prop · FZ0382 · 1975-12-31 00:00:00 — Föreningen auktoriseraderevisorer tillstyrker i och för sig promemorieförslaget men framhållersamtidigt att man bör precisera vilken tid som längst skall kunna förflytamellan den företagna åtgärden och obeståndet för att straffansvar fortfarandeskall kunna göras gällande. Föreningen ser det som positivtatt förslaget innebär att kravet på direkt orsakssammanhang mellan gärningenoch insolvenstillståndet upphävs. Ändringen medger att utredningsresursernakan tas tillvara på ett bättre sätt i de fall då straffvärda transaktioner harägt rum. Föreningen anser dock att man kan befara anmälningar i trakasserisyfte.För att undvika att obefogade anmälningar föranleder resurskrävandeutredningar anser föreningen att man, utan att syftet med förslaget därigenomskufie förfelas, kan införa en åtalsprövningsregel för det fallet attgäldenären inte har försatts i konkurs eller annan exekutiv förrättningmisslyckats. Till de instanser som ställer sig mera tveksammatill en utvidgning av straffansvaret för oredlighet mot borgenärer i enlighetmed förslagets utformning hör . Hovrätten anser visserligen attansvarsbestämmelsen i sin nuvarande utformning ofta medför betydandetill-lämpningssvårigheter, inte minst när det gäller bevisfrågor. Det förekommerenligt hovrätten inte sällan att en gäldenär går fri från straff på grund avbristande kausalitet mellan vidtagen åtgärd och efterföljande obestånd, trotsatt han åsidosatt sina borgenärers intressen i sådan utsträckning attförfarandet framstår som straffvärt. Hovrätten har därför den uppfattningen atten annorlunda utformning av lagrummet för att bättre komma till rätta medsådana förfaranden i och för sig är önskvärd men ifrågasätter om ettgenomförande av förslaget kan medföra någon mera påtaglig förändring iförhållande till gällande rätt. I detta hänseende framhåller hovrätten att fråganom uppenbar fara för obestånd har förelegat liksom också frågan om obeståndhar uppkommit endast undantagsvis kan avgöras med säkerhet innan konkurseller annan exekutiv förrättning kommit till stånd. Då dessutom orsakssammanhangmellan den av gäldenären vidtagna åtgärden och faran för obestånd måsteföreligga, synes det hovrätten tveksamt om det föreslagna tillägget medförnågra fördelar från utredningssynpunkt. Hovrätten ifrågasätter därför om denföreslagna konstruktionen får anses så välmotiverad att en ändring bör görasinnan en mera allmän översyn kommer till stånd. RÅ har i stort sett samma synpunkter som hovrätten.RÅ medger visserligen att det nuvarande kravet på ett direkt samband mellanhandling och effekt medför att åklagare och domstolar ofta ställs införbesvärliga bedömningar. Den nuvarande utformningen av stadgandet kan enligt Prop.1975/76: 82 13 RÅleda till att straffvärda förfaranden inte kan beivras. RÅ understrykeremellertid samfidigt att man vid en revidering måste behålla utgångspunktenatt en handling som var ekonomiskt försvarlig när den företogs inte skall ledatill straffansvar på grund av efterföljande omständigheter. RA anser det svårtatt bedöma effekten av den i promemorian föreslagna ändringen. Enligt RÅ ärdet tänkbart att man därigenom kan komma till rätta med förfaranden som avbevismässiga skäl f. n. inte leder till fällande dom. Vissa skäl talar dock motatt utvidgningen får någon större praktisk betydelse. Konstruktionen synesenligt RÅ knappast innebära någon större skillnad i förhållande till gällandeordning. RÅ framhåller i detta hänseende att frågan om fara för obestånd harförelegat inte annat än i undantagsfall torde kunna avgöras med mindregäldenären verkligen har kommit på obestånd. Det förutsätts vidareorsakssamband mellan handling och fara. Några utrednings-mässiga fördelar synesdärför inte stå att vinna med den nya utformningen av straffbestämmelsen. RÅär tveksam om den föreslagna ändringen är tillräckligt motiverad och om denkommer att skapa ökade möjligheter till en effektiv brottsbekämpning på dettaområde. På liknande skäl ställer sig också Föreningen tveksam till förslaget. Föreningen motsätter sig inte en regel avinnehåll att redan framkallandet av en uppenbar fara för obestånd i vissa fallutgör ett brott men framhåller att vinsten från utredningssynpunkt av en sådanregel är rätt begränsad. Enligt överåklagaren i bör förslaget iförevarande del bli föremål för ytterligare överväganden. Överåklagaren anserdet nämligen från principiella synpunkter betänkligt att öka möjligheterna fillingripande i det privaträltsliga handlandet innan obestånd inträtt och oberoendeav om det sedermera inträder. Det verkar dessutom opåkallat att somborgenärerna enhgt olika föreslagna lagbestämmelser sannolikt erhåller störremöjligheter både till insyn i gäldenärens bokföring och till återvinning avhans företagna dispositioner utvidga det straffbara området enligtpromemorieförslaget. Enligt överåklagaren bör det vara möjligt att på annatsätt komma till rätta med de olägenheter som kravet på direkt kausalitet kaninnebära. Krifiskt inställd mot förslaget är också länsåklagaren i ochKronobergs län som anser att det inte finns tillräcklig grund för denföreslagna ändringen. Enligt länsåklagarens mening har det inte förekommitnågra praktiska svårigheter vid tillämpningen av det hittillsvarande stadgandetom oredlighet mot borgenärer. Det föreslagna rekvisitet "uppenbarfara" förefaller dessutom ännu mera obestämt än de flesta av de andraobestämda rekvisiten i 11 kap. BrB. Länsåklagaren i understrykersvårigheterna att bestämma tidpunkten för en obeståndssituation och för endessförinnan liggande tidpunkt som innefattar uppenbar fara för inträdandet aven 1975/76: 82 14 Utformningen av oredlighetsbrottet såväl enligt gällande lag somenligt promemorieförslaget innebär enligt länsåklagaren att man på ett omväntsätt har beskrivit den verklighet som kriminaliseringen kan antas vara avseddatt angripa. Det måste rimligen förutsättas att konkursgäldenärerna, bortsettfrån ett fåtal undantag, aldrig har eftersträvat obestånd eller konkurs ellerens önskat att genom några benifika eller destrukfiva åtgärder försätta sig påobestånd. Vad som sker är att gäldenären i eller inför en befarad konkursräddar undan egendom eller med denna vidtar andra åtgärder för att den inteskall kunna tas i anspråk för borgenärernas förnöjande. Denlagstiftningsteknik som används beskriver de yttre omständigheter somkonstituerar straffbarheten på ett sätt som ter sig som en förvä.\ling av orsakoch verkan. Vad som beträffande orsakerna till inträffade konkurser kan utläsasi förvaltarbe-rältelserna brukar vara flera samverkande och oftast inte mätbarafaktorer. Länsåklagaren är inte beredd att tillstyrka den föreslagna ändringenav bestämmelsen om oredlighet mot borgenärer men anser att en ändring i ochför sig skulle vara befogad. Därvid bör enligt länsåklagaren eftersträvas atteliminera det orealistiska och i allmänhet obevisbara kravet på ettkausalsammanhang mellan gärningen och obeslåndssitua-tionen. Den önskvärdabegränsningen av det straffbara området kan uppnås på annat sätt, t. ex. genomen utformning av ett kvalificerat subjektivt rekvisit, som mer anknyter tillgärningens verkliga innebörd, nämligen att undanhålla borgenärerna egendom.Delta syfte framstår i allmänhet så klart att det utan risk för rättssäkerhetenbör kunna överlämnas åt rättstillämpningen att bedöma under vilka yttreomständigheter det kvalificerade uppsåtet skall anses styrkt. 1 fråga om vårdslöshet mot borgenärer (11 kap. 3§BrB) vitsordar praktiskt taget alla remissinstanser behovet av en lagändringsom innebär en partiell avkriminalisering. Det helt övervägande antalet instanser tillstyrkerockså promemorians förslag om införande av en särskild åtalsprövningsregel försådana fall som avses i första stycket av vårdslöshetsparagrafen eller lämnarförslaget utan erinran. framhåller visserligen att det vid vårdslöshetmot borgenärer inte sällan är fråga om kriminalitet av allvarlig beskaffenhetmen understryker angelägenheten av alt polisens och åklagarnasresurser tas tillvara på ett bättre sätt än f. n, när det gällergäldenärsbrotten, där framför allt misstänkta fall av vårdslöshet kan ge upphovtill tids- och personalkrävande utredningar. Enligt hovrätten talar i viss månockså kriminalpolifiska skäl för införande av en åtalsprövningsregel. RÅ anseratt möjligheten för åklagare att diskretionärt pröva om åtal skall anställas ärbåde kriminalpolitiskt och ur den enskildes synvinkel väl motiverad och tordemedföra att åklagarnas och polisens arbete underlättas till fromma för andraviktiga uppgifter. Enligt överåklagaren i kan förslaget i denna del sägasutgöra en bekräf- Prop.1975/76: 82 15 lelsepå riktigheten av de bedömningar i åtalsärenden av ifrågavarande slag som deflesta åklagare redan nu av praktiska skäl tvingas till. En åtalsprövningsregelkommer emellertid att ge större möjligheter att underlåta åtal i sådana falldär åtal nu måste ske av formella skäl trots att omständigheterna i samband medgäldenärens handlande synes mildrande. Överåklagaren i pekarsärskilt på den ökade anmälningsfrekvens som kan förväntas vid ettgenomförande av konkurslagskommitténs förslag om anmälningsskyldighet vidmisstanke om gäldenärsbrott även i samband med mindre konkurser. Överåklagarenframhåller att utredningarna om vårdslöshet mot borgenärer erfarenhetsmässigtär särskilt tidsödande och besvärliga och att utan en åtalsprövningsregel, sommöjliggör en viss sovring, myndigheternas organisation skulle ställas införmycket allvarliga påfrestningar till men för bekämpandet av den verkligtsamhällsfarliga brottsligheten. Förslaget tillstyrks vidare re-servationslöstav Föreningen och Föreningen . Även anser att det ärnödvändigt att nedbringa polisens och åklagarnas utredningsbörda när detgäller vårdslöshet mot borgenärer. Förbundet finner den utväg medåtalsprövning som föreslås välbetänkt, i synnerhet som vid det vanligaste avdessa brott fortsättande av rörelse den ökade hänsynen till de anställdahar inneburit en ny komplikation i bedömningen som är svår att entydigtreglera genom lagsfiftning. Sistnämnda synpunkt tas upp också av AMS somsärskilt erinrar om att de stafiiga myndigheterna med lokaliseringspolitiskamedel söker främja industrialiseringen av sysselsättningssvaga regioner. I ettantal av ÄMS kända fall har det inträffat att en företagare som med statligtstöd byggt upp en rörelse övervärderat sina möjligheter men i det längstafortsatt rörelsen, bl. a. av hänsyn till sina anställda. Vid enefterhandsbedömning efter inträffad konkurs har det därvid kunnat sägas attföretagaren visat vårdslöshet mot borgenärerna och att förutsättningarna för entillämpning av straffbestämmelsen skulle kunna vara för handen. TCO tar isammanhanget upp fall då arbetstagare övertar krisdrabbade företag. Det kanenligt TCO i sådana fall förekomma att företaget drivs vidare med förbrukandeav avsevärda medel utan motsvarande nytta för rörelsen, exempelvis av sådanahänsyn som har berörts. Ätt låta fall av denna typ undantagslöst bliföremål för lagföring framstår enligt TCO som i högsta grad opåkallat. TCOanser att införandet av en åtalsprövningsregel vid denna typ av brott utgör enbåde välbetänkt och befogad åtgärd. RSV anser det acceptabelt att en avkriminaliseringav vårdslöshetsbrottet sker i form av en åtalsprövningsregel i avvaktan på atten mera noggrann översyn av gäldenärsbrotten företas. Härvid förutsätter RSVatt RÄ kommer att utfärda föreskrifter för åtalsprövningen av den innebördenatt endast påtagligt straffvärda fall skall bli föremål för utred- Prop.1975/76: 82 16 ning och åtal. RSV anmärker också i sammanhanget att detenligt verkets mening inte skulle föreligga några väsenUiga betänkligheter motatt avkriminalisera grovt oaktsamma förfaranden. Även anseratt det kan finnas skäl som talar för en avkriminalisering åtminstone av grovtoaktsamt framkallande eller förvärrande av obestånd. Samfundet anser sigemellertid f. n. kunna tillstyrka promemorieförslaget i förhoppningen attendast mera flagranta gärningar blir föremål för utredning och åtal. Fromemorieförslaget tillstyrksvidare bl. a. av RPS, koininerskolle-gium, statens industriverk, länsstyrelseni , Svenska handelskammarfÖrbundei, Föreningen och Föreningen auktoriserade revisorer. SAF, ochSveriges industriförbund finner mot bakgrund av de skäl som har angivits ipromemorian inte anledning att motsätta sig viss inskränkning i åklagarnasåtalsplikt. Organisationerna ifrågasätter emellertid om inte regeln bör få deninnebörden att åtal skall ske när målsägande anger brottet till åtal eller åtalfinnes påkallat från allmän synpunkt. Några av de remissinstanser somtillstyrker en partiell avkriminalisering diskuterar vissa alternativalösningar. Sålunda anser överåklagaren i att åtal för vårdslöshet motborgenärer av de skäl som har redovisats i promemorian ofta ter sigkriminalpolitiskt meningslösa och dessutom ej sällan slötande ur humanitärsynpunkt. Överåklagaren finner den föreslagna bestämmelsen om åtalsprövningtillfredsställande som en provisorisk åtgärd men anser det önskvärt att den medregeln avsedda brottsligheten helt kan lämnas utanför det kriminaliserade området.Det kan enligt överåklagaren allvarligt ifrågasättas om en gäldenär i enalltmer komplicerad ekonomisk struktur och under ökade samhällskrav för ettoaktsamt förfarande skall stämplas som brottsling, låt vara att han slipperåtal. Ätt bibehålla en kriminalisering endast för att underlätta bevisföringeni mål där förfarandet i realiteten är uppsåtligt synes ej tillfredsställande.Överåklagaren ifrågasätter om det inte är möjligt att i stället lätta något pånuvarande stränga beviskrav i fråga om eventuellt uppsåt. Liknande synpunkterförs fram av länsåklagaren i som understryker att detvid sådana vårdslöshetsfall som består i att en rörelse har fortsatts förlänge i allmänhet är fråga om mindre straffvärda handlingar av företagare somav olika skäl inte vill ge upp. Länsåklagaren föreslår att det nu berörda ledeti vårdslöshetsparagrafen utgår och att paragrafen i samband därmed blir föremålför viss omredigering. En åtalsprövningsregel enligt promemorians förslagskulle enligt länsåklagaren inte få någon större praktisk effekt. En annan alternativ lösning förordasav bankinspektionen som i och för sig delar uppfattningen att en liberaliseringär befogad när det gäller den straffrättsliga bedömningen av vissa sådanaförfaranden som omfat- Prop.1975/76: 82 17 tas av bestämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer.Inspektionen anser emellertid att endast sådana fall, där gäldenärensförfarande uppbärs av ett i och för sig vällovligt syfte eller i övrigtframstår som ursäktligt bör leda till åtalsfrihet. Exempel på fall där straffansvarej bör komma i fråga anser inspektionen vara att en gäldenär vars rörelse råkati obestånd av hänsyn till de anställda i rörelsen fortsätter denna i förhoppningatt den ekonomiska krisen är av övergående natur, fastän företagets ekonomiskasituation i själva verket försämras genom den fortsatta driften. Det bör enligtinspektionen alltid konstateras om den aktuella gärningen utifrån nyssnämndakriterier kan anses brottslig eller ej. Genom en sådan ordning nås denfördelen från rättssäkerhetssynpunkt att inga misstankar kommer att kvarstå moten oskyldig gäldenär till följd av att frågan om brott ej utretts. Vidare bliri princip alla personer som är misstänkta för gäldenärsbrott behandlade påsamma sätt oberoende av den enskilde åklagarens bedömning av om närmareutredning skall ske eller ej. Sådana för bedömningen ovidkommandeomständigheter som bristande utredningsresurser får enligt vad inspektionenframhåller inte bli avgörande för frågan om ett brott skall anses föreliggaeller ej eller om åtalsfrihet skall meddelas. Innan åklagaren beslutar attlägga ned en utredning om gäldenärsbrott, bör åtminstone de stora dragen ihändelseförloppen vara klarlagda. Även om så sker, bör de i promemorianavsedda arbetsbesparingarna i fråga om mindre straffvärda gäldenärsbrott ihuvudsak kunna göras. Under åberopande av det anförda föreslår inspektionen i stället för att införa en åtalsprövningsregel gör ett tillägg tillvårdslöshetsparagrafen, utformat så att straff inte skall inträda, om gäldenärensförfarande med hänsyn till omständigheterna framstår som ursäkfiigt. Motsvarande inställning redovisasockså av /SR som i och för sig delar uppfattningen att rättsväsendetsresurser bör koncentreras på den allvarligare brottsligheten och anser promemorieförslagetlämpligt från denna synpunkt. /SR hyser emellertid betänkligheter mottendensen att undandra domstolama praxisbUdning och kontroll av likformigheteni rättstillämpningen och atl lägga ansvaret härför i händerna pååklagarmyndigheterna, i sista hand RÅ när denne tar ställning till överklagadeåtalsbeslut. Härvid erinrar /SR om att de för rättsskipningen särskiltägnade domstolarna i princip måste hålla sig till den oförändrade lydelsen avvårdslöshetsparagrafen i BrB, även om det aktuella fallet är sådant att detnormalt inte skuUe ha lett till åtal. /SR framhåller vidare i sammanhangetatt det bara är domstolarnas prejudikat som vinner vidsträckt publicitet. Motbakgrund härav förordar /SR att man i lagtext och motiv så gott det gårpreciserar vilka fall som fortfarande skall vara straffbara som vårdslöshet motborgenärer. Även en sådan ändring bör enligt /SR:s mening göra det möjligtför åklagarna att på ett tidigt stadium inställa fönmdersökning i 1975/76: 82 18 Med tanke på att åtalsrättskommittén arbetar med just deproblem som aktualiseras i förevarande sammanhang torde det också vara lämpligastatt inte nu införa ett stadgande av det slag som den föreslagnaåtalsprövningsregeln innebär. Somförut har berörts föreslår bankinspektionen i ett avseende också en skärpningav brottsbeskrivningen när det gäller vårdslöshet mot borgenärer. Inspektionenåberopar därvid att stora krav ställs i praxis när domstolama skall taställning till ett påstående om att obestånd har framkallats av ett visstförfarande från gäldenärens sida. Enligt inspektionens erfarenhet kan meddetta stränga beviskrav verkligt straffvärda fall av vårdslöshet mot borgenärerundgå beivran. Inspektionen föreslår därför att även i fråga om vårdslöshetmot borgenärer den ändringen görs att med framkallande av obestånd jämställsatt gäldenären framkallar en uppenbar fara för obestånd. Den nu berörda frågantas upp också av överåklagaren i som emellertid säger sig dela de ipromemorian framförda betänkligheterna mot att utvidga brottsbeskrivningen påett sådant sätt beträffande vårdslöshetsbrottet. Endasten remissinstans, nämligen länsåklagaren i och ,ställer sig negativ till tanken på en partiell avkriminalisering när detgäller vårdslöshetsbrottet. Länsåklagaren synes visserligen inte uttryckligenavstyrka promemorieförslaget men framhåller bl. a. att omtanke om de anställdasom ett motiv till fortsättande av en förlust-bringande rörelse är sällsynt.Det dominerande motivet sägs i stället vara omtanke om den egna ekonomin genomanvändande av den existerande rörelsen som kreditbasis och ett medel förstiftande av ny gäld. I de fall då förmildrande omständigheter föreliggerförhåller det sig enligt länsåklagaren redan f, n. så att åtal underlåts,därför att något av rekvisiten anses brista. En försvårande omständighet är åandra sidan att det vid brott av förevarande slag i allmänhet är fråga ommycket stora belopp. Länsåklagaren anser vidare att utredningarna inte behöverbli så besvärliga eller omfattande som det görs gällande i promemorian ochunderstryker i detta sammanhang vikten av att åklagarna lägger ned ett ordentligtarbete på att leda förundersökningarna. Promemorians förslag att i fråga om mannamån motborgenärer begränsa kriminaliseringen till fall då den aktuella åtgärden tillförmån för viss borgenär framstår som otillbörlig har lämnats utan erinran avpraktiskt taget alla remissinstanser. anser att gränsen mot detstraffria området blir väl avvägd genom kravet på otillbörlighet i föreningmed de exempel härpå som lämnas i promemorian. RÅ ställer visserligen frågan omdet inte är tillräckligt att i lagtexten ange att åtgärden skall avsevärtförringa andra borgenärers rätt. Å andra sidan fyller enligt RÅotillbörlighetsbegreppet den funktionen att det ger en allmän norm för vilkatransaktioner som skall anses straffvärda. RÅ har därför ingen erinran mot attrekvisitet kommer till ut- Prop.1975/76: 82 19 Även förslaget att från det kriminaliserade områdeti princip undanta betalning av förfallen skuld med vanliga betalningsmedeltillstyrks eller lämnas utan erinran av det helt övervägande antaletremissinstanser. RPS anser att de skäl som har anförts för förslaget i deimadel är väl underbyggda. Enligt RPS måste det sålunda anses orimligt att engäldenär som fullgör en t. o. m. genom dom ålagd betalningsskyldighet skallbehöva riskera straffansvar, medan han undgår sådant om borgenären med domensom exekutionstitel skaffar sig betalning för sin fordran. Också enligtbankinspektionen är förslaget i denna del väl motiverat. domareförbundframhåller att det inte bara har principiell utan också utredningsekonomiskbetydelse att rekvisitet betalning av förfallen skuld med vanligabetalningsmedel utmönstrats ur mannamånsparagrafen. Förbundet påpekar i dettahänseende att det vid vårdslöshetsbrottet "fortsättande av rörelse"inte längre kommer att fordras att åklagaren belastar utredningen med frågor omgäldenären genom sina betalningar har gjort sig skyldig till mannamån. Gränsdragningenmellan dessa brott har blivit klarare, vilket enligt förbundet ävenprincipiellt sett är en fördel. Enligt i och länskulle det närmast vara stötande att behålla nuvarande kriminalisering när detgäller betalning av förfallna skulder med vanliga betalningsmedel. Bland deinstanser som uttryckligen tillstyrker förslaget i förevarande del kan vidarenämnas , , , /SR, Föreningen ochFöreningen . Sistnämnda remissinstans anser att den föreslagnaändringen kodifierar den praxis som har utvecklats. , handelskammaren iGöteborg och handelskammare tillstyrker också förslaget men framhållersamtidigt att ett genomförande kan bidra fill den effekten att en gäldenär,som är på obestånd eller på väg att komma på obestånd, från egen synpunkt kanfinna det direkt angeläget att före ett konkursutbrott betala förfallna skatteroch andra allmänna avgifter, vilket går ut över bl. a. innehavare avföretagsinteckningar. Detta bör dock enligt de nämnda remissinstansema inteföranleda någon ändring i promemorieförslaget, utan problemet bör i ställetlösas genom att betalning av förfallna skatter och allmänna avgifter skallkunna angripas återvinningsvägen på samma sätt som andra betalningar. Liknandesynpunkter framhålls också av . Förslaget tillstyrks även av Sverigesadvokatsamfund. Samfundet framhåller dock att man möjligen borde dröja medändringen tills effektiviteten av de nya återvinningsreglerna har blivitklarlagd. En viss erfarenhet talar nämligen enligt samfundet för att eninskränkning av det straffbara området i denna del när någon realistiskåtervinningsmöjlighet inte föreligger skulle kunna ge alltför stort utrymmeför otillbörliga 1975/76: 82 20 transaktionerfrån mindre nogräknade gäldenärers sida. Kritiskt inställd mot förslaget är länsåklagaren iKopparbergs län. Länsåklagaren anser visserligen att det på de i promemorianangivna skälen kan hävdas att betalning av förfallen gäld vanligtvis inte ärstraffvärd. Emellertid förekommer det såväl betalning av förfallen gäld som tersig symnerligen stötande som också fall av förtida betalning som synes mindreklandervärda. Länsåklagaren anser inte tillräckliga skäl föreligga för att ifråga om kriminaliseringen generellt göra skillnad mellan betalning avförfallen och inte förfallen gäld.