prop · FY038 · 1975-12-31 00:00:00 — Regeringen får överlåta åt kommun atl meddela föreskriftersom avses iförsta stycket första punkten. Denna lag träder i kraft efter den dag, då lagenenligt uppgift på den har utkommit från trycket i . Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,, , , , , Propositionom föUdlagstiftning med anledning av den nya regeringsformens bestämmelser omnormgivning Dennya regeringsformen (RF) som antogs slutligt av (prop 1973:90, KU 1973:26, rskr 1973:263, KU 1974:8, rskr 1974:19) har börjattillämpas den Ijanuari 1975. Införandelav en ny statsförfattning leder hell naturiigt till en omfattandeföljdlagstiftning. En försia etapp i arbetet på följdförfatlningarna genomfördesgenom beslut av statsmakterna (prop. 1974:35, KU 1974:21, rskr1974:160). Genom besluten antogs ändringar i vallagen, kommunallagarna,, , lagen om lagrådet, riksbankslagen ochåtskilliga andra lagar samt upphävdes elt antal äldre lagar. Vidare infördestvå nya lagar rörande riksdagsorgan och en ny lag om handläggningen avnådeärenden. Som led i det fortsatta följdarbetel till grundlagsreformenförelade regeringen därefter under höslen ytteriigarelagförslag i två propositioner. 1974:155 föreslogs sålunda lagändringarför att möjliggöra domstolsprövning av vissa frihetsberövanden. 1974:174innehöll, utom annal, förslag till ändrade regler dels om utlännings tillträdetill offentlig Ijänst,dels om prövningen av frågorom skyldighet för ordinariedomare att avgå i samband med pensionering m. m. antog förslagen(JuU41 och InU 33,rskr 365och 401). Jag vill tillfoga alten forllöpan- deanpassning till den nya RF i formellt och terminologiskt hänseende har gjorts ilagarsom under höslen har varil föremål för propositionsförslag lill . 1974:35redogjordejag översiktligt för uppläggningen av följdarbetet lillgrundlagsreformen. Jag framhöll alt del som en viktig uppgift återstod attutarbeta förslag till lagar och lagändringar som har samband med reglerna i nyaRF om normgivningsmaklens fördelning. Jag avser nu att ta upp hithörandefrågor. Jag vill emellenid redan här nämna att del är en uppgift på lång siktalt anpassa normsystemet till den nya RF och alt de förslag som behandlas viddetta tillfälle senare måste följas av andra. Huvudintresset bör denna gångägnas åt sådan delegation av normgivningskompetens som behövs för allregeringen och andra myndigheler- i enlighel med vad som förutsattes vid den nyaRF:s tillkomst - i det väsentliga skall kunna behålla nuvarande befogenheteratt besluta författningar. Etl av de lagförslag somläggs fram nu gäller offentliga funktionärers lyslnadsplikt. Till grund förförslagel ligger en inom juslitiedeparlemenlet utarbetad promemoria (Ds Ju1974:16) "Konsekvenserna av den nya om tystnadsplikt".Promemorian har remitterats för yttrande lill offentlighets- ochsekretesslagstiftningskommittén, massmedieutredningen, ombudsmän(), svenska kommunförbundel, landstingsförbundet och pressenssamarbetsnämnd. Yttrande har därjämte inkommit från radio AB. Övrigaförslag som behandlas har föregåtts av en genomgång avolika sakområden inom departementen. Förslagen gäller i konsekvens härmedämnen som hör till skilda departement. Jag har vid utarbetandet av förslagensärskilt samrått med de statsråd till vilkas ansvarsområden respektive ämnehör. Beträffande frågor om offenlligrätlsliga avgifter har jag särskiltsamråll med chefen för . 2 Regeringsformens regler om normgivningsmakten Reglernai RF om fördelningen av normgivningskompetens mellan olika organ, iförsta hand och regeringen, skiljer sig i hög grad från molsvaranderegler RF. Avsiklen då den nya RF beslutades var emellertid alt denkompetensfördelning som har rått och som har utvecklats i praxisskulle i huvudsak gälla också (prop. 1973:90 s. 207). Enligtdel cenirala stadgandet i 87 § 1 mom. RF skulle bl. a. allmäncivil-och kriminallag stiftas av gemensaml med konungen. Urbestämmelserna i 89 § gamla RF kunde utläsas att som elt momeni i konungensstyrande makt ingick befogenhet atl besluta författningar som rörderikets allmänna hushållning eller grunderna för allmänna inrättningar av allaslag (den s. k. ekonomiska och administrativa lagstiftningen). Av 89 § framgickvidare alt Konungen kunde överiämna lill alt gemensamt med honombeslula författningar tillhörande dessa två kategorier. Den gräns som i praxis komatt dras kring områdei för den samfällda lagstiftningen kan endast högstofullständigt härledas ur de regler RF vilka angav de ämnen sommåste regleras i denna form. Helt allmänt kan sägas att den praxis, som medtiden stabiliserade sig, till den samfällda lagstiftningens område härfördebestämmelser som innebar väsentliga ingrepp i medborgarnas frihet och egendomöver huvud taget, vare sig dessa bestämmelser var att anse som civil- ellerkriminallag i gängse mening eller ej. 1 fråga om straffrätten innebar delta bl.a. att föreskrifter om mera långvariga frihetsstraff (normalt fängelse mer ) ansågs vara förbehållna den samfällda lagsiiftningen. Dennya om normgivningsmakten finns samlade i 8 kap. Grundlagsreformeninnebär försl och främst att den samfällda lagsiiftningen försvinner. Decentrala delarna av normgivningen läggs hos ensam. Riksdagenbeslutar föreskrifter i form av lag. Huvuddelen av normgivningen i övrigttillkommer regeringen antingen direkt på grund av bestämmelser i eller pågrund av delegationsbeslut fattade av i lag. Av regeringen beslutadeförfallningar kallas i den nya RF rör förordningar. Dennya RF innebär att - i motsats till vad som gäller -kan beslula föreskrifter inom regeringens hela normgivningsområde utanföregående regeringsinitiativ (8 kap. 14§). En fråga inom regeringens områdesom på delta sätt har lagl under sig kommer på grund av den formellalagkraftens princip (8 kap. 17 §) alt kunna regleras endast av sålänge lagstiftningen beslår. 1den nya RF anges elt antal ämnen där normgivningskompetensen i försia handskall ligga hos och utövas genom lagstiftning. De viktigaste av debestämmelser som beskriver detla primära lagområde finns i 8 kap. 2, 3 och 5§§. Genom beslämmelserna i 2 § förs hela den civilrätlsliga normgivningen lilldet primära lagområdet. Bestämmelserna i 3 § innebär all lill delta områdevidare skall räknas föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och delallmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigl avser ingrepp ienskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. del primäralagområdet hör med andra ord de för enskilda betungande delarna av denoffentliga rätten - bl. a. den statliga beskattningen och straffrätten. Med"ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden"förstås sådana ålgärder från lagstiftarens sida som allmänt anses innebärainskränkningar i enskildas ditlillsvarande handlingsfrihet, möjligheler attförfoga över egendom etc. Bestäminelserna i 3 § har utformats på sådant sättatl även en föreskrift, som t. ex. i någol hänseende begränsar omfallningen avelt redan föreliggande ingrepp i enskildas förhållanden och därför kan sägas gåi "berättigande" riklning, omfattas av kravet på lagform. 1 5 §föreskrivs lagform för viss normgivning som gäller kommunernas ställning.Enligl denna paragraf skall grunderna för ändringar i rikets indelning i kommunersamt grunderna för kommunernas organisaiion och verksamhelsformer och för denkommunala beskattningen bestämmas i lag. 1 lag skall enligt samma paragrafockså meddelas föreskrifter om kommunernas befogenheter i övrigl och om derasåligganden. Det är tydligt all detprimära lagområdet är större än det område som f. n. regleras genom samfälldlagsliftning. Denna uividgning har skelt framför allt genom alt viss ekonomiskoch administrativ normgivning som har utövats av Kungl. Maj:l harförts över lill det primära lagområdet. Delta har åstadkommits bl. a. genom allalla strafföreskrifter har förls in under 3 §. Om man, som förutsattes vid dennya RF:s tillkomst, skall kunna i huvudsak bibehålla nuvarandekompetensfördelning mellan riksdag och regering, blir det därför nödvändigt attåterföra en del av vad som faller inom det primära lagområdet till regeringen.En sådan möjlighet öppnas genom beslämmelser om delegatlon av riksdagensprimärkompetens till regeringen. De viktigasie av de:isa bestämmelser finns i8 kap. 7 och 8 §§. Reglerna i 7 § avser delegation på den offentliga rättensområde. Denna delegationsmöjlighet avser m. a. o. de normgivningsområden sombeskrivs i 8 kap. 3 och 5 §§. Inom dessa kan delegation äga rum belräffandeföljande ämnen: 1. skydd för liv, personlig säkerhet och hälsa, 2. utlänningsvistelse i riket, 3. in- och utförsel av varor, av pengar eller av andratillgångar, tillverkning, kommunikationer, kreditgivning och näringsverksamhet,4. jakt, fiske samt natur- och miljövård, 5. trafik och ordningen på allmänplats, 6. undervisning och utbildning. Av 8 § framgåratt kanbemyndiga regeringen att meddela föreskrifter om moralorium (anstånd med betalningar).Någon annan delegation inom civilrättens område är inte möjlig. Dei 8 kap. 7 § angivna delegaiionsmöjligheierna är försedda med viktigabegränsningar i två hänseenden. För det första får regeringen aldrig med stödav elt bemyndigande meddela föreskrifter som begränsar någon av de svenskamedborgare tillkommande fri- och rättigheter som beskrivs i 2 kap. 1-3 §§ RF.Undantag har emellertid gjorts för vissa föreskrifter om tystnadsplikt. För delandra får regeringen inle meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brotl änböter. kan emellenid enligt 7 § tredje stycket i en delegationslagföreskriva t. ex. frihetsstraff för överträdelse av föreskrifter som regeringenmeddelar med slöd av delegationen i lagen (blankettstraffstadgande). Föreskriftersom regeringen har beslutat med stöd av bemyndigande skall enligt 8 kap. 12 §underställas om så bestämmer. Detla gäller även i fråga ombemyndigande enligt andra bestämmelser i än de i 8 kap. intagna. Dedelar av det primära lagområdel som inle kan öppnas för regeringen genomdelegation ulgör del obligatoriska lagområdet. Hit hör, som redan har nämnts,bl. a. föreskrifter som innebär begränsningar av de i 2 kap. angivna fri- ochrättigheterna (med undantag av vissa föreskrifter om tystnadsplikt) samtföreskrifter om annan rättsverkan av brott än böler. Till det obligatoriskalagområdel hör vidare föreskrifter som enligt bestämmelser i grundlag på annalställe än i 8 kap. 2, 3 och 5 §§ RF skall meddelas genom lag. Detnormgivningsområde som ligger utanför det primära lagområdel kan betecknas somregeringens primärområde. Inom della har regeringen nämligen en direkt på 8kap. 13 § första stycket 2 grundad behörighet att beslula föreskrifter. Tilldetta område hör i första hand huvuddelen av den gamla adminislralivalagstiftningen. hör också för enskilda berättigande eller i fråga omenskildas rättsställning "neutrala" föreskrifter inom den offentligarätten, t. ex. bestämmelser i statsbidragsförfaltningar. Regeringenhar vidare på grund av 8 kap. 13 § första styckel 1 behörighet atl ulansärskili bemyndigande i lag meddela föreskrifter om verkställighet av lag.Detta gäller även om lagen ligger inom del obligatoriska lagområdet ochverksiällighetsföreskriflerna således rör ell ämne som i princip inte fårregleras annal än i lagform. Bestämmelsen om verksiällighetsföreskrifter fåremellenid inte tillämpas på sådant sätl all RF:s övriga kompetensfördelningsreglersätts ur kraft. Del är inte avsett atl man skall förfara på så sätt attriksdagen beslutar myckel allmänt hållna lagregler inom del obligatoriskalagområdet som sedan fylls ul av regeringen med "verksiällighetsföreskrifter".Jag hänvisar i denna fråga till mina uttalanden i prop. 1973:90 s. 211. Av8 kap. 11 § framgår atl , som den bemyndigar regeringen atlmeddela föreskrifter i ett vissl ämne, kan medge att regeringen överlåter åtförvaltningsmyndighet eller kommun (härmed avses i RF både primärkommun ochlandstingskommun) att meddela bestämmelser i ämnet (subdelegation). Riksdagenkan också uppdra direkt åt förvaltningsmyndighet under all meddelabestämmelser. Föreskrifterna i 11 § gör det formellt möjligt för regeringen att- efter bemyndigande - delegera vidare hela den normgivningskompetens som denhar fält av . Vid stadgandets tillkomst förutsatte jag emellenid attsubdelegation i allmänhet skulle komma att omfatta endast en del av dennormgivningskompetens som regeringen har fått av . Såvitt gällde vissaavgifter kunde det dock, yltradejag, vara ändamålsenligt att regeringenöveriämnade beslutanderätten i dess helhet till förvaltningsmyndighet ellerkommun. Jag uttalade i sammanhanget vidare alt straffbestämmelser aldrig börsubdelegeras. Jaghar i det föregående nämnt alt föreskrifter om skatt till staten genombeslämmelserna i 8 kap. 3 § förs in under del primära lagområdel. Delegationsreglernai 8 kap. 7 § gäller inte i fråga om skatt. kan däremot enligt 8 kap.6 § i viss begränsad utsträckning bemyndiga finans-och skatteutskotten altgemensamt besluta vissa föreskrifter om skatt. frågaom tullar finns en särskild delegaiionsmöjlighet enligt 8 kap. 9 §. Detlalagrum innebär att regeringen efter bemyndigande i lag kan meddela föreskrifterom lull på införsel av vara. Sådanaoffentligrältsliga avgifter som innebär åligganden för enskilda eller ingrepp ideras ekonomiska förhållanden faller på grund av bestämmelserna i 8 kap. 3 §inom det primära lagområdel. 1 fråga om sådana avgifter öppnas endelegationsmöjlighet i 8 kap. 9 §. Enligl de där intagna beslämmelserna kanregeringen eller kommun efter bemyndigande - givet i lag eller annanform - meddela sådana föreskrifter om avgifter som på grund av 3 § annars skallmeddelas av . Som jag redan har antytt öppnar bestämmelserna i 8 kap.11 § också på detta område möjlighet till subdelegation. Föreskrifter om andrastatliga avgifter än de angivna hör till regeringens i 8 kap. 13 § angivnakompetensområde. Deförfattningar som förelåg /75 fortsätter självfallet attgälla även efter denna tidpunkt. framgår av p. 6 i övergångsbestämmelsernalill RF. Enligl nämnda förfaltningsrum äger äldre författning ellerföreskrift fortsatt giltighet utan hinder av alt den inte har tillkommit i denordning som skulle ha iakttagits vid lillämpning av den nya RF. Det föreskrivsvidare atl ett bemyndigande, som har beslulals av konungen och riksdagengemensaml eller av ensam, får ulnyltjas även efter det att den nya RFhär trätt i tillämpning, tills bestämmer annorlunda. 3 Anpassningen till den nya regeringsformens regler omnormgivningsmakten Detframgår av den redogörelse som jag har lämnat, å ena sidan, att detnormgivningsområde, inom vilket enligt nya RF primärt råder krav på lagform, ärvidsträcktare än området för samfälld lagstiftning enligt RF och, åandra sidan, att avsikten har varit alt i huvudsak behålla regeringensnuvarande handlingsmöjligheter. Vid tillkomsten av den nya RF förutsattes somjag har nämnt att de båda ståndpunkterna skulle förenas på så sätt allriksdagen överiåter - delegerar - normgivningskompetens till regeringen inom deramar som RF anger. Del är i första hand delar av Kungl. k. ekonomiska lagstiftningsmakt som genom delegation bör föras tillbaka lillregeringens kompetens. Om regeringen inte utrustas med tillräckligabemyndiganden, kan effekten bli en olycklig försvagning av regeringensstyrande funktion, samlidigl som belastas med ett växande antallagstiftningsärenden utan principiell vikt. Lagstiftning om delegation - enprincipiell nyhet RF - framslår därför som den f. n. angelägnasteuppgiften i arbetet på anpassning till den nya omnormgivningskompetensen. Sådan lagstiftning är som nämntsockså huvudföremålet för propositionsförslagen. Jag skall i det avsnitt somföljer närmare behandla problem som är förknippade med delegationslagstiftningen. Övergångenlill den nya RF:s system för normgivning föranleder också andra åtgärder änbeslut om delegering. Det är sålunda inte självklart atl del för alla fall, därdet är möjligt, bör utverkas bemyndiganden som täcker redan gällanderegeringsföreskrifter. Vidare framgår av vad jag har sagt förut att långl ifrånalla föreskrifter som primärt hör till kompetensområde ärdelegeringsbara. Jag kan erinra om alt lill det obligatoriska lagområdelräknas bl. a. regler som begränsar någon av de i RF särskilt angivna fri- ochrättigheterna samt bestämmelser om annan rättsverkan av brott än böter.Gällande författningar uppvisar emellertid talrika exempel på föreskrifter avdenna typ som har meddelats av regeringen. Skall regeringsförfattningar, för vilkainte bör eller kan utverkas riksdagsbemyndigande, ändras eller upphävas, krävsför framtiden lagbeslul (se dock i del följande om verkan av äldrefullmaklsregler). 1 hittillsvarande lydelse behåller emellertid de äldreföreskrifterna sin giltighet med stöd av övergångsbestämmelserna lill RF. Alti längden låta föreskrifterna stå kvar i författning på lägre nivå än lag är åandra sidan enligt min mening knappast godtagbart. Det skulle te sigförvirrande, om författningsbeslåndet även efter en lång övergångstid uppvisadeinslag från två, principielll skiljaktiga system för normgivning. Blandde förslag som jag lägger fram nu finns några som gäller transformation tilllag av föreskrifter i regeringsförfatlning. Fiertalel avser bestämmelser omfängelse eller förverkande med anledning av överträdelse av föreskrift somregeringen meddelar med stöd av ett bemyndigande. Allmänt sett bör emellertidenligt min mening gälla, att frågor om transformation eller upphävande avregeringsföreskrifter inom lagområdet, vilka inte kommer att täckas avbemyndigande, ges ganska låg prioritet. Arbetet med att inpassa det äldreförfattningsbeståndet i den nya RF:s systematik är inom vissa områdenkomplicerat och ganska tidskrävande. Några praktiska olägenheter med en visstids anstånd föreligger inte. Arbetet bör bedrivas kontinueriigt, men det börinte få medföra att annat lagstiftningsarbete eftersatts. Inte sällan kan detvisa sig lämpligt alt göra den behövliga anpassningen i samband med att detregelkomplex i vilket den berörda författningen ingår ses över av andra skäl. Iåtskilliga lagar förekommer bemyndiganden eller andra fullmaktslik-nandebestämmelser som tillåter regeringen att besluta föreskrifter inom detobligatoriska lagområdet. Också dessa regler behåller med stöd av RF:sövergångsbestämmelser sin giltighet lills vidare. Lika litet som regeringsföreskrifterinom det obligatoriska lagområdet bör de emellertid bestå under obestämd tidframöver. Vad jag yttrade om arbetet med att se över regeringsförfattningar,som kan tänkas inkräkta på lagområdet, inen som inte får stöd genom delegering,bör gälla också genomgången av äldre bemyndiganderegler i lag ochlagstiftningsåtgärder med anledning därav. 4 Närmare synpunkter på frågan om delegering av normgivningsbefogenhet Jaghar redan framhållil att de förslag till bemyndiganden som jag nu lägger framinte syftar till att ge regeringen några nya befogenheter. Vad saken gäller äratt på vissa områden och inom vissa ramar förse regeringen med kompelens atländra och atl upphäva bestämmelser som f. n. är upptagna i kungörelser ellerandra regeringsförfattningar och alt besluta nya föreskrifter av samma art. Dethade naturligtvis varit en fördel all över hela normområdel i ett sammanhangkunna presentera förslag till de bemyndiganden som f. n. förefaller påkallade.Av praktiska skäl har detla emellertid inte varit möjligt eller lämpligt. De nuframlagda förslagen kommer alltså att följas av andra. Enförklaring lill alt delegationsåtgärderna måste genomföras successivt är altsöka i atl åtskilliga regeringsförfattningar upptar både föreskrifter som ärdelegeringsbara och sådana som faller inom det obligatoriska lagområdet. Desvårigheier som föranleds av detta tvingar i vissa fall fram en genomgripandeomfördelning av förfaitningsstoffei mellan lag och regeringsförfatlning. Föröverväganden härom krävs ytteriigare rådrum. På områden där reformer planeraskan det f. ö. vara lämpligt att avvakta en översyn i sakligt hänseende av helaregelkomplexet. Den nya RF kräver iallmänhet att bemyndiganden för regeringen att besluta föreskrifter skall tasupp i lag. Äldre bemyndiganden i lag behöver givetvis inte förnyas. Någotannoriunda ställer sig saken i fråga om äldre bemyndiganden som har meddelatpå annat sätt än genom förfallning. Sådana bemyndiganden behåller visserligensin giltighet i kraft av övergångsbestämmelserna till RF, men de bör efter handöverföras till lag. För att lagstiftningsarbetet inte i onödan skall betungas,bör emellertid uppgiften att lagfästa de ifrågavarande bemyndigandena anslålill elt senare skede av följdarbetet. Deförslag som jag avser att ta upp i delta sammanhang gäller i första handbemyndiganden inom olika ämnesområden med stöd av 8 kap. 7§ RF. Sådana bemyndigandenkräver, bortsett från övergångssituationerna, alltid lag. Jag kommer emellertidocksä alt föreslå bemyndiganden med slöd av 8 kap. 9 § andra stycket RF atlbesluta föreskrifterom offentligrältsliga avgifter. För sådan delegation ärlagformen inte obligatorisk. Frågor om avgiftsdelegation tar jag upp tillsärskild behandling (avsniu 5). Jagskall härefter diskutera vissa problem som är förknippade med utformningen avdelegationslagstiftning med slöd av 8 kap. 7 § RF. Enförsta fråga är vilken lagteknisk form som bör väljas för riksdagensbemyndiganden. En möjlighet kunde vara att samla alla bemyndiganden ien enda delegationslag, någol som otvivelaktigt skulle öka överskådligheten pårättsområdet. Jag vill emellerlid här erinra om vissa uttalanden från min sidai propositionen med förslag lill ny regeringsform (1973:90 s. 209). Uttalandenahade den innebörden alt bemyndiganden, som var så allmänt hållna att de inlemyckel skilde sig från grundlagstextens beskrivningar av delegeringsbaraangelägenheter, inte borde förekomma och att, när fråga var om föreskrifter,där mera väsentliga medborgarintressen kunde beröras, tämligenpreciserat borde ange de ramar inom vilka regeringen fick röra sig. - Enligtmin bedömning skulle bemyndiganden som ingår i en längre uppräkning i engemensam delegationslag tendera att bli alltför allmänl hållna och därigenomkomma i slrid med de återgivna molivultalandena. Del möter nämligen tydligasvårigheter att i en uppräkning av åsyftat slag nå den önskvärda graden avprecisering. Jag har bl. a. av nu angivna skäl avvisat tanken på en gemensamdelegationslag. 1stället anser jag alt det ligger närmast lill hands alt, där så låter sig göra,föra in bemyndigandena i sådana lagar som innehåller centrala materiellaföreskrifter inom ett ämnesområde. Gränsdragningen kring bemyndigandena kanmed denna metod lätt få den önskvärda fastheten genom atl anknyta till lagensbestämmelser och i den använda begrepp. Bemyndiganden som inle osökt kanplaceras i en lag med materiell reglering får föras in i särskildadelegationslagar. Varje delegationslag bör omfatla elt naturiigt avgränsatämnesområde eller fiera närbesläktade ämnesområden. 1 allmänhet bör kan manräkna med att en och samma delegationslag inte upptar bemyndiganden ifråga omföreskrifter inom skilda departements ansvarsområden. 1 vissa fall kan detdock visa sig ändamålsenligt att i en bemyndigandelag reglera ennormgivningsbefogenhet som är av betydelse för fiera eller t. o. m. församtliga departement. Exempel härpå erbjuder de i del följande föreslagnalagarna om tystnadsplikt för offentliga funktionärer och om bemyndigande attmeddela föreskrifter om in- och utförsel av varor. Vilkahandlingsramar som skall ges regeringen i bemyndigandena får avgöras från falltill fall. Jag vill här i försia hand hänvisa till mina i det föregåendeomnämnda uttalanden i grundlagsärendet. Av avgörande betydelse är självfallel ivilken grad och i vilken omfaltning som föreskrifter, meddelade med stöd av bemyndigandet,kan gripa in i intressen som framslår som väsentliga från medborgarnassynpunkt. Vid utformningen av bemyndigandena bör helt naturiigt vägledningockså kunna hämtas från innehållel i de författningar som regeringen hittillshar anseits behörig att besluta.