prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — Statskontoretframhåller att fUialbiblioteken bör skötas av biblioteks-utbUdad personal frånhuvudbiblioteket och att uppgifterna bör begränsas främst tUl att tiUhandahåUareferenslitteratur och annan aktueU litteratur samt att svara för visslåneservice. Föratt nyttjarna skaU få mcijlighet att på ett meningsfuUt sätt påverkabiblioteksverksamheten inom högskolan föreslår statskontoret att en särskildbiblioteksnämnd med', planerings- och ledningsuppgifter inom detta områdeinrättas vid varje högskola. i övrigt har statskontoret begränsat sina överväganden till meraUmänna riktlmjer för vetenskaplig biblioteksverksamhet. Tre principmodellerredovisas, dels en grandmodeU närmast avsedd för nyare universitets- ochhögskolebibliotek, dels två alternativa organisationslösningar avsedda förbibliotek på de äldre utuver-sitetsorterna. Det som skUjer de oUka modeUerna åtär graden av centralisering av biblioteksfunktion(;rna. StatskontoretframhåUer alt organisationens utformning i detalj dock bör vara enangelägenhet i första hand för berörda läroanstalter. Hithörande frågor kanenligt statskontorets mening med fördel överlämnas tUl de lokalaorgarusa-tionskommitléer som U 68 föreslagit för högskolereformens genomförande. StatskontoretframhåUer, som antytts i det föregående, alt en ökad administrativ samverkanoch en ökad inbördes specialisering med åtföljande omfördelning avarbetsuppgifter är en nödväncUg förutsättning för alt möta de nya krav påbiblioteks- och dokumentationsservice som växt fram . Förnärvarande är ansvaret för att åtgärder i detta syfte kommer tUl stånd delatmellan kungl. , UKÄ och forskningsbiblioteksrådet, samt i frågorinom dokumentationsområdet statens råd för vetenskaplig information och dokumentation(SINFDOK). Statskontorethar i sin utredning övervägt olika former för en reformering avforskningsbiblioteksrådet tUl ett centralt ledningsorgan med övergripandeansvar för planering och samordnmg av forskningsbibUote-kens verksamhet.Statskontoret stryker under behovet av ett sådant ledningsorgan, särskUt förden framtida driften av LIBRIS. Två alternativa förslag läggs fram. Detena alternativet innebär, att en särskUd nämnd inrältas, vUken administrativtknyts tUl det av U 68 föreslagna (). Ett sådantledningsorgan, benänint forskningsbiblioteksnämnden, skuUe enligt statskontoretpå samma sitt som SINFDOK kunna tUldelas såväl beslutande som rådgivandefunktioner. Forskningsbiblioteksnämndens kansliresurser bör då inordnas som enenhet i organisation. Prop.1975: 9 397 Statskontoretsandra alternativ innebär att en helt fristående myncUg-het, ettbiblioteksinslitut, inrättas. Detta alternativ skuUe, enligt statskontoretsmening, kunna skapa förutsättningar för en framtida utveckling mot en ulbyggd,funktioneU samverkan meUan forskningsbibliotek, dokumentationscentraler ochfolkbibliotek. EttstäUningstagande tUl frågan om ett centralt ledningsorgan för planering ochsamordning inom forskningsbiblioteksområdet får, oavsett val av organisation,vissa återverkningar på kungl. ställning och uppgifter. Kungl.biblioteket är landets nationalbibliotek och skaU i denna egenskap förvärva,katalogisera och vårda samt för forskningsändamål tUl-handahålla den svenskalitteraturen och andra tryckta skrifter på svenska språket. Vidare fungerarbiblioteket som lokalt forskningsbibliotek i inom områdena humaruora,juridUc och samhäUsvetenskap. Kungl.biblioteket har också av hävd vissa gemensamma uppgifter för de svenskaforskningsbiblioteken, framför aUt ansvaret för redigering och utgivning avaccessionskatalogen och nationalbibliografin samt därmed saramanhängandeuppgifter avseende katalogisering av tryckta svenska skrifter. Vidare fullgörbiblioteket vissa sekretariatsuppgifter åt forskningsbiblioteksrådet. Enligtstatskontorets mening bör kungl. uppgifter som lokaltforskningsbibliotek i överflyttas tUl nyahuvudbibliotek och inordnas i en gemensam bibUoteksorganisation för universitetoch högskolor i . Detta förslag har statskontoret tidigare framfört ien rapport . Motbakgrand härav föreslår statskontoret en allmän översyn av kungl. biblioteketsställning och uppgifter med beaktande av statskontorets förslag om etlsärskilt ledningsorgan för gemensamma biblioteksfunktioner. Statskontoretsförslag har i stort sett fått ett positivt mottagande i remissyttrandena. FrånbibUotekshåU hälsas med tUlfredssläUelse att statskontoret nu lagt fram denrapport som får anses som den slutliga och sammanfattande produkten av ettomfattande utredningsarbete, som ägnats de vetenskapligabiblioteken. Man saknar dock i allmänhet vissa internationeUa utblickar inomelt område, där utvecklingen framtvingar en aUt större internationellinriktning och fömtsätter ett ökat samarbete över gränserna. Statskontoretsförslag att samtUga huvudbibliotek vid de läroanstalter på en och sammahögskoleort som omfattas av U68:s förslag orgatusa-toriskt och administrativtskall sammanföras tiU ett bibUotek tiUstyrks, utifrångivna förutsättningar, bl. a. av RRV, SÖ, ,och LO. Remissinstanserna vid universitet och högskoloransluter sig i regel till gmndprinciperna i förslaget men anser ibland attstatskontoret borde ha haft en mera nyanserad uppfattning om värdet av encentralisering. Kunglbiblioteket, forskningsbiblioteksrådet och allmänna biblioleksföreningframhåller, att en formell enhetlighet inte får dominera på bekostnad av vadsom lokalt är mest funktionellt. Detta gäller särskUt den av statskontoretföreslagna gemensamma biblioteksorganisationen i , Denna avstyrksäven av rektorsämbetena vid i , institutetoch tekniska högskolan i samt av Svenska Bihliotekariesamfundel.Enligt forskningsbiblioteksrådel skulle de rationaliseringsvinster, som manavser att uppnå genom alt slå samman stora cich väletablerade bibliotek iStockholmsregionen, på ett bättre sätl kunna åstadkommas genom olika former avsamverkan, bl. a. de som med nödvändighet blir följden av uppbyggnaden av eltdatorbaserat infonnalionssystem för bibUotek (LIBRIS). Liknande synpunkterfraraförs av kungl. vidChalmers lekniska högskola avvisar tanken på ett inleraraande av högskolansbibliotek i en större organisation. finner i detta sararaanhang anledningpåpeka, att beslutanderätten bör förläggas inom bibJioteken, efiersomfackmannainflytandet ulgör en föratsättning för effektiv planering. RRVframhåller, att en eventuell annan högskoleorganisation än den av U 68föreslagna måste föraiUeda ytterligare överväganden i denna fråga. Om enuppdelning på fleia högskolor på vissa orter därvid skulle bli aktuell, skulleverket förorda, att bibUoteksfunktionerna fullgjordes inom varje högskola,efiersom biblioteksverksamheten bör ses som en servicefunktion inom varjeenhet. UKÄanser att föratsättningarna för den av statskontoret föreslagna ordningen synesha ändrats efter U 68-beredningens förslag om regionala styrelser. UKÄ utgår ifrånatt de föreslagna organisationskommittéerna under alla omständigheter fårmöjUghet alt utforma organisationen och administrationen av resp. bibliotekefter de lokala förutsättningarna samt att biblioleksexpertis ingår ikommittéerna vid behandling av dessa frågor. Statskontoretsförslag att instilutionsbiblioleken skaU inordnas i en gemensambiblioteksorganisation och där få stäUning som fUialbibliotek tillstyrks avflertalet remissinstanser som yttrat sig i frågan. , UKÄ,överbibliotekarierna vid universilelen i , och samt vidChalmers lekniska högskola och högskolan i ansluter sig tUluppfattningen, att en samordning innebär en förbättrad service åt låntagarnaoch kan medföra en mer funktionell organisation av jnstitutionsbibliofekenssamlingar och kataloger. 1975: 9 399 ämbetetvid anser, alt en hel del utredningsarbete fortfarandeåterstår på detta område. Slalens råd för atomforskning och rektorsämbetet vidlekniska högskolan i anser att institutionsbiblioteken även iframtiden organisatoriskt bör knytas till institutionerna och inle somfilialbibliotek integreras i större enheter. SFS fömtsätter att lokalfrågornalöses så att institutionsbibUoteken kan förläggas i omedelbar anslutning tillresp. institutions övriga lokaler. Bland fakulteter och utbildningsnämnder ärmeningarna delade i denna fråga. Vissa uttalar oro för alt en saraordning raedhuvudbiblioteket skall innebära en utarmning av instilutionsbiblioleken, andramenar att flera fördelar kan vinnas. Förslagetom biblioteksnämnder för planering och samordning av biblioteksverksamhetentiUstyrks av dem som yttrat sig i frågan. Till dessa hör kungl. ,UKÄ, forskningsbiblioteksrådet, rektorsämbetet i , SFS, och Svenska Bibliotekariesamf undel.Forskningsbiblioteksområdet, som framhåller att en sådan nämnd redan existerarvid flera bibliotek, förutsätter alt överbibliotekarien skall vara ordförande inämnden, något som statskontoret inte har berört. För att öka medinflytandethos de anställda föreslår överbibliotekarien vid i av en särskild biblioteksstyrelse. Vadavser den inre organisationen i övrigt och graden av centralisering avbiblioteksfunktionerna tillstyi-ker bl. a. RRV, och attstatskontorets förslag läggs till grund för organisationen av de vetenskapligabiblioteken. Remissinslanserna vid universitet och högskolor synes ha sammauppfattning, dock betonas i allmänhel vikten av att hänsyn tas lill lokalaförhållanden, i synnerhet vid äldre läroanstalter. Medicinska fakulteten iGöieborg, som är starkt kritisk mot statskontorets utredning i dess helhet,framhåller att avnämarnas intressen bäst tiUvaratas av en långt drivendecentralisering och inte av en centralisering av biblioteksorganisalionen. Fråganom ett centralt ledningsorgan har fått stort utrymme i de flesta yttrandena.Behovet av ett ledningsorgan vitsordas allraänt, men det råder delade meningarhuravida ledningsorganet bör knytas tUl UKÄ (UHÄ), eller ha en friståendeställning. RRVkonstaterar, att sambandet mellan de vetenskapliga biblioteken och den högreutbildningen och forskningen är så starkt att den centrala ledningen för biblioteksverksamhetenbör ingå i uppgifier. RRV framhåller vidare alt ett särskiltorgan, som administrativt skaU kunna repUera på UHÄ, bör svara för LIBRIS ochför biblio-grafisk dokumentation, detta för att verket inte skaU belastas med uppgifterav driftkaraktär. Även nämnden för socionomutbildning och SINFDOK förordar enadministrativ anknylrung av ledningsorganet tUl UHÄ. UKÄ framhåller attplaneringen av bibliotekens utveckling i skildahänseenden och på skUda nivåer bör ske i nära kontakt med planeringen avutbUdrungs- och f<3rskningsorganisationen. Ämbetet anser vidare att ensärskUd planeringsberedrUng för basresurser bör finnas på central nivå. I dennaberedning fömtsatts biblioteksfrågorna få en central roll. LO finner attforskningsbiblioteksrådet borde kunna reformeras lill ett centralt organ ochSACO förordar en administrativ uppbyggnad som är likartad den som de nuvarandeforskningsråden har. Kungl.biblioteket och forskningsbiblioteksrådel, vilka i princip tiUstyrker ettledningsorgan direkt undersläUt regeringen, anser att frågan är så kompliceradatt den, inna.n stäUning kan tas, kräver en mer utförlig analys än denstatskontoret redovisat. SÖ, statens naturvetenskapliga forskningsråd ochstatens råd för alomforskning, reklorsämbelel vid , styrelsenför velerinärhögskolan, allmänna biblioteksförening och SvenskaBibliotekariesamfundet förordar att ett fristående biblioteksinslitut inrättas,bl. a. mot den bakgranden att utvecklingen inom angränsande oraråden snabbtkan aktualisera att hela informations- och dokumentationsproblematiken ses iett större sammanhang med räckvidd även ulanför UKÄ:s ansvarsområde. Deremissinstanser vid universitet och högskolor som yttrat sig i denna frågaförordar praktiskt tagel enhälligt elt frislående biblioteksinstitut. Allmänlframhålls belydelsen av ett nära samarbete meUan detla institut ochhögskoleverket. i förordar att myndigheterna i fråga skallvara representerade i varandras styrelser. i frarahålleratt ledningsorganet inle får bli en alltför byråkratisk organisation; vissarådgivande beredningar knutna till inslitutet bör kunna överta uppgifier som nufullgörs av forskningsbiblioteksrådet. vid anför, alt alternativet med ett fristående organ är att föredra medhänsyn till samordningen mellan å ena sidan universitets- och högskolebibliotekoch å andra sidan övriga forskningsbibliotek. m. fl. i LinköpingframhåUer, att alternativet med ett fristående biblioteksinstitut skaparbättre förutsättningar för en utbyggd samverkan meUan forskningsbibliotek,dokumentalionscentrale;r och folkbibliotek. Ett sådant institut kan inte,framhålls det vidare, knytas tiU någon existerande statlig organisation ulanmåste kunna stå neutralt i förhållande tiU befintliga bibliotek.Rektorsämbetet vid i , slutligen, avstyrker förslaget omett centralt ledningsorgan inom biblioteksområdet. Enligt ämbetet bör devetenskapliga biblioteken underslällas i första hand vederbörande centralaämbetsverk. Statskontoretsförslag om en översyn av kungl. stäUning tillstyrks nästan utanundantag av de remissinstanser som behancUat frågan. betonaratt en sådan utredning är en föratsättning för att statsmakterna skaU kunna tastäUning tiU flera av de omfattande förslag som statskontoret fört fram.BibUoteket framhåUer 1975: 9 401 vidareatt dess ansvar för bibUoteksservice ät i inomämnesområdena humaiuora, juridik och samhällsvetenskap bör bibehåUas tiU dessden nya huvudbibUoleksbyggnaden i är klar; härefter är en inriktningmot nationalbibUoteksuppgifter önskvärd. anser att enorganisationslösning med ett centralt ledningsorgan aktualiserar en utredningrörande såväl kungl. UKÄ har samma uppfattning,överbibliotekarien vid i framhåller önskvärdheten avatt kungl. nationalbibliografiska och övriga centrala uppgifterinordnas i del av statskontoret föreslagna bibliotéksinstilulel. 26 1975.1 saml Nr 9 Prop.1975: 9 402 FÖREDRAGANDEN 1. Inledning senasle årtiondenas omdaning av det svenska samhället intar de slorautbildningsreformerna en central plats. UtbUdningen har setts, som ettväsentligt instrument fc'r att befästa demokratin och utjämna olikheter ifördelnmgen av välfärd, inflylande och möjligheter till kulturell upplevelse.För medborgarna gemensararaa referensraraar frärajar förståelse och samverkan.Della har varit och är ett viktigt argument för all inom utbildningsväsendet med delvis olika innebörd på olika nivåer eftersträva en sammanhållen organisation. Förskolankommer, när den utvecklats och når i varje fall alla 6-åringar, alt få avsevärdbetydelse; då det gäller att ge barnen lika förutsättningar. Den nioårigaobligatoriska skolan ger redan alla i åldem en allmän medborgerligutbildning. Mellan av en årskull påbörjar också utbUdning igymnasieskolan . Särskilduppmärksarahet raåste ägnas dem som efter grandskolan lämnarutbildningsväsendet utan någon yrkesförberedande utbildning. Dessa eleverkommer främst från arbetarhera. Även i elevernas val av studievägar inoragyranasieskolaa återspeglas skillnader i social bakgrund. Till de linjer som iförsta hand ger förberedelse för fortsatta studier rekryteras till övervägandedel elever från hem med sludietra-dition. Densociala snedrekryteringen är än raer markant i fråga om den högre utbildningen.Trots den kraftiga expansionen av denna ulbildning gick vidsluiei av della årtionde av barnen från arbetarhem vidare tillstudier vid universitet och högskolor. Detta skall jämföras med engenomsnittssiffra för övergång till sådana studier på . Desenaste åren har andelen studerande från arbetarhem i stort inle förändrats.Den sociala rekryteringen är särskilt sned i fråga om utbildningar somtraditionellt leder till yrken med hög prestige och goda löneförhållanden. TUlrekryleringsbilden hör de senasle årens rainskade tillströmning till högreutbUdning. Den hänger bl. a. saraman med den nya situalion på arbelsmarknadensora raött dera sora utbildats vid frärast de filosofiska fakulteterna. Deexaminerade har ofta inte fått arbeten som svarat mot deras förväntningar, vUkavarit gmndade på den osedvanligt gynnsamma arbetsmarknadssituationen för dessagrupper fram till slutet av 1960-talel. En följd har blivit att intresset förhögre studier totalt sett Frop.1975: 9 403 Det är sannolikt att rekryteringen av studerande fråp; grupper utan studietradition särskilt har hämmats. ,,,, Detär utomordentligt angeläget att socialt utjämna rekryteringen tUl den högreutbUdningen och mellan dess olika delar. En rad av mina förslag i det följandeär avsedda att främja detta syfte. Enviklig fördelningsaspekt i fråga ora den högre utbildningen är också könsfördelningen.Kvinnoma är totalt sett underrepresenterade och det finns i stort sett ingatendenser till ökning av andelen kvinnor. Allvarligt är att könsfördelningen ienskilda utbildningar är mycket ojämn. Ofta är kvinnorna underrepresenterade ijust de utbildningar som lett till högre betalda yrken. Atlåstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor är ett långsiktigt arbeie, därinsatser på utbUdningsområdet måste samordnas med andra insatser. Självfalletmåste dock handlingsmöjlighetema på kort, sikt tas tUl vara. Därför måste ocksåsträvandena till jämställdhet mellan män och kvinnor prägla det fortsattaarbetet med reformeringen av, den högre UlbUdningen. Sedannågra år pågår en omfattande intemationell debatt ora utbUdningens roll förförändringarna i samhället.' En allmän erfarenhet har nämligen varit altutbildnmgsexpansionen endast i begränsad utsträckningbidragit till en jämnare fördelning av bl. a. välfärd. I många industrUänderhar raan raot denna bakgmnd kommit att betona att utbildningspolitiken raåstevara en av flera delar i en social politik i vid mening. Man fömekar inte attutbildningen har en vital roll, men raan ser den sora ett instmraent blandandra. Detfinns debattörer och forskare som företräder en mer pessimistisk , syn. Mångahävdar att inte ens kraftfulla ulbUdningsinsalser leder lill någon nänmvärdutjämning bl. a. ekonomiskt. Somliga menar att ulbildning iinstitutionaliserad form t. o m. förstärker ojämlikheten i samhället. Andra,som främst tagit fasta på utbildningens innehåll och metod, underkänner denhittUlsvarande pedagogiken och söker utveckla en frigörande pedagogik, somskall skapa medvetenhet och politisk handlingsberedskap och därraed på längresikt ett mer jämlikt och människovärdigt samhälle. Debatten har förts i olikamUjöer och länder raed skiftande politiska, ekonoraiska och kulturellaförhåUanden. Det finns eraellertid likartade drag i de erfarenheter som gjortsoch i de slutsatser man drar. Det står numera klart för alla att det är svårtatt påverka samhällsutvecklingen raed enbart utbUdningspolitiska meclel. Detbehövs ett bredare register av ålgärder för att en önskvärd ekonomisk, socialoch kulturell utjämning skall komma till stånd. UtbUdningspoliliken måste härsära-; , verka raed insatser på områden som arbetsmarknadspolitik, regionalpolitik,socialpolitik och kulturpolitik. Desenasle årtiondenas reformer i fråga ora förskola, grundskola. gymnasieskolaoch vuxenutbildning bÖr nu fullföljas genora reforraer som gör också den högreutbildningen tillgänglig för nya grupper av medborgare. Delta förutsätter altden högre utbildningen i ökad utsträckning planeras och fördelas på olikagrupper, olika regioner och olika utbUdningsformer ulifrån fördelningspoliliskautgångspunkter. VUlkoren för tillträde till högre ulbildning måste förändrasför att möjliggöra en breddad rekrytering. Det är emellerlid inte som bl. a.erfarenhetema från vuxenutbildningen visar tillräckligt att inora dettraditionella utbildningssysteraet ge allt fler raänniskor tillfälle lill studier.Också UtbUdningens innehåll, organisation och lokalisering måste medvetetplaneras för att tillgodose nya gruppers behov. Statsmakternasbeslut atl samraanföra gyranasiura, fackskola och yrkesskola till enskolform, gyranasieskolan, var ett betydelsefullt steg på vägen mot attjäraslälla olika ulbildningsvägar efter den obligatoriska skolan (prop. 1968:140, SU 1968: 195, rskr 1968: 404). Ett annat viktigt steg i denna riktning var1972 års principbeslut om gymnasieskolans kompetensvärde (prop. 1972:84, UbU1972:31, rskr 1972: 240). Beslutet innebär all: samtliga linjer igymnasieskolan direkt eller efter viss komplettering skiall ge allmänbehörighet för högre studier. Redansora följd av detta be:slut kommer många fler än f. n. att få lillträde tillhögre utbUdnmg. Så blir fallet för än fler genom alt möjligheterna vidgas attvinna tUlträde till högre utbildning på grundval av ålder ocharbetslivserfarenhet. Detla är vikligt för att kompensera dem som i sin ungdomfått en mer begränsad utbildning. Detsamma gäller om elt annat led i 1972 åirsriksdagsbeslut, näraligen alt arbetslivserfarenhet och resultat avstudieläraplighetsprov skall vid sidan av betyg från gymnasieskolan kunnavara meriter vid urval till högre UtbUdning med begränsat antal platser. I alladessa frågor kommer jag i det följande att lägga fram förslag, grundade påkompetenskom-milléns (KK) betänkande (SOU 1974: 71) behörighet ochantagning till högskolan. Inomnågra år komraer aUlså huvuddelen av 1819 åringarna och det stora flertaletmedborgare iiver alt ha allraän behörighet för högre studier.Rekryteringen till högre utbUdning med begränsad antagning kommer också attbli me;ra allsidig genom mera differentierade urvalsregler. Inle minst i detlaperspektiv är det nödvändigt att bygga upp ett utbildningssystem som svararraot behov, förutsältningar och önskeraål hos alla de grupper som harmöjlighet att få del i högre UtbUdning. För att grundtankarna bakom 1972 årsriksdagsbeslut verkligen skall slå igenom raåste, som jag ser del, detsaralade ulbudet av eftergyranasial utbildning breddas och differentieras.Vidare måste utbildningens organisation och former anpassas till en förändradrekryteringssituation. Vadjag senast anfört berör i hög grad möjlighelerna för yrkesverksamma attutnyttja universitets- och högskoleorganisationen. Vid de filosofiskafakulteterna har andelen nyinskrivna redan ökat väsentligt. Det ärviktigt att äldre studerande kan få sina utbUdningsbehov tUlgodosedda även inomandra områden än de nuvarande fUosofiska fakulteternas. Ett mer varieratutbUdningsutbud är av stor vikt för att bredda rekryteringen till den högreutbildningen. Den yrkeslekniska högskoleulbildning som jag kommer att föreslåi det följande på grandval av utbildningsutrednings (U 68) förslag ibetänkandet (SOU 1973:12) Försöksverksamhet med yrkesteknisk högskoleutbildningär elt sätt att möta behov av detta slag. Denna utbUdning är av principiellbetydelse också genom att den anknyler liU mer utpräglat yrkesinriktade linjeri gymnasieskolan och därigenom bidrar till att vidga högskolebegreppet. Föratl vidareutveckla studiemöjligheterna på högskolenivå för äldre ochyrkesverksamma krävs också en utformning av det studiesociala stödet sora äranpassad lUl behoven hos dem som efter elt antal års yrkesarbete vill påbörjaeller återgå tUl högre utbUdning. Jag avser att föreslå regeringenatt lägga fram en proposition på grandval av bl. a. de förslag som lämnats avkommittén för studiestöd åt vuxna (SVUX) i betänkandet (SOU 1974: 62)Studiestöd åt vuxna. Socialutjämning är ett nödvändigt men inte ensamt tUlräckligt villkor för politisk,social och ekonomisk demokrati. Av medborgama krävs bl. a. också solidaritetoch en demokratisk grundsyn, som måste slå igenom på samhällets skUda områden. Debattenkring formema för den högre utbildningens planering och lednmg erbjuderintressanta exempel på skilda tolkningar av demokratibegreppets innebörd. Förmig är det angeläget att slå fast att den högre UtbUdningen liksom andra grenarav den offentliga verksamhelen skall tjäna alla medborgare. Den måste därförstå under inseende och inflytande av de valda, politiskt ansvarigasamhällsorganen. Den högre utbildningen kan aldrig få vara en angelägenhetuteslutande eller ens i första hand för dem som är verksamma i den. Det ärsamtidigt självklart att de ofta unika kunskaper och erfarenheter som dessahar skall tas till vara i främst den lokala planeringen och ledningen avuniversitet och högskolor.