper och en integrering skulle medföra organisatoriska fördelar bådekanslimässigt och i fråga om utnyttjande av ledamöternas kapacitet. anser att starka skäl talar för att de båda nämnderna samordnas medgemensam ordförande och gemensamt kansli. Även från administrativ sida innebärdet den enklaste lösningen. , som har det administrativa ansvaret förva-nämnden, bedömer det merarbete som kan uppkomma för verket som ringa och ärberett att ta på sig detta. framför motsvarande synpunkter och tUläggeratt flera av nämndens ledamöter har sakkimskap och erfarenhet även inom det nyaområdet. Dennya nämndens sammansättning kommenteras av några remissinstanser.Byggnadsstyrelsen anser att nämnden bör få en balanserad sammansättning genomatt ombud för producenter och den enskUde konsumenten ingår i den, samtidigtsom minst två ledamöter bör vara förtrogna med ekonomisk fastighetsdrift.Lunds kommun anser att den föreslagna sammansättningen inte är helttillfredsställande. Konsument-representanter i egentlig bemärkelse saknas helt.Vidare bör nämnden utökas numerärt så att den får exempelvis erforderligsakkunskap på elområdet. EnUgt bör partsintressenrepresenteras i nämnden. De egentliga konsumentintressena blir inte alls representerademed utredningens förslag. Näringslivets byggnadsdelegation föreslår attnämnden erhåller sådan sammansättning att möjlighet 1975/76:149 42 anser att representanterför hyresmarknadens parter på lämpligt sätt bör knytas till nämnden. och förordarpartsrepresentation i nämnden. Talanmot va-nämndens beslut prövas av i dess sammansättning som vattenöverdomstol.Utredningen anser att värmemål bör prövas av avdelning inom hovrätten somhandlägger fastighetsmål. Vattenöverdomstolen kan inte godta utredningensuppfattning att det inte är lämpligt att målen prövas av vattenöverdomstolen. Idomstolen, som alltså redan prövar de likartade va-målen, finns dessutomsakkunskap såväl på energiområdet som i byggnadstekniska frågor. anser att vattenöverdomstolen åtminstone tills vidare är den lämpligainstansen med hänsyn tUl domstolens tekniska kompetens. Utredningenföreslår att statens ström skall avskaffas.Hyresgästernas riksförbund ogillar formerna för nuvarande prisreglering ochansluter sig därför till utredningens förslag. Övrigaremissinstanser som yttrar sig i denna fråga anser däremot attprisregleringsnämnden bör vara kvar. De remissinstanser som har dennainställning är prisregleringsnämnden, , elutredningen,och . De remissinstansersom yrkar att lagstiftningen inte bör omfatta el (se avsnitt 4.1) anser attprisregleringsnämnden bör vara kvar även om el tas med. räknarmed att under utredningsarbetet pröva behovet av och formema för prisregleringenligt lag. framhåller att det av landets totalt4,25 mUjoner el-abonnenter endast är som har egentligaelvärmeabonnemang. Elleveranser för uppvärmning kan inte skiljas frånleveranser för andra ändamål till samma abonnent. framhålleri anslutning till denna fråga att talan inte får föras mot beslut om prisregleringoch att detta skulle vara direkt stötande, om den nya nämnden tog överprisregleringen". En eUeverans kan gäUa betydligt störrevärden än fjärrvärmeleveranser. anser i fråga ombesvärsrätt att prisreglering för el inte bör behandlas annorlunda än annanprisreglering. Ungefärhälften av den energi som förbrukas i går åt tUl att värma uppbyggnader. Tre uppvärmningsformer dominerar, nämligen fjärrvärme, elvärme ochindividuell oljeeldning. Enligten uppskattning gjord av är f. n. ca 700 000lägenheter i flerfamiljshus (av totalt två mUjoner) och ca Prop.1975/76:149 43 30000 småhus (av totalt en och en halv miljon) anslutna till fjärrvärmesystem.Dessutom uppvärms kontor, skolor, affärer och industrUokaler motsvarandeytterligare ca 350 000 lägenheter med fjärrvärme. Dethar stor betydelse för vår energiförsörjning hur uppvärmningen av byggnaderordnas. En effektivare energianvändning kan nås bl. a. genom att system förkollektiv energiförsörjning byggs ut. Till sådana system hör fjärrvärmesystem. har fjärrvärmesystem byggts i snabbtakt och ökningen av den anslutna värmeeffekten beräknas f. n. till ca 17 %per år, vilket innebär en fördubbling ungefär . Fjärrvärmeproduceras i hetvattencentraler eller kraftvärmeverk. I en hetvattencentralproduceras enbart hetvatten medan i ett kraftvärmeverk produceras bådehetvatten och elenergi. Enligt finns det f. n.kraftvärmeverk i tolv av de 50 tätorter som har fjärrvärme i större ellermindre omfattning. I hetvattencentraler och kraftvärmeverk utnyttjas bränsletbättre än i enskilda värmepannor eller i s. k. kondenskraftverk, som enbartproducerar elenergi. Fjärrvärmen kan alltså bidra tUl att effektiviseraproduktionen av värmeenergi. I ett kraftvärmeverk får man dessutom eneffektivare produktion av el än i en oljeddad kondenskraftstation. Fjärrvärmenhar fördelar också när det gäUer förbättrad luftvård. Genom att hetvattnet producerasi stora anläggningar är det möjligt att till rimliga kostnader förse dem med fUterför rökgasrening och vidta andra luftvårdande åtgärder. Viktigt är också attdrift och underhåll underlättas i centraliserade anläggningar, vilket kanminska luftföroreningar och bränsleåtgång. I deriktlinjer för energihushållningen som godkände (prop.1975: 30 bU. 1 s. 361362) förutses att totala elproduktionen skalluppgå tUl (TWh), varav beräknas produceras ikraftvärmeverk. (Prefixet lera anger bUjon). I nu befintUga eUer beslutadekraftvärmeverk kan produceras . Dämtöver behöver den årUga kapacitetenalltså ökas med . Detta innebär en jämförelsevis snabb utveckUng förkraftvärmeverken. Ipropositionen om energihushållningen anförde chefen för industridepartementet (prop.1975: 30 bU. 1 s. 341) att kommunernas roll inom ramen för en utbyggdsamhällelig planering har förstärkts bl. a. beträffande denfysiska planeringen. Erfarenheterna av den ökade kommunalaplaneringsverksamheten var goda. Det är med tanke på bl. a. de starkaberöringspunkterna med annan samhällsplanering, med bostadsförsörjning, medbyggande av vatten och avlopp etc. enligt industriministerns mening naturligtatt kommunerna tar en stor del av ansvaret för en utbyggd planering avhushållningen med energiresurserna. Han ansåg att särskild lagstiftning omkommunal 1975/76:149 44 En sådan planering borde avse produktion och distribution av iprincip aUa energislag för alla konsumtionsändamål oavsett vem som ägerproduktions- eller distributionsanläggningarna. Genom lagstiftning om sådanenergiplanering skulle förutsättningarna att genomföra en bättreenergihushållning förbättras avsevärt.. Bl. a. skulle åtgärder som innebär ensamordning av energiförsörjningen mellan kommuner och industri samt mellanflera kommuner underlättas med en ändamålsenlig energiplanering.Planeringen borde få formen av att energiplaner upprättas. Regional samverkanöver kommungränserna på frivUlighetens grund borde eftersträvas. Det bordeockså eftersträvas att finna en ordning som medför nödvändig koordinering avde kommunala planerna sett i ett större sammanhang. Därigenom skulle enöversiktlig energiplanering kunna garanteras som omfattar hela landet. Inom t.ex. elförsörjningen är detta önskvärt av tekniska skäl med hänsyn till detlandsomfattande samkörande ledningsnätet och lokaliseringen av storaproduktionsanläggningar. Dessauttalanden av chefen för industridepartementet föranledde inte några erinringarfrån sida (NU 1975: 30 s. 30). Ianslutning till behandlingen av riktlinjerna för energihushållningen (se prop.1975: 30 bU. 1 s. 341) tillkallade chefen för industridepartementet enligtbemyndigande en utredning (I 1975: 03) om kommunalenergiplanering. I direktiven understryks bl. a. att planeringen för landetsframtida elförsörjning förutsätter en avsevärd utbyggnad av kraftvärmeverk.Enligt föredragande statsrådets mening talar starka skäl för att en lokal energiplaneringomfattande i princip produktion och distribution av alla energislag för allakonsumtionsändamål bör genomföras. Energiplaneringen bör vara en kommunalangelägenhet. Enligt direktiven bör utredningen överväga om vid sidan avenergiplaneringen krav på koncession bör införas för anläggande och drift avfjärrvärmenät i likhet med vad som gäller för eldistribution. Värmeanläggningsutredningenhar lagt fram förslag om värmeförsörjning enligt värmeplan.Förslaget omfattar fjärrvärme samt uppvärmning genom el eller gas. Förslaget ärbegränsat tUl den lokala distributionen av energi för uppvärmning. Detomfattar alltså inte energiproduktionen och inte heller distribution för andraändamål än uppvärmning. Förslagetinnebär att kommunerna skall upprätta kommunala värmeplaner som syftar till enoptimal fördelning mellan de skilda kollektiva uppvärmningsformerna (elvärme,fjärrvärme, gasvärme). Planeringen föreslås bli friviUig och skall endastomfatta värmeförsörjningen i kommunens tätorter. Utredningensförslag har vid remissbehandlingen fått ett i huvudsak positivt mottagande.Från kommunalt håll understryks att det är angeläget att den föreslagnalagstiftningen träder i kraft . 1975/76:149 45 Remissinstansernaunderstryker allmänt behovet av energiplanering som grund för de av utredningenföreslagna värmeplanerna. Fyra remissmstanser avstyrker dock utredningensförslag, nämligen , Förenmgen ekonomisk rationelluppvärmning, och . Några ytterligareremissinstanser anser att lagstiftningsfrågan bör anstå. Alla dessaremissinstanser åberopar som skäl sammanfattningsvis att de energipolitiska riktiinjernainte bar lagts fast och att förutsättningarna för lokal energiplanering intehar utretts. Efter samråd med chefenför industridepartementet vill jag för egen del anföra följande om behovet avde av värmeanläggningsutredningen föreslagna värmeplanerna. Frågan har kommit iett nytt läge genom beslutet att utreda den kommunala energiplaneringen. Denlokala energiplanering som f. n. utreds avser både produktion och distributionav energi. De av värmeanläggningsutredningen föreslagna värmeplanerna avserendast distribution för uppvärmning. För att man skall kunna uppnå deeftersträvade positiva effektema av en planering, är det nödvändigt medheltäckande energiplaner. Värmeplaner som endast täcker n sektor utgör i dettaavseende en halvmesyr. Härtill kommer att det kan uppstå svårigheter när detgäller att samordna upprättade värmeplaner med senare tUlkomna energiplaner.Mot denna bakgrund framstår värmeplanerna som onödiga och olämpliga. Enligtmin mening bör utredningens förslag i vad det avser värmeplaner inte genomförasens som ett provisorium i avbidan på lagstiftning om kommunala energiplaner. Mittställningstagande i fråga om behovet av värmeplaner påverkar emellertid inte möjUgheternaatt i övrigt utnyttja utredningens förslag. Utredningen föreslår nämligen ocksåen reglering av rättsförhållandet mellan huvudman och brukare av kollektivavärmesystem (elvärme, fjärrvärme, gasvärme). I denna del motsvarar förslaget ihuvudsak vad som på ett angränsande rättsområde gäller enligt lagen (1970: 244)om allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen). Jag vUl nu gå in påfrågan om utredningens förslag i detta hänseende bör föranleda lagstiftning. Eldistributionenregleras i lagen (1902: 71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser omelektriska anläggningar (lag). Denna lag innehåller bestämmelser bådeom distributionsplikt för koncessionshavare och om möjlighet för konsumenteratt få frågor om prissättnmg och övriga leveransvUlkor prövade av en särskild nämnd,statens ström. I budgetpropositionen (prop.1975/76:100 bil. 15 s. 168) har chefen för industridepartementet uttalat attdet vid industriverket bör inrättas ett råd för eldistributionsfrågor meduppgift att bistå verket vid behandlmgen av ärenden som hör samman med eldistributionen.Gasdistributionen är inte lagreglerad. Beträffande både el och 1975/76:149 46 gasgäller att det inte går att särskUja en leverans för uppvärmningsändamål frånen leverans för andra ändamål. På grund av det anförda har jag efter samråd medchefen för industridepartementet kommit tUl den slutsatsen att el och gas börlämnas utanför en eventuell ny lagstiftning. Distributionen av fjärrvärmeär inte lagreglerad. Fjärrvärmen svarar redan för en betydande del av behovetav uppvärmning. En avsevärd utbyggnad av kraftvärmeverk måste ske . Utbyggnaden av ledningar för fjärrvärme(fjärrvärmenät) är mycket kapitalkrävande och nätet måste redan från börjananläggas för den totala belastningen. Ett fjärrvärmenäts totalekonomi påverkasgivetvis starkt av anslutningsgraden inom distributionsområdet. Det krävsdärför ofta en anslutning av praktiskt taget samtliga fastigheter inom området.En sådan anslutning är relativt, lätt att genomföra på frivUlighetens väg i nybyggdaområden men kan vara väsentligt svårare i befintlig bebyggelse. För attkommunernas planering skall underlättas och onyttiga investeringar undvikas ärdet nödvändigt att anslutningsgraden kan förutses. Totalekonomin har betydelseinte bara för kommunen som huvudman utan även för de fastigheter som äranslutna. Om fjärrvärme har bedömts vara den bästa uppvärmningsformen för ettvisst område kan det därför enligt min mening inte accepteras attfastighetsägare utan bärande skäl vägrar att ansluta suia fastigheter tillfjärrvärmenätet. Det finns alltså behov av en lagreglering som ger kommunernamöjlighet att, även om överenskommelse inte kan träffas, ansluta fastigheterinom distributionsområdet tUl fjärrvärmenätet. Fastighetsägarna bör å sin sidaha garantier för att energileveranserna fullgörs. De bör också ha möjlighetatt få anslutningsskyldigheten och de villkor som skall gäUa för anslutningprövade i särskUd ordning. Under remissbehandlingenhar från några håll anförts att det borde anstå med en lagstiftning i ämnet iavvaktan på att förutsättningarna och formerna för den övergripandeenergiplaneringen klarnar och på de utvecklingslinjer för ny teknik inomuppvärmningsområdet, som energibrist och höga energipriser driver fram. Jagvill med anledning härav till en början framhåUa att det på grundval avstatsmakternas stälhiingsta-ganden vid behandlingen av energipolitikenkan slås fast att det krävs en lokal energiplanering och att kommunerna kommeratt bli huvudmän för denna. Fjärrvärme existerar redan i åtskilliga kommuneroch ytterligare utveckling av fjärrvärmeanläggningar kan förutses. Det stårdärför helt klart att det föreligger såväl behov av som förutsättningar för enlagstiftning om anslutning tUl fjärrvärme och att kommunema bör ges huvudansvaretför tUlämpningen. Jag förordar därför att en sådan lagstiftning genomförs nu.Som redan har antytts bör lagstiftningen i stora delar kunna läggas upp medva-lagen som modell. Någralagstiftningstekniska svårigheter att anpassa en lag i ämnet till enkommande lagstiftning om. Prop.1975/76:149 47 Det förhållandet att till en början kommunala energiplaner inte kanläggas till grund för tUlämpningen något som för övrigt kommer att i awaktanpå planeringens genomförande gälla avsevärd tid även efter det att en lag omkommunal energiplanering har införts påverkar emellertid utformningen avlagstiftningen i inledningsskedet. Jag återkommer tiU denna fråga i detföljande. Enligt va-lagen är det iprincip en skyldighet att svara för anordningar för vatten och avlopp.Kommunen kan av vid vite föreläggas att fullgöra sin skyldighet.Enligt min mening är det f. n. inte tänkbart att ålägga kommunerna motsvarandeskyldighet när det gäller värmeförsörjningen. Denna fråga kan dock med hänsyntiU både energUiushållningens och mUjöskyddets krav komma i ett nytt läge vidtUlkomsten av en lagstiftning om energiplanering. TUls vidare är detklart ätt det bör vara frivilligt för kommunerna att engagera sig i utbyggnadav fjärrvärme. Jag återkommer i följande avsnitt tUl en annan fråga, nämligeni vad mån kommunerna bör ha valfrihet att låta en befintlig eller planeradfjärrvärmeanläggning omfattas av den nya lagregleringen för fjärrvärme ellerinte. Va-lagenavser endast aUmän va-anläggning. En va-anläggning är allmän om den drivs avkommun eller, om den drivs av annan, har förklarats för allmän avlänsstyrelsen efter särskUd ansökan av huvudmannen. En anläggning som drivs avett kommunalförbund anses som allmän medan för en anläggning som drivs av ettkommunalt bolag krävs förklaring för att den skall räknas som allmän. Fjärrvärmeanläggningardrivs i allmänhet av kommun eller av helägda kommunala bolag. Det förekommerdock att fjärrvärme distribueras av annan. Enligt min mening bör det finnasmöjlighet att låta den nya lagen gälla även om huvudmannen är ett privaträttssubjekt vare sig detta utgörs av ett kommunalt bolag eller ett företag somkontrolleras av enskilda. Den nu aktuella lagstiftningenkommer att innebära vissa fördelar för huvudmännen i form av möjlighet att ävenutan överenskommelse ansluta fastigheter. Enligt min mening är det rimligt atti detta läge kräva viss lämplighetsprövning innan lagen blir tiUämplig på enfjärrvärmeanläggning. Denna prövning bör utformas så att lagen blir tUlämplig endastpå anläggning som efter ansökan av huvudmannen förklarats för allmän av statensindustriverk. Detta kommer alltså att gälla både för kommunala anläggningar ochför andra anläggningar. Att det krävs en ansökanom allmänförklaring för att lagen skall bli tiUämplig innebär att huvudmannensjälv kan avgöra om han vill att lagen skall bli tiUämplig. Den huvudman som vUldet är å andra sidan skyldig att underkasta sig en lämplighetsprövning avindustriverket. 1975/76:149 48 Densom ansöker om allmänförklaring blir givetvis vid bifall tUl ansökan huvudmanför anläggningen med de rättigheter och skyldigheter som följer med detta. Eneventuell överlåtelse av anläggnuigen bör sedan inte medföra att anläggningenförlorar sin karaktär av allmän. När det gäller kommunalaanläggningar som är i drift torde industriverkets prövning närmast kunnabli av formell natur. Annorlunda förhåller det sig med planerade anläggningareller utvidgningar av befintliga anläggningar. bör härkontrollera att anläggningen inte strider mot gällande riktlinjer förenergihushållningen. För att behov av anläggningen skall anses föreliggabehöver någon omfattande nybyggnadsverksamhet eller uppmstning av denbefintliga bebyggelsen inte vara aktuell. I det senare fallet Ikan detnämligen från energihushållnings- eller miljöskyddssynpunkt vara angeläget inom det befintliga byggnadsbeståndet övergåri till uppvärmning med fjärrvärme.Vidare bör anläggningen vara förenlig med lämpliga lösningar i övrigt av delokala och regionala energiförsörjningsfrågorna. Sålunda kan ibland ettsamarbete mellan angränsande kommuner i fråga om värmeförsörjningen varaönskvärt. Verket bör genom samråd med de berörda kommunerna verka för sådantsamarbete. Anläggningar som strider mot en sådan lämplig samordning, börnaturligtvis inte accepteras. bor också med ledning avresultatet av de ekonomiska kalkyler som har gjorts för anläggningen kontroUeraatt anläggningen inle är uppenbart ogynnsammare från ekonomisk synpunkt änandra alternativ att ordna värmeförsörjningen. Det blir här fråga om enöversiktlig ekonomisk bedömning. Samrnanfattningsvis bör för bifall till enansökan om allmänförklaring krävas att det finns behov av anläggningen frånallmän synpunkt. Enkommun måste anses ha förutsättningar att fullgöra uppgiften som huvudman. Ifråga om huvudman som inte är kommun bör industriverket utöver vad jag föruthar angivit pröva att sökanden såväl i ekonomiskt avseende som i övrigt harförutsättningar för att fullgöra uppgiften som huvudman för anläggningen.Prövningen bör ha samma innebörd som enligt va-lagen. Ändamålet med deekonomiska garantier som bör krävas är främst att bereda ägarna av de anslutnafastigheterna ett visst mått av trygghet för att huvudmannen är i stånd attuppfylla de förpliktelser som en allmänförklaring medför. Det bör krävas att huvudmannenmed säkerhet kan komma att disponera ett kapital som förslår till att bestridade med utförandet förenade utgifterna och att han har möjlighet att låta dettakapital förbli bundet i anläggningen i den omfattning det behövs för attavgifterna från de anslutna fastigheterna skall kunna hållas på en lämplignivå. De ekonomiska garantierna kommer i regel att bestå i utfästelser av denkommun där anläggnuigen är belägen men kan också föreligga i den formen attanläggningen handhas av ett företag som disponerar tUlräckligt eget kapital. Iövrigt bör krävas att Prop.1975/76:149 49 huvudmannenhar tillgång tUl kompetent personal och andra resurser som inte är av ekonomiskart. Enligt va-lagen krävs förallmänförklaring att berörd kommun tillstyrker ansökningen. Detta är naturligtmot bakgrund av att kommunen i sista hand har ansvaret för anordnande av vattenoch avlopp. Någon motsvarande skyldighet har kommunen inte när det gäUerfjärrvärme och kommunen kan därför inte ges någon formell vetorätt.