prop · FY034 · 1975-12-31 00:00:00 — Varje stat kan sedan vägra att ge registreringenverkan inom staten på i huvudsak samma grunder som gäller för nationellaansökningar. Sådan vägran skall meddelas inom 15 (i vissa fall 18) månader fråndet att ansökningen publicerades. Beträffande användningstvång gäller somhuvudregel att fördragsslutande stat inte får vägra registreringsverkan,upphäva denna verkan eller eljest ingripa i ägarens rättigheter på den grundatt denne inte har använt märket än för deninternationella registreringen. I varje land för vilket den internationellaregistreringen gäller skall nationell lag tillämpas på rätten till märket. F.n. måste den som vill ha ett varumärke skyddat i flera stater ansöka omregistrering av märket i var och en av staterna såvida inte dessa stater hörtill Madridunionen och sökanden själv fyller förutsättningarna för att få sökaregistrering enligt Madridöverenskommelsen. a. därför att intetillhör Madridunionen måste alltså i dagens läge en svensk som vill ha ettvarumärke internationellt skyddat söka och vidmakthålla nationell registreringi var och en av de stater i vilka han vill ha.skydd. Eftersom varumärken oftamåste skyddas i mänga stater kräver den nuvarande ordningen mycket arbete ochstor uppmärksamhet av varumärkeshavaren när det gäller att iordningställa olikanationella ansökningar och bevaka rättigheterna i de olika länderna. TRTinnebär i detta hänseende ett betydande framsteg. Även på andra sätt ger TRTfördelar i jämförelse med den nuvarande ordningen. Man bör därför enligt minmening från svensk sida inrikta sig på att tillträda TRT. Etttillträde till TRT kräver i princip inte några ändringar i den svenskalagstiftningen, eftersom den varumärkesrätt som en internationell registreringger följer den inhemska lagstiftningen i vederbörande land.Varumärkeslagstiftningen måste emellertid kompletteras med föreskrifter avadministrativ art. Underde överväganden som har gjorts angående ett svenskt tillträde till TRThar särskilt diskuterats faran för att man efter tillträdet skulle nödgas taemot ett mycket stort antal varumärken från utlandet för registrering här.Följden skulle kunna bli att det fylls av utländskavarumärken i sådan omfattning att det inhemska näringslivets möjligheter att fåvarumärken registrerade Ju.-63 Skr 1975:4 88 skullekomma att beskäras på ett otillfredsställande sätt. Det är viktigt att en sådaneffekt av ett tillträde till TRT undviks. Lämpliga åtgärder i detta syfte börvidtas före tillträdet. Detbör enligt min mening ankomma på särskilt tillkallade sakkunniga att utarbetaförslag till de ändringar och kompletteringar av den svenskavarumärkeslagstiftningen som behövs vid ett tillträde till TRT. De sakkunnigabör undersöka vilka åtgärder som kan vara lämpliga för att motverkaolägenheterna med att man för registrering kan komma att få ta emot etl stortantal utländska varumärken. Olika möjligheter står till buds i detta hänseendeav vilka den viktigaste synes vara ett lämpligt utformat användningstvång förregistrerade varumärken. Vidsina överväganden bör de sakkunniga beakta att de resurser som patent- ochregistreringsverket nu har för handläggning av varumärkesärenden inte börändras i någon avgörande mån. En utgångspunkt bör vidare vara att samtligakostnader för denna handläggning skall täckas genom avgifter. Kostnaden förhandläggning av internationella ansökningar och registreringar fär inteövervältras på dem som söker eller innehar nationell registrering. Enöversyn av varumärkeslagstiftningen är önskvärd också från andrautgångspunkter. I dagens moderna konsumtionssamhälle spelar varumärkena enviktig roll för att identifiera olika varor. Denna roll har förstärkts genomutvecklingen inom varudistributionen. Varuutbudet ökar ständigt och denenskilde konsumenten, som i allt mindre omfattning kan få personlig handledningvid sitt val av vara, är ofta hänvisad till den ledning som han kan få genomolika varukännetecken, framför allt då varumärkena. Med hänsyn till den rollsom dessa spelar är det viktigt att vi har en lagstiftning om varumärken som äravpassad till tidens krav. De sakkunnigas uppdrag bör därför inte begränsastill sådana frågor som har samband med ett svenskt tillträde till TRT utanomfatta en mera allmän översyn av lagstiftningen på området. Härvid bör särskiltkonsumentpolitiska synpunkter tillmätas stor vikt. Undersenare år har åtskillig lagstiftning tillkommit som avser att stärkakonsumenternas intressen i olika hänseenden. 1 detta sammanhang är särskiltlagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring av intresse. Med stöd av dennalag kan ingripande ske bl. a. mot användning av vilseledande varukänneteckenvare sig de har varumärkesrättsligt skydd eller inte. Det är emellertidangeläget att även varumärkeslagen är utformad på ett sätt som bereder allmänhetenett gott skydd mot vilseledande varukännetecken. Bestämmelser med sådant syftefinns redan nu i varumärkeslagen. Sålunda föreskrivs i 14 § första stycket 2att varumärke inte får registreras om det uppenbarligen är ägnat att vilseledaallmänheten. Motsvarande gäller enligt 33 och 34 §§ i fråga om anteckning iregistret om överlåtelse av registrerat märke och licensupplåtelse beträffandesådant märke. Vidare kan nämnas regeln i 35 § som ger domstol möjlighet att vidvite förbjuda användning av vilseledande varukännetecken. De sakkunniga börundersöka vilka möjligheter som finns att i varumärkeslagen ytteriigare byggaut det skydd som allmänheten bör ha bl. a. mot vilseledande varukännetecken. Idetta hänseende kan som ett exempel nämnas att det enligt min uppfattningstarkt kan ifrågasättas om regeln i 14 § första stycket 2 om att registreringskall vägras av uppenbarligen vilseledande kännetecken är lämpligt utformad.Även i andra hänseenden torde det vara möjligt att vid avvägningen avensamrättens innehåll ta större hänsyn till konsumenternas intressen. Jagkommer härefter in på vissa speciella frågor angående den nuvarande 89 Kommittéer: Ju:63 lagenstillämpning som de sakkunniga särskilt bör överväga vid sitt arbete. En sådanfråga gäller det förut nämnda användningstvånget. behandlade dessa problem ingående i sitt belänkande (SOU1958:10 s. 174) men fann sig inte böra lägga fram några förslag omanvändningstvång. Departementschefen förordade emellertid en modifierad form avanvändningstvång (prop. 1960:167 s. 149) och regler härom togs in i lagens 25§. Underlåtenhet att använda märket utgör enligt denna bestämmelse anledningatt häva registreringen. Bestämmelsen har kritiserats från olika synpunkter.Även av andra skäl än dem som hänför sig till följderna av ett tillträde tillTRT torde tiden därför nu vara mogen att på nytt överväga frågan omanvändningstvång. Regler härom kan utformas på flera olika sätt och åtskilligaförebilder torde finnas i utländsk rätt. Det bör ankomma på de sakkunniga attnärmare belysa olika aspekter på användningstvånget och överväga hur reglernahärom bör vara utformade. Utrymmet för skydd genom registrering för varumärkensom inte har någon aktuell användning bör i möjligaste mån begränsas. Jag villpeka på att 'döda' varumärkesregistreringar har starka negativa effekter, bl.a.i konkurrensbegränsande hänseende. Det finns i detta sammanhang bl. a. anledningatt överväga om man bör behålla den möjlighet som ges att erhållavarumärkesregistrering utanför det verksamhetsområde inom vilket sökandendriver rörelse. De sakkunniga bör beakta de växlande behov som olika branscherkan ha när det gäller användningstvånget och eventuellt differentieraregelsystemet med hänsyn härtill. Enannan fråga som diskuterats rör förhållandet mellan varumärke och firma. Detfinns ett mycket nära samband mellan dessa olika slag av kännetecken. En nyfirmalag har antagits av (SFS 1974:156). I samband med attförslaget till den nya lagen lades fram (prop. 1974:4 s. 160) anförde jag vid utformningen av firmalagstiftningen bör sträva efter att anpassa dentill varumärkeslagen i den mån inte skiljaktigheter i sak kan anses påkallade.De sakkunniga bör beakta detta samband och både materiellt och formellt sökaanpassa reglerna i varumärkeslagen efter mönster av den nya firmalagensbestämmelser. De bör också överväga i vad mån föreslagna ändringar ivarumärkeslagen på punkter där firmalagen överensstämmer med vad som gällerom varumärken bör föranleda motsvarande ändringar i fråga om firma. En annan fråga som börägnas uppmärksamhet gäller sanktionerna för intrång i annans rätt tillvarukännetecken. Det nuvarande systemet bygger på straff och skadestånd och gerdessutom vissa möjligheter att få domstols förordnande om att obehörigenanbragt varukännetecken skall utplånas eller ändras. Man har i olika sammanhangdiskuterat att införa möjligheter till förbudstalan vid varumärkesintrång.Frågan berördes bl. a. lagstiftningsärende (prop. 1960:167 s. 175)men departementschefen fann inte då anledning att bereda möjlighet lillmeddelande av vitesförbud mot ett förfarande som är straffbelagt. Molsvarandeproblem haremellertid senare diskuterats i andra sammanhang. Sålunda har man ilagen om otillbörlig marknadsföring infört möjlighet till vitesförbud motförfarande som är straffbelagt och samma möjligheter finns upptagna i den nyafirmalagen (prop. 1974:4 s. 188). Vid en översyn av sanktionssystemet ivarumärkeslagen bör bl. a. övervägas möjligheten och lämpligheten av att införamotsvarande ordning vid varumärkesintrång. Desakkunniga bör överväga även andra frågor som rör förfarandet ivarumärkesärenden. Bland reformönskemål som har förts fram i olika sammanhangkan nämnas införande av möjligheter till interimistiska Ju;63 Skr 1975:4 90 ingripanden i intrångsfall, koncentration avvarumärkesmålen till en tingsrätt i likhet med vad som gäller om patentmål,införande av möjlighet för registreringsmyndigheten att i större eller mindreomfattning handlägga frågor om hävande av registrering av varumärke samtinförande av rätt för invändare att föra talan mot beslut av patent- ochregistreringsverkets besvärsavdelning enligt 47 § andra stycket varumärkeslagen. De sakkunniga bör ha frihet att ta upp och överväga ocksåandra frågor inom varumärkesrätten som kan bli aktuella underutredningsarbetet. Enligt vad jag inhämtat kommer också i , Finlandoch särskilda utredningar att få i uppdrag att lägga fram förslag till debestämmelser som erfordras vid ett tillträde till TRT samt att överväga behovetav ändringar i varumärkeslagstiftningen. Del är angeläget att de svenskasakkunniga arbetar i nära samverkan med dessa nordiska utredningsorgan i syfteatt, så långt möjligt, vidmakthålla den enhetlighet som redan finns på delnordiska planet när del gäller både den materiella varumärkesrätten och olikaadministrativa bestämmelser. Inom påbörjades redan omkring 1960 ettgemensamt arbete som syftade till att skapa en enhetlig varumärkesrätt i dessaländer. Arbetet avbröts 1963 men initiativ har tagits till dessåterupptagande och ett utkast till varumärkeskonvention för EG publiceradesunder . Varumärkesarbetet inom EG syftar till att åstadkomma enenhetlig varumärkesrätt som skall gälla i hela området och det är möjligt attdetta även leder fram till en gemenskap på det institutionella planet. Desakkunniga bör med uppmärksamhet följa det arbete som sålunda pågår inom EG ochtillvarata de möjligheter som erbjuder sig till en samordning av den svenskavarumärkesrätten med den varumärkesrätt som kan utvecklas där, något som ärbetydelsefullt bl. a. för den svenska exportindustrin. Utredningen har under liden hållittvå sammanträden. Utredningens arbete beräknas pågå . (Ju 1974:11) för långsiktsmotlveradforskning m. m. Tillkallade enligt Kungl. Maj:ts bemyndigande den 7 juni1974 att ingå i en kommitté för långsiktsmoiiverad forskning i anslutning tillverksamheten inom forskningsråden och motsvarande organ: Ordförande: , S. , professor Ledamöter: ., pol. mag., led. av riksdagenFehrm, E. , tekn. , . W., partisekreterare , S. AnneMarie, teol. lic. Experter: , E. , professor 91 Kommittéer; Ju;64 G. , professor, rektor Hökfeli, .. professor Ingelstam, , bitr. , Hans W., docent , N. ., professor , Bo S. I., kanslichef (fr.o.m. den 13 september1974) ., professor (fr.o.m. den ) Huvudsekreterare: , , tekn. lic. (fr.o.m.den 13 september 1974) Sekreterare: , N. Slure, fil. lic. (fr.o.m. den 13september 1974) Lokal: , 113 46 tel. ,325171,317662 (sekreterarna) Direktiv (anförande av statsrådet tillstatsrådsprotokollet ): Efter diskussioner inom bl. a. forskningsberedningentillsattes efter Kungl. Maj:ts bemyndigande en arbetsgrupp för attbehandla frågor om framtidsstudier i . Arbetsgruppen avlämnade betänkandet(SOU 1972:59) Att välja framtid, ett underlag för diskussion och övervägandenom framtidsstudier i . Till betänkandet fogades fyra specialarbeten, (DsJu 1972:24) Synpunkter på forskning om människan i framtidens samhälle(), (Ds Ju 1972:25) Om en konsistent, individorienteradsamhällsbeskrivning för framtidsstudiebruk (), (Ds Ju1972:26) Planeringens grundproblem () och (Ds Ju 1972:27)Planering, värdestruktur och demokratisk participation. Ett försök tilltvärvetenskaplig problemskrivning (). Betänkandet remitteradestill 145 instanser varav 130 inkom med synpunkter och förslag. I enlighet med arbetsgruppens rekommendation inrättadesden ett sekretariat för framtidsstudier knutet till statsrådsberedningenmed uppgift att föra utredningsarbetet vidare på grundval av bl. Sekretariatet har sammanställt remissvaren över betänkandet somunderlag för fortsatta diskussioner och genom kontakter av olika slag harframtidsstudiernas innehåll och organisation ytterligare belysts ochpreciserats. Som ett led i detta arbete har tre symposier med syfte attidentifiera forskningsbehov anordnats. Ytterligare ett symposium planeras. Efter förslag av Kungl. Maj:t har för budgetåret1974/75 beslutat anslå 4 milj. kronor till framtidsstudier (prop. 54, UbU 1974:26, rskr 1974:212). Av beloppet är 2 milj. kronor avsedda auanvändas till projektverksamhet som samordnas av sekretariatet förframtidsstudier i samarbete med berörda departement. En parlamentarisktsarnmansatt referensgrupp kommer att knytas till sekretariatet. Återstoden av anslaget 2 milj. kronor är avsedd attanvändas för långsiktsmoiiverad grundforskning. Det är förutsatt att dennaforskning skall planeras i nära anslutning till forskningsrådens ochmotsvarande Ju:64 Skr 1975:4 92 I den nämnda propositionen uttalade jag att jag avsåg att begäraKungl. Maj:ts bemyndigande att tillkalla en särskild samarbetskommilté medföreträdare för bl. a. forskningsråden för detta ändamål. Detta bör ske . Samarbetskommitténsuppgifter blir att inom ramen för de medel som för /75har beviljat för ändamålet, ekonomiskt stödja långsiktsmoiiveradgrundforskning. 1 betänkandet SOU 1972:59 anges långsiktsmoiiveradgrundforskning som en särskild del av området framtidsstudier och definierassom forskning av grundläggande karaktär som 'kan antas bidra till lösande avframtida problem eller skapandet av önskade samhällsförhållanden'. Denbestämning av området som framgår av innehållet av betänkandets kap. 5 kan,trots de definitionssvårigheter som är ofrånkomliga i detta sammanhang,tillsammans med remissvarens synpunkter sägas med tillräcklig precisionavgränsa ansvarsområdet för kommittén. Även behoven av teori- ochmetodforskning bör uppmärksammas. Meningsfulla framtidsstudier måste iallmänhet präglas av tvärvetenskaplighet, och kommittén bör därför särskiltbeakta detta i sina överväganden. Kommitténsarbete bör bedrivas i samverkan med forskningsråden inomutbildningsdepartementets område, styrelsen för teknisk utveckling, statens rådför byggnadsforskning och statens råd för skogs- och jordbruksforskning. Dennasamverkan bör bland annat innebära att för den vetenskapliga kvalitetsprövningenav forskningsprojekt de existerande forskningsrådens och motsvarande organsprocedurer och organisation så långt möjligt används. Vidare bör kommittén sålångt det är praktiskt möjligt söka få till stånd gemensam finansiering avprojekt med dessa. Stor vikt bör läggas vid att problem och resultat i den häraktuella typen av forskning redovisas och förs ut på ett sådant sätt att de kanberika den allmänna debatten. Kommitténbör i sitt arbete beakta vad som har framförts i betänkandet SOU 1972:59 medspecialarbeten samt i remissvaren på detsamma, liksom vid de symposier somanordnats av sekretariatet för framtidsstudier, av vilka två hittillsredovisats i Ds Ju 1973:20 (Värderingars förändringar och spridning) resp. DsJu 1973:23 (Människan i det framtida kommunikationssamhället). haranordnats ett tredje symposium under rubriken . Ett fjärde symposimLångsiktig planering och folkstyre har inletts . Kommitténsuppgift blir att på grundval av det ovan nämnda materialet och vad den förövrigt bedömer som relevant, sammanställa ett underlag som vägledning förprioriteringsarbete och forskningsfinansiering under det kommande budgetåret. Iöverensstämmelse med vad som uttalades i prop. 1974:1 (bil. 4 s. 54) kommerchefen för senare denna dag att anmäla frågan omtilläggsdirektiv till forskningsrådsutredningen. Till denna anmälan ber jag häratt få hänvisa. Kommitténhar hållit ett sammanträde samt haftöverläggningar med olika myndigheter, organisationer och andra som berörs avkommitténs arbete. Kommitténsarbete beräknas pågå . 93 Kommittéer; Ju;65 Bostadsförvaltningsutrednlngen (Ju 1974:12) Tillkallade enligt Kungl. Maj:ts bemyndigande den 10 maj1974 för att företa översyn av lagstiftningen om tvångsförvaltning avbosiadsfastighet (se Post- och Inrikes tidn. Ordförande: , ., hyresråd Ledamöter: . V., direktör , major, led. av riksdagenHenrikson, ., ombudsman, led. av Järtelius, , advokat Experter: Diddn, , hovrättsassessor ,, direktör Sekreterare: , N. Lokal: Arrende- och hyresnämnderna, Fack, 401 10 ,tel. växel 031/17 83 80 (sekreteraren) Direktiv (anförande av statsrådet tillstatsrådsprotokollet ): Lagen (1970:246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet(tvångsförvaltningslagen) trädde i kraft . Lagen är tillämpligpå fastighet som innehåller bostadslägenhet som är uthyrd av ägaren och ejutgör del av dennes egen bostad. Den gäller dock inte i fråga om fastighet somäges av staten eller av kommun. En förutsättning för tillämpning av lagen äratt ägaren väsentligen försummar vården av fastigheten eller underlåter attvidta uppenbart angelägna åtgärder för att bevara sundhet, ordning och skickinom fastigheten. Det måste vidare finnas anledning att anta att rättelse intekommer att ske. Förvaltarens uppgift är attsvara för tillfredsställande skötsel av fastigheten. Han uppbär hyror och andralöpande intäkter av fastigheten. Även i övrigt företräder förvaltaren ägaren iangelägenheter som rör fastigheten eller dess förvaltning. Förvaltaren får dockinte överlåta fastigheten. I princip får han inte utan fastighetsägarens ellerhyresnämndens medgivande företa inteckningsåtgärder eller uppta lån. Förvaltningen pågår , räknat från det beslutetom förvaltning trädde i kraft. Om särskilda skäl för fortsatt förvaltningföreligger kan tiden förlängas med i sänder. Om skäl för förvaltninginte längre föreligger, kan förvaltningen upphöra innan perioden gått tillända. Berättigade att föra talan i frågor som rörtvångsförvaltning är hälsovårdsnämnden, , riksorganisation avhyresgäster eller förening som är ansluten till sådan riksorganisation och inomvars verksamhetsområde fastigheten är belägen. Sedan beslut om förvaltning Ju .65 Skr 1975:4 94 meddelats, får fråga som rör förvaltning tas upp även påansökan av förvaltaren eller fastighetsägaren. kan under pågåendeförvaltning självmant ta upp sådan fråga till prövning. Frågor om tvångsförvaltning av bostadsfastighet prövas iförsta instans av hyresnämnd. Besvär över nämndens beslut prövas av fastighetsdomstolen.Talan mot domstolens beslut får fullföljas ända till högsta domstolen.Hyresnämnds beslut om tvångsförvaltning får verkställas . 1 mål om tvångsförvaltning gäller med vissa undantag deallmänna bestämmelserna i om rättegångskostnad i tillämpligadelar. har i ett avgivet betänkande(Ds Ju 1974:3) föreslagit att en bostadsdomstol inrättas med uppgift att varaenda överinstans till hyresnämnden i bl. a. ärenden om tvångsförvaltning.Kommittén föreslår även att bestämmelserna om rättegångskostnad i besvärsmåländras så att organisation av hyresgäster som för talan om tvångsförvaltninginte drabbas av kostnadsansvar. Betänkandet remissbehandlas f. n. Tvångsförvaltningslagen synes främst ha kommit tillanvändning i , där hyresnämnden beslutat om tvångsförvaltning i fyrafall . De erfarenheter som gjorts i fråga om tvångsförvaltningslagenvisar att denna genom sin blotta existens utgjort ett effektivtpåtryckningsmedel för hyresgästföreningar och hyresnämnder när det gällt , attförmå försumliga fastighetsägare att hålla fastigheterna i godtagbart \skick. Det har emellertid ocksåframkommit, att lagen har vissa svagheter. Företrädare för partsorganisationerpå hyresmarknaden, vissa hyresnämnder och förvaltare har tilljustitiedepartementet framfört att lagen i vissa fall inte fungerartillräckligt effektivt. Sålunda har ifrågasatts om möjligheterna att fåtvångsförvaltning till stånd är tillräckligt vidsträckta. Exempel har anförtspå misskötsel av hyresfastigheter där tvångsförvaltningslagen med sinaförhållandevis stränga rekvisit uppenbarligen inte är tillämplig. Vidare har ien del fall svårigheter uppkommit för förvaltare när det gällt att försökaundanröja de olägenheter som har föranlett tvångsförvaltningen. Starkamotsättningar har ibland rått mellan fastighetsägaren och förvaltaren med påföljdatt fastighetsägaren i olika hänseenden ifrågasatt förvaltarens åtgärder ochrentav avsevärt försvårat förvaltningen. De befogenheter lagen ger förvaltarenhar i dessa fall visat sig inte vara tillräckligt långtgående för att sättaförvaltaren i stånd att på ett effektivt sätt fullgöra sina uppgifter ochåstadkomma en för hyresgästerna godtagbar boendemiljö. En utredning om förbättrade möjligheter att ingripa motmisskötsel av hyresfastigheter bör därför enligt min mening göras av särskilttillkallade sakkunniga. Det har ifrågasatts om inte utvägen att expropriera envanvårdad bostadsfastighet i syfte att trygga den fortsatta förvaltningen däravskulle vara att föredra framför att tillgripa tvångsförvaltning. Expropriationkan enligt gällande lag ske för att försätta eller hålla fastighet itillfredsställande skick när grov vanvård föreligger eller kan befarasuppkomma. Emellertid torde den ekonomiska situationen inte alltid vara sådanatt denna utväg kan begagnas. Att slopa möjligheter till tvångförvaltningskulle därför leda till en försämring av hyresgästernas ställning. Desakkunniga bör emellertid undersöka, om den angivna expropriationsgrundenär alltför restriktivt 95 Kommittéer: Ju:65 utformadför att tillgodose de behov att kunna expropriera misskötta hyresfastighetersom kan föreligga. Etlkrav som då och dä framförts i den allmänna debatten är att den som hyr utbostäder åt andra skall ha prövats och godkänts med avseende på sin lämplighet,dvs. Detta skulle innebära atten fastighetsägare som inte kan godkännas som förvaltare av hyresfastighettvingades överlämna själva förvaltningen till annan godkändfastighetsförvaltare. För en sådan lösning kan i förstone vissa skäl synastala. De sakkunniga bör också vara oförhindrade att överväga denna lösning. Detär emellertid troligt att de svårigheter som uppkommit vid tillämpningen avtvångsförvaltningslagen i främsta rummet beror på att fastighetsägaren intekunnat helt uteslutas från förvaltningen. Dessa svårigheter skulle bli än meraccentuerade med ett system med auktoriserad fastighetsförvaltning. Innebördenav detta skulle nämligen närmast vara att ägaren fortfarande hade kvar denhuvudsakliga rådigheten över fastigheten medan själva förvaltningsåtgärdernahandhades av den godkände förvaltaren. Detta skulle kunna leda tilltrakasserier från fastighetsägarens sida eller till att denne överfördeförvaltningen från en alltfö självständig fastighetsförvaltare till en annanmera medgörlig godkänd förvaltare.