prop · FY0332 · 1975-12-31 00:00:00 — Gmppens uppgift blir att först göra en ÖversiktUg genomgång avhela det aktuella området och utarbeta en bestämd lids- och prioriteringsplan.Därefter avses avfallsfrågorna inom olika branscher tas upp tUl behandlingenligt en särskild plan. Utredningen förutsatte att kostnaderna för varjebranschundersökning skulle kunna fördelas mellan stat, kommun och berördabranscher. Utredningenföreslår dessutom att nu gällande statliga stöd tUl av-faUsbehandling utvidgastill att även avse bidrag till anskaffande av lokaler för lagring.Statsbidraget skulle enligt förslaget utgå med högst . Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av , giftnämnden,, i efter hörande avStockholms, , , , , ochJärfälla kommuner, i efter hörande av Jönköpmgskommun, i , i länefter hörande av och kommuner, miljökostnadsutredningen,(), Svenska kommunförbundetsamt efter hörande av kemUcontoret. Utredningensförslag tUl ändring av 4 § kommunala renhållningslagen har fått ett blandatmottagande. Förslaget tillstyrks av och iStockholms län. Enligt verket är det viktigt att samråd först sker medkommunförbundet och andra berörda organ. Liknande synpunkter framförs avlänsstyrelsen som särskilt pekar på beho- vetav kostnadsuppskattningar för kommunernas del. Från övriga länsstyrelseranförs tveksamhet tUl förslaget. i hävdaratt ett utvidgat monopol ännu inle torde vara aktuellt att mföra med hänsyn tUlden bristande kännedomen om avfallsproblemets storlek och art även om man intemotsätter sig att de rättsliga möjligheterna nu införs. i Örebrolän anser atl den föreslagna ändringen kan vara ändamålsenlig men betonarsamtidigt att bristen på behandlingsresurser gör att denna lagändring intefår.någon.reell innebörd. Enligt i finns detanledning att avvakta för atl se vad kommunerna och industrin själva kanåstadkomma. I lik-hel med flera andra remissmyndigheter anser atttillgång till behandUngsresurser är en förutsättning för den föreslagnalagändringen. hävdar alt tillräckliga skäl inte anförts föratt staten skaU ges denna bestämmanderätt över kommunerna. Man påminner om attredan gällande bestämmelser ger kommunerna möjlighet att på eget initiativinföra monopol för det kemiska avfallet. avstyrker förslaget ochmenar att ett frivilligt kommunalt monopol bör eftersträvas. Styrelsen hävdarockså att kommunerna måste anses som för små enheter för att ta emot och byggaupp behandlingsanläggningar för olika typer av specialavfall. avstyrker med liknande motiveringar som de som anförts avStockholms kommun och . Det föreslagna monopolet kan enligtkommunförbundet också leda till att på kommunerna överförs det ansvar somligger på de avfallsproducerande industrierna liksom på staten som ytterstansvarig för miljövården i landet. Förslagettill ändring av 14 § läkemedelsförordningen tillstyrks av ochlänsstyrelsen i län, men lämnas i övrigt ulan erinran. Denföreslagna ledningsgruppen knuten till renhållnings- ochavfallsenhet, avstyrks av . Verket anser att den föreslagnaorganisationsförändringen inte innebär någon fördel ur effektivitetssynpunkt. Istället befaras att en sådan organisation skulle försvåra en effektivhandläggning och eventuellt innebära etl orationellt dubbelarbete. Verketförordar i stället en personeU förstärkning tUl den befintligaorganisationsformen. Verket hänvisade också tUl den då pågående översynen avverkets organisation. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget ellerlämnar det utan närmare kommentar. framhåller dock att det ärangeläget alt även medicinsk och ekologisk sakkunskap bUr representerad iledningsgruppen. Enligt länsstyrelserna bör i ledningsgruppen även ingå enrepresentant för länsstyrelserna för att bl. a. praktiska och regionalasynpunkter skall bli belysta. IVL ser i ledningsgruppen ett värdefulltkomplement till de befintliga resurserna för praktiskt inriktat arbete inomavfallsområdet. hävdar alt erfarenheten visar att en gruppav det slag som före- slåsfår goda möjUgheter att prioritera och pröva de olika lösningar som kan bliaktuella beträffande olika former av kemiskt avfall. Vadslutiigen gäller förslaget om en utvidgning av statsbidraget avstyrks detendast av i län. anser att lagring endastbör tillgripas i mycket speciella fall och menar vidare att lagringsverksamhetutan behandlingsanknytning kan bli en alltför bekväm kvittblivnmgsmetod.övriga remissinstanser tillstyrker eller lämnar förslaget utan avseende.Kommunförbundet och i anser dock attstatsbidragsmöjligheten också skall utsträckas till att omfatta även kommunalamottagningsstationer för kemiskt avfall. 14.15Arbetsgmppens överväganden och förslag Enligtde uppskattningar som redovisats i föregående avsnitt uppkommer årligenansenliga mängder kemiskt avfall av skilda slag i vårt land. Största delen avdetta avfaH uppstår som processavfall hos industrin. Många industriföretag harmöjligheter att oskadliggöra avfall internt dvs. i anslutning tUl denanläggning där det uppkommit. Sådant oskadliggörande har inte sällan inslag avåtervinning. Relativtstora mängder kemiskt avfall uppkommer emellertid under sådana förhållanden attavfallet måste transporteras bort för att oskadliggöras på annat håll. Trotsatt landets resurser att behandla eUer på atmat sätt slutligt omhändertakemiskt avfaU ökat , ger det utredningsmaterial som redovisats itidigare avsnitt enligt arbetsgruppens mening vid handen att nuvaranderesurser är otillräckliga. Detta förhållande får antas vara en bidragande orsaktill att enbart några kommuner utvidgat det kommunala renhållningsmonopolet tUlatt omfatta även industrins kemiska avfall. Beträffandedet kemiska avfallet saknas från samhällets sida tUlfredsställandekunskaper om mängd, art och sätt på vilket det slutliga omhändertagandet sker.Bl. a. med hänsyn härtill är samhällets faktiska möjligheter att utöva tiUsynoch kontroll i fråga om hanteringen av kemiskt avfall f. n. påtagligtbegränsade. Enligt arbetsgruppens uppfattning är detta allvarligt, eftersomdet inte kan uteslutas att en hel del kemiskt avfall hanteras på ett sätt sominte kan godtas från hälso- och mUjöskyddssynpunkt. Det kan enligtarbetsgmppen antas att olämplig hantering av kemiskt avfaU är vanligare imindre än i större företag. Detta torde i många fall förklaras av att de mindreföretagen ofta inte förfogar över den kompetens och de kunskaper som behövsför att anpassa den egna avfallshanteringen till gällande regler. Motbakgrund av att olämplig hantering av kemiskt avfall i allmänhet får antasinnebära risk för skada på människor eller i miljön måste ett bibehållande avnuvarande förhållanden anses inge allvarliga betänklig- heter.Arbetsgruppen anser därför att det från hälso- och miljöskyddssynpunkter ärnödvändigt alt få till stånd en förbättring av förhållandena på ifrågavarandeavfallsområde. Gruppens överväganden och förslag inriktas på sådant kemisktavfall som bedöms medföra hälso- eller miljörisker vid hantermgen (miljöfariigtavfall). Till sådant avfall vUl gmppen främst hänföra olje- ochlösningsmedelsavfall, koncentrerat surt eller alkaliskt avfall, metallhaltigtresp. cyanidhaltigt avfall från ytbehandlingsverksamhet ävensombekämpningsmedelsavfall. Vidare bör tUl miljöfarligt avfall räknas avfall sominnehåller PCB. Om man undantar olje- och lösningsmedelsavfall, kan antas attövriga slag av miljöfarligt avfall förekommer i ganska begränsade mängder. Ävenen mindre mängd avfall kan emellertid vid oriktig hantering medföra risk ellerskada av betydelse. I vissa faU kan avfallet ha sådan sammansättnmg eUersådana egenskaper att omhändertagande och oskadliggörande av även små mängderblir förenat med svårigheter och höga kostnader. Måletbör enligt arbetsgruppen vara att skaffa samhället insyn i och kontroU avsamtiiga led i hanteringen av miljöfarligt avfall. För att detta mål skalluppnås måste samhällets möjligheter och befogenheter kraftigt förstärkas.Arbetsgruppen föreslår i likhet med UKA att kommunalt renhållningsmonopol ifråga om miljöfarligt avfall införs över hela landet. Innan sådant monopol kaninföras måste givetvis erforderlig organisation för insamlingen av avfalletbyggas upp. Vidare måste tillräckliga resurser för behandling eller lagring avavfallet tillskapas. Motbakgmnd av detta måste man räkna med att det kommer att ta attgenomföra förslaget. I överensstämmelse med vad arbetsgruppen anfört ochföreslagit i fråga om befogenhet för regeringen att införa kommunaltrenhållningsmonopol beträffande visst pappersavfall bör regeringen med stöd avbemyndigande i renhållningslagen också kunna föreskriva i vilka kommunerrenhållningsmonopol skall gälla för miljöfarligt a-vfall. Det får förutsättasatt sådan föreskrift inte meddelas förrän kommunen hunnit vidta erforderligaförberedelser för insamlingen av det miljöfarliga avfallet. som nuavses bör lämpligen tas in i den tidigare nämnda renhållningskungörelsen. Föratt skaffa sig etl tillräckligt underlag för beslut rörande den renhållningsorganisationsom behövs till följd av det föreslagna renhållningsmonopolet måste kommunernasom en första åtgärd inventera omfattningen och arten av industrinsmiljöfariiga avfall. Kommunerna måste därvid ha tillgång till detaljeradeuppgifter om avfallens mängd, art och urspmng. Vidare bör kommunen ha uppgiftom hur avfallet tas om hand. Företag som driver verksamhet vari miljöfarligtavfall uppkommer bör således enligt arbetsgruppens uppfattning vara skyldigaatt anmäla verksamheten och däri uppkommande avfall till hälsovårdsnämnden. Omdet behövs, bör företagen också vara skyldiga att lämna närmareuppgifter om avfallets innehåU. Kostnaden för att ta fram behövliga uppgifterskall åvila vederbörande företag. Arbetsgruppenanser att kommunerna bör vidta skyndsamma ålgärder i syfte alt utvidgarenhåUningsmonopolet till miljöfarligt avfall. Enligt gruppens uppfattning börsådant monopol kunna vara infört i alla kommuner senast . Betydelsefullaled i hanteringen av miljöfarligt avfaU är insamlingen och den därefterföljande transporten till behandlingsanläggning. Det är viktigt atl såvälinsamlingen däri inbegripet den tillfälliga lagring som kan behöva förekomma som transporten sker på elt kompetent sätt och med ändamålsenlig utrustning.De nuvarande förhållandena i fråga om vägtransporter av miljöfarligt avfall ärinte tillfredsställande. Också beträffande vägtransporter är det därförnödvändigt med ökad insyn och kontroll från samhällets sida. Även omrenhållningsmonopol innebär en viss kontroll också av transporterna, är detenligt arbetsgruppen motiverat att införa tillslåndsplikt för den somyrkesmässigt vill transportera miljöfarligt avfall på väg. Kommun börbeträffande egen transportverksamhet vara undantagen från skyldighet alt sökatUlstånd. bör vara tillsfåndsmyndighet. För att få tillstånd beviljatbör sökanden kunna visa alt han har personella, tekniska och ekonomiskaförutsättningar alt transportera miljöfarligt avfall på ett från hälso- ochmiljöskyddssynpunkt tiUfredsställande sätt. Endast den som har de tillstånd somkan erfordras för verksamheten enligt gällande lagstiftning bör bevUjastUlstånd att transportera miljöfarUgt avfall. Av sökanden bör dessutom krävasatt han ställer godtagbar säkerhet för be-handUngskoslnaderna för sådant avfallsom han temporärt lagrar. bör kunna meddela föreskrift om denstörsta mängd miljöfarligt avfall som får förvaras hostransportföretaget i avvaktan på transport till behandlingsanläggning. Tillståndsom nu avses måste självfallet kunna återkallas, om till-ståndshavaren åsidosättervad som åligger honom enligt de bestämmelser som gäller för den aktuellatransportverksamheten. Därutöver bör återkaUelse kunna ske, om det inträffarsådan omständighet som skulle medfört alt tillstånd inte skuUe ha meddelats. Förförelag som i likhet med RECI sysslar med insamling och Iransport avmiljöfarligt avfall och därvid nyttjar enbart kontrakterade resurser synes detenligt arbetsgruppen inte finnas anledning införa tillståndsplikt. Närkommunalt renhållningsmonopol utvidgas tiU att omfatta också sådantmiljöfarligt avfall som dessa företag f. n. samlar in, får företagens fortsattaverksamhet grundas på avtal med vederbörande kommun. Omarbetsgruppens framlagda förslag om miljöfarligt avfall genomförs,kommer en påtaglig förbättring på ifrågavarande avfallsområde att inträda. Sålänge behandlingsresurserna för sådant avfall som 1975: 32 117 nysskonstaterats är otillräckliga kommer emellertid den avgörande förbättringeninte att ske. Arbetsgruppen anser det vara nödvändigt alt en utbyggnad avbehandlingsresurserna för miljöfarligt avfaU kommer till stånd främst för attfler avfallstyper skall kunna behandlas saml för alt få en bättre regionaltäckning. Enligt arbetsgruppen måsle del också finnas en viss beredskap för altklara av behandlingsbehov som inte är kända. Införs kommunaltrenhållningsmonopol mera allmänt i fråga om mUjöfarligt avfall kommer behovetav behandlingsresurser att öka. En utbyggnad torde f. ö. såsom påpekatskunna anses vara en av förutsättningarna för att renhållningsmonopolet skallkunna sträckas ut till att omfatta mUjöfarligt avfaU i alla kommuner.- Detförefaller lämpligt att låta utbyggnaden ske stegvis i takt med det behov somskapas genom att ifrågavarande renhåUningsmonopol införs i aUt fler kommuner.Den framtida behandlingsverksamhetenj som också bör inbegripa långtidsförvaringav sådant avfall som av tekniska' eller ekonomiska skäl ' f.n. inte kanåtervinnas eller oskadliggöras, bör ha sådan bredd alt i princip alla slag av mUjöfarligtavfaU skaU kunna tas om hand. Med hänsyn tiU att det råder osäkerhet om demängder och de olika slag av miljöfariigt avfall som måste omhändertas framstårdet som motiverat ati i inledningsskedet prioritera utbyggnad avlagringsresurser. Arbetsgruppenanser att det från samhällets sida måste krävas atl behandlingsverksamhet avifrågavarande slag måste bedrivas uthålligt under samhällsansvar. Det måstefinnas garanti för att allt miljöfarligt avfall verkligen blir omhändertagetoch atl detta sker på etl från hälso-och miljöskyddssynpunkt tillfredsstäUandesätt. Produkt-och processutveckling inom industrin, råvaruknapphet och konjunkturväxlingar ärnågra faktorer som orsakar snabba förändringar på avfallsmarknaden. Denosäkerhet om marknadens utveckling som sålunda råder har lett till altbehandlingsresurser i första hand skapats för sådant avfall som är relativtlättbehandlat och ensartat och som innehållit återvinningsbaraprodukter med visst marknadsvärde. Möjligheterna till kommersiellt utnyttjandeav de återvunna produkterna har uppenbarligen varit en drivfjäder företablering av verksamhet med inriktning på sådant avfall. Som exempel på häravsett avfall kan nämnas avfallsolja. Emellertid har på senare lid framkommiteller planerats resurser även för avfall för vilka återvinningsmöjUgheter heltsaknas eller där värdet av återvinningsprodukten är så osäkert atl mottagningenmåste bygga på avgifter som täcker hela kostnaden för omhän dertagande ochbehandling. Även om intresset varit störst för behandlingsverksamhet för attfå fram säljbara produkter har sålunda initiativ till annanbehandlmgsverksamhet inte saknats. Enligt arbetsgruppen kan man emellertid interäkna med att satsning på detla område från privata företag kommer alt ske isådan takt och omfattning all föreliggande och kommande behandlingsbehovverkligen blir tillgodosedda och all till- räcklighänsyn tas till lämpligaste lokalisering ur avfallsproducentemas synvinkel.Visserligen kommer en utvidgning av det kommunala renhållningsansvaret äventill miljöfarligt avfall att medföra ett bättre och säkrare marknadsunderlagmed därav följande ökad stabUitet för behandlingsverksamhet avseende sådantavfall av aUa slag. A andra sidan kan inte bortses från att avfallsmarknadenbeträffande nu aktuella produkter kännetecknas av stor föränderlighet i behovetav behandlingsresurser. Med den utveckling som skett på det tekniska området bl. a. under trycket av ökade insatser inom mUjövårdsområdet i allmänhet ochtUlfällig eller mer långvarig knapphet på råvaror måste man bl. a. räkna medatt nya eller effektivare behandlingsmetoder slår igenom med risk för att redanetablerade resurser kommer i underläge eller blir onyttiga. Motbakgrund av ovan redovisade skäl anser arbetsgruppen att ett genomförande avUKA:s förslag om en särskild ledningsgmpp för att utarbeta planer för olikaindustribranschers behandling av sitt avfall med all sannolikhet inte kommeratt leda till det resultat arbetsgruppen eftersträvar. Arbetsgmppen anser attenda garantin för att allt miljöfarligt avfall blir omhändertaget på etttiUfredsställande sätt är att samhäUet tar över hela det organisatoriskaansvaret för det slutliga omhändertagandet av sådant avfall. Detla bör ske genomatt det tUlskapas ett av staten, kommunerna och näringslivet gemensamt ägtbehandlingsföretag som i princip får ensamrätt att behandla miljöfarligtavfall. Kommun bör dock även i fortsättningen ha möjlighet att anordnalångtidsförvaring av mUjöfarligt avfall. Arbetsgmppen finner det naturligt attSAKAB kommer att utgöra del av det tänkta behandlingsföretaget. Arbetsgmppenanser alt tUlskapandet av ett företag med organisatoriskt ansvar förbehandlingen av miljöfarligt avfall ger en del ytterligare fördelar. a.ökar möjligheterna att få en god beläggning i behand-lingsanläggningama och detblir lättare att planera framtida investeringar. På gmnd av att kostnadernaför behandling till övervägande del är fasta är det viktigt att få en godbeläggning. Annars kan företaget råka i ekonomiska svårigheter. Allt avfallbehöver givetvis inte tas om hand vid behandlingsföretagets egna anläggningar.Det kan vara rationellt att utnyttja kapacitet som finns på annat håll inomeller utom landet. Enligtarbetsgmppen bör förhandlingar som syftar till ett samgående medbehandlingsföretaget tas upp med de företag som driver särskild rörelse föratt behandla mUjöfarligt avfall. Därigenom kan en lämplig samordning avnuvarande resurser ske. Även efter reformens genomförande bör det i vissomfattning vara möjligt för andra behandlingsföretag att driva verksamhet somnu avses efter särskUt tUlstånd. Detär enligt arbetsgruppens mening viktigt att betingelserna för tillverkningsindustrininte i onödan försvåras genom hittiUs framlagda förslag om kommunaltrenhållningsmonopol och behandlingsansvar. cipbör industriföretagen ges möjlighet behandla sitt avfall på det mest rationellaoch ekonomiskt fördelaktiga sättet under fömtsättning att den avseddabehandlingen står i överensstämmelse med de krav som ställs i miljöskyddslagenoch lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Det måste anses önskvärt attföretagen i första hand strävar efter interna lösningar på sina avfallsproblem.För att intern behandling av det avfall som det här gäller skall få ske enligtgällande bestämmelser, torde krävas att verksamheten prövats enligtmUjöskyddslagen. Det finns därför enligt arbetsgruppen inte anledning att ha enordning enligt vilken renhållningsmonopol eller ensamrätt förbehandlingsföretaget gäller i de fall då miljöfarligt avfall behandlas ianslutning tUl den anläggning där avfallet uppkommer. Företag med internbehandling bör dock inte vara undantaget från tidigare föreslagen skyldighetatt till hälsovårdsnämnden anmäla verksamheten och däri uppkommande avfall. Frånsamhällets sida bör man enligt arbetsgmppen också se positivt på attindustriföretag samarbetar när det gäUer behandling av miljöfarligt avfall. har kapacitet att i sina anläggningar återvinna eUeroskadliggöra också viss mängd mUjöfarligt avfall från annat sådant företag,framstår det som naturligt att företagen samverkar. För det behandlandeföretaget kan sålunda det miljöfarliga avfallet i dessa fall utgöra antingenen råvaruresurs som jämte andra råvaror sätts in i produktionen eller ettavfall som man har kapacitet att oskadliggöra. Oskadliggörandet torde kunna skesåväl i anläggning som är avsedd för att ta om hand det behandlande företagetseget avfall som i anläggning som i huvudsak är avsedd för annat ändamål. Isammanhanget bör påpekas att nordiska avfallsbörsen har till uppgift attfrämja sådan samverkan som här åsyftas. Underfömtsättning att behandlingen av avfallet sker i enlighet med miljöskyddslagstiftningenskrav bör den form av samarbete som beskrivits inte hindras eller onödigtvisförsvåras genom behandlingsföretagets inrättande. Samhället bör emellertidberedas möjlighet att kontrollera att angivna krav uppfylls. Med hänsyn härtUlbör det företag som skall behandla avfallet vara skyldigt att söka särskUttillstånd till den avsedda behandlmgen. Detta bör gälla oavsett om detbehandlande företaget i juridisk mening är samma företag som det som lämnaravfallet. Behovet av särskild kontroll inträder enligt arbetsgmppen så snartmiljöfarligt avfall måste transporteras bort för behandling. Sådant tillståndsom här avses skall beviljas, om det visas att behandlingen kommer alt ske iöverensstämmelse med tillstånd eller dispens enligt miljöskyddslagen. Fråga omsärskilt behandlingstillstånd bör lämpligen prövas av . för att behandla miljöfarligt avfall kan också innebäraatt två eller flera företag går ihop om att bygga upp en gemensam anläggningför återvinning eller oskadliggörande. 1975: 32 120 omman som framhållits bör se positivt på den typ av samarbete som det härgäller, kan det med hänsyn till gjort ställningstagande för inrättandet avbehandlingsföretaget uppenbarligen inte få vara en rättighet att etablera ochdriva särskild behandlingsrörelse vid sidan av behandlingsföretaget. I likhetmed vad arbetsgmppen föreslagit i fråga om befintliga behandlmgsföretagbör det dock med särskilt tUlstånd vara möjligt att etablera särskUdbehandlingsrörelse efter reformens ikraftträdande. Frågan humvida sådanbehandlingsrörelse skall få inrättas måste bedömas såväl frånmUjöskyddssynpunkt som från samhällsekonomiska synpunkter. Prövningen avfrågan om särskilt behand-lingstUlstånd i nu avsedda fall är av sådan karaktäratt den bör ankomma på regeringen. Arbetsgruppensförslag i fråga om särskilt tillstånd atl yrkesmässigt behandla miljöfarligtavfall vid sidan av behandlingsföretaget innebär sammanfattningsvis att dylikttUlstånd kan avse sådan avfallsbehandling som sker dels hos företag varshuvudsakliga verksamhet är inriktad på annat än återvinning elleroskadliggörande av miljöfarligt avfall, dels hos företag som vid reformensikraftträdande driver eller därefter inrättar särskild behandlingsrörelse.TiUståndsfrågan prövas i det först nämnda fallet av och i detsenare fallet av regeringen. Särskilt tillstånd bör enligt arbetsgruppen inlefå avse långtidsförvaring med hänsyn till att lagringsresurserna lämpligen börkoncentreras till behandlingsföretaget. Bl.a. med tanke på den nordiska avfallsbörsens verksamhet bör företag som harmiljöfarligt avfall också ha rätt att för slutligt omhändertagande anlitabehandlingsanläggning utomlands. EmeUertid bör svensk myndighet ha möjlighetatt kontrollera alt omhändertagandet i det andra landet kommer att ske på ettfrån hälso- och miljöskyddssynpunkt tUlfredsställande sätt. Annars finns riskför att svenska företag for att undgå den kostnad som en miljöriklig behandlingdrar med sig sänder sitt avfall till utiändskt företag som inte driver seriösbehandlingsverksamhet. Enligt arbetsgruppens uppfattning finhs inte anledningatt tillåta svenska företag att medverka i sådan avfallshantering. SärskUttillstånd bör därför krävas för alt utförsel av miljöfarligt avfall skall fåske. Behandlingsföretaget bör dock vara undantaget från skyldighet alt sökatillstånd. Med hänsyn tUl att det vid prövning av fråga om tillstånd inte såsällan torde bli nödvändigt att samråda med miljömyndighet i mottagarlandetbör prövningen ankomma på . Närmiljöfarligt avfall skall behandlas hos företag som erhållit särskilt tUlståndtill behandling förefaller det vara opraktiskt att i de fall renhållningsmonopolgäller ha en ordning enligt vilken avfallet skall transporteras bort genomkommunens försorg. Detsamma torde gälla när miljöfarligt avfall efter särskilttillstånd skall sändas utomlands.