prop · FZ0381 · 1975-12-31 00:00:00 — Bl.a,flnns regler om kvalificerad majoritet för ändring av bolagsordning ochbestämmelser som syftar till atl ge en minoritet inflytande över förvaltningenav ell bolags angelägenheter. Bestämmelserna om minoritetsskydd har ändrats pååtskilliga punkter i det förslag till ny aktiebolagslag som har lagts fram iprop, 1975:103, Jag hänvisar i detta avseende till de överväganden som har redovisatspå s, 245-255 i propositionen. Bestämmelserna om kvaliflcerad majoritet innebär såtill vida ett begränsat skydd för en minoritet att de inte förhindrar maktmissbrukom majoriteten är tillräckligt stor. Detta problem har lösts genom engeneralklausul i 76 S andra stycket aktiebolagslagen. Där föreskrivs attbolagsstämma inte får fatta beslut som är ägnat att bereda otillbörlig fördelåt aktieägare eller annan Prop.1975/76:81 113 tillnackdel för bolaget eller annan aktieägare. Bestämmelsen har fått sin nuvarandelydelse på grundval av prop. 1973:93 och har oförändrad överförts till 9 kap, 16 S förslaget till ny aktiebolagslag. Den angivna generalklausulen i aktiebolagslagenkompletteras av en motsvarande föreskrift beträffande åtgärder av styrelseneller annan företrädare för bolaget (8 kap. 13 S första stycket förslaget tillny aktiebolagslag, som har sin motsvarighet i 91 S första punkten och 92 Sförsta stycket aktiebolagslagen), I detta sammanhang bör också nämnas en nybestämmelse om jämkning av hembudsklausuler i bolagsordningar i 3 kap, 3 stycket förslaget till ny aktiebolagslag. Enligt den bestämmelsen kanJämkning ske, om tillämpningen av en föreskrift rörande lösens belopp skullebereda någon otillbörlig fördel. De nu behandlade bestämmelserna torde i praktikenså gott som alltid medföra elt tillfredsställande skydd för en minoritet avaktieägare. Mot bakgrund härav är det tydligt att en ny förmögenhetsrättsliggeneralklausul kommer att få synnerligen begränsad betydelse på det berördaområdet. Detta utesluter dock inte atl del kan finnas skäl atttillämpa generalklausulen inom aktiebolagsrätten,!, ex. föraltjämkabestämmelse i bolagsordning som har kommit att framstå som oskälig på grund avändrade förhållanden. Liksom utredningen anserjag att den nyageneralklausulen bör kunna till-lämpas även beträffande andra slag avassociationer, t, ex. handelsbolag och ekonomiska föreningar. Jag vill erinraom att den nuvarande bestämmelsen om jämkning av vite i 36 S avtalslagen irättspraxis har ansetts kunna lillämpas på vitesbestämmelser iföreningsstadgar. Den nya generalklausulen bör på motsvarande sätt kunnaanvändas för att Jämka eller åsidosätta bestämmelser i för-eningsstadgaro, d. Jag vill tillägga att bedömningen av om en vissbestämmelse i bolagsordning, föreningsstadgar e, d, är oskälig givetvis börses inte bara i relation till de lagbestämmelser som gäller på området. Hänsynbör också las till i vad mån övriga bestämmelser i bolagsordningen ellerstadgarna är ägnade att bereda enskilda aktieägare eller föreningsmedlemmar etttillfredsställande skydd. När det gäller ideella föreningar, för vilkasärskilda lagbestämmelser saknas, blir den frågan särskilt betydelsefull. Som utredningen har föreslagit bör generalklausuleninte vara formellt tillämplig på rättshandlingar utanför förmögenhetsrättensområde. Den bör alltså inte gälla inom exempelvis familjerätten. Detta hindrardock inte att generalklausulen bör kunna tillämpas analogt inom detta område.Det kan sålunda finnas skäl alt Jämka exempelvis villkor i äktenskapsförordeller villkor i samband med bodelning eller arvskifte genom en analogtillämpning av generalklausulen. Det får ankomma på rättstillämpningen allnärmare avgöra hithörande frågor. Vad därefter gäller möjligheten att tillämpageneralklausulen på bestämmelser som rör förhållandet mellan offentliga myndigheteroch enskilda anserjag liksom utredningen alt generalklausulen bör varatillämplig i den 8 1975/76. 1975/76:81 114 månbestämmelserna har avtalskaraktär. Däremot bör den inte kunna till-lämpas påbestämmelser som ingår i författningar utan att ha karaktär av avtal. Avsiktenär inte att genom generalklausulen ge domstolarna en lag-prövningsrätt som deinte har f n. Som utredningen har påpekat kan det i vissa fall föreligga tvekanom huruvida en viss bestämmelse är av civilrältslig eller offenlligrältsligkaraktär. Del saknas dock anledning atl i detta sammanhang gå närmare in påbedömningen av sådana gränsfall. Med anledning av ell uttalande underremissbehandlingen vill jag påpeka alt generalklausulen i och för sig bör varatillämplig på tomlrättsavtal, I praktiken lorde del emellertid knappast komma ifråga alt använda generalklausulen för jämkning av exempelvistomträttsavgäldens storiek. Jag skall i specialmotiveringen återkomma lillfrågor om jämkning av pris, indexklausuler o. d. Vad slutligen beträffar general klausulenstillämpning inom arbetsrätten torde det praktiska utrymmet föratt tillämpaklausulen på kollektivavtal vara mycket begränsat (jfr SOU 1975:1 s, 596-598),Däremot kan det ibland finnas anledning att använda klausulen beträffandeenskilda arbetsavtal, 5,2,5Förslagets konsekvenser for de nuvarande generalklausulerna m. m. Som jag har sagt i det närmast föregående avsnittetbör den nya generalklausulen gälla inom hela det förmögenhetsrättsligaområdet. Den har därmed sin naturliga plats i avtalslagen. Liksom utredningenoch en enhällig remissopinion förordarjag att de nuvarande bestämmelserna i 36S och 37 S första stycket avtalslagen upphävs som onödiga och att generalklausulentas in i 36 S avtalslagen. Jag biträder också utredningens förslag allbibehålla bestämmelsen i 37 S andra stycket avtalslagen. Förslagets inverkan påbestämmelsen om konkurrensklausuler i 38 S avtalslagen ämnar jag behandla ispecialmotiveringen. Som tidigare nämnts föreslår utredningen att man ioch med införandel av den nya generalklausulen upphäver de civilrältsligageneralklausuler som finns i andra lagar än avtalslagen. Detta förslag hartillstyrkts av fiertalet remissinstanser. Några remissinstanser som företräderupphovsmannaintres-sen har emellertid framfört vissa betänkligheter när detgäller förslaget atl likta 29 S upphovsrätlslagen ersättas av den nyageneralklausulen. Enligt min mening finns det inte någon anledningatt befara att upphovsmännens ställning försämras, om 29 S upphovsrätlslagenersätts med en allmän generalklausul i avtalslagen, 1 stället bör införandet avden föreslagna generalklausulen främja en motsatt utveckling. Dels avskaffasenligt förslaget del uppenbarhetsrekvisit som finns i 29 S upphovsrätlslagen,så att del räcker alt ett visst villkor är oskäligt för att det skall kunnajämkas eller åsidosättas. Dels införs möjlighet alt Jämka även andra delar avett avtal än som rör det påtalade villkoret eller att lämna avtalet ulanavseende i dess helhet. Jag biträder följaktligen förslaget att upphäva 29 Supp- Prop.1975/76:81 ,,5 hovsrättslagen.Som har påpekats under remissbehandlingen bör dessutom vissa följdändringar görasi upphovsrättslagen. Även i övrigt tillstyrker jag utredningens förslagatt upphäva de civilrättsliga generalklausuler som finns i andra lagar änavtalslagen. Med anledning av ett uttalande som nämnden förarbetstagares uppfinningar hargjort under remissbehandlingen vill jagframhålla att upphävandet av 9 S lagen om rätten till arbetstagaresuppfinningar givetvis inte bör medföra någon inskränkning av nämndenskompetens. Även utan en uttrycklig bestämmelse härom bör nämnden i frågorsomkommer underdessbedömningkunna beakta den nya generalklausulen. När det gäller 33 S avtalslagen, dvs. bestämmelsenom ogillighet av rättshandling vars tillämpning skulle strida mot tro ochheder, innebär utredningsförslaget atl paragrafen behålls. De remissinstansersom har ytlral sig på denna punkt godtar förslaget, även om del på något hållstarkt ifrågasätts om del efter tillkomsten av en ny generalklausul finns någotnämnvärt utrymme för alt tillämpa 33 S avtalslagen. Föregen del anser jag det klartallen ny generalklausulmed den allmänna utformning som föreslås kommer att täcka även sådana fall påvilka 33 S avtalslagen är tillämplig. Är omständigheterna vid tillkomsten av enrättshandling i ett visst fall sådana att det skulle strida mot tro och hederalt med vetskap om dem åberopa rättshandlingen, måste det uppenbariigen ansesall ell villkor som är beroende av dessa omständigheter är oskäligt, i vartfall om den gentemot vilken rättshandlingen företagits har känt tillomständigheterna. I och för sig finnsdet därför inte något mera påtagligt behovav att bibehålla33 S avtalslagen föratt kunnaogilligförklara rättshandlingarpå grund av sådana omständigheter som anges i paragrafen. Trotsdetta anser Jag emellertid liksom utredningen all 33 S avtalslagen bör behållas.Paragrafen intar sedan gammalt en särställning när det gäller allogiltigförklara rättshandlingar som inte kan accepteras av rättsordningen. Enbetydande rättspraxis har bidragit lill atl precisera bestämmelsens innebörd.Bestämmelsen är av central betydelse för den s. k, förutsättningsläran och harett nära samband med avtalslagens övriga ogiliighetsregler. Till detta kommerönskemålet om att behålla den nordiska rättslikheten inom avtalsrättenscentrala delar. I har 33 S avtalslagen inte upphävts i samband medinförandet av den nya generalklausulen, och i och har man f. n.inte några planer på att upphäva bestämmelsen. Vad beträffar möjligheterna atli det särskilda fallet välja mellan 33 S avtalslagen och den nya generalklausulenkan Jag inte utan vidare biträda den under remissbehandlingen framförda åsiktenalt en domstol i vissa angivna fall primärt bör bedöma om ett avtal börogiltigförklaras enligt 33 S- Frågan om den ena eller andra paragrafen börtillämpas blir i första hand beroende av parternas yrkanden och grunderna förderas talan. Har ena parten yrkat enbart ogilligförklaring av ett avtal, kanjämkningsalternalivel ändå bli föremål för domstolens bedömningom motpartenbestriderogiltigför-klaring men medger att avtalet eller ell visstavtalsvillkor jämkas. Prop.1975/76:81 116 Endast om parterna har framställt sådana yrkandenoch åberopat sådana omständigheter att både 33 S avtalslagen och den nyageneralklausulen kan vara tillämpliga, har domstolen möjlighet all göra ett valmellan de båda paragraferna. Finner domstolen därvid att den som grund förogilligförklaring av en rättshandling bör åberopa även andra omständigheter änsådana som anges i 33 S, bör rättshandlingen ogiltigförklaras med stöd av dennya generalklausulen. Anser domstolen däremot all omständigheterna vidrättshandlingens tillkomst är tillräckligt graverande för att rättshandlingenskall förklaras ogiltig, bör normalt 33 S åberopas. Om domstolens bedömning utmynnari att ett visst villkor bör Jämkas eller lämnas ulan avseende eller atl avtaletbör Jämkas i något annat hänseende, måste givetvis den nya generalklausulentillämpas. Också när det gäller förhållandel mellan den nyageneralklausulen och 28-32 SS avtalslagen torde situationer kunna inträffa därdet är tveksamt vilken bestämmelse som bör tillämpas. Även i sådana situationerär det i första hand parternas yrkanden och de omständigheter parterna haråberopat till grund för sin talan som bestämmer domstolenshandlingsmöjligheter. Föreligger sådana speciella förhållanden som anges i28-32 SS och kan bestämmelserna användas, torde det emellertid som regel varaalt föredra att åberopa dem framför att använda den nya generalklausulen. Jag vill i detla sammanhang slutligen påpeka attinförandet av en ny allmän generalklausul inte i och för sig föranlederattdomstolarna bör överge vedertagna principer för tolkning av avtal. Sålunda bört, ex, den s, k. oklarhetsregeln, dvs, principen att ett villkor i tveksammafall bör tolkas till nackdel för den som har formulerat del, kunna komma lillanvändning även i fortsättningen. En annan sak är alt behovet av atl tillgripakrystade tolkningar av avtalsvillkor för att nå fram till tillfredsställanderesultat i enskilda fall kommer alt minska, vilket som jag harframhållit är en klar fördel. 5.3Grunder för generalklausulens tillämpning Införandet av en generalklausul med den utformningJag har förordat i det föregående innebär givetvis vissa problem genom attparterna inte på samma sätt som kan förutse konsekvenserna av träffadeavtal. Det är uppenbariigen angeläget att på olika sätt motverka eller minskadessa problem, sätt att öka förulsebarheten är, som tidigare nämnts, altdomstolarna så långt möjligt ulformar sina avgöranden principiellt eller iövrigt på sådant sätt att de kan tjäna som vägledning i liknande situationer. Enligt utredningens mening är det också viktigt alldomstolsavgörandena blir kända och på det sättet kan utöva en prejudikatverkaneller åtminstone en upplysande verkan beträffande frågeställningar ochintressemotsättningar. Även jag anser atl publiciteisfrågorna har betydelse.Som utredningen har Prop.1975/76:81 117 framhållitkan del finnas skäl att publicera inte bara de högsta instansernas domar utan iviss utsträckning även underrätlsavgöranden, trots atl de som regel saknaregentligt prejudikaisvärde. Jag ämnar återkomma till hithörande frågor i ettföljande avsnitt. För att så långt möjligt minska de problem sominförandet av den nya generalklausulen medför är det också angeläget att idelta sammanhang dra upp vissa riktlinjer för tillämpningen avgeneralklausulen. Sådana riktlinjer behövs inte bara som en grund fördomstolarnas bedömning. Väl så viktigt är alt enskilda avtalsparter förvägledning, så att avtalen från början utformas på ett godtagbart .sätt ochdärmed riskerna för tvister minskar. De riktlinjer för tillämpningen av generalklausulensom skall anges i det följande ansluter till de uttalanden som har gjorts avutredningen, I första hand ämnar jag söka anlägga mer generella synpunkter somkan vara vägledande för avtal och avtalsvillkor av olika slag. Dessasynpunkter kompletteras med en analys av vissa typer av avtalsvillkor.Genomgången av de särskilda villkoren kommer att redovisas ispecialmotiveringen. Redanhär vill jag framhålla att jag lika litet som utredningen finner skäl atl göranågot allmänt uttalande om att en generalklausul bör tillämpas endast iundantagsfall och med försiktighet. Snarare finns del med tanke på domslolarnashittills visade benägenhet för en restriktiv tolkning av de nuvarandegeneralklausulerna anledning att underst ryka att denTiya generalklausulen geranledning till en ny attityd i hithörande frågor från domstolarnas sida. Deallmänna förutsättningarna för all tillämpa generalklausulen kan naturiigtvisvara mycket olika i olika fall. a. har det stor betydelse vilketförhållande avtalsparterna har till varandra, 1 enlighet med vad Jag tidigarehar framhållit bör generalklausulen ges en relativt vidsträckt tillämpning påavtal mellan näringsidkare och konsumenter och en mer begränsad till-lämpning irena affärsförhållanden. Frågan huruvida en avtalspart är atl betrakta somnäringsidkare eller konsument är dock, som Jag också tidigareharunderstrukit,inteavgörande förbedömningen, 1 vissaläll kanennäringsid-kare iförhållande till en annan näringsidkare inta en ställning som inte nämnvärtskiljer sig från en konsuments. Och någon gäng kan en konsument vara denöverlägsne i ett avtalsförhållande med en näringsidkare. Vad som framför alltbör uppmärksammas när det gäller parternas inbördes relationer är sålunda om enavtalspart intar en underlägsen ställning i förhållande till motparten eller omparterna är någoriunda Jämbördiga, Detta framgår också av den kompletterandeföreskrift lill generalklausulen som har förordats i det föregående. Liksom utredningen anser jag att det finnsanledning anta att generalklausulen efterhand skall få minskad betydelse.Marknadsdomstolens och KO:s verksamhet bör medföra att avtalsvillkor, framförallt på konsumentområdel, i tilltagande utsträckning kommer att utformas påett godtagbart sätt, I samma riktning verkar den pågående självsaneringen inomnäringslivet när del gäller utformningen av standardformulär. Prop.1975/76:81 118 stiflningpå olika områden leda till att behovet av att jämka eller åsidosättaavtalsvillkor med stöd av en generalklausul minskar. Förhoppningen är givetvisatl tillkomsten av den föreslagna generalklausulen skall förstärka dessatendenser och att avtalsvillkor i ökad utsträckning kommer att utformas så,att generalklausulen inte behöver tillgripas. 5.3,2A vtaleis innehåll Av betydelse vid tillämpningen av generalklausulenblir naturligtvis i första hand innehållet i del avtalsvillkor vars skälighethar ifrågasatts. Jag ämnar i detta avsnitt anföra en del allmänna synpunkter påvad i ell avtalsinnehåll som kan föranleda Jämkning. Ändra mer speciellasynpunkter kommer Jag alt ta upp i specialmotiveringen. Redan här vill jag betona att bedömningen av om ettvillkor skall anses oskäligt blir beroende av hur avlalet ärutformat i övrigt. Det kan exempelvis inträffa att ell villkor som uppenbartmissgynnar ena parlen och som normalt bör underkännas kan anses fulltacceptabelt i vissa fall därför att de nackdelar som villkoret innebär för enaparten kompenseras genom fördelar för honom i andra avseenden. Som exempel på avtalsvillkor som bör kunnaunderkännas på grund av sitt innehåll nämner utredningen villkor som ger denena avtalsparten ensam beslutanderätt i en viss fråga. Vad utredningen haranfört beträffande sådana villkor har i allmänhet godtagits underremissbehandlingen, och även jag kan ansluta mig till utredningens synpunkter idenna del. Jämkning bör alltså kunna ske av exempelvis klausuler som innebäratt en köpare är bunden vid anbud under obegränsad lid som säljarenhar full frihel att bestämma om han vill anta anbudet eller ej. Andra liknandeklausuler som bör kunna Jämkas med stöd av generalklausulenär prisklausuler somläggeri ena partens hand att ensidigt avgöra huruvida inträffade förändringarmotiverar en prishöjning saml force-majeure-klausuler som tillåter den enaparten alt vid force majeure underen bestämma om han vill stå kvarvid avtalet eller häva det, sam tidigt som den andra parten är bunden att avvakta hans beslut. Hit hör också villkor i köpeavtal som innebär all säljarenensam får avgöra om brist-fällighei i vara som köparen påtalar skall ansesutgöra fel eller inte. Skälenför att jämka eller åsidosätta villkor av det nu angivna slaget är givelvissärskilt starka om villkoret förekommer i elt formulär som har utarbetats av enöveriägsen part. Å andra sidan kan även hithörande villkor böra godtas i vissafall, t. ex. om villkoret har kommit till efter noggranna överväganden avJämställda parter utan att den som missgynnas har befunnit sig i entvångssituation e. d. Andra typer av situationer där jämkning e. d, börkunna komma i fråga på grund av avtalets innehåll är sådana där det råder eltmissförhållande mellan parternas förmåner. Vissa villkor som på det sättetgynnar en part Prop.1975/76: 81 119 ellermissgynnar motparten kan, som utredningen påpekar, angripas med stöd av andralagbestämmelser, t. ex. 9 S konsumentköplagen. Även den nya generalklausulenbör emellertid kunna användas för jämkning av sådana villkor. Å andra sidan kandet uppenbariigen inte komma i fråga atl Jämka alla avtal som inte kan sägasinnebära en rättvis avvägning mellan parterna. Särskilt gäller detta givelvisrena affärsförhållanden, där del ofla ingår ett vissl mått av medvetetrisktagande från endera eller båda parternas sida. Frågan om förhållandetmellan förmånerna på ömse sidor får, som utredningen påpekar, särskilt slorbetydelse när det gäller köpeskilling, hyra och vederiag i övrigt för en vissprestation. Jag skall återkomma lill dessa frågor i specialmotiveringen. Som utredningen har framhållit bör man vid enjämförelse mellan parternas resp. förmåner och skyldigheter fästa avseendeäven vid annat än huvudprestationerna. Viktigt är också vilka rättsföljder sominträder vid kontraktsbrott o. d. Som princip bör krävas all del råder en någotså när rimlig proportion mellan kontraktsbrott och påföljd. Har en part gjortsig skyldig till elt oväsentligt kontraktsbrott som inte medför någon mera beaktansvärdskada för motparten, kan det i allmänhet inte anses godlagbart att motpartenåberopar kontraktsbrottet för alt häva avtalet, kräva ut ett högt vite e. d.Jämkning bör i så fall kunna ske med tillämpning av generalklausulen. Särskild anledning att ingripa med stöd avgeneralklausulen föreligger om en part gör gällande en sträng påföljd enbartför att åsamka motparten skada eller olägenhet. Över huvud taget kan det, somutredningen påpekar, ofta finnas anledning alt Jämka eller åsidosätta ellvillkor, om det används enbart för atl chikanera motparten eller irepressaliesyfte. Jag hänvisar i detta avseende till de uttalanden som hargjorts av utredningen (belänkandet s. 155-156). 5,3,3Hänsyn till gott affärsskick o. d. Jag har i ett tidigare avsnitt avvisat tanken påatt man i lagtexten direkt skall ange att domstolarna vid tillämpningen avgeneralklausulen skall beakta om ett villkor strider mot gott affärsskick. Ensådan formulering skulle kunna föranleda domstolarna all mer eller mindrepassivt godta den uppfattning om vad som är tillbörligt som har utbildat siginom berörda affärskreisar. På del sättet skall givetvis generalklausulen intelillämpas, ulan domstolarna måsle ha en mycket friare prövningsrätt. Vad jag nu har sagt hindrar emellertid inte atl enjämförelse med af-färsskicket inom en viss bransch i vissa fall kan tjäna lillledning för bedömningen av om ett villkor skall anses oskäligt eller ej. Dettagäller framför allt när det är fråga om rena affärsförhållanden, då ju parternaoftast är mer Jämställda än när del gäller avtal mellan näringsidkare och konsumenter. Utfalletav en jämförelse med affärsskicket i en viss bransch blir na- Prop.1975/76: 81 120 turiigtvisolika i olika fall. Strider ett villkor mot vad som anses vara gottaffärsskick, finns det som utredningen påpekar ofta starka skäl att jämkavillkoret eller lämna det ulan avseende. Å andra sidan är det, som jag redanhar antytt, ingalunda självklart att ett villkor bör godtas därför att detstämmer överens med vad som anses vara gott affärsskick. Även om villkoret ståri överensstämmelse med stadgad praxis kan del vara utformat på ett sätt som ensidigtgynnar den ena parten. Detta gäller inte minst när det är fråga om avtal mellannäringsidkare och konsumenter. Vad som anses vara gott affärsskick kan inom endel branscher vara resultatet av en mångårig praxis som inte alls har påverkatsav den mer konsument vänliga syn på avtalsvillkor som harkommit till uttryck i lagstiftningen. En fråga som särskilt tas upp av utredningen är ivad mån en näringsidkare bör vara bunden av sin egen praxis. På denna punktanser utredningen att det som regel bör kunna krävas all en näringsidkare somhar en vedertagen praxis som är mer förmånlig än vad som framgår av allmännaavtalsvillkor skall tillämpa denna i förhållande till varje avtalspart, om intenågot godtagbart skäl talar för motsatsen. Vad utredningen sålunda anfört harmött viss kritik under remissbehandlingen. Några remissinstanser har pekat påatt en näringsidkares underlåtenhet att göra gällande ett visst villkor i mångafall kan bero på att ett hävdande av villkoret skulle medföra oproportionerligtstora kostnader. Enligt dessa remissinstansers mening är det inte rimligt atten näringsidkare skall vara så bunden av en generös praxis att han alltid blirförhindrad att göra gällande sanktionsbestämmelser som i och för sig är fulltskäliga. För min del anserjag liksom utredningen att ennäringsidkare normalt bör vara bunden av sin egen praxis. Om han underlåter atttillämpa denna praxis i förhållande lill en viss part och i stället görgällande ett strängare avtalsvillkor, bör alltså jämkning kunna ske. Klart är åandra sidan att omständigheterna i det särskilda fallet kan vara sådana atl detfår anses godtagbart att en näringsidkare går ifrån en generös praxis.