prop · FZ0390 · 1975-12-31 00:00:00 — Vid planering av nya häkten bör behovet av besöksrum naturligenockså ägnas tillbörlig uppmärksamhet. Prop.1975/76: 90 139 Enorganiserad besöksverksamhet förekommer numera i vissa häkten bl. a. genomsärskilda anslaltsbesökare (Röda korset och övervakareföreningar), NÄV-ledamöter(anstaltens andliga vården), m. fl. Även de besök som görs avbibliotekspersonal som elt led i bokutlåningen bör nämnas i detta sammanhang.Dessa skilda slag av besöksverksamhet har från olika synpunkter visat sig ha etlobestridligt värde för att underlätta de häktades situation och bör därförunderstödjas i möjlig utsträckning. Besökav närstående och andra privata besök sker f. n. praktiskt taget alltid underbevakning. Bland häklespersonal anses detla ha bidragit lill att man i stortsett lyckats håUa häktena fria från insmuggling av narkotika m. m. I ett häkte(häktesavddnmgen på ) har man dock enligt uppgift i slorutsträckning tillåtit obevakade besök. Erfarenhetema därav uppges i detväsentliga ha varit goda. Detär av flera skäl önskvärt att besök hos häktade kan äga rum utan bevakning i såslor utsträckning som möjligt. Fördelarna härmed måsle dock vägas mot de riskersom obevakade besök kan innebära. Framför allt gäller det faran för alt denbesökande smugglar in vapen, narkotika m. m. Även kollusionsfara måsle beaktasi förevarande sammanhang. Om man genom lagstiftning skulle söka begränsa möjlighetematUl bevakade besök skulle konsekvensen därför kunna bli att man såg signödsakad alt helt vägra besök i större utsträckning än f. n. En sådan utvecklmgskulle naturligtvis vara olycklig. Liksom hittUls bör det därför finnasmöjlighet alt låta besök hos häktade äga rum under bevakning. IKraL (29 §) har införts en möjlighet att som villkor för besök av säkerhetsskälföreskriva att den besökande underkastar sig kroppsvisitation. Syftet medbestämmelsen är att söka hindra insmuggUng av narkotika, vapen e. d. Även ominsmugglingsrisken inte varit något större problem vid häktena, talarövervägande skäl för att införa en motsvarande bestämmelse om kroppsvisitationäven i den nya häkteslagen. Möjligheten att visitera besökande kan sålunda bl.a. länkas underlätta en ökad förekomst av obevakade besök. Den besökande kandå i vissa fall ställas infor valet att antingen undergå kroppsvisitation och iså fall få göra besöket obevakat eller att avslå från kroppsvisitation med denföljden att besöket får ske under bevakning. Oberoende härav kan omständighetemaibland också tänkas vara sådana att kroppsvisitation av den besökande framstårsom nödvändigt av säkerhetsskäl för alt besöket över huvud taget skall tUlålas.En möjlighet att kräva kroppsvisitation kan då ha den fördelen att besöket iregel inte kan vägras med hän-visnmg tUl risken att den besökande bär på sig otiUåtetföremål, t. ex. vapen. Även i fall då det föreligger koUusionsfara kan det varatill fördel all kunna föreskriva kroppsvisitation som villkor för besök. Desynpunkter som framförts i det föregående motiverar en omarbetning avbestämmelserna om besök. Bestämmelsema, som bör ha sin 1975/76: 90 140 platsi 10 § häkleslagen, lorde böra utformas efter förebild av besöksreglema i 29 §KraL, med de modifieringar som är påkaUade med hänsyn tUl de båda lagamas olikatUlämpningsområden. Sålundabör i 10 § första stycket föreskrivas att häktad får motta besök i denutsträckning det lämpligen kan ske. Vidare bör föreskrivas alt han inte får taemot besök som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt och att den som ärhäktad på grund av misstanke om brott inte heller får motta besök som kanmedföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott eljestförsvåras. Ifråga om bevakning bör i 10 § andra stycket föreskrivas att tjänsteman vid förvaringslokalenskall vara närvarande vid besök, om det är påkallat av säkerhetsskäl eller föralt imdvika att bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras. Enbestämmelse om kroppsvisitation m. m. bör införas i tredje stycket av 10 § nyalagen. Bestämmelsen bör ange att under föratsättningar som anges i andrastycket av paragrafen kan som vUlkor för besök föreskrivas att den besökandeunderkastar sig kroppsvisitation eller medger undersökning av väska, kasseeller annat dylikt som han vill medföra vid besöket. Sådankroppsvisitation av besökande som avser alt hindra insmuggling av vapen ochandra metallföremål bör i största möjliga utsträckning inskränka sig tillundersökning med hjälp av elektrisk metalldetektor eUer liknande teknisk anordning. 8 § andra stycket häkteslagen intagna hänvisningen lUl bestämmelser om rättför försvarare att sammanträffa med den som är häktad bör med i sak oförändratinnehåll få sin plats i ett fjärde stycke av 10 § nya lagen. Detbör erinras om att frivårdspersonal under tjänstgöring i häkte inte ärunderkastad besöksreglema. Detsamma torde gälla personundersökare. Däremottorde besöksreglerna i princip vara tUlämpliga på lekmannaövervakare ochförtroendeman liksom på socialvårdstjänsteman och tjänsteman vidarbetsförmedling. Bestämmelsermotsvarande 13 § tUlämpningskungördsen torde inte behöva införas i tUlämpningsförordningen. F.n. kan häktade endast i mycket begränsad utsträckning ha telefonsamtal medpersoner utanför förvaringslokalen. I den mån sådana samtal ändå förekommertorde de i regel ske från telefonapparat i tjänste-mm som disponeras avhäktespersonal. Medde begränsningar som är nödvändiga med hänsyn tUl kollusionsfara och fara frånsäkerhetssynpunkt synes det önskvärt att möjlighetema för häktade atttelefonera ökas genom att flera telefonapparater installeras i häktena. Påmotsvarande sätt som i fråga om kriminalvårdsklientelet (30 § KraL) torde i nyahäkteslagen därför böra införas bestämmelser som Prop.1975/76: 90 141 reglerarhäktades rätt att ha telefonsamtal. Bestämmelserna, som bör ha sin plats i 11 §,bör utformas i nära överensstämmelse med vad som avses gälla i fråga om besök,varvid reglema om bevakade besök bör motsvaras av regler om avlyssning avtelefonsamtal. Sålundabör i första stycket av 11 § nya lagen föreskrivas att telefonsamtal mellanhäktad och person utom förvaringslokalen får äga rum i den ulslräckning detlämpligen kan ske, att den häktade skall förvägras telefonsamtal som kanmedföra fara från säkerhetssynpunkt samt att den som är häktad på grund avmisstanke om brott inte heUer får ha telefonsamtal som kan medföra fara föralt bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras. Iandra stycket av 11 § samma lag bör föreskrivas att tjänsteman på lämpligt sättskall avlyssna telefonsamtal om det är påkallat av säkerhetsskäl eller för attundvika alt bevis undanröjs eller utredning om brott eljest försvåras. Dock börav integritetsskyddshänsyn föreskrivas alt avlyssning får äga rumendast med den häktades vetskap. Med beaktande av de i 21 kap. 9 § RB angivnaprinciperna för offentlig försvarares rätt alt i enrum meddela sig med denhäktade bör vidare anges atl telefonsamtal med dennes offenllige försvarareinte får avlyssnas. Denföreslagna regeln att telefonsamtal skaU vägras om fara från säkerhetssynpunktföreligger, innebär bl. a. att om ett påbörjat samtal utvecklar sig därhän attsådan fara föreligger, samtalet skall avbrytas. Vidarebör påpekas att det förhåUandet att telefonsamtal med offentlig försvarare uitefår avlyssnas självfallet inle hindrar att tjänsteman vid påringningenkontrollerar att samtalet verkligen äger mm med den offentlige försvararen.Detsamma gäller givetvis i fall då medgivande till telefonsamtal endast avsettviss myndighet eller enskUd person. Reglemaom beslut i frågor om besök och telefonsamtal behandlas i avsnitt 12. 11.1Nuvarande bestämmelser m. m. I9 § häkleslagen finns en bestämmelse som anger att häktad får medges attbesöka närstående som är svårt sjuk eller bevista närståendes begravning. Hankan också i annat fall då synnerliga skäl föreligger få medges att länana förvaringslokalenför . En gemensam förutsättning för meddelande av tUlstånd enligtdenna paragraf är att missbmk inte kan befaras. TUlstånd meddelas enligt 11 § tUlämpningskungördsenav föreståndaren för förvaringslokalen. Vidare krävs tUlstånd avförundersökningsledaren eller åklagaren i fråga om den som är intagen på grundav misstanke om brott samt av vederbörande polismyndighet i fråga om den somtagits i förvar enligt utlänningslagen. 11 1975/76.1 saml. Prop.1975/76: 90 142 Iförut nämnda cirkulär C 72 har RA meddelat följande råd och anvisningarrörande åklagarens tUlämpning av ifrågavarande bestämmelser. Atten häktad person hindras att besöka närstående som är svårl sjuk eUer attbevista närståendes begravning kan av humanitära skäl knappast ifrågakommaannat än i undanlagsfall. VUl häktad för annat ändamål lämna förvaringslokalenför , får frågan om tUlstånd skall ges bedömas med hänsyn tillstyrkan av de skäl han anför till slöd för sin begäran och övrigaomständigheter. Även om det är en viktig angelägenhet som den häktade villsköta, är det inte givet alt en permission är påkallad; ärendet kan kanskeuppskjutas eller ombesörjas av någon annan. Det måsle beaktas, att riskema föratt den häktade missbmkar permissionen kan vara stora. Åklagaren bör iallmänhet stäUa som viUkor för tillstånd lUl permission alt denna sker medbevakning. KAIKföreslår en mera generell avfattning av den nuvarande lagbestämmelsen ompermission i syfte att antyda något ökade möjligheter alt medge sådan. Enligtförslaget skulle häktad få bevUjas tillstånd att länma förvaringslokalen förviss för att sköta personlig angelägenhet av synnerlig vikt, om missbmkinte kan befaras. n. bör det endast i specieUa fall vara möjUgt att ge häktad tUlslånd attlämna förvaringslokalen (s. k. permission). De viktigastehithörande fallen gäller besök hos närstående som är svårl sjuk eller närvarovid närståendes begravning. Även i andra situationer kan det emellertid tänkasföreligga synnerliga skäl för att ge häktad tillstånd att lämna förvaringslokalenför . En gemensam förutsättning för medgivandet bör liksom f. n.vara att missbruk inte kan befaras. Med hänsyn tUl det anfördabör i nya häkteslagen (12 §) införas bestämmelser som i sak överensstämmer medbestämmelsema i 9 § nuvarande lag. Dessutom bör i det nya lagrammet anges attden häktade under vistelsen utom förvaringslokalen skaU vara ställd underbevakning, om inte sådan tUlsyn av särskUda skäl kan antas vara obehövlig. Iallmänhet torde bevakning inte kunna imderlåtas. Reglemaom beslut i fråga om permission behandlas i avsnitt 12. Prop.1975/76: 90 143 12 Prövningen av vissa tillståndsfrågor m. m. 12.1 Nuvarande bestämmelser ra. Somframgår av redogörelserna i tidigare avsnitt (8.1, 9.1, 10.1 och 11.1)innehåller tUlämpningskungördsen bestämmelser om tiUståndsgiv-ningen i vissaärenden enligt häkteslagen. Sålunda föreskrivs i 11 § nämnda kungörelse attföreståndaren för förvaringslokalen meddelar tillstånd för intagen att avsända eUerta emot brev eller annan försändelse eller att ta emot besök eller att jämlikt9 § häkteslagen lämna förvaringslokalen. Dessutom krävs enligt samma paragrafi fråga om den som är intagen på gnmd av misstanke om brott tiUstånd av xmdersök-ningsledareneUer, om förundersökningen har avslutats, åklagaren samt i fråga om den somtagits i förvar jämlikt utlänningslagen tUlstånd av vederbörandepolismyndighet. Vidare innehåller 9 § tUlämpningskungördsen en bestämmelseenligt vUken undersökningsledaren eUer, om för-imdersökningen har avslutals,åklagaren äger föreskriva att den som är intagen på grand av misstanke om brottinte får läsa tidskrifter eUer tidningar eller inneha radioapparat. RAhar i förat nämnda cirkulär C 72 anfört följande synpunkter på åklagares tUlämpningav förevarande bestämmelser. Äv-------- framgåratt åklagaren i varje särskUt faU måste ta stäU ning till i vilken utsträckning den häktade skall vara avskuren från kon takt med yttervärlden. Avbetydelse för åklagarens prövning är i första hand gmnderna för häktningen. Detär främst när kollusionsfara anses föreligga som det finns skäl för åklagarenatt inskränka den häktades möjligheter lill kommunikation med yttervärlden. Ibestämmelserna om behandlingen av häktade och anhåUna anges som grund förinskränkning beträffande brevväxling och besök förutom kollusionsfara ocksåäventyrande av ordning och säkerhet. Vad som inbegrips under delta begrepp äroklart. Därmed torde emellertid avses inle endast ordning och säkerhet inomanstalten utan även andra förhållanden. Det bör enligt min mening i första handankomma på häklesförseslåndaren att beakta ordnings- och säkerhelssynpunktemä.Men även åklagaren, som oftast har den bästa kännedomen om den misstänkte ochomständigheterna kring brottet, har vid sin prövning att beakta sådana synpunkler.Det kan t. ex. vara fråga om alt hindra planering av rymning eller nybrottslighet. Oavsett ansvarsfördelningen mellan häktesföreståndaren ochåklagaren är det emellertid naturligt att man tillhandagår varandra medupplysningar av betydelse för den häktades behandling. Vidden avvägning åklagaren har att göra mellan å ena sidan betydelsen av att denhäktade kan upprätthålla kontakter med yttervärlden och å andra sidan riskenför att sådana kontakter missbrukas måste såväl brottets beskaffenhet som denhäktades person och personliga förhåUanden beaktas. Bedömnuigen får grundas pådet material som kommit fram i ärendet och på andra för åklagaren kändaomständigheter. Förutsättningama för att tUlåta kontakt med yttervärlden måstevidare be- 1975/76: 90 144 dömasnågot olika beroende på vilken form av kontakt som det är fråga om. Vad somgäller brevväxling och besök behöver t. ex. inte gäUa rätten atl inneharadioapparat. Nuvarandeordning innebär att föreståndaren för förvaringslokalen (i det följande kalladhäktesföreståndaren) har att meddela beslut i olika frågor som regleras i häkleslagenoch tillämpningskungörelsen. Detta gäller t. ex. tiUstånd till brevväxling,besök och permission. I fråga om den som är intagen på grund av misstanke ombrott krävs dessutom i nämnda frågor tUlstånd av fömndersökningsledaren eUeråklagaren. Denne beslutar också ensam om förbud för den intagne att ha tillgångtiU tidskrifter, tidningar eller radioapparat. Detär inte i författning uttryckligen angivet huruvida häktesföreståndaren elleråklagaren (vad som sägs i det följande om åklagare gäller ävenförundersökningsledare) vid sin tiUslåndsprövning var för sig har alt beaktaalla eller endast en del av de faktorer som är avgörande för om visst tillståndskall ges eller inte. När det gäller kollusionsfaresynpunkter, dvs. frågan omhinder för tillstånd föreligger på grund av fara för att bevis undanröjs ellerutredning om brott eljest försvåras, är det uppenbart att åklagaren liggernärmast tUl att ta ställning i frågan. Vad däremot gäller ordnings- ochsäkerhetssynpunkter torde det närmast ankomma på häktesföreståndaren allbeakta sådana synpunkter. Även åklagaren torde dock enligt gällande regler haett visst ansvar i sådana frågor. Hur det närmare förhåller sig med ansvarsfördelningenmellan häktesföreståndaren och åklagaren synes i viss mån vara oklart. Detsynes mot bakgmnd av vad som sagts önskvärt att frågan omansvarsfördelningen mellan häklesföreslåndare och åklagare i tUl-ståndsgivningsfrågorregleras klarare än vad som f. n. är faUet. Lämpligen bör därvid den ordningengälla att åklagarens avgörande endast skall avse åtgärdens tiUåtlighet från kollusionsfaresynpunkt.Med denna begränsning bör det vara häktesföreståndaren som i övrigt beslutar ifråga om sådana åtgärder som brevväxling, besök och telefonsamtal. Därav följeratt åklagaren i fortsättningen inte skall pröva om viss åtgärd skall tUlålasmed hänsyn till säkerhetssynpunkter. Åklagarens funktion i delta avseende börbegränsas tUl en skyldighet att hålla häktesföreståndaren underrättad om förhåUandensom har betydelse från säkerhetssynpunkt för behandlingen av den häktade. I5 § häkleslagen finns en beslämmelse som anger att läkares anvisning rörandevården av den som är sjuk skall beaktas. Enligt vad som föreslås i avsnitt 13.3kommer en bestämmelse med likalydande innehåll att införas i den nya lagen. SomJO anfört i ett avgjort ärende (802/74) torde under bestämmelseninrymmas bl. a. läkares föreskrift 1975/76: 90 145 angåendeplacering av häktad tiUsammans med annan inlagen. Att sådan föreskrift skaUbeaktas vid häktesföreslåndarens prövning av gemensamhetsvistelse enligt 3 §andra stycket nya lagen bör uttryckligen framgå av författningstexten. Enligtgällande regler har vederbörande polismyndighet jämte häktesföreståndaren att besluta beträffande brevväxling, besök och permission i fråga om den somtagits i förvar enUgt utiänningslagen. På motsvarande sätt som beiräffandeåklagare bör polismyndighetens beslutsfunktion ersättas med en skyldighet altunderrätta häktesföreståndaren om förhållanden som är av betydelse frånsäkerhetssynpunkt. Underrättelseskyldigheten bör åligga vederbörandepolischef. Häktesföreståndaren utövarf, n. beslutsfunktionen när det gäller permission, dvs. tiUstånd för inlagenatt lämna förvaringslokalen . Prövningen av sådan fråga ärofta av särskilt känslig natur. Lämpligen bör därför beslut i frågan meddelasav högre chef, nämligen chef för kriminalvårdsregion eller polischef beroendepå vilket slag av häkte eller annan förvaringslokal det är fråga om. Del böräven ankomma på nu angivna befattningshavare att meddela föreskrifter i frågaom förbud för intagna atl ta emot försändelser av annal slag än brev ellerannan skriftiig handling. Mot bakgrund avövervägandena i det föregående bör författningsbestämmelserna t fråga omförfarandet vid tillståndsprövningen omarbetas. I 15 § nya häkteslagen bör lasin bestämmelser som reglerar åklagares funktion i detla hänseende. Sålunda böri paragrafens första stycke föreskrivas att beträffande den som är häktad på gmndav misstanke om brott det ankommer på undersökningsledaren eller åklagaren attdels avgöra om eller i vad mån hinder för medgivande enligt 3 § andra stycket(gemenskap) eller 912 §§ (brev och annan försändelse, besök, telefonsamtal,permission) möter på den gmnd att åtgärden kan medföra fara för att bevisundanröjs eller utredning om brott eljest försvåras och dels avgöra fråga om inskränkningarenligt 6 § tredje stycket (tidningar m. Av hänsyn tUl den häktadesberättigade intressen bör vidare i elt andra stycke av 15 § nya lagenföreskrivas att om avgörande enligt första stycket innebär hinder förmedgivande eller eljest inskränkning i häktads rätt, avgörandet skaU omprövasså ofta anledning därtill uppkommer. Deytterligare bestämmelser som krävs på förevarande område bör lämpligen tas in itillämpningsförordningen. Sålunda bör i 6 § första stycket anges att med de begränsningarsom följer av 15 § nya häkteslagen föreståndaren för förvaringslokalenbeslutar i frågor om tillstånd för intagen atl avsända eller motta brev eUerannan försändelse, motta besök eller atl ha telefonsamtal. Vidare börföreskrivas att detsamma gäller i fråga om tillstånd för intagen alt vistastillsammans med en eller Prop.1975/76: 90 146 fleraandra intagna, varvid dock i förekommande faU läkares anvisning rörande vårdenav den som är sjuk skall beaktas. Dessutom bör i 6 § andrastycket tillämpningsförordningen föreskrivas att i fråga om tUlstånd förintagen att enligt 12 § nya lagen lämna förvaringslokalen (permission) beslutarmed i första stycket första punkten angivna begränsningar (1) chef förkriminalvårdsregion beträffande den som är intagen i aUmänt häkte,häktesavdelning vid lokalanslalt mom regionen eUer häktesavdelning vidriksanstalt som är geografiskt belägen inom regionen och (2) polischefenbeträffande den som är intagen i polisarrest. Iparagrafens tredje siycke bör intas en bestämmelse som anger att föreskrifter ifråga om förbud för intagna att ta emot försändelser av annat slag än breveller annan skriftUg handling meddelas av i andra stycket angivnabefattningshavare. Bestämmelserom underrättelseskyldighet bör ges i fjärde stycket av paragrafen. Där börföreskrivas att undersökningsledaren eller åklagaren skall utöver vad somföljer av 15 § nya häkteslagen hålla föreståndaren underrättad om förhållandensom har betydelse från säkerhetssynpunkt för behandlingen av den som ärintagen på grund av misstanke om brott. Vidare bör anges att sådanunderrättelseskyldighet åligger även vederbörande polischef i fråga om den somtagits i förvar enligt utlänningslagen. 13 Sjukvård m. m. 13.1Nuvarande bestämmelser m. m. I5 § häkteslagen anges bl. a. att vid behandlingen av häktad person erforderUghänsyn skall tas tiU hans hälsolUlslånd och att läkares anvisning rörandevården av den som är sjuk skall beaktas. De närmare bestämmelser i ämnet som firmsintagna i 5 § tUlämpningskungördsen innehåller följande. Om intagen företertecken tUl sjukdom eller begär alt läkare skall tUlkallas, skall han undersökasav läkare så snart det kan ske, om inte omständighetema föranleder att sådantär utan gagn. Behöver intagen sjukhusvård, skall sådan beredas honom, så snartdet kan ske. Förlossning av intagen kvinna skall såvitt möjligt ske på sjukhuseller förlossningshem. Kostnad för sjukvård får inte åläggas intagen. Slutligenföreskrivs i paragrafen att underrättelse ofördröjligen skaU lämnas närståendeom intagen avlider eller träffas av svårare sjukdoms- eUer olycksfall. I 6 § tiUämpningskungörelsenregleras den situationen att kvinna vid intagning medför spätt bam eller efterintagningen föder barn. Föreståndaren för förvarUigslokalen kan då eftersamråd med läkare medge henne att behålla bamet hos sig . Prop.1975/76: 90 147 vandelämnats eller vägrats, skall barnavårdsassislenten i länet omedelbartunderrättas. RÅhar i cirkulär (C 58) anfört följande rörandebehandlingen av häktad som överförts tUl allmänt sjukhus. I 5§ tUlämpnmgskungördsen tUl lagen (1958:213) om behandlingen av häktade och anhåUnam. föreskrivs att om intagen är i behov av sjukhusvård sådan skall beredashonom så snart ske kan. Därvid försöker man i första hand tUlgodosevårdbehovet inom anstalt, som står under överinseende.Kan erforderlig undersökning eller behandling inle lämpligen ske inom sådananstalt, överförs den intagne till allmänt sjukhus. Även efter det alt denintagne sålunda överförts tUl allmänt sjukhus, svarar kriminalvården för althan står under erforderlig tillsyn. Del åUgger därför styresmannen att vidbehov i samråd med chefen för sjukvårdsinrättningen anordna bevakning undervistelsen utom anstalten. Möjligheterna atl anordna tiUfredsställande bevakningtorde dock i regel av praktiska skäl vara begränsade. Del är också förståeligtalt den ansvarige läkaren av hänsyn tUl den intagnes hälsotillstånd och tillövriga patienters trivsel ofta inle är benägen att medge några långtgående bevaknmgsanordningarinom sjukhuset. Äv dessa skäl kan det bara i undantagsfall förekomma alt denintagne på sjukhuset bevakas av kriminalvårdspersonal. Bortsett från speciellafall, t. ex. psykiskt sjuka personer vilka bedöms som farliga, kan några egentligabevaknings- eller kontrollåtgärder bara i ringa utsträckning påräknas frånsjukhuspersonalens sida. Närdet gäller en intagen som är häktad är det av vikt atl åklagaren, som bästkänner skälen till häktningen och har att meddela föreskrifter om besök,brevväxling m. m., blir underrättad om överförandet till allmänt sjukhus.Underrättelsen bör såvitt möjligt lämnas före överförandet. Vid akutasjukdomsfall o. dyl. låter detta sig dock inle alllid göra. I sådana fall böråklagaren underrättas så snart det kan ske efter överförandet.Kriminalvårdsstyrelsen har förklarat sig ämna utfärda anvisningar härom tillstyresmännen vid fångvårdsantalterna och de allmänna häktena. Syftetmed underrättelsen lill åklagaren är främst alt bereda denne tillfälle altanföra synpunkter på bevakningsfrågan. Åklagaren bör sålunda med beaktande avdet ovan anförda överväga om det kan anses nödvändigt att den intagne också påsjukhuset bevakas av kriminalvårdspersonal och han kan verka för demöjligheter lill övervakning genom sjukhuspersonalen som kan stå till buds blirtillvaratagna.