prop · FZ03149 · 1975-12-31 00:00:00 — De förfarandebestämmelser som gäller för nämnden behöver inteändras på grund härav men bör föras över från va-lagen tUl én särskUd lag omstatens va-nämnd. Va-nämndenbestår av ordförande och fem andra ledamöter. Ordföranden är jurist meddomarerfarenhet. En ledamot skall vara tekniker. Två ledamöter skall vara välförtrogna med förvaltning och skötsel av va-verk och två väl förtrogna medva-förhållanden som avser bostadsfastigheter resp. annan bebyggelse. Kompetensreglernaför va-nämndens ledamöter bör ändras så att ledamot med erfarenhet m. m. avvatten och avlopp alternativt bör ha motsvarande erfarenhet av fjärrvärme. EnUgtvad jag har inhämtat har några av va-nämndens nuvarande ledamöter dubbelkompetens, dvs. erfarenhet även av fjärrvärmefrågor. Dessutom finns möjUghetatt förordna ersättare med annan kompetens än den ordinarie ledamoten. Dettorde alltså inte komma att möta några svårigheter att få kompetens ocherfarenhet i nya uppgifter. 1975/76:149 58 Vissremisskritik framförs mot att det inte finns några egentlijga konsumentrepresentanter.SärskUt föreslås att hyresmarknadens parter på lämpligt sätt bör knytas tiUnämnden. Jag uttalade vid tUlkomsten av valagen att inga ledamöter bör utsessom företrädare för vissa partsintressen men att det trots det kunde varalämpligt att organisationer som företräder berörda intressen bereddes tUlfälleatt framföra synpunkter på valet av ledamöter (prop. 1970:118 s. 121). Vad jagdå uttalade bör alltjämt gäUa. Enligt min mening lämnar kompetensreglerna gottutrymme för en allsidig sammansättning av nämnden. Förordnandena för nuvarandeledamöter löper ut . Efter samråd med chefen förbostadsdepartementet kan jag omtala att samråd med berörda intresseorganisationerkommer att ske innan förordnanden meddelas för tiden efter . Kommunalabeslut öm fjärn'ärme exempelvis om fastställande av taxa kommer att kunnaprövas inte bara i den nu föreslagna ordningen av va-nämnden med fullföljd tillvattenöverdomstolen och högsta domstolen utan även efter kommunalbesvär avlänsstyrelsen och regeringsrätten. Detta är en ordning som gäller även enligtva-lagen och exempelvis lag. För kommunalbesvär gäller inskränkningari olika hänseenden. Denna dubbelprövning är det svårt att undvika när detgäller verksamhet som bedrivs både av kommun och av andra huvudmän. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. lag om allmänna fjärrvärmeanläggningar, 2. lag om statens va-nämnd, 3. lag om betalningsföreläggande för fordringar somskall prövas av statens va-nämnd, 4. lag om ändring i lagen (1970: 244) om allmännavatten- och avloppsanläggningar, 5. lag om ändring i anläggningslagen (1973: 1149), 6. lagom ändring i kommunalskattelagen (1928: 370). Beträffande förslaget under 6 har samråd ägt ram med chefen för fi nansdepartementet. 7.1Förslaget till lag om allmänna fjärrvärmeanläggningar Förslagetansluter mycket nära tU} va-lagen. En grandläggande skillnad är dock attförslaget inte innebär någon skyldighet för kommun att. Dettamedför att de inledande bestämmelserna i för- 1975/76:149 ; 59 slagetär utformade på ett annat sätt än i va-lagen. Bestämmelser i övrigt som saknarmotsvarighet i va-lagen är 8 § andra stycket (provisorisk anordning förvärmeförsörjning m. och 11 § (leveransskyldighet). Avförslagets underrubriker är det endast rubriken leverarisskyldighet -som saknarmotsvarighet i va-lagen. Förslaget är disponerat på följande sätt: Inledandebestämmelser (13 §§), Verksamhetsområde (47 §§), Brukningsrätt ochavgiftsskyldighet (810 §§), Leveransskyldighet <11 §), Anläggnuigen (1214 §§),Inlösen av värmeanordningar m. m. <15 och 16 §§), FjärrvärmeinstaUation(1720 §§), Brukande av allmän fjärrvärmeanläggning (2123 §§), Avgifter ochtaxa (2427 §§), Avtal om fjärrvärmefrågor (28 §), Skadeståndsskyldighet m. (29 §), Avstängning av värmetillförsel (30 §), SärskUda bestämmelser om vissaallmänna fjärrvärmeanläggningar (3133 §§), Tystnadsplikt (34 §) samt .Prövningav fjärrvärmefrågor (3537 §§). ParagrafeninnehåUer en definition av begreppen' allmän fjärrvär-aneanläggning ochhuvudman. Paragrafen avviker delvis från motsvarande bestämmelser i 1 §va-lagen. Förstastycket inleds med en förklaring att den föreslagna lagen är tiUämplig påallmän fjärrvärmeanläggning (se vidare vid 5 § andra styc-Jcet). Medallmän fjärrvärmeanläggning avses anläggning, som bar tUl ändamål att beredabostadshus eller annan bebyggelse värmeförsörjning enom fjärrvärme och somförklarats för allmän enligt 2 §. Jag kan i äiuvudsak hänvisa till vad jaganfört i den aUmänna motiveringen (avsnitt 5.2). I motsats tUl vad som gällerenligt va-lagen krävs förklaring både för kommunala och icke kommunalaanläggningar. Värmeförsörjning avserinte bara uppvärmning av byggnad utan även framställning avförbrukningsvarmvatten (tappvarmvatten). I anslutning till den värmeväxlare sömöverför värme från fjärrvärmenätet till en värmesystem är oftast isamma enhet kopplad en värmeväx-' lare som med fjärrvärmevattnet somvärmekälla framställer förbruk-aiingsvarmvatten. BegreppetaUmän va-anläggnmg omfattar både vattenverk och reningsverk samt erforderligaledningar. Utredningens förslag (2 §) innebär däremot att begreppet aUmänfjärrvärmeanläggning skulle begränsas till distributionssystemet. Dennabegränsning hänger samman med att de av utredningen föreslagna värmeplanernaendast avser distribution av energi. Jag anser att begränsningen är omotiveradi det nu framlagda förslaget. Begreppet allmän fjärrvärmeanläggning i mittförslag omfattar alltså som naturligt är både den aiUäggning där fjärrvärmenproduceras hetvattencentral eller kraftvärmeverk) och ledningsnätet föröverföring 1975/76:149 60 I vissa fall kan det tänkas att en fjärrvärmeanläggning inte harnågon produktionsenhet utan att man köper varmvatten från ett värmeverk somtillhör annan ägare. I dessa fall bör man givetvis kunna ha en allmän fjärrvärmeariläggningsom endast består av distributionssystemet. Jag återkommer vid behandlingen av14 och 17 §§ tUl gränsdragningen mellan den allm'änna fj'ärrvärmeanläggningenoch de enskilda fastigheternas fjärrvärmeinstallationer. I princip dras gränseni den s. k. förbindelsepunkten. Enligtparagrafens andra stycke är den som driver allmän fjärrvärmeanläggninganläggningens huvudman. Bestämmelsen överensstämmer helt med motsvarandebestämmelse i 1 § andra stycket va-lagen. Det är enligt 2 § endast den somdriver eller skall driva fjärrvärmeanläggning som får ansöka omallmänförklaring av anläggningen. Som jag har framhållit i den allmännamotiveringen (avsnitt 5.2) innebär en eventuell överlåtelse av anläggningeninte att denna förlorar sin karaktär av allmän. Detta överensstämmer med vadsom gäller beträffande va-anläggning som har förklarats för aUmän. Den nyeägaren blir automatiskt huvudman för anläggningen med de rättigheter ochskyldigheter som följer med delta. Förslaget innehåUer i huvudsak sammabestämmelser för kommunala och icke kommunala huvudmän. I 3133 §§ finns dock vissasärbestämmelser (om tillsynsman och syssloman) som gäller endast för ickekommunala huvudmän. Om en kommun överlåter en allmän fjärrvärmeanläggning huvudman som inte är kommun blir dessa bestämmelser tiUämpliga liksomgivetvis om en sådan buvudman får bifall till en ansökan om allmänförklaringav sin anläggning. Paragrafeninnehåller bestämmelser om att fjärrvärmeanläggnmg kan förklaras för allmän.Bestämmelserna har en lagteknisk förebild i 31 § va-lagen. Atten fjärrvärmeanläggning förklaras för allmän är en förutsättning för attförslagets regelsystem skall bli tillämpligt. Förslaget är som jag redan harnämnt (1 §) endast tUlämpligt på allmän fjärrvärmeanläggning. Enligtförsta stycket kan statens industriverk på ansökan av den som driver ellerskall driva fjärrvärmeaiJäggning förklara anläggningen för allmän om det finnsbehov av anläggningen från allmän synpunkt och sökanden såväl i ekonomisktavseende som i övrigt har förutsättningar för att fullgöra uppgiften somhuvudman för anläggningen. Jag har i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2)redogjort för vad denna prövning innebär. När det gäller ändamålet medgarantierna rörande huvudmannens ekonomi kan jag dessutom hänvisa till ettalltjämt gUtigt uttalande av föredragande statsrådet vid tUlkomsten av lagen(1955: 314) om allmänna vatten- och avloppsanläggnmgar (prop. 1955: 121 s. 72 1975/76:149 61 73).Talan mot industriverkets beslut skall enligt 35 § tredje stycket föras hosregeringen (industridepartementet) genom besvär. Enligtandra stycket skall industriverket bestämma visst område, utöver vilketanläggningens verksamhetsområde inte får utsträckas. Jag hänvisar tUl vad jaghar anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2). Bestämmelser om allmänfjärrvärmeanläggnings verksamhetsområde finns i 47 §§. Vad industriverketbestämt enligt 2 § andra stycket utgör inte hinder för huvudmannen att efteravtal med ägare av fastighet utanför anläggnmgens verksamhetsområde låta dennebruka anläggningen (5 § andra stycket). Det saknar härvid betydelse omfastigheten ligger innanför eller utanför de av industriverket angivna yttergränserna. Enligtva-lagen kan uppkomma problem att avgöra vad som är en va-anläggning i motsatstill flera sådana. Huvudprincipen torde vara att till en och samma anläggningräknas sådana anordningar som drivs av samma huvudman. Den nu föreslagna lagentorde knappast komma att medföra motsvarande problem, eftersom huvudmannenredan i ansökan till industriverket kommer att ange anläggningens omfattning.Allmänförklaring kan ske av en av flera anläggningar med samme huvudman, underförutsättning att anläggningarna har särskilda värmesystem. Paragrafenmotsvarar 3 § va-lagen och 3 och 4 §§ samt punkt 2 av övergångsbestämmelserna iutrednmgens förslag. I paragrafen anges vem som enligt lagen är att anse somfastighetsägare. Vidare föreskrivs att reglerna om fastighet kan tUlämpas ävenbeträffande byggnad på ofri grund. Jaghar i den aUmänna motiveringen (avsnitt 5.3) antytt irmehållet i dessabestämmelser. Utredningens förslag avviker när det gäller utformningen frånva-lagen. Dessa avvikelser, som kritiserats vid remissbehandlingen, är enligtmin mening omotiverade och bestämmelserna har utformats i exaktöverensstämmelse med motsvarande bestämmelser i va-lagen. Enligtförsta stycket skall vid tiUämpningen av lagen som ägare av fastighet anses densom enligt kommunalskattelagen (1928: 370) är skyldig att betala skatt förgarantibelopp för fastigheten. Åsyftad bestämmdse är 47 § kommunalskattelagen.Den praktiskt mest betydelsefulla innebörden av bestämmelsen är att den sominnehar fastighet med tomträtt är att jämstäUa med fastighetsägare. Som ägareskall vidare betraktas bl. a. den som innehar egendom med fideikommissrätteller annan testamentarisk vederlagsfri förfoganderätt. Enligtandra stycket kan huvudman för allmän fjärrvärmeanläggning träffa avtal medannan än fastighetsägare om bi:ukande av anläggningen och då gäller för dennevad som i lagen föreskrivs om fastighetsägare. 1975/76:149 62 a. för flera fastighetsägare att, genom en ekonomisk föreningeller på annat sätt, uppträda som en abonnent gentemot huvudmannen. Omfastigheter exempelvis i en radhuslänga bUdar en samfällighet enligtanläggningslagen (1973: 1149) för skötseln av ett gemensamt ledningssystem kanen sådan samfällighet efter avtal med huvudmannen uppträda som brukare förfastighetsägarnas räkning (Anläggningslagen behandlas ytterligare vid 4 §).Vidare kan en nyttjanderättshavare ersätta fastighetsägaren. Äv bestämmelsenslydelse framgår att nyttjanderättshavare och andra inte kan träda ifastighetsägares ställe vid tUlämpning av bestämmelserna i 8 och 9 §§ ombrukningsrätt och avgiftsskyldighet. Har avtal redan träffats om brukandesaknas ju utrymme för att tUlämpa dessa paragrafer. Enligttredje stycket skall, när omständigheterna föranleder det, bestämmelse omfastighet i lagen tillämpas på byggnad eller annan anläggning, som inte tUlhörägaren tUl marken. Vad som i lagen föreskrivs om ägare av fastighet skall d'ärvidgälla anläggningens ägare. Bestämmelsen innebär att ägaren av exempelvis enkiosk på allmän mark eller ett bostadshus på arrenderad mark kan bli skyldigatt betala avgifter till huvudmannen resp. påkalla att få brukafjärrvärmeanläggningen. Paragrafernainnehåller bestämmelser om verksamhetsområde för allmän fjärrvärmeanläggning.4 §, 5 § första stycket och 6 § motsvarar 4, 5 och 7 §§ va-lagen med denändringen att industriverket ersatt . 5 § andra stycket saknarmotsvarighet i va-lagen och 6 § har ett begränsat innehåll jämfört med 6 §va-lagen. Bestämmelserna saknar med ett undantag (4 § andra stycket andra pimkten)motsvarighet i utredningens förslag. I 4§ första stycket ges en formell definition äv vad. som menas medverksamhetsområde. Allmän fjärrvärmeanläggnmgs verksamhetsområde är det område,inom vilket värmeförsörjningen har ordnats eller skall ordnas genomanläggningen. Enligt 4 § andra stycket skall verksamhetsområdet vara faststäUttUl sina gränser. Viktiga rättsverkningar är förenade med verksamhetsområdets avgränsning,främst brukningsrätt och. avgiftsskyldighet enligt 8 och 9 §§. I4 § andra stycket finns vidare en bestämmelse om att verksamhetsområdet intefår omfatta endast vissa av de fastigheter som ingår i sådan samfäUighet förvärmeförsörjning som bUdats i särskUd ordning. Liksom enligt va-lagen avserbestämmelsen inte en grupp av fastigheter som utan samfällighetsbUdning har sinvärmeförsörjning anordnad gemensamt. Bestämmelsen hänger samman med deproblem.sorii gäller samordningen mellan en allmän fjärrvärmeanläggning och enanlägg- 1975/76:149 63 nmgför värmeförsörjning som inrättats; enligt anläggningslagen. Dessa samordninsproblemblir mindre om verksamhetsområdet omfattar alla fastigheter i samfälligheten.Jag hänvisar tiU vad jag anförde om dessa problem vid tillkomsten av va-lagen (prop.1970: 118 s. 122123). Jag vill särskilt framhåUa att jag då med uttalandet attsamfällighet inte i något fall kunde få ställning av brukare endast avsåg samfällighetsom bUdats för att vid sidan av den aUmänna va-anläggningen ha hand om va-försörjningsfrågor(se vad jag nu uttalat vid 3 §). Bestämmelsen bör beaktas även avindustriverket vid bestämmande av område som avses i 2 § andra stycket. Jagåterkommer senare till samordningen med anläggningslagen (avsnitt 7.5. Enligt 5 § första stycketär det huvudman för allmän fjärrvärmeanläggning som bestämmer. anläggningensverksamhetsområde med till-lämpning av lagen och föreskrift som meddelats medstöd av lagen. Huvudmannen skall alltså iaktta bestämmelsen i 4 § andrastycket, andra punkten samt vad industriverket bestämt enligt 2 § andra stycket.Huvudmannens bestämmanderätt kan även vara inskränkt genom beslut av industriverketenligt 6 §. När det gäller område där fjärrvärme skall ordnas bör enUgt minmening, huvudmannen se tUl att planeringen har fortskridit så långt attbehövliga anordningar kommer att bli utförda inom en ganska nära framtid. Iannat fall kan beslutet om verksamhetsområde leda tiU svårigheter förfastighetsägarna inom området (se vidare vid 8 § andra stycket). Enligt 5 § andra stycketkan huvudman utan hinder av denna lag ef ter avtal med ägare av fastighet utanför anläggningens verksamhetsom råde låta denne bmka anläggningen. Som jag redan har angivit kan fas tigheten dessutom ligga utanför de av industriverket angivna yttergräri- serna. Träffas sådant avtal om brukande blir denna lag inte tillämplig på rättsförhållandet mellan huvudman och fastighetsägare utan detta regleras av det träffade avtalet. Som ett praktiskt exempel kan anges att en kommun skaU exploatera ett stort markområde utanför kommunens tätort. Kommunen viU tUlämpa lagen på exploateringsområdet för att uppnå en god anslutningsgrad men vill inte att lagen blir tiUämplig inom fätorten. Ifrågavarande bestämmelse medför att detta blir möjligt och att någon brukningsrätt inte uppkommer inom den befintiiga bebyggel sen. 5 § andra stycket överensstämmer med vad som utan särskild lag regel gäller enligt va-lagen. . ; Enligt 6 § kanindustriverket avgöra tvist mellan olika huvudmän i fråga omverksamhetsområdets utsträckning. Avgörandet sker efter fri prövning. Jaghänvisar tiH vad jag har anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2).Paragrafen motsvarar 6 § andra punkten va-lagen. Första punkten i nämndaparagraf har däremot inte fått någon motsvarighet (se avsnitt 5.2). T beslutenligt 6 § kan industriverket ändra vad verket har beslutat i fråga,om område som avses i 2 § andra 1975/76:149 64 stycket.Jag har funnit det motiverat med en erinran härom 16 §. Talan mot industriverketsbeslut enligt 6 § skall föras hos regeringen (industridepartementet) genombesvär (se 35 § tredje stycket). I 7§ första stycket föreskrivs att huvudman skall meddela industriverket vad hanhar bestämt om. verksamhetsområdet samt att industriverket kan vid vite åläggahuvudman att fullgöra denna skyldighet. Det ankommer på domstol att pröva frågaom utdömande av vite. Meddelandet om verksamhetsområdets utsträckning börlämnas i lämplig form, t. ex. genom att områdets gränser anges på karta ellergenom gränsbeskrivning. I 7 § andra stycket föreskrivs också att uppgift om allmänfjärrvärmeanläggnings verksamhetsområde skall finnas tiUgänglig hosindustriverket. På så sätt har fastighetsägarna fått möjlighet att på ettenkelt sätt få reda på vad som gäller i fråga om verksamhetsområdet. Brukningsrättoch avgiftsskyldighet 8 och 9 §§ Paragrafernamotsvarar 8 och 9 §§ va-lagen och innehåller bestämmelser om brukningsrätt ochavgiftsskyldighet. Bestämmelserna i 8 § andra stycket om provisoriskaanordningar saknar motsvarighet i va-lagen och är utformade i enlighet med 14 §i utredningens förslag. I övrigt avviker paragraferna från utredningens förslag(1012 §§) och är utformat i exakt överensstämmelse med va-lagen. Jagkan i huvudsak hänvisa till vad jag har anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 5.3). EnUgt8 § första stycket är huvudmannen skyldig att låta ägare av fastighet inomanläggningens verksamhetsområde bruka anläggningen, om fastigheten behöveranordningar för värme samt behovet inte kan med större fördel tUlgodoses påannat sätt. Av 3 § följer bl. a. att huvudmannen kan vara skyldig att låtaägare av byggnad eller annan anläggning på ofri grund brukafjärrvärmeanläggningen. I 8§ första stycket föreskrivs vidare att huvudmannen dock är berättigad tUl detanstånd med utförandet av de för brukandet nödvändiga arbetena som behövs föratt samordningen med andra arbeten inte skall väsentligt försvåras. Utöver vadjag har anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.3) kan jag hänvisa tiUvad som anfördes vid tillkomsten av motsvarande bestämmelse i va-lagen (prop.1970: 118 s. 132, 189 och 203). Enligt8 § andra stycket skall huvudman som är berättigad tUl anstånd i skäligomfattning medverka till att behövUg provisorisk anordning förvärmeförsörjning inrättas och skall till fastighetsägaren utge skäligersättning för ökade kostnader till följd av anståndet. Bestämmelsen skall sesmot bakgrund av att det är huvudmannen som bestämmer verksamhetsområdet ienlighet med sin planering och att fastighets- Prop.1975/76:149 65 ägarnabör kunna lita på denna planering. Bestämmelsen gäller endast fastighet som kankomma att sakna egen värmeanordning därför att den har byggts för anslutningtill fjärrvärme eller därför att befintlig värmeanordning är nedsliten ellerotillräcklig och måste ersättas. Detta anges i lagtexten genom att denprovisoriska anordningen skall vara behövlig. Huvudmannens skyldighet att medverkamed provisoriska åtgärder måste jämföras med den skyldighet han har enligt 16§ att utge ersättning för anordningar som blir onyttiga. De provisoriskaanordningarna förutsätts vara tekniskt möjliga och ekonomiskt rimliga. Huvud-mannensersättningsskyldighet är begränsad på samma sätt som skyldigheten att medverkamed åtgärder. TUl den som har en fungerande värmeanordning bör inte utgå någonersättning till följd av anståndet. Huvudmannen bör utge skälig ersättning förde merkostnader soih drabbar en fastighetsägare som till följd av anståndetmåste klara sig med provisoriska anordningar. Kostnadsjämförelsen bör här skemed en tänkt drift av egen permanent uppvärmningsanordning. Av skälighetsrekvisitetföljer att det inte är ersättningsgillt att en fastighetsägare får vänta med övergångtill en för honom ekonomiskt fördelaktigare uppvärmning med fjärrvärme. Jagvill erinra om att ifrågavarande bestämmelser endast avser den tid under vUkenhuvudmannen har rätt tiU anstånd. Om anslutning inte sker när huvudmannen intelängre har rätt tUl anstånd kan denne drabbas av skadeståndsskyldighet enligt29 §. Enligt9 § första stycket skall ägare av fastighet inom aUmän fjärrvärmeanläggningsverksamhetsområde betala avgifter till huvudmannen, om fastigheten behöveranordningar för värme samt behovet inte kan med större fördel tillgodoses påannat sätt än genom anläggningen. Av 3 § följer bl. a. att ägare av byggnadeller annan anläggning på ofri grund kan bli skyldig att betala avgifter. I9 § första stycket föreskrivs vidare att för obebyggd fastighet, som enligtstadsplan eller byggnadsplan är avsedd för bebyggande, behovet av anordningarför värme skall, om inte särskilda skäl föranleder annat, bedömas som omfastigheten vore bebyggd enligt planen. Bedömningen av när undantag frånbidragsskyldigheten skäligen bör göras beror av omständigheterna. Är tillgångenpå mark, som är avsedd för enskild bebyggelse, så stor att det kan bedömasdröja innan all sådan mark har tagits i anspråk, bör detta i rimligutsträckning vara skäl för undantag. Om underlåtenheten att bebygga fastighetenkan tillskrivas åtgärd eller bristande aktivitet från myndighets eUerkommunens sida t. ex. byggnadsförbud eller långvarigt dröjsmål med attåstadkomma behövliga gemensamma anordningar, kan detta befria frånbidragsskyldighet. Om däremot fastighetsägaren har underlåtit att bebyggafastigheten utan att faktiskt eller rättsligt hinder har förelegat, böravgiftsskyldighet normalt föreligga. Omfattnmgen av denna avgiftsskyldighet harjag berört i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.4). Vad jag nu har anfört 5 1975/76.1 samL Nr 149 Prop.1975/76:149 66 tordeöverensstämma med vad som gäller enligt va-lagen (se prop. 1970: 118 s. 38 och101). Jag viU erinra om att bestämmelserna om obebyggd fastighet endast gällerinom område som omfattas av stadsplan eller byggnadsplan. För obebyggdafastigheter utanför sådana områden men inom verksamhetsområdet kanavgiftsskyldighet inte göras gällande. Enligt9 § andra stycket inträder avgiftsskyldighet, när huvudmannen upprättatförbindelsepunkt som anges i 13 § och underrättat fastighetsägaren därom.Avgiftsskyldigheten är alltså inte beroende av att faktiskt anslutning sker. Paragrafenmotsvarar 11 § va-lagen och 16 § andra stycket i utredningens förslag.Paragrafen innehåller en bestämmelse om rättsverkan i fråga omavgiftsskyldigheten när fastighet byter ägare. Jag vill erinra om att 10 §va-lagen inte får någon motsvarighet i förslaget. Enligt 10 § förevarandelag svarar ny ägare av fastighet inte gentemot huvudman för avgift som förfadertUl betalning före tillträdesdagen. Innebörden av denna regel jämförd medbestämmelserna om avgiftsskyldighet för fastighetsägare är den att vidöverlåtelse av fastighet den nye ägaren svarar för alla avgifter som förfallertill betalning efter tillträdet och den gamle ägaren för alla avgifter, somförfaller till betalning före tillträdesdagen. Reglerna om betalningsansvaretkan i vissa fall medföra svårigheter för huvudmannen om han inte underrättas omäganderättsövergången. För att i största möjliga utsträckning undvika sådanatorde huvudmannen vara oförhindrad att i allmänna bestämmelser som avses i 22 §föreskriva skyldighet för fastighetsägare att underrätta huvudmannen omöverlåtelse av fastigheten. Paragrafen reglerar endast ansvaret gentemothuvudmannen. I samband med överlåtelsen kan givetvis träffas överenskommelseom att endera parten skall svara för belopp som förfaller till betalning underden andres innehavstid.