prop · FZ03204 · 1975-12-31 00:00:00 — utlämnadtill salu eller för spridning på annat sätt. Denna bestämmelse bör givelvisgälla också stencilerad eller därmed jämföriig skrift. 7.2Omfattningen av det tryckfrihetsrättsliga meddelarskyddet m. m. Enligtden nya RF hör till de grundläggande rättigheterna inte bara yttrandefrihetenutan också rätten lill informaiion. Dessa båda rättigheter är i själva verketoupplösligt förbundna med varandra. TF värnar inte heller enbart om rätten attframföra åsikter och meddela uppgifter i tryckt skrift. Den slår ocksä vakt ominformationskällorna till tryckta framställningar. Det sker inte minst genombestämmelserna om frihel från åtal och siraff för den som lämnar ett meddelandeför publicering, även om delta annars skulle vara brottsligt lill sittinnehåll, och om rätt till anonymitet för sädan meddelare. Som en gemensambeteckning pä delta komplex av beslämmelser kan man använda lermenmeddelarskydd. Bestämmelsernaom ansvarsfrihet och anonymitetsskydd för meddelare har ell nära samband meddet tryckfrihetsrättsliga ansvarssystemet och har ocksä historiskt sell vuxiifram ur delta. Den svenska iryckfrihetsräiien bygger på att ansvaret förinnehållet i en tryckt skrift är samlat hos en enda person, för periodiskskrift utgivaren och för annan skrift i regel författaren. Andra medverkandekan i princip inte göras ansvariga. Deförslag i fråga om meddelarfrihet och anonymitet som har lagts fram av MMU ochTK bygger på nuvarande principer. Det kan inte råda nägon tvekan om attförslagen som helhet innebär ett ökat rättsligt skydd för nyhetsförmedlingenoch informationskällorna i övrigi. Prop.1975/76:204 94 Företrädareför massmedierna har ofla vitsordat att del tryckfrihelsrällsliga meddelarskyddetär en väsentlig betingelse för pressens arbetsmöjligheter. Uppslutningen kringhuvudprinciperna bakom MMU:s och TK: förslag i denna del har också varil allmänunder remissbehandlingen. Ett par inslanser, bland dem JO och Sverigesadvokalsamfund, har dock ifrågasatt, om inle reglerna om lyslnadsplikt iprincip kunde utformas så att samma lyslnadsplikt gäller oberoende av omuppgift lämnas lill publicist eller till annan. ställer sigfrågande till en ordning som innebär all uppgifter som annars omfattas avtystnadsplikt straffritt kan lämnas lill en journalist för publicering ihundratusentals tidningsexemplar. En sådan konslruklion är enligt samfundetsvårförståelig för det allmänna rättsmedvetandet. Dessa uttalanden, som tordeha giltighet ocksä för andra meddelanden som blir straffria till följd av TF,ger mig anledning att ta upp den grundläggande frågan om det berälligade i enundanlagsreglering för publiceringsmeddelanden. Utmärkandeför ett demokratiskt samhälle är den fria debatten om samhälls- ochkulturfrågor och den offentliga granskningen av dem som i allmän eller enskildbefattning övar inflytande. För denna debatt och bevakning spelar det trycktaordet, särskilt tidningspressen, en huvudroll. En förutsättning föratttryckfriheten skall kunna fylla sin funktion idet demokratiska systemet äruppenbarligen alt tillgången till information om skilda samhällsförhållandenär riklig. kan det visa sig nödvändigt att i tryckta framställningaröppel ventilera också omständigheter av tämligen känslig art, 1 varje fallbehöver författare och journalister ofta initierad kunskap som underiag förkommentarer och information lill allmänheten. Inskränkningar,t.ex, i form av tystnadsplikt, i friheten all lämna meddelanden lill andrautgör enligl regeringsformen (RF) begränsningar i den medborgerligayttrandefriheten. Redan härav följeratl sådana inskränkningar alllid skallpräglas av resirikliviiel, förhållande kommer än klarare till uttryck iRF, om skyddel där för yttrande- och informationsfriheten förstärks ihuvudsaklig överensstämmelse med fri- och rällighetsutredning-ens förslag. Ävende inskränkningar i den allmänna meddelarfriheten som RF medger skulleemellertid säkeriigen få ogynnsamma följder för det önskvärda nyhetsflödettill publicister och författare, om de tillämpades fullt ut också gentemotdessa. Faran består inte endast i att meddelanden som med tanke påinformationsintresset är önskvärda eller försvariiga drabbas av straff Riskenär också att t, ex, lysinadspliklsregleringen verkar hämmande på tiänsiemänsoch andras benägenhet att gå till banda med upplysningar även utanför detområde som vid en strikt juridisk tolkning är alt anse som sekretessbelagt. Ensådan diskretion kan i vissa sammanhang vara naturiig, 1 förhållande lillmassmedierna blir den ell hinder för den fria opinionsbildningen. Enpriviligerad behandling av publiceringsmeddelanden är inte liktydig med ellslorl antal publiceringsskador, 1 själva verket torde, som TK fram- Prop.1975/76:204 95 hålleri anslulning lill ett uttalande av MMU, del största värdet i en vidsträcktmeddelarfrihet ligga i att uppgifier lämnas, inle för direkt publicering, utanmera för all tiäna som underlag för kommande publicering i ämnel. Också närviss ömtålig informaiion ges offenlighei, sker det erfarenhetsmässigt ofta iformer som utesluter eller mildrar olägenheterna, Härlill medverkar givelvisatt publicisten i vissa fall bär ett tryckfrihelsrällsligt ansvar föruppgifternas publicering. Av väl så stor betydelse är den självsanerandeverksamheten inom pressen, särskilt den som bedrivs av Pressens opinionsnämndoch Allmänhetens pressombudsman, och de etiska regler som i anslutning härtillhar utbildats. Jag finner det vidare angelägel all framhålla att straffrihetför meddelare inte belyder alt offentliga tiänsteman är skyldiga all imoisvarande mån lämna upplysningar till t, ex, pressen om känsligaförhållanden. Innebörden av en särskild tryckfrihetsrättlig meddelarfrihet är istället den alt det allmänna - med lanke pä de viktiga intressen sominformationsfriheten representerar - överlåter ät den enskilde alt, utan riskför repressalier, själv bedöma om det är önskvärt eller försvarligt allförmedla vissa uppgifter för offentliggörande. Man kan räkna med att han därvidbeaktar de skyddsintressen som en vanliglvis gällande tystnadspliktsregelvärnar om, liksom sin uppfallning om hur informationsmottagaren kommer allhandskas med stoffet. Sammanfattningsvis anserjag alltså att farhågorna för allell särskilt skydd för dem som meddelar uppgifter till publicister skall ledalill återkommande skador är överdrivna. Liksom bör man för framtiden istor ulslräckning kunna föriita sig på massmediernas och uppgiftslämnarnasomdöme och ansvarskänsla, Délvore trots det sagda orealistiskt att bortse frän att meddelarfriheten kan ledalill oönskade konsekvenser i form av publicitetsskador, Enligl min mening kandock någon ivekan inte råda om all del, allmänt sell, är ell mindre ont att ivissa fall omständigheter som bort förtigas uppenbaras än att missförhållandeni allmän eller enskild verksamhet får fortgå opåtalt eller alt den offentligadebatten i någon allmän angelägenhet uteblir eller kommer i obalans på grund avbrist på informaiion. Minslutsats blir alltså att de som meddelar sig med pressen eller annars medpublicister bör åtnjuta en vidsträckt frihet. Att emellertid denna frihel -liksom flertalet andra rättighetel - har sina begränsningar ligger i öppen dag.Enskildas personliga integritet och ekonomiska intressen kan inte heller idetta sammanhang lämnas ulan varje skydd. Också mycket betydelsefulla allmännainlressen kräver sitt beaktande. Det blir nödvändigl att göra en avvägningmellan motstående och svånämförbara intressen, en avvägning som oundvikligenfar karaktären av en kompromiss. Hittillshar närmast varit lal om meddelares frihel från straffansvar och liknanderättsverkningar. Fråga är dock om inte anonymitetsrätten är den viktigastekomponenten i skyddet för nyhetskällorna. Del kan med fog anlas att det, ominga skyddsbestämmelser fanns, mindre skulle vara fruklan för straff än fruklanför omgivningens - t, ex, överordnades och arbets- 1975/76:204 96 kamraters- reaktion som skulle avhälla en person från alt dra fram betydelsefullaomständigheter i ljuset. Anonymitetsrätten sträcker givetvis också sin verkanin på det område där det är juridiskt fullt tillåtet att lämna underrättelser,vare sig del sker för offentliggörande i tryck eller för annat syfte. Emellertidråder det ell intimt samband mellan meddelares ansvarsfrihet ochanonymitetsrätt. Som hovrätten över och har påpekat förutsätterell effektivt anonymitetsskydd straffrihet. Endast om ett meddelande är frittfrän påföljd, kan man nämligen upprätthålla ett förbud för allmänt organ attefterforska den person som har lämnat meddelandet för offentliggörande i trycktskrift. Detta betyder alt man vid fastställandet av gränsen för detstraffrättsliga meddelarskyddet måste beakta inte minst dess verkan för efterforskningsmöjligheterna, Åandra sidan leder gällande anonymitetsbestämmelser lill en faktisk utvidgningav det straffria områdei för meddelare. Reglerna i TF om tystnadsplikt för densom har tagit befattning med tillkomsten av en tryckt skrift hindrar nämligen ibetydande omfattning ingripande mot meddelare som har överträtt detstraffrättsliga medddarskyddets gränser. Härigenom mildras följderna för denmeddelare som har misstolkat innebörden av de föreskrifter som bestämmer dessagränser. Vadjag i det föregående har sagt om anonymitetsskyddets betydelse för meddelarehar i det väsentliga sin giltighet också när det gäller författare lill trycktskrift. Enligtmin mening bör anonymitetsskyddet alkjämt fylla de funktioner inomiryckfrihetsräiien för vilka jag nu har redogjort. Jagnämnde tidigare att MMU:s förslag innebär en utbyggnad av skyddet förmeddelare. Detta konstaterande grundar sig bl, a, på att skyddsreglerna enliglMMU skall avse också den nya kategori av skrifter som förs in under grundlagen,dvs, stencilerade eller på liknande sätt mångfaldigade skrifter, Idetta avsnitt skall jag nu i fortsättningen ta upp andra viktiga frägorangående meddelarfriheiens och anonymitetsskyddets omfattning, Meddelarfriheteni förhållande till utrikes tryckta skrifter kommenterar jag dock först ispecialmoliveringen. Ett uppmärksammat inslag i MMU:s förslag gällerprocessformen för beivrande av sirafföara publiceringsmeddelanden. Denna frågakommer jag att behandla i avsnitl 7,3. Kretsenav dem som åtnjuter meddelaijriheien. Skydd för anskajjäre av uppgijt förpublicering Enligl1 kap, I S tredje styckei TF skall del stå envar frilt att meddela uppgifteroch underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrifttill dess författare eller utgivare eller, om för skriften finns särskildredaktion, till denna eller till förelag för yrkesmässig förmedling av nyhetertill periodiska skrifter, Meddelarfriheten begränsas emellertid Prop.1975/76:204 97 del enligt 7 kap, 3 S TF, Ansvar kan sälunda utkrävas om meddelandetinnefattar ärekränkning och inte införs i skriften, om det innebär vissa grovabrott mot rikets säkerhet, om meddelaren bryter mot lagstadgad tystnadspliktsom åligger honom som offentlig funktionär samt om han lämnar ul allmänhandling som skall hällas hemlig. Reglernaom meddelarfrihet skall ses i sitt sammanhang med det tryckfrihetsrättsligaansvarssyslemel, innebär som nämnls all endast en person kan görasansvarig för innehållel i tryckt skrift, i allmänhel utgivaren beträffandetidning eller annan periodisk skrift och författaren i fräga om skrift som inteär periodisk. Övriga inblandade går i princip fria, hör författare tillartikel i periodisk skrift. Men också författare till icke-periodisk skrift ärfritagen från ansvar från iryckfrihetsbrott, om hans namn inte är utsatt påskriften och han inte framträder öppet. Underåberopande av systemet med ensamansvar föreslår MMU att meddelarfriheten skallgälla alla som - ulan att stå del särskilda ansvaret -har medverkat vidlillkomslen av en framslällning i tryckt skrift och som har bidragit till attframställningen har fält ett visst innehåll, i vissa fall allLså ävenförfattaren. Den som i enlighet härmed skall betraktas som meddelare är åandra sidan underkastad undantagen i meddelarfriheten och därför ansvarig fört, ex, grova brott mot rikels säkerhet och brott mot tystnadsplikt i vissafall, MMU:sförslag, som gäller också övriga massmedier enligt massmediegrundlagen (MGL),har inle mött någon invändning från remissinstansernas sida, Ocksä jag anslutermig till förslaget. Det överensstämmer lill största delen med vad som redan (äranses gälla enligl TF, Bl, a, vill jag erinra om att säväl enligt förarbelenatill TF (prop, 1948:230 s 144) som enligt rättspraxis artikelförfattare iperiodisk skrift, som inte själv är utgivare, hai del straffansvar som anges i7 kap, 3 S TF, Det är emellertid något tveksamt om MMU:s ståndpunkt till alladelar sammanfaller med gällande rätt, 1 varje fall kan det vara befogat att TFfår ge tydligare besked om vad som skall gälla. Jag kommer tillbaka till dennafråga i specialmotiveringen. Gärningvarigenom en uppgift anskaffas för publicering i tryckt skrift faller,åtminstone i princip, utanför skyddsregleringen i TF, Förhällandetuppmärksammades i samband med IB-affären, MMU föreslär nu alt anskaffande avuppgift inordnas under grundlagsregleringen såväl siraff rättsligt somprocessuell. Jag skall i detta avsnill la upp frågan i vad mån anskaffande avuppgift för publicering skall föranleda ansvar. som är iryckfrihetsrällsligl ansvarig för en skrift skaffat en publiceraduppgift genom brottslig gärning, svarar han enligt MMU:s förslag för dennaendast säsom för ett moment i ett yttrandefrihetsbroit eller, med motsvarande termenligt TF, ett tryckfrihetsbrott. Innefattar brott, som enligt grundlagen äryttrandefrihetsbrott, enligt gärningsbeskrivningen i vanlig lag ocksåanskaffande av uppgift, får sålunda vid bedömandet av påföljden föryttrandefrihetsbrottel beaktas även anskaffandet. Detta gäller t, ex, spioneri, 1975/76:204 98 somenligt kan bestå både i all någon anskaffar och i alt någon lämnaruppgift rörande försvarsangelägenheter. Anskaffande av uppgift för publiceringjämställs med meddelande i övriga fall, dvs, när uppgifien inte har publiceratsav anskaffaren i skrift för vilken han själv är särskilt ansvarig. Anskaffandetär alltså straffritt, om det inte innefattar spioneri eller vissa andra grovabrott mot rikels säkerhel. Frän nu angivna regler gäller det generellaundantaget att ansvar utkrävs i vanlig ordning vid överträdelse av bestämmelsesom särskill strafföelägger sättet för anskaffande, t, ex, inbrott och olovligavlyssning. Underremissbehandlingen har MMU:s förslag i denna del över lag tätt ett positivtmottagande. Ett par instanser anser emellertid att man knappasl kan tala omnägon utvidgning av meddelarskyddet och att frägan om anskaffande har låttöverdrivna proportioner. Föregen del vill jag erinra om att TF skyddar inte enbart friheten att yttra sig itryckt skrift utan ocksä informationsfriheten i anslutning härtill.Informationsfriheten definieras i RF som en rätt att inhämta och mottagauppgifter och upplysningar, MMU:s förslag angående anskaffande av uppgifterinnebär för TF:s del att denna kommer all skydda informationsfriheten iförhällande till tryckta skrifter även såvitt angår del aktiva informationsinhämtandet.Delta ser jag som en principiellt värdefull förstärkning och en logiskutbyggnad av del nuvarande meddelarskyddet. Genomförs förslagel, blir det intemöjligt all genom vanlig lagsliftning förbjuda inhämtande av viss informaiionför publicering. Denna verkan framsiår som mera betydelsefull än de rentfaktiska förändringarna i nu rådande möjligheter att lagligen inhämia uppgifterför publicering. Dessa förändringar är emellertid inte betydelselösa. Förslagetbidrar också till all klargöra rättsläget i vissa tveksamma fall. Bl, a, kommerdet att för framtiden stå klart att publicist eller meddelare inte kan avkrävasansvar därför att han har anstiftat annan alt bryta sin tystnadsplikt ochdärigenom skaffat sig uppgifter som grund för offentliggörande. Jagansluter mig med hänvisning till det anförda i alll väsentligt till vad MMU harföreslagit om grundlagsskydd för anskaffande av uppgifter i publiceringssyfte.Liksom MMU anser jag att brolt mol bestämmelser som gäller sättet att inhämtaupplysningar bör falla vid sidan om grundlagsskyddet. Det kan enligt minmening inte komma ifråga att privilegiera journalister eller andra som för attsöka material för artiklar eller böcker använder sig av t. ex. inbrott, brottmot telehemligheten eller posthemligheten eller olovlig avlyssning. Desärskilda omständigheter som här kan tänkas tala i mildranderiktning torde kunna beaklas inom ramen för bestämmelser. Denpartiella ansvarsfriheten för den som anskaffar uppgift för publicering börlillkomma både den som avser all själv som författare publicera uppgifternaoch den som vidarebefordrar dem som tryckfrihetsrättsligt meddelande. Skyddetbör inträda redan vid själva anskaffandet och i princip Prop.1975/76:204 99 oavsettom åtgärden har hunnit fullföljas som avsetl. EnligtMMU kan den för en skrift ansvarige läggas till last all han genom brottsliggärning har anskaffat en publicerad uppgift, så snart han har gjort sig skyldigtill brott som är yltrandefrihetsbrott och som enligt gärningsbeskrivningen ivanlig lag tillika innefattar anskaffande av uppgift, t.ex. obehörig befattningmed hemlig uppgift. För egen del finner jag det emellertid mest konsekvent attansvarel även för den för iryckfrihelsbroil ansvarige i fråga om anskaffandebegränsas till de grova brotl som rikels säkerhet som - enligl vad jagföreslär i det följande - bryter genom meddelarskyddet. Min ståndpunkt ärförestavad ocksä av omtanke om mede-larnas anonymitetsskydd. Man bör inte ionödan riskera att röja publicistens källa genom att vid domstol behandla detsätt pä vilkel han har införskaffat en uppgift. Jag anser det vidare någol sökloch onödigt komplicerat att - som MMU - betrakta den brottsliga gärningvarigenom uppgift har inhämtats som ett moment i ett iryckfrihetsbrott. Deönskemål som ligger bakom denna konstruktion - att inte frägan om ansvar föranskaffandebroll skall av åklagare och myndigheter handläggas separat och medbortseende från sambandet med publiceringen - kan tillgodoses på processuellväg. Jag ålerkommer till denna fråga i följande avsnitt. Avbegränsningarna i meddelarfriheten har den, som ger försteg ät vissatystnadsplikter, tilldragit sig den största uppmärksamheten. Enligt7 kap, 3 S TF gäller nu att meddelarskyddet viker om meddelandet ulgör ettbrott mol en lyslnadsplikt för en offentlig funktionär och tystnadsplikten ärföreskriven i lag. Kravet pä föreskrift i lag infördes i författningstexten päförslag av (1948:30 s, 33), medan i den proposition(1948:230) som läg till grund för TF endasl föreslogs krav på alttystnadsplikten skulle framgå av författning. Förhållandetmellan tystnadsplikter och principen om skydd för meddelare behandlades avoffentlighetskommittén som presenterade sitt slutförslag (SOU 1966:60),Förslaget föranledde emellertid inte lagsliftning, I stället hänsköts frågan omavvägning mellan tystnadsplikt och meddelarskydd först till offentlighets- ochsekretesslagstiftningskommitlén för att därefter i huvudsak föras över tillMMU, MMUföreslär att ätal skall kunna väckas för uppsåtligt åsidosättande avtystnadsplikt vid meddelande för publicering endast i de fall som anges i ensärskild tillämpningslag, Däremoi uppställs inte något krav på alt självatystnadsplikten skall vara upptagen i lag eller på att den skall avseförhållande som någon har fåll kännedom om såsom offentlig funktionär. Underremissbehandlingen har MMU:s förslag kritiserats av JK, Denne anser att gränsenmellan tystnadsplikter som bryter meddelarskyddet och sådana som inte gör detvisserligen bör anges i en särskild lag men att Prop.1975/76:204 100 principernaför gränsdragningen bör framgå av grundlagen. Denna borde därför kompletterasmed en förteckning som kortfattat anger vilka lyper av lystnadsplikter som kangälla ocksä för publikalionsmeddelanden. Tystnadspliktskommiltén(TK) har grundat sill förslag angående förhållandel mellan meddelarfrihet ochtystnadsplikt på den av MMU föreslagna grundlagsregleringen av frågan.Kommittén säger sig av tidsskäl inte ha hunnit fullständigt pröva JK:s nyssåtergivna lanke, TK har emellertid ställt samman ett utkasl lillgrundlagsbestämmelse, avsedd all fylla den uppgift som JK har angett. Utkastetupptar i älta punkler lyper av meddelanden för vilka ansvar, enligt vad somnärmare anges i särskild lag, kan utkrävas utan hinder av meddelarskyddet, TKhar utarbetat förslag till sådan lillämpningslag som avses i den av MMUföreslagna grundlagsbeslämmelsen, I lagen beskrivs fristående - och alltså utanhänvisning till annan författning - tystnadsplikter vars åsidosättande kanleda lill straff också när det är fråga om meddelande för offentliggörande imassmedium, Ålskilliga av dessa tystnadsplikter förutsätter alt meddelandet idet särskilda fallet leder till skada av närmare angivei slag. De i lagen upptagnabestämmelserna konstituerar inte själva någon tystnadsplikt utan förutsätterall sådan finns föreskriven i annan författning. Av särskild betydelsehärvidlag är del förslag till lag om tystnadsplikt för offentliga funktionärersom kommittén lägger fram. Denna lag är avsedd att ge en samladreglering av de offentliga tystnadsplikterna, 1 ett mindre anlal fallförutsätts alt utfyllande bestämmelser meddelas genom lag eller förordning,Lagen upptar en allmän beslämmelse om lystnadsplikt beträffande innehållet ihemlig handling. Gränsdragningeni den särskilda tillämpningslagen mellan tystnadsplikter som gäller ocksägentemot pressen m, fl, och sädana som viker för grundsatsen om meddelarfrihetinnebär pä några punkter en förstärkning av tystnadsplikter, sett iförhållande till gällande rätt, 1 betydligt fler fall förskjuls emellertidgränsen i motsatt riktning. Bl, a, får massmedierna ökad tillgäng till hemligauppgifter i sociala ärenden och andra ärenden där det är fräga ommyndighetsutövning mol enskild. Syftet är att underiätta en balanserad och påmera allsidigt underlag grundad publicitet och debatt kring myndigheternasingripanden mot enskilda. För att motverka att denna större öppenhet leder tillpublicitetsskador för enskilda föreslår TK att del allmänna i störreutsträckning än nu tar ansvart för utredning och rättegäng i mål om förtal avenskild. Endast i ett par undantagsfall föreslås den särskilda tystnadspliktenkring innehållet i hemlig handling få företräde framför grundsatsen om meddelarskydd. Flertaletav de remissinsianser som har yttrat sig över angåendetystnadsplikt och meddelarfrihet har godtagit lösningen att de tystnadspliktersom skall gälla framför meddelarfriheten skall anges i en särskild lag. Vissaalternativa förslag haremdlertid också förts fram. Jag återkommer strax tilldessa. Av dem som tillstyrker den av TK förordade konstruktionen Prop.1975/76:204 101 haren majoritet uttalat sig till förmån för JK:s tanke all grundlagen skall angeen ram för de tystnadsplikter som lär bryta genom meddelarfriheten. Mångaremissinstanser ansluter sig i stort till de avvägningar som TK har gjort i densärskilda lagen. Åtskillig kritik mol innehållet i lagen förekommer emellertidocksä, Särskill den föreslagna utvidgningen av meddelarskyddet på socialvärdensområde har sälunda kritiserats för att inte ge tillräckligt skydd för denpersonliga integriteten. Den för kommitténs förslag betydelsefulladistinktionen mellan uppgifter som är hänföriiga till myndighels-utövning ochsädana som gäller förtroendesiluationer har mött invändningar från flera häll. Viddella tillfälle avser jag att la ställning till frägan om förhållandel mellanden iryckfrihetsrällsliga meddelarfriheten och lystnadsplikt i allmän ochenskild verksamhet endast såvitt gäller grundlagsregleringen. Som jag har nämnti inledningen kommer övriga delar av att övervägas inomjustitiedepartementet lillsammans med offentlighels- och sekretesslagstiftningskommitténsförslag till lagstiftning om handlingssekretess, med siktet inställt på enproposition till vid 1976/.