prop · FZ033 · 1975-12-31 00:00:00 — 5§ Denna paragraf, som stämmer överens med 5 ij promemorieför- Prop.1975/76:3 47 slaget,föreskriver att liden för åtalspreskription här i landet förlängs med sexmånader, när framställning om överförande av lagföring gjorts enligt 2 §.Bestämmelsen motsvaras av art. 22 i konventionen. Den har betydelse i de fallnär rätten till lagföring återgår till , jfr 4 §. Självfallet får regelnsin mest praktiska användning vid brott med kort preskriptionstid. Överförandeav lagföring från annan stat till Prövning av framställning omöverförande av lagföring 6§ Denna paragraf inleder den del av lagen som behandlar framställning omöverförande av lagföring till från annan konventionsstat. Paragrafen,vilken motsvaras av 6 § första stycket och 7 § punkt 6, 8 och 9promemorieförslaget, innehåller regler om absoluta hinder mot överförande avlagföring hit. Bestämmelserna har sin motsvarighet i dels art. 10 ikonventionen, som föreskriver i vilka fall den anmodade staten är skyldig attvägra efterkomma framställning, dels art. 11 (f), (i) och (j), som anger närden anmodade staten inte är skyldig men har möjlighet att vägra efterkommaframställning. 1 departementsförslaget har de nu angivna fakultativabestämmelserna i konventionen gjorts obligatoriska och tagits upp i 6 ij.Skälen härför har redovi.sats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.5). Framställningom överförande av lagföring skall enligt punkt I avslås om misstanke om brottinte föreligger. Det åsyftade kravet hänför sig till förhållandena i denanmodande staten. Enligt samma punkt skall framställning avslås om dubbelstraffbarhel inte föreligger i del konkreta fallet. Vad som behövs för attsådan straffbarhet skall föreligga har angetts i den allmänna motiveringen. Iförhållande till promemorieförslaget har lagtexten såvitt gäller kravet pådubbel straffbarhet formulerats om något för alt nå bättre överensstämmelsemed motsvarande regel i 5 § andra stycket 2 internationella verkställighetslagen. Enliglpunkt 2 måste framställning avslås om hinder mot lagföring möter enligt 2 kap.5 a g BrB. Som framgår av det föregående föreslås ändring även i dennaparagraf. Genom föreskriften i punkt 2 uppfylls kravet i konventionen påiakttagande av "ne bis in idem"-principen (jfr det som sagts omförbehåll i denna del i avsnitt 2.2). 1punkt 3 förbjuds överlagande av lagföringen om ålalspreskription inträtt i denanmodande staten enligt dess lag redan innan framställningen gjordes. Enligtpunkt 4 föreligger samma hinder om åtalspreskription inträtt enligl svensk lagredan vid liden för mottagandet av framställningen. Som framgår av den allmännamotiveringen föreslås göra förbehåll mol art. 23, som föreskriverförlängning av tiden för åtals Prop.1975/76: 3 48 väckandemed i den anmodade staten då dess behörighet uteslutande är avsubsidiär natur. Med hänsyn härtill kommer i nu aktuella hänseende någonskillnad inte att uppstå vid behandlingen av framställningen vare sig svensklag är direkt tillämplig på brottet eller behörighet endast kan erhållas medstöd av den föreslagna bestämmelsen i 2 kap. 3 a § BrB. Ipunkt 5 föreskrivs förbud mot bifall till framställning, om lagföring härskulle strida mot internationella åtaganden. Delsamma gäller enligtpunkt 6 om lagföring skulle strida mot grunderna för svensk rättsordning. Hittorde bl.a. kunna räknas uppenbara fall av diskriminering i olika avseenden(jfr 7 § 5). 7§Denna paragraf motsvaras av 7 § punkt 15, 7 och 10 promemorieförslaget.Bestämmelserna ansluter till motsvarande regler i art. II. PunktI ger möjlighet att avslå utländsk framställning om överförande av lagföringför det fallet alt med motsvarande tillämpning av 2 § hinder mot sådanframställning skulle ha förelegat. Om lagföring av praktiska skäl bedöms kunnaske här endast med stor svårighet, bör möjligheten till avslag självfalletutnyttjas. I andra fall bör bestämmelsen tillämpas restriktivt. Det gällersärskilt om humanitära skäl talar för att lagföringen förläggs till . Ipunkt 26 anges en rad speciella fall når framställning kan avslås.Bestämmelserna torde inte kräva några ytterligare kommentarer. Enligtpunkt 7 föreligger möjlighet att avslå en framställning, om den andra statenbrutit mot någon av de regler för förfarandet som ingår i konventionen. De nuåsyftade bestämmelserna återfinns i art. 13 20. Enligt min uppfattning tordedenna möjlighet endast behöva utnyttjas i undantagsfall. Jag vill även erinraom att enligt art. 14 fördragsslutande stat är skyldig att vid behov begära kompletterandeupplysningar från den andra staten. Därvid får viss tidsfrist utsättas. 8§ Denna paragraf, vilken motsvaras av 8 § och 9 ij punkt 2 (delvis)promemorieförslaget, innehåller bestämmelser om när ett beslut av svenskmyndighet om bifall till framställning om överförande av lagföring skallåterkallas. Bestämmelserna har sin motsvarighet i art. 12.1 och 12.2 (b) tillden del sistnämnda bestämmelse behandlar situationer som anges i art. 11 (f),(i) och (j) i konventionen. Som har redovisats i det föregående har idepartementsförslaget vissa enligt konventionen fakultativa hinder mol enframställning gjorts obligatoriska i lagen. På motsvarande sätt har sammahinder gjorts obligatoriska i 8 ij. i det fall att de åsyftadeomständigheterna framkommer efter bifall till en framställning. I paragrafensingress har vidare företagits viss redaktionell ändring. 1975/76:3 49 Enligtpunkt I skall beslut om bifall till framställning återkallas om grund föravslag framkommer enligt 6 § 13. Återkallelse kan i dessa situationer ske närsom helst under lagföringens gång. Effekten av återkallelsen blir enligtkonventionen att den andra staten återfår sin rått till lagföring. Iförekommande fall torde därför redan meddelad dom behöva upphävas, eftersom denandra statens lagföring annars skulle komma i strid med konventionensbestämmelser om "ne bis in idem". Sådant upphävande kan dock baraske, om bifallsbeslutet återkallas innan domen vunnit laga kraft. Ipunkt 2 föreskrivs att beslut om bifall till framställning skall återkallas omgrund för avslag enligt 6 § 46 framkommer innan åtal väckts. Som haranförts är motsvarande regler i konventionen fakultativa. Har åtal hunnitväckas här, kan beslutet om bifall ändå återkallas med stöd av 9 § 3. I dessafall krävs samtycke av den andra staten. Om denna stat motsätter sig attlagföringen återgår, torde åklagaren ha alt nedlägga åtalet. Sker inte dettafår domstolen meddela ogillande dom. 9 §Denna paragraf motsvaras av 9 § promemorieförslaget och inne håller bestämmelser om i vilka fall beslut om bifall till framställning om överförande av lagföring från annan stat får återkallas. Bestäm melserna har sin motsvarighet i art. 12.2 i konventionen. 1 paragrafens ingress har gjorts en mindre redaktionell ändring. Ipunkt 1 ges möjlighet alt återkalla beslut om bifall till framställning omöverförande av lagföring, om den misstänktes personliga närvaro vid förhandlingi inte kan säkerställas eller om en eventuell fällande dom förgärningen inte kan verkställas här. Eftersom framställning från annan statfrämst torde göras når den misstänkte har hemvist här eller i vart falluppehåller sig inom landet, lär bestämmelsen få betydelse endast när denmisstänkte hunnit lämna innan förhandling har ägt rum eller innan domföreligger. Skulle den misstänkte försvinna ur landet och föreligger dom mothonom som har vunnit laga kraft, får förutsättningarna undersökas för att fådomen verkställd utomlands. Återkallelsefår enligt punkt 2 göras om grund för avslag enligt 7 § framkommer innan åtalväckts här. Som framgår av det föregående har återkallelse i vissa fall somomfattas av moisvarande regel i promemorieförslaget gjorts obligatorisk enligt8 i. Enligtpunkt 3 får återkallelse ske även i andra fall än de nu angivna, om den andrastaten samtycker därtill. Enligt min mening är det lämpligt att i första handsöka lösa uppkomna frågor om återkallelse på detta sätt, även i de fall närandra grunder skulle kunna åberopas. 10 §Denna paragraf motsvaras av 6 § andra stycket promemorieför slaget. Bestämmelserna återfinns i art. 7.2 i konventionen. 4-Riksdagen 1975/76. Prop.1975/76:3 50 mentsförslagethar regeln erhållit samma ordalydelse .som i den nämnda artikeln. Genom justeringenav regelns placering i lagen markeras atl den har en självständig karaktär ochsålunda riktar sig till alla de myndigheter som har alt tillämpa lagen. I frågaom skälen härför vill jag hänvisa till vad som anförts i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.3.5). 11 §Paragrafen, som motsvaras av 10 § promemorieförslaget, före skriver att regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer skall pröva frågor som avses i 69 §§. Som har riåmnts tidigare (avsnitt 2.3.1) torde det ankomma på regeringen att meddela föreskrifter av verkställighetskaraktär rörande lagens tillämpning. Beträffande besluts kompetensens fördelning i frågor som avses i 69 §§ vill jag framhålla följande. Vidsamarbete med nordiskt land anser jag att i första hand direkt skriftväxlingbör äga rum mellan berörda åklagarmyndigheter på det sätt som f.n. sker pågrund av det nordiska samarbetsavtalel på lagföringens område. Uppkommer frågaatt avslå framställning eller återkalla beslut om bifall till framställning,bör enligt min mening lägre åklagarmyndighet överlämna ärendet med egetyttrande till RÅ. 1 tveksamma fall bör denne självfallet överlämna ärendet tillregeringen för beslut. Också beträffande samarbete med utomnordiska länder bördet i stor utsträckning ankomma på RÅ atl pröva ärendena. 1 defall fråga om bifall lill framställning om överförande av lagföring skallprövas av regeringen, torde beredningen av ärendet böra ske inomjustitiedepartementet. Verkanav framställning om överförande av lagföring 12 §Denna paragraf, som motsvaras av 11 !j promemorieförslaget, inleder den del av lagen som behandlar den verkan en framställning om överförande av lagföring från annan stat får här i landet. Bestäm melserna i paragrafen har sin motsvarighet i art. 24 i konventionen. Ärbrottet ett angivelsebroti såväl i som i den andra staten får enligtförsta stycket angivelse som har skett där samma verkan som om den hade skett iSverige. Bestämmelsen torde få tolkas så att avsedd verkan inträder, omangivelse har skett i den andra staten i enlighet med reglerna härom i denstatens interna lag. I regel torde framställningen och därvid fogadehandlingar innehålla tillräckliga uppgifter i nu förevarande hänseende (jfrart. Iandra slyckel ges en särskild bestämmelse för del fall atl brottet ärangivelsebroti endast i . Har angivelse inle gjorts i den andra staten,får åtgärd för lagföring vidtas här även om angivelse inte gjorts, underförutsättning atl målsäganden inle gör någon invändning häremot inom en månadfrån det att han delgetts underrättelse om sin rätt alt göra sådan invändning.Passivitet från målsägandens sida får med andra ord samma effekt som omangivelse gjorts. Prop.1975/76:3 51 Konventioneninnehåller inte någon särskild föreskrift om behandlingen av en framställningdär andra stycket är tillämpligt. Enligl min mening bör hinder anses föreliggaatt vidta åtgärd för lagföring, innan frågan om lagföring kan ske här slutligtavgjorts. Det får därför ankomma på den myndighet, som har behörighet attbesluta härom, att vidta nödvändiga åtgärder för delgivning. Meddelarmålsäganden att han inte önskar att lagföring sker här, torde framställningenkunna avslås med stöd av 6 § punkt 1, eftersom gärningsmannen utan angivelseinte hade varit underkastad ansvar för brottet enligt svensk lag, om brottetskett här i landet. 13 § Denna paragraf motsvaras av 12 § promemorieförslaget och art. 25 i konventionen. Som har anförts i denallmänna motiveringen bör frågan om väckande av åtal här efter detframställning om överförande av lagföring har bifallils inte vara beroende avde särskilda bestämmelserna 2 kap. 5 § och 5 a § tredje stycket härom har tagits in i första stycket. Är svensk lag direkttillämplig på brott som har begåtts utomlands, gäller enligl 2 kap. 2 § tredjestycket BrB att för brottet inle får ådömas påföljd, som är att anse somsträngare än del svåraste straff som är stadgat för brottet enligt lagen pågärningsorten. I enlighet med konventionens föreskrifter har i andra slyckelmotsvarande princip införts i lagen för det fall alt endast ärsubsidiärt behörigt från straffrättslig synpunkt. Efter påpekande från enremissinstans har bestämmelsen i departemenlsförslaget utformats i närmareanslutning till nämnda stadgande i BrB än som skett i promemorieförslagel. Isamma stycke anges även atl gärningen i subsidiärfallen skall bedömas som omden hade begåtts i . Därigenom undanröjs det formella problem som annarsskulle kunna uppstå i vissa fall då en utomlands begången gärning skall prövasvid svensk domstol. Med "svensk lag" avses här de materiellabestämmelserna i svensk strafflagstiftning. Alt gärningen vid ansvarsprövningenskall bedömas som om den hade begåtts i innebär inte att kravet pådubbel straffbarhel efterges, jfr 6 § I och 8 § I. 14 § Denna paragraf motsvaras av 13 § promemorieförslaget och art. 26 i konventionen. Enligl första stycket haråtgärd för väckande av åtal eller förundersökning som vidtagits enligt lagen iden anmodande staten samma giltighet som om den vidtagits av svensk myndighetmen får inte tillerkännas större bevisverkan än den har i den andra staten. Iredaktionellt hänseende har den ändringen gjorts i förhållande till promemorieförslagetatl uttrycket "rättsverkan" ersatts med "giltighet", vilketsynes närmare motsvara ordvalet i konventionens originaltexter (jfr art. 26.4brottmålsdomskonventionen och 21 ij tredje stycket internationellaverkställighetslagen). Prop.1975/76:3 52 Förstastycket träffar främst åtgärder som direkt tar sikte på förundersökning ochväckande av åtal. Hit får räknas förhör med den misstänkte och andra personerliksom olika former av kriminalteknisk undersökning eller undersökning genomläkare. Sådana åtgärder jämställs med motsvarande åtgärder av svensk myndighet,men de får inte i den svenska brottmålsprocessen ges större bevisverkan än deskulle ha haft i den andra staten. Om en fullständig förundersökning övc-sändshit torde svensk åklagare vara berättigad alt direkt väcka åtal eller vidta deandra åtgärder för säkerställande av bevis m.m. som situationen föranleder. Framgårav översända handlingar att i den anmodande staten tvångsmedel satts in motden misstänkte och fortfarande består, bör svensk myndighet anses skyldig att igörligaste mån iaktta de tidsfrister som enligt svensk lag gäller förmotsvarande tvångsmedel här i landet. Det får vidare ankomma på myndigheten atti enlighet med gällande bestämmelser söka få den misstänkte utlämnad hit elleri förekommande fall beslagtagen egendom överlämnad. När så har skett fårtvångsmedlet ersättas med motsvarande svenska tvångsmedel. Finner åklagareeller domstol alt åtgärden är obehövlig här. skall något tvångsingripandeenligt svenska regler självfallet inte ske. Detnu sagda belyses av följande exempel. En utomnordisk stat har gjortframställning om att där inledd lagföring (förundersökning) av en svenskmedborgare för förmögenhetsbrott skall föras över till . Iframställningen har upplysts bl.a. att förhör hållits med den misstänkte, somåtervänt till , och att visst bevismaterial tagits i beslag. Bifallsframställningen och bedöms det nödvändigt att den beslagtagna egendomen flnnstillgänglig vid målets prövning i , får från svensk sida riktas enhemställan till den andra staten om att egendomen lämnas ut hit. Närhandlingarna rörande den utländska förundersökningen härefter kommit svenskåklagare till hända, har denne att enligt bl.a. pröva omytterligare utredning krävs och väcka åtal för brottet. Sedan den egendom som tagitsi beslag i den anmodande staten förts över hit, har åklagaren(undersökningsledaren) att pröva frågan om beslag hår enligt 27 kap. RB. Skulledet i den andra staten beslagtagna bevismaterialet inte lämnas över hit ochbedöms övrigt material inte vara tillräckligt för att väcka åtal här i landet,bör åklagaren nedlägga förundersökningen. I så fall återgår rätten tilllagföring till den anmodande staten, se art. 21.2 (d). Om iden anmodande staten vidtagits åtgärd, som enligt.lagen i den staten medför förlängningav tiden för åtalspreskription, skall enligt andra 5/irAe/åtgärden ha sammaverkan hår i landet vid tillämpning av 35 kap. I6ij§ BrB. Bestämmelsen tordefå stor praktisk betydelse. Även om preskriptionsavbrytande åtgärd harvidtagits i det andra landet i form av delgivning av stämning bör dock svenskåklagare, om Prop.1975/76:3 53 ansöka om ny stämning rörande samma gärning. Innehållet i ensvensk stämningsansökan utgör ramen för brottmåls-processens här och synesdärför inte kunna undvaras vid process i . Härtill kommer bl.a. attbrotten från teknisk synpunkt kan vara olika konstruerade i skilda länder. Tillfälligatvångsåtgärder i avvaktan på beslut med anledning avfram-ställnitig omöverförande av lagföring 15 §Paragrafen, vilken motsvaras av 14 ij promemorieförslaget, inleder den del avlagen som behandlar vilka tillfälliga tvångsåtgärder som får vidtas här iavvaktan på beslut med anledning av framställning om överförande av lagföringtill . Bestämmelserna äger tillämpning uteslutande när gärningen inteomfattas av svensk strafflags ursprungliga tillämplighet. Innehållet i 15 § harsin motsvarighet i art. 27.1 och 28 i konventionen. Enligtförsta stycket får den misstänkte på begäran från den andra staten anhållaseller häktas här redan när denna stat meddelat sin avsikt att göraframställning om överförande av lagföring, under förutsättning alt häktningför brottet får ske enligt svensk lag. Som framgår av bestämmelsen får som skälför häktning åberopas endast flyktfara eller risk för undanröjande av bevis. Iövrigt skall bestämmelserna i om sådan tvångsåtgärd tillämpas. 1deparlementsförslaget har inarbetats de ändringar av lagtexten som angetts iden allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.7). Medhänsyn till att svensk strafflag har vidsträckta behörighetsregler tordeförevarande bestämmelser bli tillämpliga endast i undantagsfall. Genom denföreslagna ordningen ges annan konventionsstat möjlighet att i fall avsubsidiär behörighet få åtgärder vidtagna här i landet innan en fullständigframställning om överförande av lagföring kunnat göras. För en riktigtillämpning av bestämmelserna förutsätts att svensk myndighet får sådanaupplysningar om gärningen atl motsvarande brott enligt svensk lag kan identifieras,eftersom användningen av förevarande tvångsåtgärder är beroende avstraffskalan för brottet. Har den misstänkte häktats, skall som anförts i denallmänna motiveringen tid för åtals väckande utsättas på vanligt sätt. Nåren framställning om överförande av lagföring rörande brott som inle direktomfalias av svensk strafflag har bifallils här, blir självfallet också svenskabestämmelser om tvångsmedel tillämpliga. Enligt andra stycket äger dessabestämmelser tillämpning i subsidiärfallen redan när framställningen åtföljd avföreskrivna handlingar har mottagits hår. Bestämmelsen är konventionsbunden.Den ger möjlighet för svensk myndighet att ingripa med tvångsmedel under dentid som åtgår för behandling av framställningen. Denna tid kan i förevarandefall beräknas bli längre än vid prövning av framställning rörande annat brott. Prop.1975/76:3 54 16 §Denna paragraf, vilken motsvaras av 15 ij promemorieförslaget och art. 29 i konvenlionen, innehåller föreskrifter om när de i 15 § omnämnda provisoriska tvångsåtgärderna skall hävas. 1 paragrafen har gjorts vissa redaktionella ändringar i förhållande till promemorieför slaget. Enligtförsta stycket upphör tvångsåtgärd så snart rätten till lagföring återgår lillden andra staten. Detta inträffar när framställning om överförande av lagföringavslås eller beslut om bifall till framställning återkallas enligt 69 §§. Iandra stycket föreskrivs att den som har anhållits eller häktats skall frigesomedelbart, om framställning om överförande av lagföring inte mottagits härinom från den dag då han berövades friheten på grund av beslutet omanhållande eller häktning eller om de handlingar, som skall åtföljaframställningen inle erhållits från det framställningen mottogs.Vidare har salts en yttersta gräns för frihetsberövandet. misstänkte anhållits eller häktats i sin frånvaro, skall tiden innanbeslutet har verkställts inle inräknas i nämnda 18-dagars-resp.40-dagarsfrist. Detsamma gäller sådant frihelsberövande i form av gripandeeller kvarhållande för förhör som kan ha föregått anhållandet ellerhäktningen. Om den misstänkte friges och sedan åter anhålls eller häktas, börden sammanlagda liden för frihetsberövan-dena räknas. Eflersom tiden förfrihetsberövandet inte i något fall får översliga , bör sålunda innandess beslut ha fattats med anledning av framställning om överförande avlagföringen. Vid bifall till framställningen kan ytterligare frihelsberövandeske med stöd av . Som har anförts i den allmänna motiveringentorde försiktighet böra iakttas vid användningen av tvångsmedel med stöd av 15§ första stycket. 17 § Denna paragraf saknar motsvarighet i promemorieförslaget. Som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.8) bör den sommisstänks för brott, vara svensk strafflag inte är ursprungligen tillämplig,vara jämställd med annan misstänkt i fråga om möjligheten att här i landettillvarata sin rått. Detta får betydelse redan innan beslut med anledning avframställning om överförande av lagföring har meddelats. Departementsförslagethar kompletterats med föreskrifter, som reglerar förhållandena under dennatidsperiod. De föreslagna bestämmelserna får ses mot bakgrund av dels deingripanden som är möjliga atl göra med stöd av 15 §, dels den i art. 17 ikonventionen föreskrivna rätten för den misstänkte alt yttra sig innan denanmodade staten fattar beslut i ärendet. Närsvensk domstols behörighet grundas uteslutande på 2 kap. 3 a § BrB, kan den somavses med framställningen - oavsett om denna Prop.1975/76:3 55 innebärbegäran att svenska myndigheter skall överta lagföringen eller vidtaprovisoriska tvångsåtgärder - vid behov lämnas rättshjälp (första meningen).Eftersom framställningen ytterst syftar till atl få lill stånd enbrottmålsrättegång i , har bestämmelserna om offentlig försvarare i RBoch om annan rättshjälp ät misstänkt i brottmål enligl rättsbjälpslagen gettsmoisvarande tillämpning även på nu ifrågavarande förfaranden inför administrativmyndighet (andra meningen). Genom hänvisningen till RB framgår alt offentligförsvarare skall förordnas av domstol på vanligt sätt. Beträffande annanrättshjälp åt den misstänkte gäller i princip bestämmelserna i 3640 §§rättshjälpslagen. Begäran om sådan rättshjälp torde få göras hos den domstol,där åtal skall väckas om framställningen om överförande av lagföringen bifalls.Nödvändiga föreskrifter i ämnet torde kunna meddelas i administrativ ordning. I tredje meningenföreskrivs att av allmänna medel utgiven ersättning tili offentlig försvarareoch kostnad för annan rättshjälp skall stanna på statsverket. Omframställningen föranleder åtal här, måste sålunda kostnaden för del biträdesom lämnas med stöd av förevarande paragraf särskiljas från kostnader, där 31kap. RB skall tillämpas. Avslutningsviskan nämnas att jag - efter förebild av art. 17 - anser att den som misstänksför brott enligt svensk lag i allmänhet skall få tillfälle att yttra sig iärende enligt förevarande lag då svensk myndighet överväger att göraframställning om överförande av lagföring till annan stat. I dessa fall kansjälvfallet offentlig försvarare förordnas i vanlig ordning. Den misstänkte kanvid behov även komma i åtnjutande av annan rättshjälp enligt vad därom ärföreskrivet. Har dom hunnit meddelas här och broltmålsförfarandel därigenomavslutats, torde vederbörandes behov av biträde m.m. kunna tillgodoses inomramen för allmän rättshjälp. 18§ Denna paragraf motsvaras av 16 ij promemorieförslaget.