prop · FZ03105 · 1975-12-31 00:00:00 — Frågan om facklig stridsrätti syfte att driva en ståndpunkt i en sådan förhandling, t.ex. om pensioner,har ansetts böra lösas med tillämpning av de allmänna principema för 41 §.Föratvarande arbetstagare kan uppenbarligen inte själva gå till facklig strid.Däremot torde det vara klart att en arbetstagarorganisation kan anordna stridmed deltagande av aktiva arbetstagare även i frågor som gäller föratvarandearbetstagares pensioner. Så länge kollektivavtal inte gäller för de aktiva börpensionsfrågorna för de icke-aktiva kunna ses som en fråga om del totalaförhandlingsutrymmet i förhållandel mellan arbetsgivaren och de aktiva ochdärmed som en olöst intressefråga i förhandlingama mellan dem. 1975/76:105 Bilaga 1 406 avtal för de aktiva, är frågan om möjlighetema attdärefter gå till facklig strid med krav på pensionsavtal för de icke-aktiva enfråga om tolkningen av del träffade kollektivavtalet. Står det vid denna klartatt pensionsfrågorna har lämnats öppna såsom oreglerade intressefrågor, börockså utrymme för strid finnas. Någon särskild reglering av hithörande frågorhar inte ansetts behövlig. Äv 4 § i lagen följer att det i 41§ stadgade förbudet mot stridsåtgärder under avtalstid inte får inskränkasgenom avtal. Liksom enligt gäUande rätt kan däremot avtal träffas om längregående fredsförpliktelse. Denna paragraf bygger på nugällande regler i 4 § andra stycket om organisationers ansvar förfredsplikten. Dock har gjorts en utvidgning av ansvaret såvitt gäUer förbudetmot anordnande, föranledande i övrigt och medverkan till olovlig stridsåtgärd.Enligt paragrafen, som på denna punkt stämmer överens med kommitténs förslag(32 § FKL), träffar förbudet i princip alla organisationer på arbetsmarknadenoberoende av otn och i vad mån de har något organisatoriskt samband med denkoUektivavtalsbundna föreningen. Som kommittén har påpekat träffar förbudet iförsta hand medverkan eller understöd genom lämnande av ekonomiskt bidrag. Avgörandeför om en viss organisation skall anses ha ådragit sig ansvar enligt regeln ärom den eller de som vidtagit en ifrågavarande åtgärd har enligt allmännaregler rättsligt sett företrätt organisationen. För all ansvar skall kunnauppkomma fordras ett bestämt handlande, en åtgärd, från den ifrågavarandeutomstående organisationens sida i syfte att åvägabringa eller understödjafredspliktsbrott. Regeln vänder sig inte mot den allmänna rätten att avpolitiska eller andra skäl utöva kritik i arbetsfrågor eUer kritisera part påarbetsmarknaden. När det gäller det ansvar förfredsplikten som redan enligt nu gällande lag åläggs organisationer, som självaär bundna av kollektivavtal eller som har avialsbundna medlemmar, har kommitténefter en redogörelse för huvuddragen av AD:s praxis uttalat (s. 850 O- att denallmänt sett inte finner anledning till erinran mot de avgöranden enligt vilkaorganisationer har blivit ålagda ansvar för medlemsmajoritetens handlande ävennär stadgeenliga beslut inte fattats. Däremot har kommittén rekommenderat enpraxis som bygger på frihet i största möjliga utsträckning för fackligaföreträdare att agera efter eget omdöme i syfte att motverka fredspliktsbrottav medlemmarna. Som utvecklats vid behandlingen i den allmänna motiveringen avreglema om överläggningar vid arbetstagares fredspliktsbrott (43 §), byggermedbestämmandelagen på samma synsätt. Redan i lagens regler om sådanaöveriäggningar ligger att arbetstagarorganisationens företrädare bör ha frihetatt bedöma vilka åtgärder som är de mest ändamålsenliga och vilka kontakter medmotsidan som bör tas. 1975/76:105 Bilaga 1 407 Regeln i andra stycket om förbud för annan attdelta i stridsåtgärd, som vidtagits i strid mot 41 §, bygger helt på kommitténsförslag. Ett viktigt syfte är att åstadkomma ett större mått av enhetlighet påpåföljdsområdet än enligt gällande rätt. Avgörande för tillämpningen av regelnär vad som i detta sammanhang lägges in i ordet "deltaga". I förstahand åsyftas fall där en minoritet av oorganiserade arbetstagare på enarbetsplats lägger ned arbetet tillsammans med sina organiserade ochkollektivavtalsbundna arbetskamrater. I de allra flesta fall kan regelntillämpas utan särskilda svårigheter i sådana fall. 1 övrigt bör som kommitténhar framhållit (s. 440 f) iakttas försiktighet så att rätten för organiserademinoriteter att vidta självständiga stridsåtgärder inte inskränks. Bedömningenbör däremot i regel bli alt det är fråga om dellagande i del föreslagna andrastyckets mening när oorganiserade och organiserade lägger nedarbetet. Liksom kommitténs förslag bygger 42 § på att vad som skall anses varaen och vad som är flera stridsåtgärder avgörs i princip med utgångspunkt iförhållandet mellan en arbetsgivare och de hos den arbetsgivaren anställdaarbetstagarna. Med uttrycket "deltaga" avses att markera att detskall vara fråga om samma slag av åtgärd från den utomståendes sida som deneller de kollektivavtalsbundnas. Lagregeln syftar alltså inte till alt berörat.ex. insamlingar från allmänheten på del sättet att en arbetstagare ärförbjuden att ge ett bidrag till olovligt strejkande. Arbetstagaren handlar dåinte som arbetstagare och deltar inte i strejken. I denna paragraf har upptagits den regel omskyldighet för arbetsgivare och arbetstagarorganisation att överlägga närolovlig konflikt brutit ut, som kommittén föreslog i 33 § FKL. Vissa Jämkningarhar gjorts i texten av enbart redaktionella skäl. Syftet med regeln harredovisats i avsnitt 11.8 av den allmänna motiveringen. Där har ocksåbeskrivits sambandet med reglerna om nedsättning eller befrielse frånskadeståndsskyldighet i 60 §. Som framgår av lagtexten haröverläggningsskyldigheten utformats som en ömsesidig skyldighet för de berördaparterna att gå till överläggning. På arbetstagarsidan fullgörsöveriäggningsskyldighelen av lokal organisation om sådan finns, och i annatfall av den organisation som är part i kollektivavtalet. Part är gentemotmotpart ansvarig för att skyldigheten fullgörs. Närmare regler om huröverläggningarna skall hållas har inte ansetts behövliga. På den punkten tordemotsvarande regler om förhandlingar kunna tjäna till ledning. I ordet "" ligger ett krav påparterna att ta upp överiäggningar utan dröjsmål. Även genomförandet avöverläggningen bör ske snabbt. Det ligger dock i sakens natur attlämplighetsskäl här kan tala för olika förfaranden i skilda fall. Part kan inte genom avtal befria sig från sin överläggningsskyldighetenligt denna paragraf. 1975/76:105 Bilaga 1 408 I denna paragraf har upptagits den bestämmelse omkvarievande strids-rätt som har behandlats i avsnitt 11.5 av den allmännamotiveringen. Som framgår där har regeln sin utgångspunkt i den nuvaranderättspraxis, enligt vilken vissa befogenheter för arbetsgivaren tolkas in ikollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor utan hinder av attkollektivavtalels text inte innehåller någon bestämmelse i ämnet. Enligtparagrafen kan part motverka sådan intolkning genom att vidavtalsförhandlingarna begära uttryckliga regler i avtalet eller i särskiltkollektivavtal om bestämmanderätten i fråga som anges i 32 §. Framställer parten sådan begäran men kommer ändå inte några uttryckliga regler i frågan tillstånd, skall enligt 44 § frågan inte omfattas av den fredsplikt som följer avatt kollektivavtal i övrigt träffas. TiU skiUnad från 32 § sägs inte något om vilketinnehåll det fredsplikts-grundande koUektivavtalet tankes ha. Paragrafen haransetts böra i princip gälla generellt. Liksom i 32 § åsyftas dock i förstahand sedvanliga kollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor. Detär i sådana avtal som AD har tolkat in arbetsgivarensbeslutsbefogenheter. När det gäller sådana avtal kommer därmed att ligga näratill hands att tolka 44 § motsatsvis. Paragrafen kommer då att innebära altfredsplikt inträder i de frågor, som anges i 32 §, om löneavtal träffas utanatt begäran framstäUts enligt 44 §. När det gäller andra kollektivavtal ärsamma slutsats däremot inte lika naturlig. Avsikten är emellertid i och för siginte att motsatsslut skall dras av 44 §. 1 vad mån intolkning avbeslutsbefogenheter för arbetsgivaren skaU ske bör liksom bero avkollektivavtalets natur och innehåll i övrigt. Paragrafen anvisar enbart enmetod att undvika intolkning. Liksom enligt kommitténs förslag blir effekten avparagrafens regel att den fråga, beträffande vilken reglering i kollektivavtalbegärts, blir fri från fredsplikt om inte någon uttrycklig reglering kommertill stånd. Blir det däremot en uttrycklig reglering inträder oavsett dessinnehåll fredsplikt liksom i andra fall i fråga om uttryckliga regler ikollektivavtal. Äv att kollektivavtal har slutits följer också att varjestridsåtgärd måste beslutas på behörigt sätt av part ikollektivavtalet (41 §). Detta medför, med ett annat sätt att uttrycka saken,att det är kollektivavtalsparterna som disponerar över den kvarievandestridsrätten. Vanliga regler gäller om behörigheten att fatta beslut i fråganinom koUektivavtalsbunden organisation och om möjligheterna alt delegera rättatt på organisationens ansvar fatta sådana beslut. Skälen till att regeln i 44 § har gjorts ömsesidighar redovisats i avsnitt 11.5 av den allmänna motiveringen. Paragrafen innehållen inte någon närmare regleringav hur begäran om medbestämmanderättsavtal skall göras eller hur noggrant denaktuella frågan skall beskrivas när sådan begäran görs. Av paragrafensavfattning framgår dock att vad som i första hand åsyftats är att partframstäUer krav Prop.1975/76:105 Bilaga 1 409 på medbestämmanderättsavtai i en viss närmare angivenfråga eller på ett visst område. Normalt kan man också vänta sig att begäraninnehåller besked, åtminstone i princip, om arten av den medbestämmanderättsom begärs eller i övrigt om innebörden av det avtal som parten vill få tillstånd. Något hinder i och för sig alt ställa ett vidsträckt krav, som berör ettstort område av arbetsgivarens beslutsbefogenheter, finns dock inte. Innehålleti begäran blir avgörande för omfattningen av den stridsrätt som är avsedd attfölja av att uttrycklig avtalsreglering inte kommer till stånd. Med hänsynhärtill bör begäran framställas på sådant sätt att det går att i ett senareläge visa vad som förekommit. Part som påslår sig ha kvarievande stridsrätthar enligt vanliga regler att visa grund för sitt påstående. Hänskjutes tvist ifrågan till AD råder fredsplikl i den tvisten till dess domstolens avgörandefallit. Som nämndes blir det en fråga omtolkning av del kollektivavtal som har träffals och av den begäran ommedbestämmanderätt som har framställts när utrymmet för kvarievande stridsrätlskall fastställas. Har medbestämmanderättsavtal begärts på fleraområden men alla kraven inte tillgodosetts genom uttrycklig avtalsreglering,kan kvarievande stridsrätl komma i fråga i de återstående frågorna. Detta ärliksom i andra fall en fråga om parternas avsikt och om vad som har kommittill uttryck därom i träffade avtal. Från den kvarievande stridsrältenkan part enligt sakens natur avstå genom kollektivavtal. Ett sådant avtal ärnämligen att bedöma som ett avtal i medbestämmanderätlsfrågan. På denna punktföljer den kvarievande stridsrätten därmed den allmänna regeln att part kanåtaga sig längre gående fredsförpliktelser än som anges i lagen. Enligt 3 a § MedlL är part skyldigatt varsla såväl förlikningsman som motparten om arbetsinställelse sist sjundedagen före den dag då åtgärden skall ta sin början. Motsvarande regler om varselhar lagils in i 47 § medbestämmandelagen såvitt gäller varsel tillföriikningsmän medan 45 § medbestämmandelagen innehåller regler om varsel tillmotpart. Till skillnad från 3 a § MedlLomfattar varselskyldigheten enligt 45 § medbestämmandelagen normalt varjestridsåtgärd, såväl primäråtgärder som sympatiåtgärder. Detta innebär intenågot nytt i förhållande till praxis på arbetsmarknaden. Stridsålgärder somvidtas i organiserade former brukar varslas, oavsett åtgärdens karaktär.Undanlag görs dock för vissa fall då varselplikten skulle göra stridsåtgärdenverkningslös. Detta behandlas i det följande. F.n. är det förenat medstraffansvar att inte iaktta varselskyldigheten. Det gäller såväl varsel tillföriikningsmän som varsel till motparten. Pä denna punkt sker en ändring genommedbestämmandelagen i det att underlåtenhet att varsla motpart inteunderkastas straffansvar. 1 stället blir la- 1975/76:105 Bilagal 41Q gensskadeståndsregler tillämpliga (se specialmotiveringen till 54 §).Ska-deståndsberättigad är i detta fall den motpart som bort varslas. Avserstridsålgärden också oorganiserade arbetstagare kan även dessa rikta skadeståndsanspråkmot en arbetsgivare som har underlåtit alt varsla om åtgärden. Varselskyldighet enligt 45 § åliggerarbetsgivarorganisation och arbetstagarorganisation som vidtar stridsåtgärdliksom arbetsgivare som vidtar stridsåtgärd utan att organisation har anordnatden. De är enligt 47 § också varselpliktiga i förhållande tillförlikningsmannaexpeditionen. Däremot föreligger, till skillnad från nugällande rätt, inte någon varselskyldighet för enskild arbetstagare.Underlåtenhet att varsla medför inte att en i och för sig tillåten stridsåtgärdskall anses som olovlig. Underlåtenhet att varsla om en olovlig stridsåtgärdmedför i princip skadeståndsskyldighet enligt denna paragraf, låt vara attfrågan får mindre betydelse vid sidan av ansvaret för att åtgärd har vidtagitsi strid mot de egentliga fredspliktsreglerna. Varsel enligt 45 § skall vara skriftligt. Del skalltillställas vederbörande motpart. Såvitt gäller oorganiserade arbetstagare kanvarsel ske i form av allmänt synliga anslag på arbetsplatsen. Anslag räckerdock inte om det på arbetstagarsidan finns både organiserade och oorganiseradearbetstagare. Varsel skall i sä fall lämnas även till vederbörandearbetstagarorganisation. Varsel skall lämnas innan stridsåtgärdeninleds. Härmed avses att varslet skall ha kommit motparten till hända minst sjudagar i förväg. Undantag från varselskyldigheten görs dock omgiltigt hinder möter mot varsel. Avsikten med denna undantagsmöjlighet ärfrämst alt möjliggöra stridsåtgärder i fall där ett upprätthållande avvarselskyldigheten i realiteten skulle innebära att stridsåtgärden blevverkningslös. Undantaget blir aktuellt att tillämpa t. ex. när särskildasvårigheter av praktisk natur gör det omöjligt att uppfylla varselkravet,exempelvis vid blockad mot lossning av fartyg med kort liggetid eller närarbetet annars är av så kort varaktighet att tid inte finns för en veckasvarsel. Undantaget bör kunna tillämpas också i andra situationer därvarselskyldigheten framstår som meningslös. 1 fall som avses i 31 § tredjestycket bör AD när det är motiverat befria från varselplikten. Om en stridsåtgärd, som har varslats till en vissarbetsgivare, utvidgas till att omfatta även annan eller andra arbetsgivare,skall nytt varsel utfärdas beträffande den utvidgade stridsåtgärden. Dettagäller dock inte i de undantagsfall som har berörts. 1 den allmänna motiveringen har berörts att s.k.indrivningsblockader faller utanför reglema i fredspliktsavsnittet. Någravarselregler behöver inte heller iakttas i sådana fall. Varsel skall innehålla uppgift om anledningen tillstridsåtgärden. Dessutom skall stridsåtgärdens omfattning anges, t.ex. vilkaarbetstagare som berörs eller - vid partiell arbetsinställelse - vilkaarbetsuppgifter som be- 1975/76:105 Bilagal 411 rörs.1 praxis torde varsel regelmässigt innehålla sådan uppgift. Att så sker är dockav sådan betydelse alt det har ansetts böra slås fast i lagen. Medling(46-53 §§) 1 detta avsnitt återfinns föreskrifter om medling iarbetstvister. Föreskrifterna ersätter den nu gällande MedlL. Avsnittet inledsmed en gmndläggande regel i 46 § om förlikningsmannaväsendets organisation ochuppgifter. 1 47 § regleras varsel om stridsåtgärd tillföriikningsmannaex-peditionen. 48 § innehåller bestämmelser om förlikningsmansförhandlingsverksamhet. I 49 § finns regler om möjlighet för förlikningsmanatt till AD anmäla parts försummelse att fullgöra sin förhandlingsskyldighetinför förlikningsman samt om rätt för AD att meddela vitesförläggande och attutdöma vite. Enligt 50 § skall den i 18 § föreskrivna skyldigheten för part altvid förhandling hålla viss handling tillgänglig för motparten fullgöras ävenmot förlikningsman. 51 § upptar regler om möjlighet för föriikningsmän allanmoda parterna all låta tvist avgöras av skiljemän. Regler om möjlighet förregeringen att tillsätta eller särskild förlikningsmanför medling i mera betydande arbetstvister återfinns i 52 §. Slutligeninnehåller 53 § bestämmelser om tystnadsplikt för föriikningsmän. Denna paragraf innehåller de grandläggande reglernaom förlikningsmannaväsendets organisation och uppgifter. I 46 § första stycket anges att det skall finnas enstatens föriikningsman-naexpedition, som genom sina förlikningsmän fullgör deuppgifter som ankommer på expeditionen. Uppgifterna består främst i att medlai arbetstvister. tvister mellan arbetsgivare ellerarbetsgivarorganisation på ena sidan och arbetstagare ocharbetstagarorganisation på andra sidan. Tvisten skall gälla förhållandet mellanpartema just i deras egenskap av arbetsgivare och arbetstagare och inte någotannat rättsförhållande mellan dem. Själva medlingsarbetet skall utföras avföriikningsmän som erhåUer expeditionens uppdrag till detta. I första stycketanges vidare i huvudsaklig överensstämmelse med 2 § första stycket MedlL attdet åligger föriik-ningsmannaexpeditionen att genom sina föriikningsmän följaförhåUandena på arbetsmarknaden. Enligt 46 § andra stycket skall expeditionen utseföriikningsmän att medla i uppkommen arbetstvist, som har medfört eller hotaraft medföra stridsåtgärd, när expeditionen har fått kännedom om tvisten.Särskilt förordnande skall således meddelas för varje sådant uppdrag. 1 denallmänna motiveringen har framhåUits att ett antal fortlöpandeföriikningsmannauppdrag bör meddelas. Innehavama av dessa uppdrag skall delsutföra de medlingsuppdrag som expeditionen tilldelar dem, dels fortlöpandefölja förhållandena på arbetsmarknaden, i den mån denna uppgift inte ombesörjscentralt 1975/76:105 Bilagal 412 På expeditionens uppdrag skall förlikningsman även fullgörauppgiften enligt tredje stycket att på anmodan av part gå arbetsmarknadensparter tillhanda med råd och upplysningar rörande förhandlingar ochkollektivavtal och leda förhandlingar mellan partema. De fortlöpande uppdragenskall således ges en sådan utformning att de berättigar förlikningsmannen atthandlägga alla löpande ärenden som kan uppkomma. Det är endast när enarbetstvist har medfört eller hotar att medföra stridsåtgärd som särskiltförordnande att medla fordras även för innehavare av fortiöpandeföriikningsmannauppdrag. Medlingsuppdrag som kräver särskilt förordnande bör iförsta hand tilldelas de fasta förlikningsmännen och fördelas mellan dem påsådant sätt att uppdrag inom en viss ort tilldelas den närmaste bosatteförlikningsmannen. Om det anses lämpligt, skall dock expeditionen kunnaförordna annan förlikningsman för uppdraget och även utse annan person attmedla i tvisten. För en viss typ av tvister skall alltså expeditionen kunnafortiöpande meddela en och samma person medlingsuppdrag, oavsett var i rikettvistema har uppstått. Förlikningsmans behörighet att ingripa vid arbetstvistär inte begränsad till fall då förhandlingsskyldighet förligger enligt 10 §medbestämmandelagen. Detta behandlas närmare i specialmotiveringen tUl 49 §. Förordnande att medla i uppkommen arbetstvist skallmeddelas endast när medverkan av förlikningsman kan anses ägnad att främja enlösning av tvisten. Ingripande vid olovlig strejk torde komma i fråga endast ompartema vid överläggningar enligt 43 § påkallar detta. Däremot bör en förlikningsmaninte medverka vid kontakter mellan arbetsgivare och de strejkande själva,eftersom en sådan medverkan kan uppfattas som ett sanktionerande avavtalsstridiga krav eller av det lag- och avtalsstridiga förfarandet. Dessutommåste beaktas att arbetstagare som deltar i en olovlig strejk inte har någonförhandlingsrätt mot arbetsgivaren. I andra stycket ges även vissa ytterligareföreskrifter beträffande den centrala förlikningsmannauppgiften att medla iarbetstvister. Sedan expeditionen har utsett förlikningsman att medla i visstvist, ankommer det på förlikningsmannen att självständigt bedöma hur han skallkunna främja en lösning av tvisten. Han kan t.ex. hemställa att partemauppskjuter stridsåtgärdema eller instäUer redan vidtagna åtgärder. Normaltskall förlikningsmannen också kalla partema till förhandling.Förlikningsmannens handlingsmöjligheter är dock inte begränsade till detta. Hankan dessutom vidta varje åtgärd som är lämplig i den meningen att den är ägnadatt främja tvistens lösning. Har t. ex. varsel utfärdals om stridsåtgärd motnågon som inte har velat träda i förhandling med motsidan om ingående avkollektivavtal, kan det i stället vara lämpligt att genom underhandskontaktersöka få till stånd förhandlingar direkt mellan parlema utan att kalla tillförhandling inför förlikningsmannen. Till skillnad från 3 § MedlL, som gerförlikningsmannen olika befogenheter beroende äv om stridsåtgärden är av störrebetydenhet eller ej, är för 46 § medbestämmandelagen avgörande inte Prop.1975/76:105 Bilagal 413 arbetskonfliktensstorlek utan i stället vad som kan anses ägnat att främja en lösning avtvisten. Ett sådant synsätt torde f. ö. i praxis ha varit vägledande förförlikningsmännen. Enligt46 § tredje stycket, som har sin motsvarighet i 2 § första stycket MedlL, skallförlikningsman på anmodan av part gå arbetsgivare och arbetstagare tillhandamed råd och upplysningar i frågor rörande förhandlingar och koUektivavtal samtleda förhandlingar mellan partema. Med hänsyn till den föreslagnaomorganisationen av förlikningsmannaväsendet har dessa uppgifter angetts åliggaförlikningsman enligt expeditionens bestämmande. Som har framgått av detanförda skall de fortlöpande förlik-ningsmannauppdragen regelmässigt innefattaåliggande för förlikningsmannen att fullgöra de nu avsedda uppgiftema.Expeditionen bör därvid ge åliggandet sådant innehåll, att förlikningsmannenfrån fall till fall kan bedöma lämpligheten av att han stäUer sig tUlförfogande. Enligt 45 § åligger det arbetsgivarorganisation,enskild arbetsgivare eller arbetstagarorganisation som avser att vidtastridsåtgärd alt skriftligen varsla motparten minst i förväg.Häratöver föreskrivs i 45 § bl. a. att varsel skall innehåUa uppgift omanledningen till stridsåtgärden och om stridsåtgärdens omfattning. Äv 47 § följer att varsel på motsvarande sätt skalllämnas också till förlikningsmannaexpedition. Paragrafen har sin förbild i 3 a§ MedlL. Varselskyldigheten omfattar varje typ av stridsåtgärd och är såledesinte som enligt MedlL begränsad till arbetsinställelse. Denna ordning tordeöverensstämma med vad som redan är praxis på arbetsmarknaden. Till skillnadfrån MedlL, som föreskriver varselplikt även för enskUda arbetstagare (jfr dockSOU 1975:1 s. 857), gäller varselskyldigheten enligt 47 § endast förorganisation och enskild arbetsgivare. Även på den punkten råder överensstämmelsemeUan 45 och 47 §§. Varsel om stridsåtgärd skall lämnas skriftligentill förlikningsmannaexpeditionen och innehålla uppgift om anledningen tillstridsåtgärden och om stridsåtgärdens omfattning. Expeditionen har härefter attavgöra vem som skall erhålla förlikningsuppdrag med anledning av det lämnadevarslet. Varslet skall alltså lämnas till expeditionen och inte till person sominnehar fortlöpande föriikningsmannauppdrag. Har emellertid varslet lämnatstill förlikningsman får del åligga denne att vidarebefordra varslet till expeditionen.Varselskyldigheten kan då inte anses fullgjord förrän varslet har kommitexpeditionen tillhanda. Underlåtenhet att iaktta den behandladevarselskyldigheten medför liksom enligt MedlL böter, högst . Förseelsenhör under allmänt åtal. Underlätenhet att varsla enligt 47 § medför inte att eni och för sig tilläten stridsålgärd blir olovlig. Varselskyldighetenligt 45 § föreligger endast om inte giltigt hinder möter 1975/76:105 Bilaga 1 414