prop · FY0312 · 1975-12-31 00:00:00 — Paragrafen, som innehåller regler om jämkning avskadestånd vid medvållande pä den skadelidandes sida, ersätter nuvarande 5 kap.5 §. Reglerna har behandlats i avsnittet 7.5 i den allmänna motiveringen. Paragrafen är tUlämplig i alla de fall däskadeståndsskyldighet föreligger enligl skadeståndslagen, alltså säväl vidpersonskada som vid sakskada eUer ren förmögenhetsskada. Försia styckets andraoch tredje punkter innehåUer dock specialregler för personskada. Paragrafen ärvidare till-lämplig när skadeståndsansvaret grundas på oskrivna rättsregler, t.ex. vid rent sirikl ansvar på grund av farlig verksamhet, eller på föreskrifteri skadeständsrätlslig speciallagstiftning i den mån denna inle innehållersärskilda regler om verkan av medvållande. ' Paragrafen svarar i proposltionstörslaget mot 5 kap. 7§. I propositionsförslaget svarar paragrafens första styckemot 1 kap. 3 § och paragrafens andra stycke mot 5 kap. 6 §. 3 Paragrafensvarar i propositionsförslaget mot 2 kap. 5 §. '' Paragrafen svarar ipropositionsförslaget mot 6 kap. 1 §. I första stycket föreskrivs till en början att skadeståndkan jämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan.Detla utgör inte någon ändring mot vad som gäller. Beträffande personskadainnehåller dock andra punklen den nyheten att jämkning får ske endast om denskadelidande uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har medverkat tillskadan. Atl skadestånd med anledning av att någon har dödats kan jämkas iytterligare en situation framgår av tredje punkten. Som framhållits i den allmänna motiveringen lorde den nyamedvållanderegeln vid personskada innebära atl jämkning vid sädan skada bliraktuell endast i sällsynta fall. Att den skadelidande uppsåtligen medverkartill skada på sig själv lorde tillhöra ovanlighelerna. I ett sådant fall lär f.ö. skadesländsskyldigheten ofta falla bort genom alt samtycke till skadan harförelegat. När det gäller jämkning på grund av grovt vårdslös medverkan villjag understryka vad jag redan har sagt i den allmänna motiveringen, nämligenatt detta begrepp bör ges en mycket restriktiv lillämpning. Detta stär iöverensstämmelse med domstolarnas inslällning i andra liknande sammanhang, bl.a. vid lillämpning av 25 § lagen (1927:77) om försäkringsavtal. I enlighet med vad jag har anfört i avsnittet 7.5 bör mani fortsättningen inte tUlämpa grundsatsen om s. k. passiv identifikation ipersonskadefallen. I princip bör alltså skadestånd i sådana fall kunna jämkasendasi när del är den skadelidande själv som har medverkat tUl skadan. Etlundantag har emellertid gjorts för den situationen atl en avliden personuppsåtligen har medverkat tUl dödsfallet. I sådant fall blir det enligt ensärskild regel i första stycket möjligt alt jämka del skadestånd som skall utgåtill efterlevande. Den nya medvållanderegeln vid personskada är, Uksommedvållanderegeln i försia punkten, tillämplig också när barn eller psykisktabnorma personer har medverkat lill skadan. En sädan medverkan måste dockbedömas efter en särskilt mild måttstock. Det torde i dessa fall så gott somaldrig bli fräga om att jämka på grund av grov vårdslöshet. Skulle jämkningnågon gång komma i fråga vid en uppsåtlig medverkan, kan andra stycket avförevarande paragraf tillämpas för atl förhindra obilliga resultat. I andra stycket finns en bestämmelse om alt jämkning pägrund av medvållande sker efter vad som är skäligt med hänsyn tUl graden avvållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt. Som jag harnämnt är bestämmelsen tUlämplig både vid personskada och vid egendomsskada(sakskada eller ren förmögenhetsskada). Bestämmelsens formuleringöverensstämmer delvis med formuleringen i nuvarande 5 kap. 5 §, enligt vilkenskadeståndet jämkas efter vad som är skäligt. Denna regel har emellertidhittills tillämpats på det sättet atl skuldgraden på ömse sidor fått spela denavgörande rollen vid jämkningen. Avsikten med den nya formuleringen är att ävenandra omständigheter, framför aUt parternas ekonomiska förhållanden, skallkunna vägas in vid bedömningen, sä att resultat som kan framstå som obilligamol den skadelidande kan undvikas. Den särskilda skälighetsbedömning som föreskrivs i andrastycket lorde i praktiken komma att få begränsad betydelse. Vid personskadorblir det, som jag förut har sagt, över huvud taget inte aktuellt atl jämkaskadeståndet pä grund av den skadelidandes medvållande annat än i sällsyntafall. Även när det gäller medvållande till egendomsskada torde del endasi undantagsvisbli aktuellt atl beakta billighelshänsyn av del slag som jag har berört.Etl fall när det emeUertid kan vara befogal att inte jämka enbart efterskuldgraden är då en småföretagare eller en lantbrukare drabbas av en så storekonomisk förlust att hans fortsatta verksamhet måste anses allvarligt hotad.Ell annat sådant fall är när etl egnahem eller siörre delen av bohaget förstörsför en privatperson som i övrigt inte har någon nämnvärd förmögenhet. Den nya regeln är avsedd att tillämpas på följande sätt.Sedan domstolen har konstaterat att skadeståndsansvar föreligger och atlmedvållande som kan föranleda jämkning har förekommit på den skadelidandessida, bör den på vanligt sätt ställa frågan hur långt skuldgraden på ömse sidoroch andra omständigheter kring skadefallet moiiverar en jämkning avskadeståndet. Det bör emellerlid observeras all någon jämförelse mellanvällandet på ömse sidor inte kan göras i fall då den skadesländsskyldigesansvar vUar på annan grund än bevisat vållande. I likhel med vad som f. n.lorde ske bör prövningen då inriktas på graden av vällande på den skadelidandessida och i vilken män parterna kan antas ha påverkat skadans omfattning. Frågan blir sedan om den nedsättning som den nu angivnaprövningen leder fram till kan anses vara oskäligt hård mol den skadelidande. utsträckning den skadelidande skyddas av försäkring eller är att anse somsjälvförsäkrare, är detla uppenbarligen inle faUet. För atl hans ekonomi iandra fall skall kunna påverka skälighetsbedömningen, torde del fordras attskadan har sådan omfattning att den ifrågasatta nedsättningen av skadeståndetskulle få allvarliga konsekvenser för hans försörjningsmöjligheter ellerlevnadsförhållanden. Hänsyntill den skadelidande får emellertid inte drivas så långl att resultatet tersig obUligt mot den ansvarige. Så kan emellerlid aldrig anses vara fallet, näransvars- eller trafikförsäkring täcker skadeståndet eller denskadeståndsskyldige kan betraktas som självförsäkrare. En underlåtenhet altjämka skadeståndet kan inte heller anses obillig mot den skadeståndsskyldige,när denne är ett företag eller elt offentligt rättssubjekt med sådana tUlgångaralt jämkningsfrågan kan anlas sakna nämnvärd ekonomisk betydelse. När del blir aktuellt att jämka elt skadestånd pä grund avden skadelidandes medvållande, torde jämkningen som normalt böra sketiU viss kvotdel av det belopp som annars skuUe ha utgått. Är det fråga om detundantagsfaUet att jämkning skaU ske vid personskada, bör man utgå från delbelopp som återstår sedan avräkning har skett enligt de tidigare behandladesamordningsreglerna. När fråga uppkommer om lillämpning av medvållandereglernai fall då skadeståndsansvaret skall bestämmas på grundval av enskälighetspröv- ning eller då ansvarigheten kan jämkas också på annangrund än den skadelidandes medvållande, kan man förfara på tvä sätt. Antingenkan man göra en samlad bedömning av silualionen och fastställa skadeståndettill en viss kvotdel med beaktande pä en gång av medvållandel och de andraomständigheter som inverkar på bedömningen. Eller också kan man försl laslällning till vilken verkan medvållandel bör ha och därefter undersöka om delsålunda jämkade skadeståndet på annan grund bör sättas ned ytterligare.VUkendera metoden som bör väljas får bli beroende av omständigheterna i desärskilda fallen. I varje fall när del gäller en samtidig tiUämpning av medvållandereglernaoch bestämmelserna i 2 kap. 2 eller 3 § eller 4 kap. 1 § skadeståndslagen tordedet dock ligga närmasl till hands att begagna sig av den sist nämnda metoden(jfr prop. 1972:5 s. 585 ff). Och uppkommer fråga om atl med medvållandereglernalUlämpa den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 5 §, bör man enligt min meningalllid förfara på delta sätt, dvs. försl ta ställning till vilken verkan medvållandelbör ha. Om en jämkning på grund av den skadelidandes medverkan somi och för sig är motiverad hell eller delvis underläts med slöd av andrastycket i förevarande paragraf därför all en sådan nedsättning av skadeståndetskulle vara oskälig, lorde det emellerlid inle bli aktuellt att därefter sältaned skadeståndet med stöd av den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 5 §. 1 dellafall har ju den skadeståndsskyldiges intressen redan beaktats vid denskälighetsbedömning som företagits när frågan om medvållandejämk-ningenavgjordes. Paragrafen innehåller den allmänna jämkningsregel som harbehandlats i avsnillet 7.6 i den allmänna motiveringen. Denna regel är en nyheti svensk räll. Jämkningsregeln innebär alt ett skadestånd kan jämkas, omskyldigheten all utge skadeståndet skulle vara oskäligt betungande med hänsyn tUlden skadesländsskyldiges ekonomiska förhällanden. även beakias den skadelidandes behov av skadeståndet och övrigaomständigheter. Jämkningsregeln är tillämplig vid alla slag av skador, sävälekonomiska som ideella. Den gäller både vid personskada och vid egendomsskada(sakskada och ren förmögenhetsskada). Vid jämkningsregelns tUlämpning bör man utgå från denersättning som den ansvarige kan anses skyldig all utge enliglskadeståndsreglerna i övrigl, t. ex. de tidigare genomgångna bestämmelserna ombestämmande av skadestånd för personskada och i förekommande fall medvållandereglernai 6 kap. 4 §. Avgörande för spörsmålet om nedsättning av skadeståndetalls skall komma i fråga är alltså enbart förhållandena på denskadeståndsskyldiges sida. Den första fråga som en domstol får slälla vidjämkningsbedömningen är om det skadestånd som den ansvarige är skyldig attutge enligt ' Paragrafen svarar i propositionsförslaget mot 6 kap. 2 §. övriga regler skulle i sådan grad belasta hans ekonomi,att det i varje fall från denna synpunkt ter sig oskäligl att döma ul beloppel.Besvaras denna fråga nekande, är del redan klart atl jämkningsbestämmelsen intekan åberopas. Annars blir nästa spörsmål, om det trots följderna för denskadeståndsskyldiges ekonomi ändå föreligger sådana omständigheter i övrigl atlojämkad ersättning bör utgå. Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen kan ettskadestånd aldrig anses oskäligt betungande för den skadeslåndsskyldige, omskadeståndet täcks av en ansvarsförsäkring eller när den ansvarige är attbedöma som självförsäkrare. I princip bör jämkning inte heller komma i fråganär den ansvarige har underlåtit att teckna ansvarsförsäkring, trots atl hanobjektivt sett borde ha försäkrat sig. Som jag har sagt i den allmännamotiveringen bör det anses åligga företagare all hålla sig med sådaniförsäkringsskydd. Om han av misstag eller förbiseende har underiåtii atl förnyaen försäkring som han tidigare haft, kan det dock ibland te sig oskäligt attdöma ut fullt skadestånd. Så kan även vara fallet om förelagaren verkligen haren ansvarsförsäkring som emellertid inte täcker den inträffade skadan ochföretagaren genom ett ursäktligt misstag inte har varit medveten om detta. Detbör emellertid understrykas att man måste slälla upp myckel stränga krav pä enföretagares omsorg och förtänksamhel i dessa avseenden. En mUdare bedömning kandock vara befogad när det gäller den som driver ett mindre jordbruk utananställda och därmed liknande fall. När del gäller privatpersoner kan det däremot inle begärasatt dessa alllid skall hälla sig med en ansvarsförsäkring. Även om övervägandeantalet hushåll har försäkringar som bl. a. inkluderar ansvarsförsäkring, måstedet som regel anses ursäktligt om den skadeslåndsskyldige saknar sådani skydd. Om denskadeståndsskyldiges försäkringar eller försäkringsmöjligheter inte ulgör skälmot jämkning, uppkommer frågan om skadeståndet är oskäligl betungande för denskadeståndsskyldige med hänsyn tUl hans ekonomiska förhållanden i övrigt. Kanhan väntas klara av skadeslåndsbetalningarna utan alltför slora uppoffringar,bör jämkning inle komma i fråga. Såvitt gäller enskilda personer synes enriktpunkt för bedömningen kunna vara, om skadeståndet skulle komma alt belastaden skadeståndsskyldiges ekonomi i sädan grad atl hans standard därigenomskulle komma alt avsevärt undersliga en genomsnitts-familjs. Mäste han för attbetala skadeståndet inskränka sin och sina anhörigas livsföring väsentligt merän vad en genomsnitlsfamilj måste göra för att kunna skaffa sig något utöverdet vanliga, lorde skadeståndet normall få anses oskäligt betungande. Man fårhär ocksä beakta risken all den skadeståndsskyldige helt ger upp sina försökall infria skadestånds-skulden, om han ådöms fullt skadestånd. Har den ansvarige förmögenhet som förslär till att betalaskadeståndet, bör jämkning som regel inte kunna ske. Undantag kan dock tänkas inägot fall, exempelvis när förmögenheten består i etl mindre sparkapital somhan behöver för sin försörjning vid förestående pensionering. kan det anses oskäligt att tvinga den ansvarige att säljaett ordinärt egnahem eller en gärd som han har bebott och brukat. Däremoifår del normalt inte anses oskäligl all den ansvarige får avslå från fritidshuseller annan fastighet där han inle har sin årsboslad. Under remissbehandlingenhar invänts att man med detla synsätt lägger en alltför tung börda pä denskadeståndsskyldige. Med anledning härav vUl jag erinra om atl jämkningsregelnbara är tUl för all hindra klart obUliga resultat för den skadeslåndsskyldige,inte för all på den skadelidandes bekostnad förhindra alt han åläggsskadestånd som kan bli kännbara för honom. Som jag har nämnt i den allmänna motiveringen är även denskadelidandes ekonomiska förhållanden av betydelse för frågan om jämkning skaUske. Om skadeståndet är av väsentlig betydelse för den skadelidandesförsörjning eller om han annars är i särskilt behov av atl få ut skadeståndet,kan detla uigöra ett skäl mot jämkning. Inle ens en långtgående jämkning kandock anses obillig mol den skadelidande när skadeförsäkring täcker skadan, varesig ersättningskravet framställs av den skadelidande själv eller regressvis avförsäkringsbolaget. I fall dä den skadelidande inte har skadeförsäkring fårprövningen bero av skadans slorlek och karaktär. En enskild person lordevanligen ha lättare atl bära en egendomsskada än en personskada. Givelvis blirförhållandet dock ell annal om förlusten vid personskada helt eller delviskompenseras genom sådan förmän från personförsäkring som inte skall avräknasfrån skadeståndet enligl 5 kap. 3 §. Även förmån som har avräknats frånskadeståndet kan indirekl få betydelse i detla sammanhang, eftersom den skadeUdandesförsörjning mänga gånger kan komma atl tryggas genom sådan förmån och handärmed får mindre behov av det skadestånd som blir kvar efter avräkningen. Under vissa förhållanden kan det länkas gå ul över denskadelidande att han inte har skyddat sig genom sädan försäkring som ärsedvanlig i hans förhållanden. 1 varje fall brandförsäkring på byggnader fåranses ha sä stor frekvens all det bör kunna åberopas lUI den skadelidandesnackdel, om han medvetet underlåtit alt hålla sädan försäkring. Etl liknanderesonemang kan bli aktuellt 1. ex. om ell äkeriförelag avsiktligt underlåterall hålla sina lastbilar försäkrade eller om en privatperson inle försäkrar enkonstsamling eller en dyrbar motorbåt. Atl den skadelidande uppenbarligen pågrund av elt förbiseende eller misslag försummat atl förnya försäkringen bör däremoiinle minska hans rält tUl ersättning. 1 sammanhanget bör man också beakta om den skadelidandehar möjlighet atl rikta krav mot annan som också är ansvarig för skadan och kanantas vara i slånd alt ersätta denna. Också graden av den ansvariges skuld bör i viss män kunnafå betydelse vid bedömningen om skadeståndet skall jämkas. Som kommittén har framhåUitär det tänkbart atl denna faktor åtminstone i gränsfall kan bli avgörande. Ävenmed bortseende från vad förut har anförts om skyldighet för företagare att hålla ansvarsförsäkring kan 1 saml Nr 12 jämkning självfallel inle komma i fråga, om en företagare våUarolycksfall genom att hålla skyddsanordningarna i sin verksamhet i etl skick somväsentligt underskrider normal standard. Vad som särskilt fär betydelse vidskälighetsbedömningen är om den ansvarige på detta sätl medvelel har lagit enrisk. Jämkningsregeln är i allmänhel inle avsedd för sådana fall. Som jag har nämnl i den allmänna motiveringen behöverjämkning inte vara utesluten ens vid skada i samband med uppsåtliga brotl, om iövrigt starka skäl talar för att lindra skadeståndsansvaret. Förutom i sädanafall när jämkning är moliverad av hänsyn lUl skadevållarens återanpassning isamhället, bör jämkning kunna ske när själva skadan inle har orsakats medavsikt, om skadeståndet med hänsyn till omständigheterna i övrigl ter sigoskäligt betungande. Jämkning är också länkbar när den skada som vållas genom etluppsåtligt brott vida översliger vad skadevåUaren kunnai räkna med. Jämkningsregelnstillämpning är inte begränsad till del område som regleras av skadeståndslagen.Av 1 kap. 1 § följer all den kan tUlämpas också inom området för skadeständsrättsligspeciallagstiftning. gäller dock bara i den män annal inte särskiltföreskrivits i denna lagstiftning. Som jag har sagt i avsnittet 7.6 färjämkningsregeln inle heller lillämpas så att man kommer i konflikt medgrunderna för sådan speciaUagsliflning. I allmänhel lorde del inle finnasutrymme för en tillämpning av jämkningsregeln pä områden där skärptskadeståndsansvar uiöver vållande gäller. Undantagsvis kan del emellerlidfinnas skäl alt tiUämpa jämkningsregeln även i dessa fall. Sålunda är jämkningredan nu möjlig enligt 39 § vägtransportiagen. Jag återkommer till dennaparagraf i det följande. Liknande behov att i undantagsfaU jämka oskäligtbetungande skadestånd kan göra sig gällande också på andra transporträtlsligaområden. Jämkningsregeln blir vidare enligl 1 kap. 1 § tUlämplig ikontraktsförhållanden, om inle annat föranleds av avtalet eller i övrigtföljer av regler om skadestånd i avtalsförhållanden. I praktiken lordejämkningsregeln i vidsträckt omfattning sällas ur spel pä grund av uttryckligaeller under-förslådda avtalsvillkor eller kontraktsrällsliga regler. Framför alllgäller detta belräffande skadestånd på grund av brott mot en s. k. huvudför-pUklelsei kontraktet, dvs. när en av kontrahenterna har eftersatt den skyldighet somavtalet i första hand går ul på. Större utrymme för en tUlämpning avjämkningsregeln finns del vid bristande uppfyllelse av en s. k. biförpliktelse,särskilt i situationer som är nära nog alt bedöma som utomobligatoriskaskadefall. Hithörande frågor har behandlats av kommittén i betänkandetSkadestånd III (s. 52 f). TUl de uttalanden som kommittén där har gjorl kan jagi alll väsentligt ansluta mig. Vissa lagar innehåller skadeståndsregler som bygger påinternationella konventioner. Så är exempelvis fallet med åtskiUigatransporträttsliga bestämmelser samt atomansvarighetslagen (1968:45) och lagen(1973: 1198) om oljeskada tiU sjöss. Självfallet bör jämkningsregeln intetillämpas i faU där detla skuUe stå i slrid med sådana överenskommelser. 1 skadeståndslagen finns åtskUliga andra särskilda reglerom skälighetsbedömning av skadestånd. Delvis tillvaratas de billighelssynpunklersom jämkningsregeln ger uttryck för redan av dessa särskUda bestämmelser, 1.ex. reglerna i 2 kap. 2 och 3 §§ samt 4 kap. 1 § om barns, psykiskt sjukas ocharbetstagares ansvar. När dessa regler blir tUlämpliga, torde därför jämkningsregelnknappast få någon praktisk betydelse. I andra fall kan däremoi den ansvarigelänkas ha iniresse all åberopa flera bestämmelser om nedsättning av skadeståndetsamtidigt. Så kan exempelvis vara fallel om han gör gällande säväl allskadeståndet skall jämkas pä grund av den skadelidandes medvållande som att denallmänna jämkningsregeln bör tUlämpas. Inget hindrar att skadeståndet i vissafall sätts ned på båda dessa grunder. Som jag har nämnt i specialmoiiveringentill 6 kap. 4 § bör domstolen därvid först pröva i vad män nedsättning avskadeståndet påkallas av medvållanderegeln och sedan ställa frågan om en på detlasäll reducerad ersättning kan anses oskäligl betungande för den ansvarige. Denallmänna jämkningsregeln skall alltså tUlämpas i sista hand för att hindra eltobUligt resultat. Paragrafen anger vissa kategorier av personer som vid tUlämpningav lagen skall likställas med arbetstagare. Beslämmelserna har i sak oförändradeförts över från nuvarande 5 kap. 8 §. De nya skadeståndsreglerna Iräder i kraft den 1 januari1976. Somjag har sagt i den allmänna motiveringen (avsnittel 7.8) är de tUlämpligapä skadefall som inträffar efter denna tidpunkt. Däremoi skall äldre bestämmelsertiUämpas på skadefall som har inträffat . Detta följer av allmännarättsgrundsatser. Särskilt bör uppmärksammas att de nya reglerna om omprövningav skadestånd med anledning av inkomstförlust eUer förlust av underhåU gällerbara belräffande skadestånd som har fastslällls alt utgå pä grund av händelsesom inträffar efter ikraftträdandet. I en särskild övergångsregel föreskrivs att om lag ellerannan förfallning innehåUer hänvisning tUl föreskrift som har ersatts genom enny beslämmelse, så tillämpas i stället den nya beslämmelsen. 9.2 Förslaget till lag om ändring i sjölagen Enligt 118 § sjölagen är bortfraklaren ansvarig för vissaskador på gods som är i hans vård, om han inte visar alt varken fel ellerförsummelse av honom själv eller någon för vilken han svarar har orsakat ellermedverkat till skadan. Belräffande verkan av vållande liU skadan päbefraktarens sida innehåUer paragrafen i fjärde stycket en hänvisning tiU dennuvarande ' Paragrafen svarar i propositionsförslaget mot 6 kap. 4 §. medvåUanderegeln i 5 kap. 5 § skadeståndslagen. Dennahänvisning har bytts ut mot en erinran om atl den nya medvållanderegeln i 6kap. 4 § skadeståndslagen i fortsättningen är tiUämplig. Efiersom borlfraktarensansvar i detta fall vUar på annan grund än bevisat vållande, får den skälighelsprövningsom föreskrivs i 6 kap. 4 § andra stycket i huvudsak inriktas pä graden avvållande på den skadelidandes sida och omständigheterna i övrigt. Jag hänvisarlUl vad jag har sagt om dessa frågor i specialmoiiveringen tUl 6 kap. 4 §. Enligl 188 och 189 §§ sjölagen är bortfraklaren med vissaundanlag ansvarig för personskada och skada pä resgods, om skadan har vållatsgenom fel eller försummelse av honom eller någon för vUken han svarar. Omvållande pä passagerarens sida har medverkat till skadan, gäller enligt 190 § sjölagenvad som är föreskrivel i nuvarande 5 kap. 5 § skadeståndslagen. Ocksä den beslämmelsenhar bytts ul mot en erinran all den nya medvållanderegeln i 6 kap. 4 § ärtillämplig. I 198 § sjölagen, som reglerar rätten att väcka krav påersättning för personskada eller försening av passagerare, har den nuvarandehänvisningen till 5 kap. 3 § skadeståndslagen ersatts med en hänvisning tillden molsvarande beslämmelsen i departementsförslaget, alllså 5 kap. 2 §. Det kan tUläggas att den särskilda jämkningsregeln vidsammanstötningsskador i 220 § andra stycket sjölagen har behållits oförändrad.1 detta faU skaU alltså 6 kap. 4 § inle tUlämpas. har jag behandlat i denallmänna motiveringen (avsnitt 7.5). 9.3 Förslaget tUl lag om ändring i lagen innefattandevissa bestämmelser om elektriska anläggningar I den nuvarande medvållandebestämmelsen i 7 § elanläggningslagenföreskrivs all elektrisk anläggnings innehavare är fri frän skadeslåndsskyldighetenligt lagen, om den skadelidande genom överträdelse av gällande föreskriftereller annan grov vårdslöshet själv vållat skadan eller om skadan föranletls avall han underiåtii all fuUgöra sina skyldigheter mol den elektriskaanläggningens ägare eller innehavare. Denna bestämmelse har lämnats orubbadsåvitt gäller sakskada. Däremot har beträffande personskada införts enhänvisning lill 6 kap. 4 § skadeståndslagen.