prop · FZ03150 · 1975-12-31 00:00:00 — Enförsta utgångspunkt för denna resursfördelning är att balansen iutrikesbelalningarna skall återställas. Utredningen har förutsatt att dettaskall ske tUl 1980. Till denna bedömning anslöt jag mig redan i årets finansplan.Också finansutskottet har i sitt av godkända yttrande anslutit sigtiU denna uppfattning. kan konstateras att underskottet ibytesbalansen 1975 blev mindre än som förutsetts . mot avutredningen antagna 8 å . Det kan således bli möjligt att uppnåbytesbalansmålet med något mindre uppoffringar än utredningen antagit. Skallvi fram tiU 1980 kunna skapa balans i våra utrikes betalningar krävsinte endast att det nuvarande underskottet i handelsbalansen elimineras utanäven att varuexporten förmår kompensera för den fortgående försvagningen av vårtjänste- och transfereringsbalans. Sjöfartsintäkterna kommer sannolikt att ivarje fall uppvisa en svag utveckling som vifår räkna med ökande underskott på turist- och resebalansen. Genomu-landsbiståndet och först och främst våra snabbt växande räntebetalningar förden utländska upplåningen tilltar även underskottet på transfereringsbalansen.De nu föreliggande konjunkturutsikterna medför visserUgen att underskottet ibytesbalansen kommer att reduceras påtagUgt . Men denna förbättringär i huvudsak hänförlig tiU den internationeUa konjunkturuppgången och denengångseffekt som uppstår vid utförsäljningen av de f. n. exceptionellt storalagren. 1975/76:150 12 IEn återstäUd strukturell jämvikt i våra utrikesbetalningar framtill 1980 kräver enligt utredningen en årlig ökning av varuexporten på 79 %under hela perioden dvs. även sedan den nu inledda konjunkturuppgången ebbatut. En så kraftig exportökning förutsätter att svenskt näringsliv fortsatt kanhävda sig i en hårdnande internationell konkurrens och i en del fall även kanöka sina marknadsandelar. Därför blir det svenska näringslivetskostnadsutveckling och konkurrenskraft av avgörande betydelse för att uppnåbytesbalansmålet. Till denna fråga återkommer jag när jag diskuterar denekonomiska politiken 197677. Enannan förutsättning för att exportindustrin och de importkonkur-rerandehemmamarknadsindustrierna skall kunna medverka i att återställa bytesbalansenär att deras investeringar fortsätter att öka. För industrisektorn beräknarutredningen den nödvändiga genomsnittliga ökningen till 5 å , dvs.något snabbare än hittiUs . Självfallet kanindustriinvesteringarna till följd av bl. a. konjunkturrörelserna komma attvariera mellan åren, m.en den långsiktiga politiken bör enUgt min meninginriktas på en fortsatt snabb utbyggnad av vår industriella kapacitet. Dettainneb'är att den investeringsfrämjande politik som har förts både under1970-talet och tidigare kommer att fuUföljas med kraft. Den nödvändigaexpansionen måste ske i såväl privata som statliga och kooperativa företag ochden måste ske i företag av aUa storleksklasser. Exportenoch industriinvesteringarna måste sålunda ha sin självklara andel av detväxande resursutryrnmet. YtterUgare visst utrym.me måste dessutom avsättas förvissa nödvändiga investeringar för näringslivet i övrigt, för bostäder ochoffentUg sektor. Det därefter tUlgängliga utrymmet står till förfogande föratt i olika former användas till en ytterligare ökning av vår standard ochvälfärd. Utredningenhar redovisat två alternativ där konsumtionsutrymmet utnyttjas tiU att sänkaveckoarbetstiden . Tillväxttakten i ekonomin sjunker då till 2,eller något därunder. Med hänsyn till att betalningsbalansmålet kvarståroförändrat slår resursminskningen främst ut på konsumtionens ökningstakt. Dettainnebär, som LO uttrycker det, en total stagnation i löneutvecklingenoch./dler en socialpolitisk nedrustning. Detta torde enligt LO:s bedömning intevara acceptabelt och knappast heller praktiskt genomförbart. Jag ddar LO:s ochde flesta andra remissinstansers bedömning härvidlag och anser därför att dessaalternativ inte kan ligga till grund för den ekonomiska politikens utformning. Utredningenhar i alternativen soiu utgår från resurstillväxt stäUt valet mellan enprioritering av privat (alt. I) eller offentiig konsumtion (alt. II). Även om de av utredningen redovisade alternativen inte bör tolkas sompreciserade anvisningar för två fullt utarbetade alternativa handlingsvägar 'ärde dock av stort värde som underlag för en diskussion 1975/76:150 13 omalternativa inriktningar av den ekonomiska politiken. Alternativen, somredovisas i följande tablå, har också utförligt diskuterats av remissinstanserna. Avvärde när man bedömer de alternativa inriktningarna är naturligtvis en kunskapom redan gjorda inteckningar i konsumtionsutrymmet. Vad först gäller denprivata konsumtionen kommer antalet pensionärer att öka med om åretfram tiU 1980. Detta är en följd av dels pensionsåldersreformerna, ddsförändringen i befolkningsstrukturen. Redan beslutade förmånsförbättringar inkl. de nu snabbt växande ATP-betalningarna beräknas ge pensionärerna somgrupp en årlig real inkomstökning på . Vidare har vid beräkningen avden möjliga tillväxten av BNP förutsatts en ökad förvärvsintensitet hos denaktiva befolkningen. Dessa nytillträdandes anspråk på löner utgör en ytterligareinteckning i konsumtionsutrymmet. Slutligen måste utrymme avsättas för enytterligare nödvändig förbättring av de lägst avlönades förhållanden. Närdet gäller offentiig konsumtion har utredningen beräknat resursbehovet för attupprätthålla oförändrad ambitionsnivå i offentlig sektor till ,dvs. högre än det tillgängliga resursutrymmet enligt alternativ I. Deltaalternativ skulle således kräva en viss begränsning av redan gjorda åtaganden. Utredningensalternativ II utgår från kommunernas och landstingenslångsiktsplaner (KELP och LKELP). Såväl som Landstingsförbundetanser emellertid att även detta högre alternativ är lågt. pekarpå behovet att förbättra vård och service för äldre och handikappade medanLandstingsförbundet särskilt pekar på långtidsvårdens stora behov. LO angerför sin del att alternativet IImed en snabbare utbyggnad av denoffentliga sektorn ligger mest i linje med fackföreningsrörelsens mål. Även TCOpekar på betydelsen av insatser inom den offentliga sektorn. KFoch /SR förordar en inriktning som ligger mellan de bådaalternativen. /SR menar dock att man bör lägga sig relativt näraalternativet med en högre utveckling för privat konsumtion. LRF och ansluter sig tämligen oreserverat till alternativet medhögre privat konsumtion. SAF och menar att en fulltrealistisk utveckling kan innebära ett låg-alternaliv för både privat ochoffentlig konsumtion. Föregen del vill jag 'anföra följande. 1975/76:150 14 Engiven utgångspunkt vid den ekonomiska politikens utformning måste vara att denaktiva befolkning som åstadkommer resurstillväxten också får del av dessresultat i form av en ökad personlig konsumtion. En politik som innebär att denaktiva befolkningen skulle få en i det närmasteoförändrad real inkomststandard som det totala resursutrymmet växermed framstår inte som realistisk. Den skuUe skapa svåramotsättningar på arbetsmarknaden, ge upphov tUl konflikter och påskyndainflationen. Den skulle också snabbt skapa spänningar gentemot de grupper somredan är tillförsäkrade en betydande årlig standardstegring. En sådan politikkan och bör inte föras. Samtidigtär det uppenbart att behoven inom vård och service på den offentliga sektorn ärmycket stora. Det ligger i linje med regeringens politik att söka tiUgodosedessa behov. Solidariteten meUan generationerna kräver uppoffringar av deaktiva till förmån för åldringarna och barnen. Dettillgängliga resursutrymmet, som jag har bedömt det i det föregående, tUlåterinte både en snabb privat standardstegring och en snabb offentligkonsumtionsökning. Inte heller bedömer jag det möjligt att ensidigt satsa påendera sektorn. Politiken måste därför inriktas på en avvägning mellanutredningens alternativa inriktningar. Det innebär att i och för sig angelägnareformönskemål och standardförbättringar får genomföras stegvis och på sikt.Utbyggnaden av kommunernas och landstingens service får anpassas med hänsyntill detta. Detsamma gäller den statliga verksamheten. Det finns således ingetutrymme för en lättsinnig överbudspolitik. innebär det att privatkonsumtions- och standardhöjning får begränsas med hänsyn till behoven inom denoffentliga sektorn och då kanske frjimst inom vårdsektorn. Vidsidan av redan gjorda åtaganden, bl. a. beträffande barnomsorgen, framstår detsom nödvändigt att prioritera långtidssjukvården för de äldre. Behovet av enutbyggd långtidsvård är dokumenterad i landstingens utbyggnadsplaner. Takten igenomförandet får emellertid bli beroende på det ekonomiska utrymmet.Kostnadsutvecklingen på detta, liksom på övriga angelägna samhällsområden fårockså ingå vid den samlade bedömning som måste göras av kommunernas ochlandstingens utgifter och inkomster. Vistår alltså inför svåra awägningsproblem när den ekonomiska politiken skallutformas under resten av 1970-talet. Ansvar och solidaritet kommer att krävasav alla grupper i vårt samhälle om vi även på skall lyckasförverkliga vårt viktigaste mål, nämligen att inom ramen för en stabil ekonomivärna människornas rätt till arbete och social trygghet. Jaghar uppehållit mig vid den reala resurstillväxten och dess fördelning.Emellertid måste också de finansiella aspekterna av den skisserade utveckUngenberöras. 1975/76:150 15 Detnuvarande underskottet i bytesbalansen återspeglar det förhållandet attsparandet inom den svenska ekonomin totalt sett är otillräckligt. Vikompenserar tillfälligt detta bristande sparande med en upplåning i utlandet.Som jag har anfört kan detta förhållande inte tillåtas fortsätta överen utan balansen i våra utrikes betalningar måste återstäUas. Dettaleder då ofrånkomligt tiU att sparandet i vår ekonomi mäste öka. Utredningenhar sökt bedöma inom vilken sektor detta ökade sparande skall ske. Denframhåller att den förutsedda och eftersträvade investeringsexpansionen inomnäringslivet inte rimligen kan förenas med ett ökat sparande inom denna sektor;tvärtom kan man inte utesluta att näringslivets självfinansiering ytterligaresjunker något. Vidare konstaterar utredningen att hushåUens sparande harnått en exceptionellt hög nivå, inemot . I ett läge där den privatakonsumtionen måste växa i långsammare takt än verkardärför en ökning av hushållens sparkvot mindre sannolik. I absoluta tal skulledock hushållens sparande fortsätta att öka men dock inte i en takt som kanåstadkomma den för hela nationen nödvändiga sparökningen. I takt med ökadepensionsutbetalningar väntas också AP-fondens sparande öka allt långsammare,ett förhållande som för övrigt redan har manifesterats. Härutöver återstårendast den offentliga sektorn och det är alltså inom denna som det ökandesparandet måste åstadkommas. Enligt långtidsutredningen skulle således detfinansiella sparandet inom offentlig sektor behöva påtagligt förbättras underåren . Denslutsats som kan dras av utredningens överväganden beträffande de statligafinansema är att budgetpolitiken måste präglas av en stark restriktivitet. Bl.a. måste stor försiktighet visas inför nya kostnadskrävande åtaganden på såvälinkomst- som utgiftssidan. Graden av nödvändig åtstramning får emdlertidbedömas successivt mot bakgrund av den ekonomiska utvecklingen. Detär mot bakgrund av de här redovisade perspektiven för återstoden av 1970-faletsom årets långtidsbudget (bilaga 2) för åren 1976/77 1980/81 måste ses.Långtidsbudgeten är en konsekvensberäkning för statsutgifterna av redan fattadebeslut och gällande normer. Den innefattar således varken några nya reformereller några standardhöjningar för pågående verksamhet. Likväl ökarstatsutgifterna enligt långtidsbudgeten med i genomsnitt i fastapriser. Ökningstakten för det första prognosåret, /78, är ännuhögre, nämligen . Inkomstöverföringarna till hushåll och kommuner m. fl.ökar ännu snabbare. Men även konsumtionsutgifterna, som innebär direkta inteckningari det realt disponibla utrymmet, ökat till /78. Dettaär väsentligt mer än som har förutsetts för statlig konsumtion ilångtidsutredningens högre alternativ för offentlig konsumtion. Prop.1975/76:150 16 Det är enligt min mening uppenbart att de statsfinansiellaperspektiv och den reala efterfrågan som avtecknar sig i årets långtidsbudgetytterligare understryker vikten av den tidigare förordade återhållsamheten ifinanspolitiken. har visat att förutsättningarna för enpositiv utveckling av svensk ekonomi in är goda. Vår ekonomi ärstark och det ankommer på oss själva att bygga vidare med ansvar och omdöme.Men en oansvarig och lättsinnig politik kan också snabbt slita ned vår ekonomisinneboende styrka. Exemplen från omvärlden vittnar om de konsekvenser en sådanpolitik får för sysselsättning och välfärd. Den ekonomiska politiken måste alltid anpassas tUl iblandsnabbt växlande förutsättningar. Likväl bör man nu kunna ange en huvudinriktningför den ekonomiska politiken under återstoden av : Målen för denekonomiska politiken, syftande till full sysselsättning, ligger fast. Särskildainsatser görs för att öka sysselsättningen och höja produktiviteten. Industriinvesteringarnaoch exporten prioriteras i syfte att skapa balans i våra utrikes betalningarår 1980. Kostnadsutvecklingeni svensk ekonomi måste begränsas och får inte komma i otakt med vår omvärld. Deförvärvsarbetande grupperna tillförsäkras en rimUg ökning av sin privatakonsumtion. Ökningstakten får dock vägas mot de stora behoven inom denoffentliga sektorn, i första hand vad avser service och vård för barn ochpjnsionärer. Den offentligasektorns expansionsbehov liksom andra reformkrav får bedömas mot bakgrund avvåra resurser under . Redan gjorda åtaganden inskränkermöjligheterna att snabbt genomföra nya reformer. Statensbudgetpolitik inriktas på att bringa ned nuvarande budgetunderskott. Det är med utgångspunkt i dessa grundläggande strävandensom politiken för en stark ekonomi bör utformas. 3.2 Politik för en stark ekonomi Den ekonomiska politiken har medframgång avvärjt det hot mot vår ekonomi som den djupa internationella konjunkturnedgångenutgjort. Vi har slagit vakt om de grundläggande rättigheterna för våramedborgare: arbete, social trygghet och välfärd. Sysselsättningen har ökatkraftigt, produktion och industriinvesteringar har hållits uppe, hushållen harfått en snabb standardstegring som den offentliga verksamhetenfortsatt att byggas ut. Vi kan nu se klara tecken på att den internationellakonjunkturen har Prop.1975/76:150 17 börjat vända uppåt. Produktionen börjar ta fart inomOECD-länderna. Lageravvecklingen har upphört och efterfrågan återvänder påområde efter område. Detta gäller även efterfrågan på våra exportprodukter somefter den kraftiga nedgången visar tecken på att bli en expansivfaktor . är vår inhemska efterfrågan fortfarande klartuppåtriktad. I första hand gäller det den privata och offentiiga konsumtionen.Lagerinvesteringarna minskar däremot kraftigt. Det är motdenna bakgrund som den ekonomiska politiken måste utformas. Den måstekännetecknas av en betydande fasthet som inte låter sig förenas med enlättsinnig löftespolitik. Endast en stram ekonomisk hushållning tryggar vårhandlingsfrihet som nation och ger oss möjligheter att också i fortsättningenstå emot verkningarna av kriser i vår omvärld. Politik för full sysselsättning Sysselsättningspolitikens utformning grundas på principenom allas rätt till arbete. Arbetslöshet är ett socialt ont och ett slöseri medbåde mänskliga och sociala resurser. Regeringenssysselsättningspolitik är uppbyggd längs två handlingslinjer. Den förstahuvudlinjen är att möta uppkommande arbetsmarknadsproblem inne på arbetsplatserna.Av stor vikt i detta sammanhang är lagstiftningen om anställningstrygghet. Lagstiftningensavgörande betydelse som stöd for syssdsättningspoUti-ken har klartdokumenterats under 197475. Företagen har vidare stimulerats att upprätthållasysselsättningen genom frisläpp av investerings- och arbetsmiljöfonder samtgenom lagerstöd och höjda bidrag för utbildning av anställda. Som ett led idenna politik beslutade regeringen att förlänga rätten attanvända investeringsfonder saml att införa en ny period medlagerstöd. 1 januari1976 bidraget till företag som utbildar i stället för att per- mittera anställda till /tim. Bidraget vid längre utbildningar fastställ des till /tim. Regeringen lämnade vidare ett bemyn digande till () att ge bidrag till kommu nerna av kostnaderna för tidigardagda industribestäUningar. För att stärka utvecklingen inom byggbranschen beslutaderegeringen att tidigarelägga statiiga byggen för 300 milj. kr.och öka skolbyggnadsramen med 100 milj. kr. För att öka beredskapen inombyggbranschen har regeringen vidare föreslagit att statliga bidrag med 50 %skall kunna utgå för projektering av flerfamUjshus och områden med blandadbebyggelse samt att 30 milj. kr. anvisas för ökad projektering av statligabyggnader. Som en följd av den internationeUa konjunkturuppgångenföratses nu en snabb ökning av den svenska exporten. Detta innebär att deinsatta 1 saml Nr 150 1975/76:150 18 stimulansåtgärdernasuccessivt kan avlösas av den växande utländska efterfrågan. Den personal somvarit under utbUdning kommer åter att kunna sättas in i produktionen och deextra lager som byggts upp kommer att successivt kunna avvecklas. Effekten avden ökande exportefterfrågan kan emellertid inom vissa branscher och företagförv'äntas ske med viss eftersläpning. Särskilt verkstadsindustrin påverkaserfarenhetsmässigt något senare av konjunkturuppgången. Flertalet av deinsatta stimulansåtgärderna löper . För vissa företag som redanuppbär lagerstöd upphör detta emellertid . Regeringen hardärför beslutat cm en ny lagerstödsperiod för tiden den 31december 1976. Såvitt nu kan bedömas bör någon ny lagerstödsperiod inte bliaktuell vid utgången av . Införden förestående konjunkturuppgången måste inriktningen av dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna gradvis ställas om. Ambitionen bör således sättashögre än bibehållen sysselsättning i företagen. Företagen bör så långt möjligttidigarelägga kommande nyrekryteringar. En sådan poUtik bidrar förutom tillhögre sysselsättning även tUl att skapa fömtsättningar för en bättrebalanserad expansion under konjunkturuppsvinget genom att ökningen iefterfrågan på arbetskraft kan utjämnas. I linje med denna politik har åtgärderredan satts in. Fr. o. m. kan bidrag med /tim. utgåtill företag som utbUdar en tidigare anstäUd och rekryterar en fastanställd ersättare. Regeringen beslutade vidare att bidrag, medupp tiU /tim., kan utgå till företag som anställer arbetslösa ungdomarunder . Även de statliga affärsverken har fått extra resurser för tidigareläggningav sin personalrekrytering med syfte att i första hand nyanstäUa ungdomar.Genom beslut av regeringen har postverket, , ,statens vägverk, och meteorologiska och hydrologiskainstitut tidigardagt planerade anställningar under de tre sista kvartalen i årtill . Denandra huvudlinjen i sysselsättningspolitiken är att stödja dem som trots alltblir arbetslösa eller som är nytillträdande på arbetsmarknaden och har svårtatt få arbete. Som ett led i denna del av politiken anvisade regeringen idecember 1975 ytterligare 300 milj. kr. StatsbidragentUl vissa arbetsintensiva kommunala beredskapsarbeten har höjts tUl . Idetta sammanhang bör vidare noteras att möjligheterna finns att ökamtagningarna tUl arbetsmarknadsutbildningen. Inteminst som en följd av de särskilda sysselsättningspolitiska åtgärder som sattsin har ungdomsarbetslösheten sjunkit kraftigt. Således uppgick den till 3,8 %1975 mot 1972. Likväl är ungdomsarbetslösheten alltjämt högre ängenomsnittet. Samhället måste därför allt framgent med kraft gripa sig anfrågan om de ungas sfållning på arbetsmarknaden genom att erbjuda utbUdning,praktik och arbete. Prop.1975/76:150 19 Enrad insatser har gjorts i detta syfte. Åtgärder har således beslutats för attbereda ungdomar sysselsättning inom såväl den statliga och kommunala sektornsom inom det privata näringslivet. Inom den statliga sektorn har antaletpraktikplatser ökat från drygt 1 000 tiU 5 000 . IaprU var närmare 8 000 ungdomar sysselsatta med beredskapsarbeten ikommunerna. Vidare utgår, som jag nämnde, bidrag med upp tUl /tim.till företag som anställer arbetslösa ungdomar. Även den s. k. 15-kronan harutformats med särskUd hänsyn till de ungas situation. Således föreskrivs attde ersättare som företagen anställer i första hand bör sökas bland ungdomarunder . Regeringenhar vidare beslutat att förlänga försöksverksamheten med intensifieradarbetsförmedling för ungdom på 20 orter i landet till att gälla även . Härigenom har 100 rutinerade arbetsförmedlare kunnat avdelasför särskUda ungdomsinsatser. Slutligenhar regeringen haft överläggningar med företrädare för såväl kommuner somföretag och organisationer om ungdomens sysselsättningssituation i syfte attåstadkomma gemensamma insatser för att stärka deras möjligheter till praktikoch arbete. Ävenom effekterna av den begynnande internationella konjunkturuppgången börjargöra sig märkbara i kan man inte utesluta att efterverkningarna av dentidigare djupa recessionen alltjämt kan påverka vårt sysselsättningsläge.Insatserna för de arbetslösa och för de nytillträdande bör därför drivas vidaremed kraft. Planeringsberedskapen inför en möjlig försämring avsysselsättningsläget måste vara fortsatt hög. Förslag har lagts framför om en allmän beredskapsbudget för nästa budgetår, som grundas påett av AMS utarbetat förslag till investeringsreserv. Beredskapsbudgetenomfattar projekt till en kostnad av 1 870 milj. kr., vilket innebär ensysselsättningseffekt motsvarande ca 2 100 000 dagsverken. pågår inomregeringskansliet ett kontinuerligt planeringsarbete för att bibehåUa ochytterligare höja den sysselsättningspoUtiska beredskapen. Med stöd av den avriksdagen beviljade finansfullmakten om 1 000 milj. kr. för innevarande och 1500 milj. kr. för nästa budgetår har regeringen möjUghet att snabbt sälta in deåtgärder som en försämring av sysselsättningsläget skulle kräva. Valetav sysselsättningspolitiska insatser bör emellertid iförsta hand ske mot bakgrund av den väntade konjunkturuppgången även omberedskapen för att möta kvardröjande hot mot sysselsättningen inom särskUdaområden alUjämt måste vara hög. Såväl konjunkturbarometerundersökningarna somlänsarbetsnämndernas rapporter pekar på att en konjunkturuppgång är på väg.För den svenska exportindustrin som helhet' kan, som jag tidigare nämnt, engynnsam utveckling förutses. Denna kan redan avläsas i en ökad orderingång till 1975/76:150 20 företagen.Konjunkturuppgången inom verkstadsindustrin kommer dock, som jag tidigarenämnt, erfarenhetsmässigt senare än inom övriga branscher. Sammantaget skulledetta innebära att man inom de varupro-ducerande näringsgrenarna, efterytterligare någon tid med dämpad efterfrågan på arbetskraft, successivt kommeratt öka personalrekryteringen. kommer den offentliga sektorn attfortsätta att öka sin efterfrågan på arbetskraft. Motdenna bakgrund bör sysselsättningspolitiken nu i ökande grad inriktas motåtgärder som underlätiar företagens personalrekrytering. Genom att möjliggöraför företagen att öka sin arbetskraft minskar man riskerna för enkostnadsuppdrivande kapacitetsbrist senare under konjunkturförloppet. De storaresurser som tillförts såväl arbetsmarknadsutbildningen som helhet som densärskUda bristyrkesutbildningen kan nu sättas in med fuU kraft för att göra detmöjligt för företag att på ett tidigt stadium under konjunkturuppsvingettillgodose sitt behov av välutbildad arbetskraft. Utbildningskapaciteten kanvid behov ökas. TiU detta kommer att utbildningsbidragen höjdes kraftigt den 1januari 1976 och att avsikten är att ytterligare höja dessa den 1 juli 1976.För branscher och sektorer med en fortsatt svag utveckling ligger den syssdsättningsstödjandepolitiken fast. Föratt återställa jämvikten i bytesbalansen måste vi stärka vår internationellakonkurrenskraft och öka exporten. Detta kräver en målmedveten förnyelse ochutbyggnad av den svenska industrin. En sådan utveckling är enförutsättning för en full sysselsättning och för ökat välstånd.