prop · FY0332 · 1975-12-31 00:00:00 — Vid användning av slam och slamprodukter i anslutningtill bebyggelse och i trädgårdar skall dock av hygieniska skäl vissarestriktioner iakttas. I de fall då marken endast skall besås med gräs ellerbära vildväxande vegetation (t. ex. vägbankar, idrottsplatser,återställningsarbeten, skogsplantering), kan även sådana slamprodukteranvändas som annars på gmnd av förhöjda metallhalter inte lämpar sig för odlingav livsmedelsprodukter. Sedanlänge har slam i relativt stor omfattning utnyttjats som gödsel- ochjordförbättringsmedel i jordbruket. Slammets innehåll av organiskt materialinverkar positivt på markens mullhalt. Genom att öka mullhalten kan slammetgynnsamt påverka markens stmktur och vattenhållande förmåga. Transportkostnadernamedför dock att slammet blir av relativt liten betydelse för jordbruksnäringeni stort. För enskilda jordbmk på rimligt avstånd från tätorter kan däremotfördelarna av slam bli betydande. Erfarenheterhittills av slamanvändning inom jordbruket har i huvudsak varit positiva. Föranvändning vid produktion av födoämnen finns dock vissa riskmoment som i flerafall ännu inte kunnat kvantifieras. har i en utredning belystdenna fråga och på grundval därav utfärdat råd och anvisningar för användningav rötslam som jordförbättringsmedel (Soc.styr. 30: 1973). Användning avslam i enlighet med anvisningar gör det möjligt att utanolägenheter ta hand om en betydande del av dagens slamproduktion. Föranvändning av rötslam som jordförbättringsmedel gäller sammanfattningsvisföljande. Slamkan användas till all normal växtodling inom jordbruket om tillförseln sker isamband med jordbearbetning. Områden nära bebyggelse eller vattentäkter skallundvikas. Spridningenskall planläggas i samråd med hälsovårdsnämnden, som också har att utfärdaföreskrifter med hänsyn till de lokala förhållandena. Awattnatslam reducerar riskerna i samband med spridning. skallspridas nära marken utan onödig finfördeining av vätskan. Slammet skallnedbrukas i så nära anslutning tUl utspridningen som möjligt. Spridning bör ske isamband med vår- och höslbruk samt vid trädes-bmk. Spridning på snötäckt ellerfmsen mark bör ej utföras med våtslam och bör undvikas beträffande annat slameUer inskränkas till plana fält på betryggande avstånd från vattendrag. Om riskför ytavrinning föreligger bör slamgivan delas upp på fleraspridningslUlfällen. Slamgivans storlek skallnormalt avpassas med hänsyn lill växtnäringsbehovet. Från miljövårdssynpunktbör slamgivans storlek på enskilt skifte inte överstiga 5 lon TS per ha.Innehållsdeklarationen måsle utgöra underlag för denna bedömning. Förbedömning av arealbehovet bör man emellertid räkna med en genomsnittsgiva om 1ton TS/ha och år, vilket innebär att TS per ha kan påföras påsamma skifte. Ofullständigthygieniserat slam får inte spridas på slätter- och betes-vallar eUer annanväxande gröda. Inte heller får det användas i träd-gårdsodUng för produkteravsedda för direkt konsumtion (grönsaker, lågväxande bärsorter). Gödsling med slam isamband med födoämnesproduktion förutsätter emellertid en mera ingående kontroUav slammets sammansättning och kvalitet an andra användningsområden. Därför börvarje slamproducent kunna tUlhandahålla en aktuell innehållsdeklaration förslam. Särskilt intresse tilldrar sig i detla sammanhang slammets innehåll avvissa metaUer, såsom exempelvis bly och kadmium. Därför har särskilda normerfastställts för bedömning av slammets kvalitet. Fråganom metallernas farlighet är ännu inte tiUräckligt utredd. Slutlig bedömning avderas biologiska effekt kan därför ännu inte göras. Begränsning avmetallhalterna i slam genom direkta åtgärder vid källan (främst inom industrin)är en av de mest angelägna åtgärderna för att förbättraslammets kvalitet och öka dess användbarhet. 15.2Arbetsgruppens överväganden och förslag Slamfrån kommunala avloppsreningsverk blev ett allt störreproblem i samband med den mycket snabba utbyggnaden av avloppsreningsverken.Slamproduktionen ligger f. n. på ca 6 mUj. ton räknat som slam' med 4 %torrsubstans. De stora mängderna slam leder till problem vid förvaring och slutligtomhändertagande. Slammets innehåll av smittoämnen och lungmetaUer motiverarvidare en viss tveksamhet och försiktighet vid hanteringen, främst vidanvändning av slammet som jordförbättringsmedel. Olämplig hantering av slammetkan också leda till miljöstörningar av olika slag. återanvänds av slammet i jordbruket. rötslamregleras numera genom anvisningar från . Dessutom övervakarnaturvårdsverket slamhanteringen genom olika anvisningar och föreskrifter. Naturvårdsverkethar också initierat en relativt omfattande forskning rörande slam ochslamhantering. a. har och styrelsen för tekniskutveckling (STU) i samarbete med kommun startat ett projekt i full skalaför att belysa möjligheterna till samkompostering av slam och hushållsavfall.Även andra försök pågår att utnyttja slam som jordförbättringsmedel. Enligtarbetsgmppens mening har myndigheterna nu en tillfredsställande överblick överslamhanteringen. Råd och anvisningar har utarbetats och en målinriktadforskningsverksamhet pågår. Gruppenser därför ingen anledning att nu föreslå mera omfattande ändringar ellerförbättringar. Gruppen vill dock framföra några synpunkter. Mot bakgrund avden oro som finns i fråga om smittoämnen och tungmetaller i slam vill gruppenframhålla angelägenheten av alt forskningsinsatser koncentreras på belysning avdessa problem. Dessutom bör man genom en fortlöpande kontroll av innehållet avvissa metaller i kommunalt slam kunna klassificera slammet efterfastighetsgrad inför olika former av återanvändning. På så sätt skulleäteranvändningen av slam kunna ökas utan att kraven på miljömässig kontrollåsidosätts. Enligt arbetsgruppen måste målsättningen vara att på olika sättåteranvända slammet så långt detta är praktiskt möjligt och att därmedsuccessivt minska sådana metoder som t. ex. förbränning och deponering. Motbakgrund av de stora investeringar som kommunerna tvingas göra förslamhantering och den långsiktiga planering som krävs är det vidare angelägetatt ansvariga myndigheter mot bakgrund av såväl fortsatta praktiskaerfarenheter som forskningsresultat kan anvisa lämpligahanteringsmetoder. Gruppenföreslår att regeringen ger och i uppdrag attutarbeta praktiskt orienterade anvisningar rörande metoder för slutligbehandling och disponering av slam från avloppsreningsverk. 16 övrigt avfall 16.1 SjukhusavfaU Socialstyrelsenutgav råd och anvisningar rörande "Omhändertagande av avfaU frånsjukvårds- och liknande inrättningar". Ar 1973 utgav SPRI (sjukvårdensoch socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut) råd omavfallshantering inom sjukvården som komplement och kommentarer tillsocialstyrelsens tidigare utgivna anvisningar. Prop.1975: 32 133 Sjukvårdsavfalletkan indelas i konventionellt avfall och riskavfall. Det konventionella avfalletär i prmcip av samma typ som hushållsavfallet. Beträffande riskavfallet görsföljande uppdelning: skärande och stickande avfall(exempelvis knivblad, kanyler, nålar och glasavfall) Underlagför helt tillfredsställande bedömning av avfallsmängden vid olikasjukvårdsinrättningar saknas . Flera undersökningar har emellertid gjortsunder senare år. Uppmätningar vid ett 10-lal sjukhus gavavfallsmängder på 1220 Ut/vårdplats och dygn. 196768 gjordes undersökningarsom uppvisade en relativt kraftig ökning, lill 2530 lit/vårdplats och dygn.En undersökning vid Allmänna sjukhuset i visade en genomsnittligavfallsmängd på 36 lit/ vårdplats och dygn. Avfallsmängdenvisar således en successiv ökning. var denårliga ökningen . Den årliga ökningen nu lorde vara minst lika stor. Enligtutredningar som gjorts vid ett flertal sjukhus (i ,, och m. beräknas avfaUsmängden i början av1980-talet uppgå till 6070 Ut/vårdplats och dygn. Samtidigtsom avfaUsmängden har ökat har emellertid volymvikten minskat. Undersökningarvid vissa sjukhus pekar mot en volymvikt 1980 på /m och i enundersökning vid i förväntas volymvikten minskalill ca /m, jämfört med /m» 1960. Ökningenav avfallsmängderna under 1960-lalet berodde lill stor del på en omfatlnadeövergång från flergångsartiklar till engångsartiklar. Beträffandeomhändertagande av avfall från sjukvårds- och liknande anläggningar skeravgörandet om vad som skall behandlas som riskavfall på det enskilda sjukhusetmed ledning av anvisningar. Riskavfallets andel kan därförvariera starkt mellan olika inrättningar. Vid vissa sjukhus har man t. ex.valt alt behandla aUt avfall som riskavfall med hänsyn till befaradesvårigheter att hålla riskavfallet avskilt från det konventionella avfallet. Riskavfallkan behandlas på flera sätt för att eliminera riskerna. Det kan t. ex.behandlas direkt vid produktionsplatsen genom desinfektion, sterilisering ellerför engångsspmtor genom förstöring. Undantagsvis kan riskavfall deponeras iobehandlat skick på särskUda upplag i sådana fall måste dock vissa miljömässigaoch hygieniska viUkor uppfyllas. Socialstyrelsenrekommenderar att riskavfallet slutbehandlas genom förbränning.Om detta skall ske i en speciell förbränningsanläggning eller i en tillgängligkommunal anläggning är föremål för diskussion. Det primära är atl riskavfallethanteras så att risken för smittspridning undanröjs. Detta fömtsätter atttransporten till behandlingsanläggningen sker på ett tillfredsställande sätt,genom att avfallet upphettas och med tillräckligt högtemperatur så att smittorisken helt elimineras. I flertalet fall har manansett att behandlingen av riskavfall sker säkrast i en separat anläggning. Enligtuppgifter från bl. a. torde förbränningsutrustningen på mångasjukhus fungera otUlfredsställande. Förbränningen av riskavfall är besvärlig,eftersom riskavfallet innehåller dels stora mängder plast (högt värmevärde;brinner hastigt) dels biologiskt material (fuktigt; fordrar upphettning underrelativt ) och sprutor och dylikt som inte förbränns. I ugnar, sombyggs speciellt för sjukhusavfall finns i allmänhet en kremeringsficka. Ivissa kommuner t. ex. , , , , , , Piteåoch har riskavfall från sjukvårdsinrättningar inkluderats i detkommunala renhållningsmonopolet. SPRI:sråd behandlar dessutom hur avfallshanteringen bör organiseras ochadministreras för att bli hygieniskt tUlfredsställande. För enhetlig bedömninginom hela landet om vad som är riskavfall rekommenderas konferenser och kurserpå såväl riksplanet som regionalt. Dessutom ges rekommendationer beträffandesamarbetsformerna mellan berörda organ. Vissa personalfrågor berörs också, t.ex. utbUdning och skydds-ympning. har frågan om riskavfallet från sjukhusen varit föremål föröverläggningar mellan kommunen och . Gifter och läkemedelsresteromhändertas i och sänds till farmaceutiska centralen vidSödersjukhuset. Läkemedelsresterna vidarebefordras sedan lill ABInduslridestillalion i Lövsta. Vacciner sänds lill Siatens BakteriologiskaLaboratorium i och kvicksilveravfall regenereras hos . Byggnadsavfallkan hänföras till två kategorier dels avfall från nybyggnation, delsrivningsavfall. I energiprognosutredningens slutbetänkande uppskattas dessamängder tUl 0,5 milj. ton respektive 1,2 milj. ton . Statens rådför byggnadsforskning och AB Skånska Ce-mentgjuteriet har i en utredningstuderat byggavfall från nyproduktion och speciellt transport av delta avfallfrån byggplatsen. Resultaten behandlas i en rapport från Byggforskningen RI:1974: "Transporter från byggplatsen. Specialstudier av byggavfallet". Medhjälp av föreliggande utredning och befintlig statistik kan den 1975: 32 135 totalaavfallsmängden vid nyproduktion av bostadslägenheter beräknas till ca390 000 m fast volym. Den brännbara andelen utgör ungefär 150 000 m eller . Över av det brännbara materialet kommer frånförpackningsmaterial och emballage. eldar man i storutsträcknmg på arbetsplatserna. Någon utsortering av brännbart och intebrännbart material sker dock sällan innan det körs till soptipp. Byggavfalletssammansättning, storlek och hantering har i nämnda utredning studerats genomstickprovsundersökningar på 7 olika byggplatser i . Vidjämförelse av avfallsmängden mellan de olika byggplatserna framgår att deprefabricerade hustyperna ger de minsta mängderna avfall. Avfallsmängden fråndessa byggplatser är ca 1 fm/lgh (fast m* per lägenhet). För övriga byggplatseröverstiger avfallsmängderna 3 fmVlgh. Fömtom prefabriceringsgraden påverkasavfallsmängden exempelvis av planering, förpackningsmetoder och redskap. Kostnadenför avfallshantering och städning varierar kraftigt mellan olika byggen per lägenhet. Byggnadsavfalletsmaterialvärde varierade i de olika fallen mellan . OnUiändertagandelav byggnadsavfaUet sker på olika sätt. Till största delen fraktas avfallet tillextern tipp med lastbU eller i container. Resterande avfall eldas upp på olikasätt. Omhela denna mängd transporteras i container eller på lastbil till av-fallstipp,kostar transporterna från byggplatserna över 25 milj. kr. med 1972 årspriser. Dettorde mot bakgrund av dessa siffror finnas anledning att utveckla bättrehanteringsmetoder, t. ex. sortering, komprimering och återvinning. Vidsortering av byggavfaUet kan följande effekter uppnås: avfallet tar mindre plats arbetskostnaden föravfallshanteringen på byggplatsen kan öka. Sorteringenkan drivas olika långt. Den sortering som ligger närmast tUl hands är attskilja brännbart och icke brännbart avfall. På den byggplats i undersökningendär en sådan sortering genomfördes blev utnyttjandet i containerbortfrakterungefär 3 gånger effektivare än för de övriga byggplatserna. En sorteringskulle göra det möjligt att tillvarata värmeenergi i den brännbara delen ochanvända det obrännbara som fyllning. Del brännbara byggavfallet har ettvärmevärde som motsvarar (miljarder kilovattimmar) vilket kan jämförasmed den totala energiförbrukningen i landet 1972 som var . Denåtervinning av byggavfall som är mest intressant redovisas i följande tabell.Priserna avser början av 1973, fritt mottagaren. 25: -/m» flis 130: -;'ton i bal 90: -/ton i bal 60; -/ton 12: -/m» Dessutomtorde vissa typer av pallar och transportförpackningar kunna returneras istörre utsträckning än vad som sker. Återvinningkan i vissa fall försvåras genom förorening av virket i form av t. ex. betongoch spik. Blandövriga avfallsslag kan nämnas avfall från yttre renhållning och radioaktivtavfall. Beträffandeavfall från yttre renhållning vill gruppen särskilt peka på snötippning som ivissa fall kan medföra miljöproblem. Fråganom radioaktivt avfall har ej behandlats särskilt av arbetsgruppen. Radioaktivtavfall uppkommer främst vid kärnkraftverk, men också från t. ex. sjukhus ochvissa vetenskapliga institutioner. Ansvarig myndighet för bedömning avavfallets farlighet och lämplig behandlingsåtgärd är statensstrålskyddsinstitut. De små mängder radioaktivt avfall som producerasi tas om hand av AB Atomenergi i Studsvik eller i vissa faU exporterasavfallet för lämplig behandlmg. Detlåg- och mellanaktiva avfallet och dess omhändertagande har utretts av ensärskUd arbetsgrupp som avgav en slutrapport Förslag till riktiinjerför omhändertagande av radioaktivt avfall . Denplanerade utbyggnaden av kärnkraftverk i landet kommer att innebära kraftigtökade mängder av radioaktivt avfall, bl. a. plutoniumavfall. Denna frågabehandlas nu av en särskild utredning utredningen om radioaktivt avfall,förkortat . Utredningen överlämnade en lägesrapport högaktiva avfall (Ds I 1974: 6). Genom tilläggsdirektiv skallutredningen även belysa frågan om det låg- och mellanaktiva avfallet. 16.4Arbetsgruppens överväganden och förslag Arbetsgruppenhar under rubriken "övrigt avfaU" främst behandlat sjukhusavfall ochbyggnadsavfall. 1975: 32 137 SjukhusavfaUettUlhör de mera svårhanleriiga avfallsslagen och innehåller såvälkonventionellt avfall som riskavfall. Riskavfallet är mångfa-selterat med t.ex. smiltförande avfaU, radioaktivt avfall samt gifter och läkemedelsrester.Delta komplicerar hanteringen och slutbehandlingen. Enligt rådoch anvisningar 1970 förordas förbränning. SPRI har 1973 kompletterat ochkommenterat dessa råd och anvisningar. Enligtarbetsgruppen lorde avfallshanteringen inom sjukvården inte vara helttUlfredsställande från mUjövårdssynpunkt. Under hand har gruppen fått kännedomom att det fortfarande bl. förekommer deponering på soptipp med de mångarisker detta kan föra med sig. Arbetsgruppen förordar därför att sjukhusensavfall blir föremål för en bred översyn vars resultat skall kunna läggas tillgrund för en från miljösynpunkt heh tillfredsställande hantering. En särskUdutredning med uppdrag alt utföra denna översyn bör tillsättas. Vadgäller byggnadsavfall har arbetsgmppen funnit att dessa avfallsmängder ärmycket stora. Från resurssynpunkt är det självfallet angeläget att även dettaavfall kan tas om hand och på lämpUgt sätt nyttiggöras. Den utredning somsiatens råd för byggnadsforskning låtit genomföra har givit en rad intressantaresultat som torde kunna leda till ett bättre tUlvaratagande avbyggnadsavfallet. Arbetsgruppen lämnar beträffande detta avfall inga särskildaförslag, utan utgår från att i första hand byggföretag och kommuner tillsammanskan komma fram till en förbättrad avfallshantering med bättre tillvaralagandeav dessa avfallsråvaror. Dessutomhar arbetsgruppen pekat på miljörisker av avfall från ytire renhållning,särskilt snötippning. Fråganom radioaktivt avfall har ej behandlats av arbetsgruppen. 17 Avfall som energikälla 17.1Sammanfattning av arbetsgruppens delrapport Ijuni 1974 avlämnade arbetsgruppen en delrapport som energikälla (Ds Jo1974: 5). Rapporten hade utarbetats av K-konsuU på uppdrag av arbetsgruppen. Idetta kapitel lämnas en sammanfattning av rapporten samt vissa synpunkter frångruppen. Irapporten behandlas huvudsakligen hushållsavfall, visst blandat handels- ochindustriavfall, returpapper, bark, avfallsolja samt halm. Däremot tograpporten inte upp frågan om avfallsvärme (överskottsvärme). Energiberäkningarnabygger på nedanstående avfallsmängder för /72 samt beräkningar avenergiinnehåll: 1975: 32 133 Milj. ton Kcal/kg Hushållsavfall 2,3 2 500 Handels- och industriavfall 1,5 1 700 Papper och papp 1,0 M 500 och spån 20 milj. m " Avfallsolja 0,1 9 900 Däck 0,03 8 600 Halm 6,0 =3 000 ' Gäller utsorterat biandpapper. = Barkens torrsubstans har relativt högt värmevärde, 4 500 /kg, men den höga vattenhalten en följd av bl.a. våtbarkning gör att effektiva värmevärdet är väsentligt lägre. Som ett genomsnitt harräknats med 420 Mcal/ m-' löst mått. 'Halmens värmevärde är 3 400 /kg. P.g.a.osäkerheten om vattenhalten har halmens genomsnittliga värmevärde antagits till3 /kg. Mot bakgrund av de siffror som redovisats i föregåendetabell kan följande sammanställning göras rörande avfallets totala effektivaenergiinnehåll (brutto). Värde omräknat till Eo 5 1974) 10» kr. Do vid ärlig pr ' 10» Gcal = 107 500 m' eldningsolja. Oljans värmevärdesatt till / liter. " "Energy, Europé and the 1980's",Institution of Electrical Engineers, , Konferensreferat, DN. Råoljeprisetbedöms fortsätta stiga med enutplåning av priskurvan, därefter möjligen prissänkning. Samma förändring harhär antagits för eldningsoljan. Samtliga dessa avfallstyper kan förbrännas utanstödbränsle och värmen i den avgående rökgasen kan utnyttjas för olika ändamål t. ex. bostadsuppvärmning eller el-generering. Inom landet finns ett flertal sopförbränningsanläggningar,i vilka avfallets energiinnehåll nyttiggörs, t. ex. i , ,, och . En stor del av energiinnehållet i bark- och spån- Prop.1975: 32 139 Samma är fallet med avfallsoljan. Energin i halm och bildäckutnyttjas däremot inte i nämnvärd utsträckning genom förbränning. Anläggningarför förbrännmg med värmeålervinning är kapitalkrävande och ger högadriftkostnader. För en sopförbränningsanläggning kan undre storleksgränsensägas motsvara ett befolkningsunderlag pä ca 50 000 personer. Som alternativtill konventionell förbränning diskuteras numera också pyrolys. Avdet effektiva energiinnehållet i de olika avfallsslagen kan av olika skälendast en del utnyttjas (potentiell återvinningsmöjlighet). Nedanståendetabell visar detta samt hur mycket som redan tas tillvara. avfall, sjukhusavfall, "-2,0 '1,5 '10» Gcal = ca 107 500 m= eldningsolja. Oljans värmevärde satt till /liter. =Vid årsverkningsgrad som genomsnitt för samtliga anläggningar. ' Vid 70 %verkningsgrad. ' Vid 90 °'ö verkningsgrad. Energiinnehålleti det avfall som studerats i arbetsgruppens rapport, motsvarar avlandets totala energiomsättning. Avavfallels totala energiinnehåll bedöms endast vara praktiskt möjligtnyttiggöra vid förbränning, vilket motsvarar ca 1 milj. m* olja. är utnyttjat, huvudsakligen inom cellulosa-, pappers-och sågverksmduslrin. Avden energimängd som är möjlig att utnyttja återstår således . Huvuddelen avdenna energimängd finns i skogsindustrins barkavfall och i det kommunalaavfaUet. Dessa outnyttjade motsvarar av vår totalaenergiomsättning. del av den ännu outnyttjade energimängden i avfallet väntas bli utnyttjadrelativt snart. Med de ökade oljepriserna har skogsindustrin påskyndatanvändningen av alternativa energUiällor till olja och har ett omfattandeprogram för att utnyttja barken som bränsle. Förut sättningarna för attutnyttja energimängden i avfallet inom den kommunala sektorn är mindre an inomindustrin. Rapportenbelyser också möjligheterna till återvinning av avfallskomponenter och vilkaeffekter den har för energiutnyttjande. 1975: 32 140 Beträffandepappersavfall ger t. ex. en ökad tidningsinsamling med /år enenergiföriust (ca 0,1 XIO Gcal) i de befintiiga förbränningsanläggningar därvärmeåtervuining nu förekommer. Detla motsvarar ca 4,4 milj. kr. omräknat sominköpt olja vid /m och pann verkningsgrad. Enligtberäkningar skulle ca glas kunna återvinnas vid separering ihushållen. Denna mängd uppskattas ge en reduktion av energiförbrukningen iglasbruken på ca 0,025X10" Gcal motsvarande ca 2 500 lon olja. Vadgäller metaller sägs i rapporten att om hela mängden järn (avtotalmängden eller ) kunde återvinnas i hushållsavfallet skulleenergibesparingen motsvara ca 0,7X10" Gcal eller olja.Separering i hushållen i den form den nu bedrivs antas kunna resultera i ca burkplål och aluminium . Som jämförelse kan nämnas altden traditionella skrolhandeln omsätter ca 1,3 milj. ton/år. Plaslandeleni hushållsavfallet har som genomsnitt satts tUl , varvid mängden ihushållsavfallet är omkring /år. Därtill kommer plast i andraavfallskategorier och totala mängden uppskattas till motsvarande1,7 XlO Gcal i energi. På grund av den blandning av olika plastlyper somförekommer i avfallet har det inte något marknadsvärde annat än möjligensom bränsle. F. n. utnyttjas ca 0.3X10" Gcal (olja) iförbränningsanläggningar med värmeåtervinning. Irapporten ges också beskrivning av olika behandlingsmetoder med avseende påenergiutvinning. Arbetsgruppenhar i en delrapport (Ds Jo 1974: 5) belyst möjligheterna att utnyttja avfallsom energikälla. Av rapporten framgår att energiinnehållet i avfall uppgår tiUca av den totala energiomsättningen i landet. I praktiken kan emellertidendast nyttiggöras efter omvandlings- och överföringsförluster.Detla förutsätter dessutom alt nyttiggörandet kan ske över hela landet, vUketinte är möjligt. Sammantaget är det därför bara en fjärdedel () avavfallets totala energiinnehåll som i praktiken är möjligt att utnyttja. Dettamotsvarar 1 milj. kubikmeter olja. Av denna energimängd utnyttjas . Återstår således , vilket motsvarar olja. Dessa outnyttjade motsvarar inte mer än omkring 1 %av vår totala energiomsättning. Settfrån rikssynpunkt är avfallet som energikälla således av liten betydelse.Arbetsgmppen vill dock framhålla att det i vissa lokala sammanhang kan vara avstörre betydelse. Prop.1975: 32 141 Arbetsgmppenkonstaterar mot bakgrund av i rapporten redovisat material att energiutvinningur avfall är ett alternativ för återanvändning av avfall. villgruppen understryka att andra åleranvänd-ningssätt kan ge bättre resursutnyttjande.Detta gäller användningen av t. ex. papper i avfallet som råvara vidpappersframställning.