prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — En sådananknytning skulle också underlätta samordningen mellan trafikförsäkring ochannan motorfordonsförsäkring samt skadeförsäkring i övrigt. 1.21 : Den föreslagnaförsäkringsreformen medför att alla de som skadas vid trafikolycksfall får bättre förutsättningar att själva klara av följderna av en skada. Detta innebär även att de krav på kompletterande stöd från samhällets sida, som kan uppkomma i fall där nuvarande regler medger skadeersättning endast i begränsad omfattning eller inte alls, kommer att reduceras. Kostnaderna för trafikskadeersättningar kommer sålunda enligt förslaget att i ökad omfattning överföras på motorfordonsägarna via trafikförsäkringen. Utifrån dessa principiella grunder i och konsekvenser avutredningens förslag anser landstingsförbundet att en sådan reform ärmotiverad. 1.22 LO tillstyrker utredningsförslaget. 1.23 TCO: Förslagetöverensstämmer i allt väsentligt med de tankegångar som ligger bakom de avtalom trygghetsförsäkring som träffats mellan arbetsmarknadens parter.1 dessa avtal sätts den skadelidandes intresse i centrum och ersättning utgåroavsett vem som vållat skadan. TCO hälsar därför lagförslaget med stortillfredsställelse och anser sig såvitt avser personskada kunna tillstyrkaförslaget med endast den reservationen, att jämkning på grund av medvållandeborde kunna begränsas till fall av uppsåtligt förfarande. 1.24 SACOtillstyrker huvudprinciperna i utredningens förslag innebärande att ersättningfrån trafikförsäkring skall utgå för personskador på rent objektiva grunder,oavsett om föraren är presumtionsansvarig och oavsett om brister föreligger påbilen. noterar även med tillfredsställelse att också föraren omfattas avdet nya personskadeskyddet och alt ägaren också i egenskap av passagerare fårfull ersättning när han skadas. 1.25 : Densnabba utvecklingen på olika områden i samhället för med sig stora krav påändringar av gällande regler i lagar och författningar. Elt område som alltförlänge blivit eftersatt är trafikskadelagstiftningen. Krav på en revidering avsystemet för ersäUning för trafikskador har allt oftare framförts. På senare fldhar jämförelser giorts med den reformering av ersättningsskyddet vidpersonskada som skett inom arbetslivet genom tillkomsten av olika former avtrygghets-försäkringar. konstaterar med tUlfredsslällelseatt trafik- 1975/76:15 161 skadeutredningens nu framlagda förslag i allt väsentligttillgodoser de krav som i olika sammanhang har framförts beträffandeutformningen av ett tidsenligt ersättningssystem för trafikskador. Förbundetkan biträda utredningens principiellt viktigaste förslag, vUket innebär altföraren skaU omfattas av försäkringsskyddet och att ersättningen till skadadepersoner inte skall kunna Jämkas annat än i de undantagsfall då denskadelidande uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet medverkat till skadan. Utredningens övriga förslag kan också biträdas avförbundet och de bör läggas tiU grund för utformningen av en ny trafikskadelag. 1.26 : Den snabbautvecklingen på olika områden i samhället för med sig stora krav på ändringar av gällande lagregler. Ett område som alltför länge blivit eftersatt är trafikskadelag stiftningen, där kraven på en revidering av systemet för ersättning för trafikskador allt oftare framförts. Jämförelser har gjorts med den modernisering av ersättningsskyddet vid personskada som skett inom arbetslivet genom tillkomsten av trygghetsförsäkringen, som ju förbundet gick i bräschen för. Det är därför med tillfredsstäUelse som förbundet kankonstatera att trafikskadeutredningens framlagda förslag i allt väsentUgt tUlgodoserde krav som förbundet i olika sammanhang framfört beträffande utformningen avett tidsenligt ersättningssystem för trafikskador. Förbundet biträder såledeshelt utredningens principiellt viktigaste förslag att föraren skall omfattas avförsäkringsskyddet och atl ersättningen flll skadade personer inte skall kunnajämkas annat än i de undantagsfall då den skadelidande uppsåtligen eller genomgrov vårdslöshet medverkat till skadan. Förbundet biträder även merparten av utredningens övrigaförslag och anser att de skall läggas till grund för den nya trafikskadelagen. 1.27 Sverigesadvokatsamfund: Samfundet anser att den föreslagna lagstiftningen på eltprincipiellt riktigt sätt tillgodoser både det sociala behovet av förbättrademöjligheter tiU ekonomisk gottgörelse för trafikskadade personer och delangelägna kravet att systemet för ekonomisk reglering av trafikskadorförenklas, varigenom fördelar uppnås i form av minskadeadministrationskostnader för och en snabbare handläggning aversättningsärenden. Samfundet vill understryka att särskilt det förhållandetatt utbetalning av ersättningar i det hittillsvarande systemet inte sällankunnat ske först - ibland ett flertal år - förflutit frånskadetillfället upplevts som en betydande olägenhet för enskilda skadelidande,som mestadels har behov av att skadeupprätlande åtgärder kan komma till ståndså snart som möjligt efter ett olycksfall. 1.28 Trafikförsäkringsföreningen:Önskemålen om en översyn av trafikskadelagstiftningen har under senare årvuxit sig allt starkare. En del luckor finns i del ekonomiska skyddet förtrafikoffren. I vissa fall skyddar traflkförsäkringen inte alls den som drabbasav trafikskada eller erbjuder ett skydd som är ofullständigt. 1 begränsadomfattning har luckorna kunnat fyllas genom att försäkringsbolagen självakompletterat det lagreglerade skyddet. Ett belysande exempel är förarplatsförsäkringen.På andra områden av samhällslivet har en modernisering av ersättningsskyddetägt rum, med målsättningen att framför allt vid personskada åstadkomma såfullständig kompensation som möjligt för de skadelidande. En god illustrationär trygghetsförsäkringen (TFY). Mot bakgrund av denna utveckling kan detsägas att bilansvarighets- och 11 Regeringen 1975. 1975/76:15 162 trafikförsäkringslagstiftningen i sin nuvarande form intesvarar mot de krav man från medborgarnas sida har rätt att ställa på den.Insikten om reformbehovet har föranlettförsäkringsbranschen att på egen hand starta ett utredningsarbete. Syftet harframför allt varit att få ett underlag för bedömningen av frågan om vilka delarav det nuvarande systemet som behöver reformeras och vilka lösningar som ärpraktiskt möjliga alt genomföra. Arbetet, som bedrivits av den s. k. no-fault-kommittén,har inte begränsats till försäkringsskyddet vid personskada. Ocksåegendomsskador i trafiken, framför allt vagnskadorna, har behandlats. Reformbehovet och de linjer efter vilka en reformlämpligen bör genomföras har följaktligen undersökts och utretts inombranschen. arbete har legat till grund för den skrivelsefrån föreningen till Kungl. Maj:t som synes ha bidragit tUlatt trafikskadeutredningen tUlsattes. Det är med tillfredsställelse som föreningen kankonstatera att de punkter som den i första hand tagit upp i skrivelsen hartillgodosetts genom det framlagda förslaget till trafikskadelag. Föreningen kanalltså instämma i de vikflgaste elementen i förslaget, nämligen att förareninkluderas i försäkringsskyddet och att Jämkning på grund av den skadelidandes medvållandei princip inte skall äga rum. Även övriga delar av förslaget synes väl ägnade att läggastill grund för lagstiftningen och kan därför i huvudsak tillstyrkas av föreningen. Reformens tyngdpunkt läggs vid en förbättring aversättningsskyddet vid personskada. 1 detta avseende har direktiven avgjortutredningsarbetets inriktning. Föreningen vill instämma i den målsättning somutredningen har preciserat och som bl. a. innebär, att systemets bestämmelserbör utformas så att de leder till snabbast möjliga skadereglering samt attsystemet i administrativt hänseende bör gestaltas så alt administrationskostnadernahålls på en rimlig nivå med hänsyn till de resultat som eftersträvas.Föreningen tror att förslaget i dessa för försäkringsbolagen viktiga frägor nårupp till den angivna målsättningen. Frågan om ersättning för sakskada itrafiksammanhang hålls i väsentlig utsträckning utanför det nu aktuellareformprogrammet, men föreningen vill något beröra också sakskadornas plats idetta program. Utredningenhar beträffande sakskadorna i huvudsak begränsat sig till sådana förändringar inuvarande ordning som betingas av ersättningssystemets utformning i övrigt.Direktiven har förhindrat utredningen att närmare gå in på en reform aversättningen för vagnskada. Som nämndes ovan har arbetet i försäkringsbolagens no-fault-kommittéi princip täckt in hela fältet av skador, således även vagnskadorna. Enligt vadsom framgår av betänkandet hyser trafikskadeutredningen den uppfattningen atl bilskadesyslemetbör reformeras också när del gäller denna typ av skador. Det kan anmärkas attförsäkringsbolagen kommer att i viss utsträckning fortsätta sitt egetutredningsarbete i fråga om lämplig utformning av vagnskadeskyddet. Genom den föreslagna trafikskadelagen införs i ettersättningssystem som i flera betydelsefulla avseenden ställer de skadelidandei en fördelaktigare position än som är vanligt i andra länders rättssystem.Föreningen kan redan nu förutse svårigheter när det t. ex. gäller att efter enskada där ett utländskt fordon har varit inblandat övertyga utländskt bolagresp. gröna-kortbyrå att föreningen enligt de svenska reglerna är skyldig attutge ersättning också till fordonsföraren. Det kan erinras om att den finska trafikförsäkringslagenav i 15 § andra stycket 1975/76:15 163 beträffande motorfordon som införts till landet förtillfälligt bruk begränsar försäkringens omfattning så att den inte gällerskador som drabbat fordonels ägare eller förare (också 8 § i den finskatrafikförsäkringsförordningen). Elt motsvarande undantag i trafikskadelagenskulle emeUertid rimligen förutsätta att föraren i kollisionsfall kan fåersättning för personskada ur motsidans försäkring. Till trafikförsäkringsföreningens yttrande haruttryckligen anslutit sig och i stortförsäkringsbolaget . Även , som till hör föreningen, har förklaratsig i allt väsentligt instämma i vad föreningen har anfört. 1.29 : Föreningen delaruppfattningen att det på trafikskadeområdet finns skäl att principiellt övergåfrån ett system med presumtionsansvar till en ordning där rätt till ersättningfrämst vid personskador föreligger på rent objektiv grund och där ersätlningsrättenför skadade förare förbättras Jämfört med vad som följer avbilansvarighetslagens regler. Förslaget om att ersätta bUansvarighetslagen ochtrafikförsäkringslagen med en enda trafikskadelag synes likaledes välgrundat. 1belysning särskilt av den begränsade tid under vilken utredningen arbetat utgörbetänkandet en imponerande prestation i vilken omfattande och lagteknisktkomplicerade frågor diskuterats på ett ingående och uppslagsrikt sätt.Sammanhangen i lagförslaget är emellertid delvis så invecklade, att det ärangelägel att någon proposition lill ej hastas fram. Trots sin i huvudsak positiva grundinställning tillbetänkandet har föreningen åtskilliga anmärkningar, som sammanhänger med att utred ningen drivit etl rent socialförsäkringsrättsligt betraktelsesätt väl långt men också med hur bedömningen utfaller av enskilda frägor om de föreslagna reglernas lämpliga täckningsområde. I utredningens kritik mot ett objektivt ansvar grundat påfarlighet kan föreningen fullt instämma, om syftet är alt diskutera olika vägaratt åstadkomma ett generellt sett bättre skydd vid olika typer av personskador.Farlighetskriteriet är allmänt sett vagt, och ur sociala synpunkter är det enbättre lösning att genom en utbyggnad av en allmän socialförsäkring söka fåtill stånd ett för alla verkande grundskydd vid personskador. Lagen om allmänförsäkring ger emellertid numera ett högst beaklansvärt grundskydd för alla ihändelse av en kroppsskada eller sjukdom. I detta läge är det inte givet på område efter område bör söka bygga ut ersättningsrätten vid personskadamed stöd av ett betraktelsesätt,' som säges vara socialförsäkringsrättsligt. 1tanken på ett socialförsäkringsskydd bör enligt föreningens mening främstligga att alla medborgare för inträffade skador bör tillförsäkras sammagrundskydd oavsett hur skadan uppstått, och detta grundskydd bör gälla inteblott skador genom olycksfall utan även sjukdomar i allmänhet. Mot denna bakgrund kan man visserligen diskuterainförandet av ett bätlre skydd än vad den allmänna socialförsäkringen ger påspeciella områden, där särskUda hänsyn talar därför. Det kan bli fråga om ettobjektivt ansvar för utövaren av en verksamhet, som är av påtagligt riskfylldoch klart avgränsbar karaktär. Det kan också bli fråga om införandetav försäkringsanordningar direkt flll de skadelidandes förmån på områden därdet genom avtal eller eljest finns särskilda förutsättningar för sådanaarrangemang; exempel på detta är trygghetsförsäkringen och patientförsäkringen.Enligt föreningens mening bör det emellertid då betonas att det isjälva verket är fråga om en socialförsäkringsrätt, eftersom förmånerna inte kommer alla 1975/76:15 164 skadelidande till del, liksom att de hänsyn som motiverarden utökade ersättningsrätten på ett enskilt område kan vara av mycketvarierande slag. Föreningen har med hänsyn härtill svårt att delauppfattningen, att traflkskadeområdet skulle vara ett med Irygghetsförsäkringenoch patientförsäkringen i nu förevarande sammanhang "likvärdigtområde". Likheten består blott i att varje skadelidande har intresse avatt få ersäUning, beräknad efter skadeståndsrättsliga grunder, så länge skadeståndsrättenger bättre förmåner än den allmänna försäkringen. Enligt föreningens mening är det visserligen, som angettsredan ovan, motiverat att införa en rent objektiv ersätlningsrält vid främstpersonskador till följd av biltrafik, men grunden härför kan ej vara enbart enönskan att en skadelidande skall få full ersättning för sin skada eller attskador på detta område är vanliga och ofta svåra. Det synes nämligen därutövernödvändigt att till stöd för en rätt till ersäUning på objektiv grund åberopa, atlbiltrafiken är en klart avgränsbar och mycket riskfylld verksamhet, varsutövare bör bära sina egna kostnader. Även om tanken på ett rent striktskadeståndsansvar generellt sett inte utgör något alternativ till värdet av enallmän socialförsäkring, kan den på begränsade områden vara ett klart argumentför införande av ett objektivt ansvar som ger bättre förmåner. Biltrafikenutgör enligt föreningens mening det kanske bästa exemplet på ett område därdetta .synsätt kan anläggas. Även om utredningen här och var i betänkandet berörsynpunkten, att biltrafiken bör belastas av sina egna skadekostnader, synesdenna tanke inte spela någon roll, när uiredningen med hänvisningen till sittföregivna, socialförsäkringsrättsliga betraktelsesätt motiverar varför ett rentobjektivt ersättningssystem bör införas för personskador. 1.30 : Förbundet önskarinledningsvis instämma i de önskemål som utredningen redovisar i syfte att fåtill stånd en mer rationell hantering av försäkringsersättningar till följd avtrafikskador. De nu gällande bestämmelserna som till sina huvuddelar tillkommitför är i betydelsefulla avsnitt föråldrade, vilket i ochför sig motiverar en modernisering. Utredningen tillfredsställer i de flestahänseenden även högt ställda krav och de framförda förslagen är också tillövervägande delen väl underbyggda. 1.31 tillstyrker rent principiellt sett utredningens förslag i vadavser en förenklad, en förbiUigad och en snabbare skadereglering, framför alltvid personskador. Förbundet hälsar vidare med tillfredsställelse detförbättrade skyddet för förare som drabbas av personskada. 1.32 KAK:Utredningen har enligt sina direktiv velat genomföra no-fault-principen. Detbör emellertid uppmärksammas att denna flllämpas i länder utantillnärmelsevis det sociala skydd för medborgaren som redan finns i Sverige.Man häri dessa länder bl. a. haft negativa erfarenheter avskadeståndsprocesserna. I har t. ex. ofta av skadeståndet åtgåttatt läcka advokatkostnader. Hos oss erhåller som bekant den skadelidande helaskadeståndet medan advokatkostnaderna täckes av den skadeskyldige eller detallmänna. I har man också ett 90 %-igt skydd genom sjukförsäkringen upptill en årsinkomst motsvarande 7.5 x basbeloppet. Behovet av en no-fault-försäkringär därför i inte så stort som i de länder från vilka modellen hämtats. Förslaget innebär emellertid vissa fördelar dels medhänsyn flll att 1975/76:15 165 .sjukförsäkringen ej svarar för det s. k. ideellaskadeståndet och dels även att en skadelidande med kvarstående invaliditet somej uppgår till erhåller etl bättre skydd. Förslaget innebär ävenförbättrade möjligheter lill snabb ekonomisk gottgörelse för traflkskadade ochen förenkling av skaderegleringen, vilket torde medföra minskadeadministrationskostnader och snabbare behandling. 1.33 (): MHF villallmänt sett bedöma betänkandet som en intressant produkt, vilken utredningsmannenframtagit berömvärt snabbt och där trafikförsäkringens komplicerade ochsvårgenomträngliga problem behandlats skickligt, lättillgängligt ochklargörande. Konsekvenserna vid ett genomförande av vissa av de framfördaförslagen skulle dock enligt MHF:s mening bli sådana att förbundet i fråga omdessa måsle inta en starkt kritisk och avstyrkande inställning. Öppet har i utredningen redovisats att det är ensocialpolitisk reform som eftersträvas och att det nya systemet för ersättningför personskador i följd av motorfordonstrafik i främsta rummet utformats såatt skadevållande och brottslingar i trafiken ska få en ny social förmån"på den kompensationsnivå som gäller för de i ersättningshänseendebäst ställda trafikoffren". 1 själva verket är det fråga om atl påtvingamotorfordonsägarna en kraftig omvälvning av hela det obligatoriska trufikförsäkring.ssystemet, med mycket egendomligaverkningar. Den ekonomiska innebörden av omläggningen kan framför alltsägas vara alt de förare, som i samband med begående av brott i trafiken ådrar sig personskador, ska få ersättning enligt den gynnsammaste skadestånds nivån. De skötsamma förarna åläggs att betala dessa obligatoriska ersättningar till brottsliga förare - till biltjuvar, rattfyllerister,körkorts- lösa, förare av oförsäkrade fordon och sädana som använt bilen för utövande av annan brottslig verksamhet. - - - MHF anser det föreslagna trafikförsäkringssystemet stötande ur rättvisesynpunkter, skadligt för trafiksäkerheten och till sina konsekvenser orimligt i vissa hänseen den. No-fault-försäkringen innebär ett rent objektivtskadeståndsansvar, där rätten till ersättning i princip inte påverkas av attden skadelidande har varit medvållande till skadans uppkomst. Idén om sådanförsäkring har hämtats från , där den fyllt syftet att ge ett lättadministrerat,grundläggande socialt skydd, ofta med schablonmässigt bestämda ersättningsbeloppinom på förhand fastställda gränser. Bakgrunden har varit svårigheterna förtrafikoffren att före no-fault-försäkringens införande få utskadeståndsrättsliga ersättningar från försäkringsbolagen, eftersom kraven oftaföranledde långvariga, tillkrånglade och dyra processer vid domstolarna. Deskadelidande fick ofta vänta på ersättning. Vidare uteslöt den amerikanskaskadeståndslagstiftningen en stor andel skadade från ersättning. Premienivånhade höjts avsevärt, då mellan gick tilladministrationskostnader. Detta föranledde i sin tur att många kördeoförsäkrade. Att no-fault-idén i mötts av stort intresse fränförsäkringstagarna kan lill stor del tillskrivas det faktum att premierna pågrund av enklare administraflon kunde sänkas som försäkringsvillkorenförbättrats. 1 skulle en övergång flll no-fluilt-försiikring tvärtomenligt utredningens förslag medföra en kraftig premiehöjning. 1 finns inte de skäl för övergång till no-fault-försäkringsom förelegat i . Klagomål över försäkringskrångel har inte framträtt ihögre grad. Våra socialförsäkringar och ATP ger ett betydligt bätlre 1975/76:15 166 grundskydd än det som no-fault-försäkringar ger i . Detgäller såväl de personer, som blir invalider eller eljest arbetsoföra, som Irafikoffrensefterlevande. Utredningen belyser inte siffermässigt behovet av attbygga på gällande sociala medborgerliga grundskydd med en no-fault-försäkringför personskador. Inte heller belyses verkningarna för olika grupper avförslagets genomförande. Det lämnas inga upplysningar om hur mycket avkostnaderna för preniiehöjningarna, . som kan beräknas falla på de brottsliga förargrupperna,och hur mycket som kan komma atl falla pade vanliga, skötsamma förarna och bUägarna,som ska betala kalaset. Även omutredningsmannen anser det vara uttryck för traditionella och föråldrade skadeslåndsrättsligatänkesätt kan en motororganisation som MHF inte undgå att hävda, att det måstevara en allvarlig nackdel om en av staten ålagd individuell försäkring intefyller vedertagna elementära krav på rättvisa och rimhghet individerna emellan.Av gammalt brukar man göra en skUlnad mellan den som lider en skada ochskadegöraren och utgå från alt del är skadegöraren (eller hans försäkring) somska ersätta skadan. Här föreslås att motsatsen skall gälla vid personskador. ex. en skötsam bilist kommer körande helt klanderfritt och blir påkörd av envårdslös, kanske ratlfull bilförare, så ska den påkördes trafikförsäkring svaraför eventuella livräntor och andra ersättningar för skador på honom själv ochhans passagerare. Förvisso anser också den traditionellt tänkande skötsammabilisten, alt humaniteten kräver hjälp och stöd åt den som råkar ut förpersonskador, men det ter sig nog lite svårförståeligt för honom att Just hanska bära kostnaden för atl åt den som bestulit honom bereda ersättning utövervad vanliga medborgare får vid olycksfall. Bilägarens humanitära inställningär kanske också något störd av att han fått sin bil kvaddad av den olovligebrukaren, särskilt bilägare som inte hållit sig med en vagnskadeförsäkring. (Med tillfredsställelse noterar utredaren att förslaget "uppmuntrar"bilägarna till sådan försäkring!) Vad gällertanken på den samhällsekonomiskt rationella slutliga fördelningen avkostnaderna tror MHF att det blir svårt att övertyga de många bilägarna över2 1/2 miljoner att de är en privilegierad grupp, som i jämlikhetens namn ska tvingasatt bekosta försäkringen för självådragna skador hos individer som brottsligttillägnar sig och förstör deras egendom. Som punktnr 1 i den föreslagna reformen har angetts att även föraren och ägaren avmotorfordon ska fä ersättning för sina skador vid trafikolyckor. Föraren och bUägarenär merendels samma personer. För en motororganisation kunde denna omtänksamhetom bilägarna i förstone te sig sympatisk. Men vid närmare beseende framstårreformen som mindre gynnsam för vanliga bilägare. Man blir tveksam om dessbetydelse, när man observerar att av personbilsägarna redanfrivilligt ordnat saken genom förarplatsförsäkringar för egen del. För demsjälva ser det alltså ut som en fråga av mindre vikt, och för de anställdayrkesförarna gäller yrkesskadeförsäkringen. Man får lätt misstanken aU "felet"med de frivilliga förarplatsförsäkringarna är att försäkringsgivarna förenatdem med sådana förbehåll om inskränkning av giltigheten, som utredningen föratt skydda trafikbrottslingarna vill avskaffa. En no-fault-försäkring, somomfattar envar förare men inte gör några förbehåll, är tydligen erforderlig föralt utredningens "sociala" ambitioner inle till någon del ska missas. 1 och för sig framstår det för MHF som ett onödigt ochprincipiellt tveksamt förmynderskap mot bilägarna att föra in deras skadorsom 1975/76:15 167 förare under trafikförsäkringen. 1 vårt samhälle brukar viinte ålägga dem som driver mer eller mindre farlig verksamhet, t ex Jordbrukareoch plåtslagarmästare, att försäkra sig mot egna skador i verksamheten. Det harmed fog ansetts vara deras ensak, om de personligen vill ha skydd utöver vadsocialförsäkringarna ger. Men åt deras anställda och tredje man bör samhälletse till att försäkring finns för skador. Inbegripandet av förare och ägare under traflkförsäkringenanser MHF å andra sidan inte vara någon större fråga, ifall de förutdiskuterade förbehållen gentemot illegala förare genomförs.