prop · FY0352 · 1975-12-31 00:00:00 — Ipromemorian diskuteras vidare den tUlfällighetsförsäljning av vissa varor(livsmedel, blommor och alster av inhemsk hemslöjd) som kan ske fritt med stödav 3 § förordning. Det erinras här om att 1958 1975: 52 21 årsnäringsrättssakkunnige i sitt betänkande (1962: 15) fann att tillräckliga skälinle förelåg att frångå den av ålder gällande ordningen att till-fäUighetsförsäljningav dessa varor skall vara helt fri. Det erinras vidare om attdepartementschefen i prop. 1968: 98 uttalade att han trots beaktansvärda skälför ett tillståndstvång inte funnit tillräcklig anledning att ta annanståndpunkt än den sakkunnige. Tillfällig handel med dessa varor blev alltsåäven i fortsättningen fri. Idagens torde, enligt promemorian, något behov av särreglering avhandeln med livsmedel, blommor och inhemsk hemslöjd inte föreligga, därför atthandelsformerna förändrats. Ett skäl för att bibehålla undantaget för dessaprodukter kunde dock vara att lantbrukare, trädgårdsmästare, framställare avhemslöjd m. fl. behöver kunna avsätta egen produktion i fria former. EmeUertidtorde den försäljning av egna produkter som förekommer utgöra tillfälUghandel i förordningens mening. Sammanfattnmgsvis konstateras i promemorian attsamtliga de allmänna aspekter på den tillfälliga handeln som framförts i likahög grad gäUer livsmedel, blommor och hemslöjd som övriga produkter. Eftersomnågot behov av särreglering för produkterna inte funnits föreUgga, saknas skälatt vid den utvidgade regleringen av försäljningsformen tillfällig handel göraundantag för dessa produkter. En ändrad lagstiftning bör därför enligtpromemorian inte uppta undantag för dessa varor. Beträffandebesvärsordningen anförs i promemorian, att det med hänsyn till attpolismyndighetens funktion som tiUståndsmyndighet enligt förslaget övertas avlänsstyrelsen och att tUlståndsprövningen föreslås bli av delvis annat slagmåste övervägas om gällande besvärsordning bör bestå. Enligt nuvarandelagstiftning överklagas polismyndighets beslut hos ochlänsstyrelsens beslut hos kammarrätten som sista instans. Besvärsordningentillkom, erinrar promemorian, som följdändring tUl den antagna förvallningsrältsligalagstiftningen. En avgörande anledrung härtill var alt svenska medborgare ochutlänningar med bosättningstiUslånd var tUlförsäkrade rätt att under vissförutsättning erhåUa tUlstånd tiU tillfäUig handel och att ingen som helstbehovsprövning fick förekomma i sådana ärenden. Mot bakgmnd av att denprövning som länsstyrelse enUgt förslaget skall företa i dessa ärenden kommeratt innefatta prövning från näringspolitiska utgångspunkter föreslås i promemorianatt dessa beslut skall överklagas hos regeringen. Ipromemorian framhålls vidare, att den kritik som framförts mot atttillfällig handel får bedrivas i huvudsakligen fria former visserligen gällt inomhushandelmen att det genom den verkställda enkäten även framkommit klagomål över att torghandelnmed framför allt blommor och trädgårdsprodukter är undantagen från förordningenom tiUfäUig handel. 1975: 52 22 motiventUl undantaget för torghandel i 1 § andra stycket förordning och föromfattningen av torghandeln samt den anförda kritiken konstateras i promemorianatt den beskrivna torghandeln synes äga stora lUdieter med utförsäljningar i tUlfälUgtförhyrda lokaler. Att defini-tionsmässigt särskUja denna form av torghandelfrån annan typ av torghandel låter sig dock svårligen göra. Om restriktionerinförs kommer de därför att drabba torghandeln i sm helhet. Med tanke påomfattningen av torghandeln skiUle ett tiUståndstvång för torghandel kräva enalltför omständUg administrativ apparat i förhållande tiU syftet. Problemet tordeemeUertid, betonas det i promemorian, kunna lösas genom att kommunema beaktardet vid uthyrningen av torgplatser. Avslutningsvisbehandlas i promemorian det gällande undantaget för viss kompletteringshandeli 1 § andra stycket förordning. Kringförings- och utomhushandel,som utgör led i en annars på stadigvarande driftställe bedriven rörelse ochavser varor som regelmässigt saluförs eUer framstäUs där, är inte att anse som tiUfäUighandel och berörs därför varken av förordning eller av förslaget ipromemorian. Med hänsyn till de restriktioner för tiUfällig handel somföreslås är det enligt promemorian av vikt att klargöra gränsen mellan tUlfäUighandel och angivna undantag. I promemorian erinras om att näringsrättssakkunnigesom motiv tUl undantaget anförde att försäljningar som fast etablerad näringsidkarebedrev annorstädes än på sitt stadigvarande driftställe kunde jämstäUas medfast handel. Därvid borde fordras att försäljningarna verkligen avsåg sådanavaror, som regelmässigt salufördes eUer framställdes på driftstäUet. Annarsblev det möjligt för försäljare att undandra sig den med lagstiftningenåsyftade kontroUen genom att bara för syns skull upprätta ett fast driftstäUe,som i verkligheten inte begagnades. Det sagda gäUde enligt den sakkunnigeendast försäljningar som kunde anses utgöra en naturlig komplettering tiU dedistributionsformer, som annars förekom i samband med fast handel. När detdäremot gällde tiUfäUighetsförsäljningar som anordnades inomhus i exempelvis tUlfälUgtförhyrda butUcer saknades anledning att behandla fast etablerade näringsidkareannorlunda än andra. Departementschefen instämde i den sakkunniges förslag. Enligtpromemorian bör undantaget förstås så, att försäljning från butiksfordon är attanse som kompletteringstrafik och inte tUlfäUig handel under förutsättning atttrafiken ulgår från fabrik, fast butik, fast lager eUer liknande. Någon ändringhärvidlag avses inte med promemorieförslaget. Som skäl mot att behållaundantaget vid den föreslagna utvidgade regleringen kan, sägs det vidare ipromemorian, anföras att de tiUfällighetsförsäljare med fast försäljningsställesom hittUls hyrt tUlfäUiga lokaler för sin verksamhet kommer att övergå tUl kringförings-handelmed butiksfordon om inomhushandeln regleras. 1975: 52 23 undersökningarunder senare år torde man dock kunna fömtse att kring-föringshandeln av dennatyp bl.a. genom minskad lönsamhet kommer att minska. Om utvecklingen skuUe blien annan kan det enligt promemorian dock vara skäl att närmare undersöka omäven försäljningen från fordon bör regleras. Sågott som samtiiga remissinstanser anser, att det inom den tillfälliga handelnkan förekomma avarter som gör en vidgad reglering av denna handel befogad. Promemoriansförslag tillstyrks eller lämnas i huvudsak utan erinran av det stora flertaletremissinstanser, nämligen , , samtligahandelskamrar utom en, SPK, , länsstyrelserna i ochKopparbergs län, hemförsäljningskommittén, distributionsutredningen. , , , köpmannaförbund.Svensk industriförening, , , , textilhandlareförbundsamt . Flerabranschorganisationer inom handeln vUl ha regleringen mer omfattande, medankommerskollegium, NO, i , industriförbund.Svenska företagares riksförbund. Folkets husföreningarnas riksorganisation däremot anser promemorians förslag aUtför långtgående. Kammarrätteni och KO tillstyrker vissa delar av förslaget men avstyrker andra. Sveahovrätt, , affärstidsnämnden och SHIO tar ej uttrycklig ställning för ellermot förslaget i dess helhet. Sveahovrätt och kammarrätten i framhåller att frågan om behov av skärpningär av näringspolitisk art. Hovrätten anser att de föreslagna begränsningarna ejsärskilt väl korresponderar med de skäl som ligger bakom lagsliftrungen motkonkurrensbegränsning och att denna sida av saken borde ha blivit bättre belysti promemorian. Kammarrätten finner att ett tillståndstvång beträffande tiUfäUigförsäljning i förhyrda lokaler i och för sig är motiverat men är tveksam tiU omtiUståndsfrågan bör avgöras efter näringspolitiska grunder. Förslaget innebär,menar kammarrätten, att man genom en restriktiv tillståndsgivning styr vamdistributionenbort från tillfällighetsförsäljningen. Kammarrätten anser att det inte finnsnågot som talar för alt tillfällighetsförsäljning i förhyrd lokal i och försig är en från konsumentsynpunkt sämre distributionsform än den bofastahandeln. De motiv som anförs i promemorian är enligt kammarrätten synnerligenmagra när det gäller 1975: 52 24 attge riktUnjer för tillståndsprövningen. En liknande uppfattning framförs av kommerskollegium,som påpekar att de argument som i promemorian åberopas för en hårdarereglering av den tillfälliga handeln i princip är desamma som de som införtillkomsten av förordning anfördes som skäl för restriktioner påområdet men då inte ansågs tillräckliga för att motivera en reglering.Kollegiet anser inte att de i promemorian redovisade utredningsresultaten gerbelägg för att ändrade förhållanden av mer avgörande betydelse inträttbeträffande den tiUfäUiga handeln. NO konstaterar att det föreligger enighetmellan företrädarna för den enskilda detaljhandelns intresseorganisationer ochvederbörande fackliga organisation om att tiUfällig handel har övervägandeoförmånliga verkningar ur konsumentsynpunkt. Den bofasta handeln vUl skydda sigmot konkurrensen från tillfäUig handel, och det bästa sättet för detta ärnaturligtvis ett förbud. Men också en obligatorisk restriktiv tillståndsgivningsom den som föreslås i promemorian medför ett gott konkurrensskydd menar NO,KO anför att sådana propåer om generella begränsningar och förbud mot tiUfällighandel, som kommer från vissa branschorganisationer ofta torde vara betingademindre av omsorg om konsumenterna än av hänsyn till medlemsföretagens ekonomiskaintressen. Någraremissinstanser framhåller i likhet med bl. NO, KO och iVärmlands län, att den tillfälliga handeln kan ha många för konsumenternapositiva effekter, vilka dock inte blivit tillräckligt uppmärksammade ipromemorian. NO påpekar, att den tiUfäUiga handeln ibland kan utgöra inkörsportför företag som har lägpriskaraklär och som på annat sätt positivt kan påverka strukturutvecldingeninom respektive bransch. Som exempel nämns och Kapp-Ähl. Därmed är dock inlesagt att all tillfällig handel i sig bär frö liU en nyttig struktur-påverkandekonkurrens i detaljhandeln, men om man begränsar tillfällig handel tUl devaror och situationer som anges i promemorian har man i viss utsträckning frånsagtsig möjligheten till förnyelse inom berörda branscher, vilket på längre siktmåste vara till nackdel både för prisbildningen och verkningsförmågan inomnäringslivet om fackhandeln omgärdas med en skyddsmur mot konkurrens fråntillfällig handel, KO anför, alt även om det förekommer avarter har varkenpromemorian eller hans egna erfarenheter övertygat honom att tillfäUighelsförsälj-ningenfrån konsumentsynpunkt medför sådana negativa effekter att skäl finns attgenerellt begränsa den. Däremot anser KO, att det är väl försvarbart att istörre utsträckning än hittUls lägga tillfäUighetshandeln undertillståndstvång. Liknande synpunkter anförs av bl. a. kommerskollegium. Frånflera håll understryks i likhet med i industriförbunds yttrande attregleringar bara kan komma i fråga om de positiva konsekvenserna är klartstörre än de negativa. 1975: 52 25 framgårej av promemorian att så skulle vara fallet, anföratt fri konkurrens på lika villkor mellan olika distributionssystem främjarrationaliseringen och därmed blir till gagn för konsument och samhälle och attkrav på särskilda tiUstånd för sådan handel endast kan tänkas om det ej ärmöjligt att på annat sätt få till stånd en sådan jämbördig konkurrens. Det bördock enligt handelskammaren inte komma i fråga att ingripa mot den tillfälligahandeln som sådan ulan åtgärderna bör riktas mot de från konsument-, samhälls-och näringslivssynpunkt tveksamma formerna av denna distributionstyp. LO betonar,att fri konkurrens mellan olika försäljningsformer i princip är tUl gagn för konsumentemaoch att kotUcurrensbegränsande åtgärder så långt som möjUgt måste undvikas ochmotarbetas. De fria former under vilka tillfäUig handel bedrivs är dockinte acceptabla utan LO anser de inskränkningar som föreslås i promemorianvälmotiverade. Liknande synpunkter anförs också av grossist förbundoch TCO. Konsumentverketförklarar att den enskilde konsumentens intresse på bäst tiUgodosesgenom den bofasta handeln. En under ansvar och kontroll bedriven tillfällighandel kan emellertid stimulera den fasta handeln till priskonkurrens och geincitament tiU förnyelse samt på mindre orter komplettera den fasta handeln.Genom allm.änna reklamationsnämndens verksamhet får enomfattande dokumentation av de svårigheter för konsumenterna som ärförknippade med tiUfällig handel. Enligt verkets uppfattning finns det starkaskäl att vidta konsumentpolitiska åtgärder för att undanröja missförhållandenainom den tUlfiilliga handeln. Beträffandede direkta verkningarna av tillfäUig handel framhåller NO och KO särskilt deför konsumenten positiva effekter som denna distributionsform kan ha. NOunderstryker sålunda att lika väl som det finns konsumenter som inriktar sig påalt göra sina inköp av sällanköps-varor under den reguljära handelns reaUsationertorde det finnas konsumenter som a-waktar den tillfälliga handelns besök ihopp om att kunna köpa till lägre pris. Om varan är inkurant, omodern eller avlägre kvalitet får avvägas mot priset. NO menar att konsumentens situation vidtillfällig handel närmast liknar den vid den reguljära handelns reaUsationer.Vad gäller svårigheten att få rättelse vid inköp i tillfäUig handel bör beaktasatt byte normalt ej medges vid den reguljära handelns realisationer. Enligt NO:suppfattning torde varuutbudet vid tUlfällig handel med textil, konfektion,skor och möbler mötas av intresse från en ganska bred konsumentgrupp. Dentillfälliga handeln med orientmattor, konst och antikviteter riktar sigvisserligen till en begränsad grupp konsumenter men, menar NO, har säkert enfunktion att fylla på sådana orter där underlag saknas för reguljär handeleller där sådan förekommer men med begränsat varusortiment. 1 fråga omblomsterhandel gäl- Prop, 1975: 52 26 leratt de reguljära butikerna inom denna bransch ofta har ett visst lägesmonopol,vilket kan utnyttjas vid prisbildningen. NO framhåller att möjligheten avkonkurrens från tiUfällig handel här utgör en kostnadspressande faktor som gerincitament tUl kostnadssänkande åtgärder inom annan handel och därför kan varaförmånlig ur konsumentsynpunkt. Vidare framhåUer NO att man bör undvika attfrån det aUmännas sida skapa ett skydd för den reguljära handeln i sådanaformer som skulle kunna konservera nuvarande kostnadsförhåUanden. KO anser att tillfäUighetshandeln,särskilt på mindre orter, otvivelaktigt kan bidra till hårdare priskonkurrensoch ett vidgat vamutbud tUl konsumenterna. Dessutom uppkommer inomhandelsformen inte säUan nya effektivare vägar för varudistribution tUl konsumentema.SPK betonar, att även om den konkurrens som råder mellan bofast och tillfällighandel i förhyrda lokaler ofta ej sker på lika vUlkor, det inte kan uteslutas,alt konkurrensen från den tillfälUga handeln kan ha en för konsumentemagynnsam inverkan på den lokala prisnivån. Beträffandeverkningarna för de handelsanställda påpekar att tiUfällighetshandelni mycket stor utsträckning utnyttjar oorganiserad personal vilken erhållerlöner som ligger lägre än avtalslönema. Uppenbara brister råder även när det gäUerallmänna anställningsförhållanden, sociala förmåner och arbetsmUjö inom dennahandel. Beträffande arbetsmUjön pekar förbundet på att de lokaler som användsär dåUgt anpassade för försäljningsändamål. Genom de aUt vanligare tiUfällighetsförsäljningarnautsätts den fasta handeln för hård konkurrens. Denna konkurrens sker, menar förbundet,ej alltid på lika villkor då den tUlfäUiga handeln ofta saluför varor av bristfäUigkvalitet och undviker vissa fasta kostnader för personal och lokaler.Förbundet befarar att denna konkurrens på olika viUkor på kanutgöra ett hot mot den fasta handeln som kan tvingas vidta kostnadssänkandeåtgärder såsom personalinskränkningar, inskränkningar av de anställdasarbetstid vilket kan äventyra de sociala förmånerna eller t. o. m.nedläggningar. Förbundets slutsats är att en ökning av den tillfälliga handelnkan medföra arbetslöshet och andra allvarUga konsekvenser för de handelsanställda.Fläri instämmer LO, som pekar på de stränga krav som stäUs på den fasta handelnvad gäller utformningen av försäljningslokaler i olika avseenden. LO anser attliknande stränga arbetsmiljökrav skall ställas på de lokaler som används för tUlfäUighetsförsäljningar. hävdar att förbundets medlemmar på samma sätt som varje annatföretag betalar de sociala kostnader, som varje affärsidkare enligt lag ärskyldig att svara för. De lokaler som används är i mycket stor utsträckningfolkets hus, vilka enligt förbundet genomgående håller god standard. Enbegränsning av verksamheten skulle drabba de anställda på ett beklagligt sätt. 1975: 52 27 Mång.-Jremissinstanser behandlar frågan om de skadliga konsekvenser för den bofastahandeln som tUlfällig handel medför. Problemet sammankopplas ofta medglesbygdsfrågan. NO erinrar om att upplyst att detvisat sig mycket svårt att direkt finna något samband mellan förekomsten av tUlfällighandel och försäljningsutvecklingen hos den bofasta handeln. I promemorianredovisas önskemål om att skydda dels den bofasta handeln som sådan, delskonsumenterna. NO framhåUer att dessa önskemål var uppe tUl prövning redan vidriksdagsbehandlingen av den nu gällande förordningen och då inteansågs böra föranleda några restriktioner för den tillfälliga handeln. Vad somdärefter hänt inom varudistributionen finner NO inte böra föranleda något nyttställningstagande. Strukturen inom detaljhandeln med konfektion, textilier ochskor kännetecknas av en mångfald små butiker med låg omsättning för vilka hyraoch löner utgör de dominerande kostnadsposterna, NO menar att det inte kan varariktigt att avskärma sådan facidiandel från konkurrens då detta skulle kunnamedföra att koslnadsstrukturen inom dessa branscher konserverades med däravföljande ofrånkomliga verkningar på prisbUd-ningen. KO anser att det äruteslutet att inskränka tillfäUighetshandeln enbart av konkurrenshänsyn. Mankan dock inte bortse från det konkurrensproblem som består 1 att tUlfällighetshandelnslår ut bofast handel. Delta får enligt KO negativa effekter för dekonsumenter som är beroende av den bofasta handeln (äldre, handikappade, ej bUbuma).KO finner dock att promemorian inte ger tUlräckligt underlag för ettställningstagande. Handelskammareni anför, att konsumenten i glesbygd å ena sidan har ett berättigatintresse av att få tillgång till det rikligare sortiment som den tiUfäUigahandeln kan erbjuda men å andra sidan har ett Uka stort om inte större intresse av att kunna ta i anspråk det kontinuerliga utbud som den bofastahandeln kan erbjuda. Handelskammaren framhåller att den tillfälliga handelnsom tiUåtes arbeta med strikt tillämpning av principen om fri konkurrensförsämrar existensvillkoren for den bofasta handeln som i det extrema falletriskerar att slås ut till nackdel för befolkning och näringsliv. EnUgthandelskammarens uppfattning finns sålunda även regionalpolitiska skäl för enreglering av tUlfällig handel. i understryker viklenav att den fasta handeln specieUt i glesbygdsområdena får sina exi-stensmöjUghetersäkrade. stäUer sig positiv tUl att reglera den tUlfäUiga handelnför att på så vis stödja den fasta handeln i glesbygd men är tveksam tiU omkonkurrensingripanden bör tiUgripas i fråga om annan handel. framhåUer att tiUfäUig handel är ointressant som metod för attfinna avsättning för industrins produkter. Däremot har man ett starkt intresseav att den bofasta handeln har sådana ar- 1975: 52 28 betsbetingelseratt den kan fortsätta att utveckla nya och effektivare distributionsmetoder. Omförsäljningsformen breder ut sig så att den hotar den fasta handelns stmktur,innebär detta också ett starkt hot mot industrins möjligheter att på etteffektivt sätt distribuera sina varor. anför vidare att detinte heller för avsättning av överskottspartier orsakade av t, ex.modeväxlingar firms något behov av tiUfällighetsförsäljare ulan sådana partierplaceras bäst genom den reguljära handeln. Däremot kan tillfällighetshandelnpåverka svensk industris avsättningsmöjligheter negativt genom att en stor delav de varor som bjuds ut är importerade. anför att det inte kan visas att tillfällig handelautomatiskt minskar konsumtionsefterfrågan i den bofasta handeln. Förbundetanser att uppfattningen om tUlfällighetshandelns inverkan på den bofastahandeln är starkt överdriven. Man har svårt alt tro att den tillfälliga handelnskulle ha gjort det nödvändigt att på skilda stäUen lägga ned den bofastahandeln. I detta hänseende tror förbundet snarare att ändrade konsumtionsvanor,tillgodosedda främst genom varuhusen är en helt avgörande faktor. Dentillfälliga handeln är av förhållandevis mycket Uten omfattning, men förbundetmenar att den likväl kan fylla vissa behov hos konsumtionssvaga konsumenteroch som en ersättning för nedlagda butiker i glesbygd. En del Uknandesynpunkter anförs också av . Närdet gäller konsekvenserna av tillfällig handel från fiskal synpunktunderstryker NO att den påstådda skatteflykten närmast är ett skatteteknisktproblem som bör lösas på skatterättslig väg. NO anger flera alternativa metodersåsom obligatorisk registrering hos och årsvis anmälan omförsäljningsperioder på oUka orter till på hemorten alt beaktasvid taxeringen. Uppfattningen att de fiskala problemen kan lösas med sådanametoder framförs också av kammarrätten i , kommerskollegium. i Värmlandslän framhåller att erfarenheterna från inte styrker bärkraften iargumentet att tiUfäUig handel skulle tjäna som avsättning för stöld-ochsmuggelgods. Enligt poUsmyndigheterna i länet bereder den tillfälliga handelninte polisen några nämnvärda problem. remissinstanser diskuterar lagstiftningens räckvidd och ifrågasätter, åena sidan, om regleringen inte bör utsträckas tiU att omfatta även bl. a.torghandel och varubussar samt, å andra sidan, om inte delar av den nuvarandefriheten från tiUståndskrav bör bevaras. tUlstyrker förslaget att det nuvarande undantaget för livsmedelutgår eftersom den nuvarande lydelsen kan ge uppfattningen att inte heUerhälsovårdsnämndens tiUstånd enhgt livsmedels kungörelsen behövs för tiUfäUighandel med Uvsmedel. 1975: 52 29 KOifrågasätter om inte undantaget för sådan handel som är ett led i en eljest påstadigvarande driftställe bedriven rörelse är alltför viltgående liksom detgenerella undantaget för all torghandel samt handel på marknad, mässa ellerutställning. Dock är det KO:s bestämda uppfattning att gängse torghandel medexempelvis frukt och blommor som utbjuds relati-vt regelbundet på samma ställeoch på samma plats även i fortsättningen bör falla utanför förordningenstillämpningsområde. Försäljning vid tillfälligt anordnade utförsäljningar ärenligt KO:s mening en säljform där marknadsföringen inte sällan är otillbörligoch där köparens möjligheter att få rättelse ofta är högst begränsade. Detsammagäller åtskUUga av de fall där elt företag med fast driftställe bedriver tillfällighelshandelpå annan ort. KO framhåller dessutom att det är ganska enkelt for en tiUfällighetsförsäljareatt med en obetydlig fast lokal, t. ex. en källarlokal, såsom utgångspunkt medstor buss eller båt göra försäljningsturnéer runt om i landet. KO förordardärför att försäljning från bil, båt, buss eller annat fortskaffningsmedelinordnas under förordningen. KO känner inte till några missförhållanden vidtillfällig handel med livsmedel och menar att om livsmedel som föreslås ipromemorian förs in under tillståndstvånget, detta orsakar onödigt krångel ochonödiga begränsningar för jordbmkares, bärodlares, fiskares och andrasmöjligheter att a-vytlra sina produkter direkt tUl konsumenterna. KO anser inte kommer förbi problemet genom att såsom i promemorian hänvisa till attdessa yrkesgrupper inte yrkesmässigt sysslar med tUlfällighetsförsäljning.Även försäljning i mycket begränsad omfattning kan falla under begreppetyrkesmässig. Liknande synpunkter framförs av och Södermanlandshandelskammare.