prop · FZ0334 · 1975-12-31 00:00:00 — Del skulle också medföra att hos konsumeniverkei skullebyggas upp en förhandlingsorganisation, likartad den som redan finns hos KO.Samordningsproblem skulle uppstå mellan mydigheterna. Näringsidkare ochorganisationer skulle riskera all behöva driva parallella förhandlingar med debåda myndigheterna. För konsumenterna skulle situationen bli förvirrandeeftersom de inle skulle kunna veta eller ens kuniia få klart besked om lillvilken myndighel de skulle hänvända sig med förfrågningar och anmälningar. KO konstaterar vidare all den föreslagnainformationslagen förutsätter föreskrifter, som i princip llr karaktären avgenerellt verkande special-straffrättsliga regler. Det kan antas alt arbetetmed all med behövlig noggrannhet fastställa sådana regler och derastillämpningsområde måste bli tidsödande och atl verkningsgraden i systemetföljaktligen skulle bli låg. Enligt KO bör en alternativ lösning väljas. Härvidframhåller KO vad som uttalades vid marknadsföringslagens införande, nämligenalt den dömande och därmed normbildande funktionen på grundval av lagens generalklausulborde ankomma på en specialdomstol med representanter för samhället,näringslivet och konsumemerna. Eu skäl var att man härigenom 1975/76:34 67 fickgarantier för snabba beslul, enhetlig praxis och en rättstillämpning, somomfattades med förtroende av alla parter. Dessa argument har enligt KO sammabärkraft när del gäller den slutligt normbildande funktionen i fråga ominformation i marknadsföring. KO förordar därför, atl marknadsföringslagenkompletteras på sådant sätt alt ges möjlighel all på lalan avKO föreskriva skyldighet vid vite för näringsidkare all vid marknadsföring avvara eller tjänst till konsument lämna sådan information som är av väsentligbeiydelse från konsumentsynpunkt. All lalan om föreskrifter anknyts till individuellamarknadsföringsåtgärder skulle ge en önskvärd konkretion ål prövningen. Detsaknas skäl att tro atl inle genomslagskraften av avgörandenskall bli lika god i fråga om föreskrifter om information i marknadsföring somi fråga om förbud mot otillböriig marknadsföring, anför KO vidare. har uppfattningen attvarken reklamutredningens förslag lill informalionslag eller ett isoleratinförande av ett stadgande om upplysningsskyldighei i marknadsföringslagentäcker lagslift-ningsbehovel. Enligl uiredningens mening bör en ulvidgadmarknadsföringslag ge behörighet alt utfärda både generella ochindividualiserade föreskrifter. Förfarandet vid meddelande av generellaföreskrifter skulle dä i stort sett kunna bygga på förslaget tillinformationslag. Enligl konsumenl-tjänsiulredningens mening skulle del dockvara till fördel om marknadsdomsiolen - och inie som reklamulredningenföreslår regeringen - blev besvärsinstans, främst med hänsyn lill alt man dåvann större enhetlighet och samordning i bedömningssystemel. Förfarandet vidmeddelande av individualiserade föreskrifter om informationsskyldighet riktadelill enstaka näringsidkare skulle inlemmas i rådande processordning enligtmarknadsföringslagen. En liknande ordning förordas av KF-LO-TCO. Några av de remissinstanser som förordar attbestämmelserna om informationsplikt tas in i marknadsföringslagen, nämligenSvea hovrätt, kommerskollegium, KO och , anser all varudeklaralionsutredningensförslag i så fall bör genomföras. Några remissinstanser anmäler synpunkter på denlagtekniska lösningen utan att ta slutlig ställning i frågan. Sålunda beklagarkonsumentverket att reklamulredningen inle bättre belyst, hur man genom enändring av marknadsföringslagen skulle kunna realisera förslagel ominformationsplikt. Verket har därför saknat möjlighel alt närmare analyserakonsekvenserna av en sådan ändring. Skulle statsmakterna finna fördelar med altlåta såväl otillböriig som annan marknadsföring i sista hand prövas av marknadsdomstolenkräver frågan ytteriigare överväganden. finner ell syslem med en särskildinformationslag och en marknadsföringslag onödigt komplicerat. Inte hellerkommerskollegium är övertygat om fördelarna med atl skapa en särskildinformationslag i stället för att bygga ut och reformera marknadsföringslagen. 1975/76:34 68 Elt antal remissinstanser menarallsankiionssyslemel i den av uiredningen förordade ramlagen är olämpligt.Sålunda anVör atl vårt straffrättsliga syslem är mindre vällämpat för beivrande av förseelser som begås i näringsverksamhet bl. a. därförall sanktioner inle kan riktas mol juridisk person. De bötesbelopp som kan bliaktuella torde inle heller utgöra tillräckligt hot mot atl avhålla frånförfaranden, som är ägnade all medföra ekonomiska fördelar inäringsverksamheten. Viiesbelopp kan däremot fastställas lill betydligt högrebelopp. Därtill kommer, all hithörande frågor ej ges prioritet hos allmänåklagare. Dessa omständigheter talar enligl verket för alt vitesbestämmelser äratl föredra framför straffrättsliga bestämmelser. Verket föreslår, atl någrastraffrättsliga bestämmelser ej intas i den föreslagna lagen. 1 stället börpåbud och påbudsföreläggande kunna förenas med vite. Särskilda skäl talarenligl verket föratt med sin speciella kompetens åtminstonesom sista instans bör ges befogenhet all även utdöma viiet. anför att den föreslagnautformningen av sanktions-systemet innebär all näringsidkaresinformationsgivning skulle, på grunder som för den enskilde måste förefallatämligen godtyckliga, kunna komma an föranleda åtgärd alternativt enligtinformalionslagen eller enligl marknadsföringslagen varvid sanktionen kan bliböter/fängelse alternativt vitesföreläggande. Kollegiet finner denna ganskagodtyckliga splittring otillfredsställande. NDM finner alt uiredningens system leder lillkomplikationer och framhåller, att KO måste välja lag och förfarande, vilketär otillfredsställande. Dessulom förs ytteriigare ett administrativt led in,nämligen allmän åklagare. Erfarenheterna från annan näringsrätlsliglagstiftning visar enligt NDM atl detla leder till lungroddhel och besvärandetidsutdräkt. Från såväl näringspolitisk som konsumenlpolitisk synpunkt är detangeläget all ärenden enligl en lag om information handläggs av KO och kanunderställas . För delta talar, som också uiredningen berör,att samma förfarande ej sällan torde kunna bedömas enligt bådemarknadsföringslagen och lagen om information. Vidare får man räkna med att deinformalionsmål, där rättelse ej kan uppnås under hand, ofta kommer att gällasvårbedömda gränsfrågor vilka är särskill väl skickad attpröva. NDM föreslår, att straffsanktionen ersätts medpåbud förenat med vite. KO skulle dä ta upp ärenden enligt den föreslagna lagenom information i samma ordning som gäller marknadsföringsärenden. I förstahand söker han uppnå rättelse under hand eller träffa överenskommelse sombefästs med päbudsföreläggande. 1 sista hand och i principfrågor hänskjutsärendet lill som påbjuder felande information vid vite medstöd av lagen om information och/eller förbjuder viss information med stöd avmarknadsföringslagen. Liknande synpunkter framförs av , 1975/76:34 69 Industri förbundei ansluter sig lill NDM:ssynpunkler och anför vidare all en fördel med viiessysiemei är all brott molinformationsföreskrifterna i huvudsak avkriminaliseras. 8.3.2Lagens närmare tillämpningsområde m. m. SPK noterar med tillfredsställelse all utredningensförslag även omfattar information om tjänster, ett behov som nämnden tidigarepekat på i sitt remissyttrande över varudeklaralionsutredningens betänkande.Inom de tjänsteområden som nämnden från prissynpunkt granskat närmare undersenare år finns starka skäl all förbättra konsumenternas möjligheter all bedömautbudets innehåll. har dock uiredningen inle påell nöjaktigt säll definierat vad den menar med information om tjänst. Dennaoklarhet måste lösas, innan lagförslaget slutgiltigt antas, anser förbundei. Konsumeniverkei menar all reglerna ominformationsplikt bör omfatta även fast egendom. delar inte uppfattningenatl informationsskyldigheten skall begränsas lill "kommersiell verksamhetoch avse rent kommersiella förhållanden". Med konsumenternas/medborgarnasväxande beroende av olika former av offentlig service har behovet av adekvalinformation om sådan service ökal. Informationen om den service stat och kommuntillhandahåller bör enligl förbundei vara underkastad samma krav som ställs päinformation och reklam frän enskilda och kooperativa förelag. KO noterar alt reklamutredningen till skillnad frånvarudeklaralionsut-redningen inle drar några bestämda gränser för vadinformationen skall innehålla. På upprepade ställen i motiven lill förslaget framhållsatt fråga är om produktcenlrerad information i standardiserad form. Någonklariäggande utveckling av vad som avses därmed ges emellertid inte. Den preciseringsom kan ligga i "standardiserad" och "produktcenlrerad" hari vart fall inte på någol sätt kommii lill uttryck i lagtexten, konstaterar KO.Exemplifieringen ger givetvis anvisning om vad informationen kan innehålla meninnebär i sig ingen begränsning. Detta är självfallet i och för sig ingennackdel från konsumentsynpunkt, anför KO. 8.4Informationsskyldighetens förhållande till tryckfriheten och iBlekinge län anser atl den föreslagna lagstiftningen inte kan genomföras utanen ändring i tryckfrihetsförordningen (TF). har därvid i ochfor sig ingen erinran mol en sådan ändring. En ovillkoriig förutsättning ärdock all en klar och otvetydig gräns upprätthålls mellan renl kommersiellinformation och framställningar som rör nyhetsförmedlingen och åsiktsbildningeni samhällei. 1975/76:34 70 Massmedleuiredningen anför all det är oklart hurlångt en skyldighet all lämna information kan anses förenlig med de nuvarandereglerna i TF. I vart fall, framhåller utredningen, är det inte tillåtet attålägga annonsörer skyldighet att lämna sä ulföriiga uppgifter att man kommeröver på mera allmän konsumentupplysning. Uiredningen påpekar all de frågor somhär avses faller inom del område som utredningen har au ta ställning lill. Utredningenanser därför att frågan om reklamutredningens förslags förenlighet medgrundlagen bör upptas i samband med den större frågan om vilka generella reglerom reklam som bör ingå i en ny grundlag om yttrandefriheien i massmedier. Sveahovrätt är av samma åsikt. NDM framhåller att det otvivelaktigt föreligger enprincipiell skillnad mellan ingrepp mot reklam i tryckt skrift somvederbörande näringsidkare själv vall att publicera i föreliggande utformning,vilket nu kan ske t. ex. med stöd av marknadsföringslagen, och föreskrifter omvad annonsör skall publicera i sin reklam - låt vara all han inte är skyldigall publicera reklamen i tryckt skrift, om han inte vill. Även om man ställersig positiv till de tankegångar som bär upp utredningens förslag är det svårt atlbestrida att förslaget innebär att en myndighetsstyrning kan ske av innehålleti ett meddelande som sprids med hjälp av tryckt skrift. Problemet bör enligtNDM under alla förhållanden uppmärksammas vid den pågående lolalöversynen avTF. Även NO tar upp iryckfrihetsfrågan och ariförhärvid, att konflikter mellan reklam och tryckfrihet undviks om man konsekventaccepterar synsättet att TF ej omfattar renl kommersiella annonser. Kammarrätten delar utredningens uppfattning, atlden föreslagna informationsskyldigheten inte strider mot TF. 8.5Förhållandet till annan lagstiftning Några remissinstanser anför synpunkter beträffandelagförslagets förhållande lill viss speciallagstiftning. Sålunda föreslårlivsmedelsverket, med hänsyn till den reglering av information beträffandelivsmedel som redan är möjlig genom livsmedelslagsliftningen och marknadsföringslagen,att vid ett eventuellt genomförande av utredningens förslag livsmedel undantasi den mån information som här avses för dessa reglerats genom nämnda beslämmelser. utgår från attreklamutredningen avsett att sådan informationsskyldighet som redan kan ansesfölja av bl. a. den speciella lagstiftningen om hälso- och miljöfariiga varorinte skall kunna påverkas genom åtgärder med stöd av den föreslagna lagen. Dååterstår frågan huruvida nämnda lag går längre belräffandeinformationsskyldighet när det gäller uppgifter i säkerheisbefrämjande syfte änvad speciallagstiftningen om hälso- och miljöfariiga varor gör. Om så är falletbör analyseras dels om det är angelägel med en dylik utvidgning avåigardslvånget, dels på Prop.1975/76:34 71 vilketsätt denna i sä fall bör åstadkommas. Åtskilliga remissinslanser berör lagförslagetsförhållande till marknadsföringslagen. Dessa synpunkler redovisas i sambandmed redogörelsen i del följande för remissinsiansernas behandling av deorganisatoriska frågorna. Åtskilliga remissinslanser har synpunkter påutredningens förslag i fråga om myndigheier för förhandlingar och tillsyn.Skilda organisatoriska lösningar förespråkas härvid. , konsumeniverkei och KF-LO-TCOförordar all anförtros adminislraiionen i stort inkluderandelillsynsupp-gifterna och all KO:s uppgift renodlas lill en åklagarfunkiion.Sålunda anför KF-LO-TCO att den snabbi framvuxna lagstiftningen på området ochi synnerhet administrationen därav obestridligen har föranlett en kompliceradsituation för konsumenter likaväl som för näringsidkare. Regelsystemet ochantalet myndigheter som tillämpar reglerna har för enskilda konsumenter kommiiatl bilda ett nätverk, som är svårt att överblicka och finna ledning i.Dessutom lorde kompetenskonfiikler ofta kunna uppslå mellan allmänna domstolar,allmänna reklamalionsnämnden, KO, och övriga berördamyndigheter, anförs del. Enligt organisationernas uppfattning är del eltangeläget konsumentintresse all dessa brister rättas lill. Det nu föreliggandebetänkandet är enligl organisationernas åsikt ägnal all förvärra denkomplicerade situationen. Uiredningens förslag innebär ju bl. a. atl dencentrala tillsynen skall delas mellan konsumeniverkei och KO, vilkel kan skaparisker för ytterligare kompetenskonfiikler mellan dessa myndigheier. Organisationerna anser alt är denmyndighet som är bäst lämpad att utreda konsumenternas informationsbehov ochförhandla fram åtgärder för atl tillgodose dessa behov. I syfte att åstadkommade önskvärda förbättringarna på del administrativa planet föreslår organisationernaatt även får la över handhavandet av övrig utrednings- ochförhandlingsverksamhei inom den konsumeniskyddande lagstiftningens område,dvs. inom hela marknadsföringslagens och avialsvill-korslagens område. KO:sfunktion kan härigenom renodlas lill en åklagarfunkiion på della rättsområde. Genom della förslag får konsumenier såväl somnäringsidkare en enda myndighel all primärt vända sig lill i hithörande frågoroch denna myndighel är den som är den centralaförvallningsmyndigheten för konsumentfrågor, framhålls det. Organisationerna är medvelna om all förslagelinnebär ell ingrepp i den nuvarande administrativa ordningen men vill betonaatt detta i längden lorde vara den bästa lösningen från konsumentsynpunkt ochatl det är ett angelägel önskemål all en sådan lösning åstadkoms. 1975/76:34 72 Även finner all den avuiredningen eftersträvade gränsdragningen mellan de båda myndigheternasverksamhetsfält torde motverkas av utredningens förslag i detlahänseende. Den föreslagna ordningen kan nämligen få lill konsekvens allmarknadsföringen av en och samma produkt granskas av båda myndigheterna;konsumeniverkei granskar 1. ex. förpackningen eller märkningen av en produktoch KO t. ex. en affisch för samma produkt. För såväl konsumenier somnäringsidkare måste del framstå som önskvärt alt de båda myndigheternasfunktioner renodlas sä långt det är möjligt så atl del inte råder tvekan omvart man skall vända sig eller vem man skall förhandla med. Domstolen förordarmot denna bakgrund en arbetsfördelning mellan de båda myndighelerna som stämmeröverens med den av KF-LO-TCO föreslagna. pekar särskill på atl uppgiften alltillgodose konsumenternas informationsbehov kräver såväl analys av möjlighetenatt tillgodose detta behov som kunskaper om produkter, tekniska provningar ochdistributionssystem. Arbelel kommer därför att bli mera resurs- ochkom-petenskrävande än utredningsarbetet i samband med undanröjande av vilseledandeuppgifter i marknadsföringen av en enskild produkt, anser verket. Arbetetkräver vidare ingående kunskaper om konsumenlernas olika problem på marknaden.Konsumentverkets lekmannaslyrelse och intima samarbete medfolkrörelseorganisaiionerna bidrar till atl ge konsumeniverkei den erforderiigakontakten med och närheten till konsumenternas problem och informationsbehov.Till detta bidrar också verksamheten hos och denregionala och lokala vägledningen. Verkei anför vidare all dess förhandlingsverksamheikarakteriseras av försök atl åstadkomma en helhetslösning påinformationsproblemen. I flertalet fall ingår förelagens produktutveckling ochreklamaiionshaniering som en del i förhandlingarna. Detla lalar enligl verketför atl förhandlings- och tillsynsuppgifterna anförtros . Utredningens förslag om delad lillsyn mellan KO ochkonsumentverket biträds av NO, som anser alt utredningen anfört vägande skälför all skall 11 huvudansvaret bl. a. förförhandlingsverksamheten. Inte heller beträffande ansvarsfördelningen i övrigihar NO några invändningar. Gränsdragningsproblem mellan speciellt KO ochkonsumentverket torde inte hell kunna undvikas vare sig KO ellerkonsumeniverkei ges huvudansvaret. Här liksom i övrigi får praxis lösauppkommande problem, m.enar NO. Kommerskolleglum ifrågasätter om det inte voremöjligt atl knyta an lill det nuvarande systemet enligt marknadsföringslagenmed KO som förhandlare/normgivare medan skulle svara för meraundersökande uppgifter, självfallet med rätt och skyldighet att hos KO påtalaeventuella behov av informaiionsöverenskommelser eller föreskrifter. Å andrasidan, anför kollegiei, lalar principiella skäl för all åtskilja denföreskrivande och den tillsynsutövande funktionen. Del kan vara olämpligt altge äkla- Prop.1975/76:34 73 garorganetKO befogenhet alt utfärda föreskrifter som skulle vara bindande för domstol.Med hänsyn också lill all denna uppgifi synes ligga väl i linje medkonsumentverkets övriga uppgifter finner kollegiet sig böra biträdauiredningens förslag. Flera remissinslanser menar all KO bör varaexklusiv lillsynsmyndighel medan konsumeniverkei förhandlar och utfärdarföreskrifter. Dessa är , . Handelskammareni , Köp-mannaförbundel och NDM. Sålunda anför NDM att det förefaller varamöjligt atl avsevärt förbättra utredningens förslag i fråga om administrationenutan att förslaget som helhet betraktat fördenskull ändras. En ordning meddubbla tillsynsmyndigheter är en administrativ oformlighei som enligl NDM intekan godtas. I varje fall gäller della om tillsynen avser samma frågor och skerfrån i stort sett samma infallsvinkel hos båda myndighelerna. Man måsle alltsåvälja en lillsynsmyndighel. NDM finner KO väl lämpad för dessa uppgifter ochförordar att KO anförtros tillsynen exklusivi. Härmed skiljsnormbildningsfunklionen från tillsynsfunktionen, vilkel NDM finner lilllalande.NDM understryker all naluriigtvis kan anmäla påträffadnormöverlrädelse lill KO. Köpmannaförbiindei anför liknande synpunkler ochkonstaterar härvid, all en sådan uppdelning på två olika verk i och för siginle är en idealisk lösning men f n. ändock den lämpligaste. KO, i , Sundsvallskommun och anser att såväl förhandlingsverksamheten och tillsynen börankomma på KO, medan konsumeniverkei skulle svara för del nödvändigautredningsarbetet. Härvid anför KO all en sådan lösning visseriigen inteeliminerar gränsdragningsproblem mellan olika lagar och olika tillämpandemyndigheter. Dessa problem är dock inte lill sin art av annai slag än dem somredan nu föreligger och som har visat sig möjliga att lösa i denpraktiska tillämpningen. i anser atl delfinns siarka skäl alt bygga upp arbelel med information i reklamen inom . Från konsumenlernas och näringslivels synpunkt måste detförefalla rationelll om en och samma myndighel handlägger informationsfrågorenligt marknadsföringslagen och den föreslagna nya lagen. Konsumentverketkunde i slällei, liksom livsmedelsverket, och , användas avKO som utrednings- och konsultorgan i frågor som rör marknadsföringslagen ochlagen om information i reklamen, anför . Flera remissinstanser påtalar del allmänna behovelav en översyn av relationerna mellan KO och . Sålunda menarkommerskolleglum, all del finns anledning alt i den fortlöpande uibyggnaden pådella område i eti sammanhang utreda iniegrationsmöjligheter ochverksamhets-fördelning för de berörda organen. hovräti finner också en översyn påkallad.Därvid skulle övervägas om och KO kan knyias närmare varandraäven i orga- 1975/76:34 74 Med en sådan lösning skulle enligl hovrätten kompetenskonfliklermellan förhandlande myndighel och lillsynsmyndighel kunna undvikas. understryker vad utredningenanför om oklarheter i och . Gränsen mellandessa är enligl förbundei fortfarande oklar i flera avseenden. Inte enbartkonsumenier ulan ocksä företag upplever det som förvirrande med denöveriappning, som förekommer mellan de två myndigheternas ansvarsområden. Enöversyn av den organisatoriska uppbyggnaden inom del marknadsrälisliga och konsumenlpolitiskaområdei akualiseras av den föreslagna lagen om informationsplikt, framhållsdel. finner det angeläget altpoängtera att frågan om de båda myndigheternas kompetensområden måsle utredasoch behandlas närmare oavsett vad reklamutredningens förslag resulterar i. 8.7.1Beriktigande av vilseledande uppgifter i marknadsföring Flertalet remissinstanser ansluter sig lill ellerlämnar ulan erinran reklam-utredningens uppfattning alt lagstiftning omberiktigande i vart fall inle nu bör genomföras. Bland dessa återfinnskonsumentverket, som anser atl behovet och effektiviteten av ellberikligandeinslilut bättre kan bedömas sedan erfarenhet erhållits vidtillämpningen av en förändrad informalions-och marknadsföringslagstiftning.Verket kommer därför alt följa denna fråga för all eventuellt kunnaaktualisera behovel av en speciallagstiftning om beriktigandereklam. Även NDM avsiyrker berikiigandesankiionen ochansluter sig härvid till de uttalanden, som reklamulredningen gör i ämnet. Detframhålls också atl en effektiv användning av insiilutel inlerimisliski förbuderbjuder elt vida bättre skydd för konsumenterna mot skadeverkningar av den artbe-rikiigandereklamen lar sikte pä. Positiva till berikiigandesankiionen ärsocialstyrelsen, , , 1 län ochSundsvalls kommun. Härvid anför att frågan har behandlatstämligen summariskt av utredningen. Domstolen är i princip positiv tillinförandet av regler angående rältelsereklam och anser att frågan förtjänar attytteriigare uppmärksammas och utredas i syfte atl eventuellt få en lagstiftninglill stånd. KO framhåller atl det vid felaktiga ellervilseledande uppgifter i kommersiell masskommunikation väsentligen är fråga omekonomiska verkningar, på sändarsidan och skada för mottagarna,konsumenterna. berikligandeinslilut skulle vara ägnat att begränsa dessa verkningaroch ter sig därför enligt KO som ett naluriigt inslag i ett normsystem päområdet. Givetvis är införandet av ett sådant inslitui förenal med principiellaproblem. 1975/76:34 75 konslaierar KO som inte vill ifrågasätta atl åtskilligafrågor behöver utredas innan berikiigandeskyldighet kan införas. KO är vidare medveten om atttillämpningen av en berikiigandesanktion medför praktiska problem. Svårigheterkan uppkomma när del gäller all bestämma sättet för och omfånget avberikiigandel. Marknadsdomsiolen har emellertid uttalat atl det med denerfarenhet domstolen numera har av förhållandena på reklampmrädel sannoliklinte skulle innebära oöverkomliga problem för domstolen att ge lämpligaanvisningar för utformningen av rältelsereklam i del enskilda fallet, anför KO. Frågan om beriktigande avvilseledande reklam är enligt KO:s bedömning av sådan betydelse fränkonsumentsynpunkt att vidare utredning av frågan inle bör skjutas . 8.7.2 Befrielse från reklamskatt i vissa fall Så gott som samlligaremissinstanser delar reklamutredningens uppfattning att befrielse frånreklamskall för särskill informaliv reklam inle bör komma i fråga. , ochNO anser emellertid alt frågan bör utredas ytteriigare.