prop · FZ03103 · 1975-12-31 00:00:00 — övriga delegationsregler i RF kompletterades dennaföreskrift av bestämmelserna om subdelegation i 8 kap. 11 S. biföllregeringsförslaget i de delar som jag nu har nämnl, och de återgivnauttalandena i propositionen föranledde inte några erinringar underriksdagsbehandlingen. Även i ett annat hänseende har grundlagsreformen fåttåterverkningar på tystnadspliktsområdet. Nya RF betraktar nämligen, som jagredan har nämnt, all tystnadsplikt som en begränsning av den medborgerligayttrandefriheten. Eftersom RF inte medger alt de medborgerliga fri- ochrättigheterna begränsas på annat sätt än genom föreskrifier meddelade ienlighet med , är del efter ingången av inle möjligtatt upprätthålla tystnadsplikt ulan uttryckligt författningsstöd. Detta innebäratt de typer av tystnadsplikt som jag har nämnt i del föregående underpunkterna 5, 6, 8 och 9 inle längre gäller sedan RF har börjat tillämpas . I överensstämmelse med vad som hade förutsatts underförarbetena på den nya RF förelade regeringen elt lagförslag som var avsett att göra det möjligl alt i huvudsak behålla tidigare rättsläge på tystnadspliktsområdel (prop. Detta förslag till lag om offentliga funktionärers tystnadsplikt innehöll huvudsakligen delegationsbestämmelser (1, 3 och4§§). Iförslaget fannsockså en materiell föreskrift om tystnadsplikt som var avsedd alt gälla inomdomstolsväsendet (2 §). Lagförslaget innehöll vidare en straffbestämmelse (5§). Det grundläggande delegationsstadgandet, som återfanns i I§, var utformat i nära anslutning till 2 kap. 1 § TF. Enligt förslagel skulleregeringen få meddela föreskrifter om tystnadsplikt för offentliga funktionärerom tystnadsplikten påkallades av vissa närmare angivna intressen. Dessa varrikets säkerhet, rikets förhållande till annan stat eller mellanfolkligorganisation, privatlivets helgd, enskilds personliga säkerhet och detallmännas eller enskilds behöriga ekonomiska intresse. Vidare skulleföreskrifier få meddelas om tystnadsplikten påkallades i anledning avmyndighets verksamhet för inspektion, konlroll eller annan tillsyn eller förförebyggande eller beivrande av brott. Enligt förslaget skulle regeringenvidare få överlåta åt statlig förvaltningsmyndighet eller åt kommun ellerlandstingskommun alt meddela föreskrifter om lystnadsplikt. Syftet medbestämmelserna i I § var dels alt ge regeringen samma kompelens som dentidigare hade haft atl besluta tystnadspliklsföreskrifler i instruktioner,statsbidragsförfattningar etc, dels att göra det möjligt att utan att brytaigenom meddelarskyddet och utan all belasta med detaljfrågorförfatlningsreglera vissa tidigare oreglerade lystnadsplikter.Subdelegationsmöjligheten skulle enligl uttalanden i propositionen användasmycket restriktivt. Bestämmelserna i 3 och 4 §§ var avsedda atl göra detmöjligl alt genom regeringsföreskrifter ersätta tidigare oregleradlystnadsplikt i ett par särskilt betydelsefulla hänseenden. Enligt 3 § skulleregeringen kunna meddela föreskrifter om förbud för funktionärer vidmyndigheter alt yppa innehållet i ännu ej meddelade beslut som gälldemyndighetsutövning mot enskild i särskilda fall samt vad någon hade yttrat iförtroende under överläggning i sådana frågor. Bestämmelserna i 4 § skulle geregeringen möjlighet att generellt förbinda handlingssekretessen medtystnadsplikt. 1 förslagel hade vidare bland övergångsbestämmelsernatagits in etl generellt bemyndigande för regeringen att upphäva andra tystnadspliklsföreskriflerän sådana som hade tillkommit genom beslut av Ju: 59 Skr 1975/76:103 78 regering och riksdag gemensamt eller av ensam.Till denna beslämmelse var knuten en viss begränsad subdelegalionsmöjlighet. Tyslnadspliktsfrågorna berörs i viss utsträckning av deutredningsuppdrag som har anförtrotts ål massmedieutredningen (MMU) ochoffentlighels- och sekretesslagstiftningskommillén (). I MMU:s uppdrag ingåratt utreda frågan om sambandet mellan tystnadsplikt och meddelarskydd. , somnyligen har avgett sitt slutbetänkande, har bl. a. haft atl överväga frågornaom tystnadsplikt beträffande innehållet i hemlig handling samt beträffandeinnehållet i ännu ej meddelade domar och beslut. På grund av sålunda pågåendeutredningsarbete skulle, som jag framhöll i propositionen (s. 60), den däriföreslagna regleringen i viss utsträckning komma alt få provisorisk karaktär.När slutresultatet av det nämnda utredningsarbetet förelåg, ficktyslnadspliktsfrågorna las upp till förnyat övervägande. 1 belänkandet med anledning av propositionen (KU 1975:10)förordade konstitulionsutskottel en utredning rörande tystnadsplikten. , som på denna punkt var enhälligt, borde i utredningsarbetet ingå allinventera, klassificera och rättsligt systematisera tystnadsplikterna samt altmed denna bakgrund göra principiella överväganden med sikte på en framlidareglering. Arbetet borde på lämpligt sätt samordnas med del pågående arbetetinom MMU och och bedrivas så skyndsamt atl utredningsresultatet kundebedömas i samband med förslagen från dessa utredningar enligl deras nuvarandedirektiv. En majoritet i utskottet uttalade också att uiredningenkunde ligga till grund för en lagreglering som i preciserad form anger de ramarinom vilka regeringen bemyndigas röra sig. Majoriteten intog vidare denståndpunkten att lagstiftningen om offentiiga funktionärers tystnadsplikt bordeuppskjutas lill dess tystnadsplikterna närmare hade karllagts och frågan kundeses i elt större sammanhang i samband med förslagen från MMU, och 1973 årsfri- och rättighelsutredning. Med hänvisning till bl. a. denna ståndpunktavstyrkte utskottet lagförslaget. följde utskottet (rskr 1975:62). Den utredning som har hemställt om bör nutillsättas. Jag kan nämna atl visst förberedande utredningsarbete rörandetystnadspliktsfrågorna redan har utförts inom justiliedepartemenlet. I utredningens uppdrag bör först och främst ingå attinventera de föreskrifter om tystnadsplikt som f. n. förekommer inom destatliga och kommunala verksamhelsområidena. Uiredningen bör vidare igörligaste mån kartiägga omfattningen av och innehållet i de oregleradetystnadsplikter som förelåg /75. Mot bakgrund av vad som kanframkomma vid dessa undersökningar bör utredningen bedöma vilka intressen som ifortsättningen över huvud tagel skall kunna föranleda föreskrifier omtystnadsplikt saml ange efter vilka grunder och i vilken utsträckningoffentlighetsprincipen bör vika av hänsyn till dessa intressen. En huvuduppgift för utredningen bör vara alt medutgångspunkt i de överväganden som jag nu har nämnl ta ställning till hurregelsystemet på tystnadspliktens område bör vara uppbyggt och hur reglerna kanförenhelligas. Av särskilt intresse i detla sammanhang är frågan hur kompetensenatt besluta föreskrifter om tystnadsplikt skall fördelas mellan olikaoffentliga organ, i försia hand mellan och regeringen. Uiredningenbör lägga fram förslag till lämplig delegationslagstiftning. Som jag har nämnt kan den som har lämnatmeddelande för offentliggörande i tryckt skrift eller i ljudradio- ellertelevisionsprogram 79 Kommittéer: Ju: 60 straffas för brotl mol tystnadsplikt endast omtystnadsplikten är föreskriven i grundlag eller annan lag. Utredningen böröverväga om föreskriftens konstitutionella beskaffenhet på detta sätt bör varaavgörande för om meddelarskydd skall föreligga. I denna fråga bör uiredningensamråda med MMU. Denna utredning har i ett yttrande i lagstiftningsärendet omoffentliga funktionärers tystnadsplikt förklarat att den överväger alt iförslagel till ny grundlag om yttrandefriheten i tryckt skrift, radio,television och film ta upp en bestämmelse atl meddelarskyddet skall genombrytasav lagsladgad tystnadsplikt endast i de fall som anges i särskild lag. Ävensåvilt gäller förhållandet mellan tystnadsplikt och meddelarskydd börutredningen lägga fram erforderliga författningsförslag. Den bör härvid beaktaockså sådan lystnadsplikt som gäller för andra än offentliga funktionärer. Utredningen bör också överväga det särskilda spörsmål somgäller möjligheterna atl i kollektivavtal eller individuella anställningsavtalmed staten eller kommun som arbetsgivare ta in klausuler om tystnadsplikt. Visst samband med den senast nämnda frågan har del syslemmed tystnadspliktsförbindelser och tystnadspliktsbevis som hartillämpats inom vissa förvaltningsområden. Utredningen bör överväga om dokumentav sådanl slag bör förekomma även i fortsättningen och hur dessa i förekommandefall bör vara utformade. Det nuvarande rättsläget i fråga om offentligafunktionärers tystnadsplikt är otillfredsställande i flera hänseenden. Framförallt är det betänkligt all det efler de oreglerade tystnadsplikternasbortfallande inle går att upprätthålla någon generell tystnadsplikt beiräffandeinnehållet i hemlig handling samt att det på vissa vikliga områden saknastystnadsplikt till skydd för enskildas personliga integritet. Vidare är detfrån praktiska synpunkter olämpligt atl regeringen inte kan meddela några somhelst föreskrifter om tystnadsplikt och inte ens kan upphäva eller begränsaföreskrifter om tystnadsplikt som den själv har beslutat. Del är därför av viktatt utredningsarbetet bedrivs med stor skyndsamhet. För att frågan skall kunnabehandlas av med de förslag som kanföranledas av övriga på området verksamma utredningars arbete börutredningsuppdraget vara slutfört senast vid utgången av . Kommittén har hållit femsammanträden saml hafl överläggningar med olika myndigheler, organisationer ochandra som berörs av kommitténs arbete. Kommittén beräknas avge sitt betänkande . (Ju 1975:04) Tillkallade enligt regeringens bemyndigande den 5 juni1975 för översyn av vissa delar av arrendelagstiftningen (se Post- och Inrikestidn. Ordförande: , , f.d. statssekreterare Ju: 60 Skr 1975/76:103 80 Ledamöter: , hemmansägare, led. avriksdagen , L. , led. Sekreterare: , K. , hovrättsassessor (fr.o.m.den 4 augusti 1975) Lokal: Departementens utredningsavdelning, Citadellsvägen17, 211 20 , tel. växel 040/749 50 (sekreteraren) Direktiv (anförande av statsrådet till protokoll vid regeringssammanträde ): Det svenska jordbruket kännetecknas f. n. av att denodlade arealen och antalet brukningsenheter minskar. 1973har den totala åkerarealen minskal med . Arealen åker,som brukas av ägaren, har minskat , medan denarrenderade åkern har ökat . relativa andelen arrenderad åker ökarmed gärdsstorlek upp t.o.m. gruppen inom vilken arrenderad åkerår 1971 utgjorde av hela åkerarealen. Inom den minsta storieksgruppen, 2-5hektar, utgjorde andelen . De pågående strukturförändringarna inom jordbruket kanbelysas med följande tal. 1956 ökade den genomsnittligaåkerarealen per företag med . Ökningen för helt och delvisarrenderade förelag var 63 resp. , medan den var för företagsom brukas av ägaren. Vidare har helt arrenderade förelag i genomsnitt slörreåkerareal än delvis arrenderade som i sin tur är i medeltal betydligt större änförelag som brukas av ägaren. Tillgängligt statistiskt material ger otvivelaktigt vidhanden att arrendeformen har fått ökande betydelse inom den svenska jordbruksnäringen.Särskilt påtaglig är dess roll när det gäller att åstadkomma störrebrukningsenheter. Mycket talar för att denna utveckling kommer atl fortsätta. Genom nytljanderätlslag lades grunden till denmoderna arrenderätten. Redan i sin ursprungliga utformning innebar lagenåtskilliga tvingande bestämmelser lill skydd för arrendatorns intressen. Är1943 tillkom de s. k. sociala ariendereglerna, som gav vissajordbruks-arrendalorer möjlighet alt sitta kvar på arrendestället efter denavtalade arrendetidens utgång (optionsrätt). Detla innebar en avsevärdförbättring för många arrendalorer. När jordabalken (JB) tillkom, omarbetadesbeslämmelserna om jordbruksarrende. De sociala arrendereglerna avskaffades ochersattes av bestämmelser om direkl besittningsskydd, moisvarande det som redanfanns för bostadshyresgäst och bostadsarrendalor. För atl besittningsskyddetinte skulle kunna sättas ur spel genom arrendevillkor infördes normer förbestämmande av arrendeavgiften och andra villkor för fortsalt upplåtelse. Vidare infördes bestämmelser om minsta tid vid upplåtelseav jordbruksarrende saml om uppsägning av arrendeavtal och verkan av underlåtenuppsägning. Reformen innebar vidare vikliga nyheter i fråga om bestämmande avarrendeavgiften, arrendeställets skick och underhåll, jordägarensbyggnadsskyldighet samt om avräkning mellan jordägaren och arrendalorn. 81 Kommittéer: Ju: 60 Vid jordbruksarrende skiljer JB mellan gårdsarrende, vidvilket upplåtelsen avser också bostad åt arrendalorn, och andra jordbruksarrenden,s. Mellan de båda arrendeformerna föreligger det avgörandeskillnader i fråga om den rättsliga regleringen. Sålundagäller för sidoarrendei motsats till gårdsarrende inget krav på minimitid för upplåtelsen. Vidsidoarrende finns dessutom besittningsskydd för arrendalorn bara omarrendetiden överstiger elt år. Gårdsarrende kan föreligga bara när arrendalornär fysisk person (prop. 1970:20 del B 2 s. 861). Genom tillkomsten av JB omgestaltades förfarandet i arrendetvister.Bl. a. inrättades efter förebild av förfarandet i hyreslvisler särskildastatliga arrendenämnder med representanter för partsorganisalionerna.Arrendenämnds uppgift är i första hand alt medla i arrendetvister men också attpröva vissa tvister, t. ex. tvist om rätt till förlängning av avtalet eller omvillkoren för fortsatt arrende i de fall förlikning inte kan träffas. Part somär missnöjd med nämndens beslut kan i allmänhet klandra beslutet genom attväcka talan vid fastighetsdomstol. De allmänna beslämmelserna om arrende ålerfinns i 8 kap.JB, medan 9-11 kap. upptar de särskildabestämmelserna om jordbruks-, bostads- resp. anläggningsarrende. För samtligaformer av arrende gäller dessutom bestämmelserna i 7 kap. JB om nyttjanderätt iallmänhet. Bestämmelser om förfarandet vid arrendenämnd har meddelats i lagen(1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder. På grund av lagen (1970:995) ominförande av nya jordabalken är den nya arrendelagstiftningen i vissutsträckning tillämplig också på avtal som har ingåtts , och då JBträdde i kraft. har uttalat sig för utredning ochöversyn dels av vissa arrenderättsliga frågor som tagits upp i motioner, delsav frågan om överprövning av arrendenämnds avgöranden (LU 1974:35, rskr1974:343, LU 1975:18, rskr 1975:134, jfr LU 1975:6 och II). De nya arrendebestämmelserna har tillämpats underbegränsad tid. Erfarenheterna av hur de fungerar i praktiken är knapphändiga.Såvitt känt synes dock den nya arrendelagstiftningen i stort sett ha fungeratväl. Vad som har förekommit vid riksdagsbehandlingen av demotioner som väckts på detta rättsområde visar emellertid att det finnsanledning att närmare undersöka om arrendelagstiftningen kan förbättras påvissa punkter. Någon allmän översyn av arrendelagstiftningen som syftar tilldjupare ingrepp i lagstiftningens grunder är dock inte påkallad. Jag förordardärför alt en begränsad översyn av den aktuella lagstiftningen görs. Översynenbör anförtros särskilt tillkallade sakkunniga. Till ledning för utredningsarbetet vill jag anföraföljande. En av demest diskuterade frågorna på det arrenderättsliga området gäller normerna i 9kap. 9 § JB för fastställande av arrendeavgift och andra villkor vidförlängning av avtal om jordbruksarrende. Vid tillkomsten av bestämmelsernaframhölls att de utgör ett komplement till besittningsskyddet och att de inleär avsedda att fungera som ett skydd mot befogade ändringar av gällandeavtalsvillkor. Arrendalorn borde därför vara skyldig att finna sig i en sådan höjningav arrendeavgiften som med hänsyn till prisutvecklingen och andraomständigheter framstår som skälig. Vid sin bedömning av jordägarens krav hararrendenämnden således att utgå från rådande marknadsförhållanden och i förstahand söka ledning av vad som gäller vid jämf öriiga arrenden. De normer för bestämmande av arrendeavgiften vidförlängning som jag översiktligt har redogjort för har kritiserats bl. a. imotionen 1974:975. 6 1975/76. Ju: 60 Skr 1975/76:103 82 Bristen på jordbruksarrenden i förening med etl ökandeantal sidoarrenden och s. k. specialarrenden, som båda kännetecknas av attarrendalorn ofla får sina fasta kosinader läckta i annan rörelse, sägs ledatill en orimligt hög prisnivå som inte speglar den skäliga marknadsnivån. Imotionen anförs alt avgiftsnormen bör utformas så att med skälig arrendeavgiftavses en avgift som är anpassad efter arrendeställets karaktär ochavkastningsförmåga. Vid sin behandling av motionen 1974:975 fann lagutskottetpå grundval bl. a. av uppgifier som lämnals under remissbehandlingen avmotionen att prisutvecklingen visserligen gav anledning till oro men allremissutfallet i övrigt var sådanl alt utskottet för sin del inte ansåg sigkunna tillstyrka det ändringsförslag som framförts i motionen. I stället borde,så som förulskickals i direktiven till den tillsattajordförvärvsutredningen (Jo 1974:07), en utredning av frågan om ökademöjligheter lill skälighetsprövning av arrendevillkor komma till stånd (LU 1974:35 s. 46). Utskottets hemställan i denna del bifölls av (rskr 1974:343). För de sakkunniga blir del en viktig uppgift atl övervägade frågor som har aktualiserats vid riksdagsbehandlingen av motionen 1974:975.1 denna del bör utredningsarbetet till att börja med inriktas på alt la framuppgifter om hur beslämmelserna i 9 kap. 9 § JB har tillämpats. Äv särskiltintresse är därvid alt få utrett i vad mån utgående arrendeavgifter, baseradepå marginalkostnadsberäkningar, har inverkat på avgiftsnivån i allmänhet. Som chefen för anförde i direktivenför jordförvärvsulredningen är del av slor betydelse all del finns lillgångtill arrendemark på skäliga viUkor när det gäller alt skapa förutsättningar förjordbruksintresserade personer ulan egel kapital all ägna sig åt jordbruk. Omdel vid översynen av arrendelagstiftningen visar sig atl arrendeavgifternastigit i så hög grad alt detta önskemål inle tillgodoses, bör de sakkunnigaöverväga vilka ändringar som bör företas i de nuvarande villkorsnormerna. Idenna del bör det stå de sakkunniga fritt att lägga fram de ändringsförslag somde finner vara mest ändamålsenliga för att dämpa prisutvecklingen vidupplåtelse av jordbruksarrende. En lösning som de sakkunniga bör undersöka närmare är den somföreslagits i motionen 1974:975 och som innebär en anknytning av vederlagetsstorlek till bl. a. arrendeställets avkastningsförmåga. Därvid bör självfalletde synpunkler beaktas som har framförts vid remissbehandlingen av motionen. Menockså andra lösningar bör prövas. Självfallet bör de sakkunniga i denna del avutredningsarbetet ägna särskild uppmärksamhet åt frågan vilka följder förutbudet av jordbruksarrenden som en ändring av JB:s villkorsnormer kan föramed sig. Görs de nya reglerna alltför restriktiva, kan del få negativa effekteri fråga om utbudet. Som har framhållits i de förut nämnda direktiven förjordförvärvsutredningen finns det etl samband mellanjordförvärvs-lagstiftningen och därmed sammanhängande markfrågor, på ena, ochjordbruksarrende på andra sidan. De sakkunniga bör därför hålla nära kontaktmed jordförvärvsutredningen. Enligl JB gäller inle reglerna om gårdsarrende ifalldödsbo är arrendator. 1 stället skall reglerna om sidoarrende tillämpas. Dettahar kritiserats i motionen 1974:976. Enligt motionärerna bör dödsboarrendenbetraktas som gårdsarrenden. Med anledning av motionen har hemställtom utredning av frågan om stärkande av dödsbos besittningsskydd för det falletatl jordarrendator avlider under löpande arrendeperiod (LU 1974:35, rskr1974:343). De sakkunniga bör överväga denna fråga med beaktande av vad 83 Kommittéer: Ju: 60 som förekommit vid riksdagsbehandlingen av motionen idenna del och lägga fram förslag lill de ändringar som kan befinnas påkallade.I detta sammanhang bör de sakkunniga också överväga vad som bör gälla imotsvarande situation vid bostadsarrende. Genom uppsägning kan såväl jordägaren somjordbruksarrendatorn begära ändring av arrendevillkoren. Uppsägningen gäller oberoende av från vilken sida den görs i princip avtalets upphörande. Omarrendalorn i uppsägningen har begärt förlängning av avtalet på ändradevillkor, har han emellertid kvar sin rält till förlängning av avtalet. Självabesiltningsskyddsproceduren inleds med att jordägaren tillställer arrendalornett s. k. avflyttningsmeddelande, dvs. ett skriftligt meddelande av innehållatt arrendalorn skall hänskjuta tvisten lill arrendenämnden , omhan inte går med på all flytta (jfr 9 kap. 10 § JB). JB innehåller inle någonbeslämmelse om när avflyttningsmeddelande senast skall ha lämnals arrendalorn.Del kan således lämnas efter arrendetidens utgång. Hänskjuter arrendalorn inletvisten lill arrendenämnden inom föreskriven tid efter del han fått del av avflytlningsmeddelandel,förfaller arrendatorns rätt lill förlängning. Detta gäller även i del falletall arrendalorn har sagt upp avtalet för omreglering av villkoren. De bestämmelser för vilka jag här har redogjortöversiktligt har blivit kritiserade bl. a. i motionen 1974:975. Parterna sägsha svårt alt förstå varför avtalet skall behöva sägas upp lill upphörande, närde är överens om förlängning och endast vill ha de fortsatta arrendevillkorenprövade. Även proceduren med dubbla meddelanden uppsägning ochavflyttningsmeddelande ter sig i det åsyftade fallet för mångasvårförståeligt. Vidare anser motionärerna atl det är mindre tillfredsställandealt del saknas bestämmelser om lid för lämnande av avflyttningsmeddelande vidarrende. Motsvarande bestämmelser vid hyra, vilka har tjänat somförebild för reglerna om förfarandet i besitlningsskyddstvisler påarrendeområdet, har ändrats genom hyreslagsreform. a. infördes dåbestämmelser om när avflyttningsmeddelande senast måste ha lämnats för all uppsägningskall vara giltig (12 kap. 49 § andrastycket JB). Jag ämnar denna dag begära bemyndigande alt tillkallasärskilda sakkunniga för att göra en översyn av vissa delar av hyresrätten. Idet lagstiflningsuppdragel kan frågan om skilda procedurer i förlängnings- ochvillkorsfrågor komma att aktualiseras. De sakkunniga som jag nu föreslårtillkallade för alt se över delar av den arrenderältsliga lagstiftningen börvara oförhindrade att överväga motsvarande spörsmål på sittlagslift-ningsområde. En lösning som ligger nära till hands för atl nå enförenkling av regelsystemet både inom arrende- och hyresrätten är atl ställaupp krav pä atl i uppsägningen skall anges om den avser avflyttning ellervillkorsändring. Etl sådant system fordrar dock någon form av skyddsregel förarrendalorn för det fallet atl upplålaren får bifall till sitt yrkande omvillkorsändring men arrendalorn eller hyresgästen finner sig inle kunnafortsätta avtalet på de nya villkoren. I en sådan situation måste m. a. o.rättighetshavaren kunna frigöras från avtalet. Jag är medveten om att en sådanlösning inrymmer åtskilliga problem men den förtjänar enligl min mening altövervägas förutsättningslöst, eftersom den nära torde ansluta inte minsl tillparternas egna värderingar. Utredningarna bör i denna del ha fria händer allsöka andra lösningar. Om arrendatorns uppsägning för omreglering avarrendevillkoren utformas efler mönster av vad som gäller Om bostadshyresgäslsuppsägning för samma ändamål, bör de sakkunniga Ju:60 Skr 1975/76:103 84 beakta vad lagutskottet framhållit om att del även vidjordbruksarrende bör gälla en tidsfrist inom vilken avflyttningsmeddelandeskall lämnas så att man undviker att förlängningsfrågan hålls svävande underlång tid efter arrendetidens utgång. 1 detta sammanhang bör de sakkunnigaöverväga också den vid riksdagsbehandlingen av motionen 1974:975 aktualiseradefrågan om uppsägnings innehåll. I denna del av lagstiflningsuppdragel bör den nu aktuellautredningen hålla nära kontakt med utredningen för översyn avhyreslagstiftningen. Vid utformningen av nya regler för jordbruksarrende bör desakkunniga överväga om man bör behålla det samband som finns mellan jordbruksarrendeoch bostadsarrende i olika hänseenden eller om detta samband i något hänseendesorn berörs av de sakkunnigas förslag bör brytas (jfr 10 kap. 6 §JB).