prop · FY03103 · 1975-12-31 00:00:00 — När det gäller att genomföraen sådan särredovisning möter dock uppenbarligen flera svårigheter. Det ärbesvärligt att fördela kostnader som är gemensamfna för flera rörelseenheter påelt riktigt sätt. Ofta kan resultatet för ett driflsslälle inle redovisas mednågon större bestämdhet. Detta gäller särskilt när en driftsenhet uteslutandelevererar halvfabrikat lill en annan driftsenhet. Härtill kommer att en öppensärredovisning beträffande olika driftsenheter kan skada företagen på grund avkonkurrens särskUt från utiandet. Vad som sagts nu gäller i viss uisträckningockså i fråga om särredovisning för skUda rörelsegrenar. De anfördabetänkligheterna mot öppen särredovisning har dock mindre tyngd i detta fall.Sålunda torde det som regel vara möjligt alt åtminstone schablonmässigtfördela gemensamma kostnader på För egen del anser jag att det inte finns anledning atl slopagällande krav om särredovisning på skilda rörelsegrenar. Å andra sidan bör intekrävas en längre gående offentlig redovisning än vad gällande lag påkallar.Innan frågan om beräkning av avskrivningar fått en entydig lösning, bör sålundainte krävas mer än alt resultatet före avskrivningar uppges för av varandraoberoende rörelsegrenar. Den nu gällande förfångsklausulen bör emellertid avskäl som jag åberopat i frågan om förvaltningsberättelse nu slopas. Jag villtillägga att uppgifter om rörelseresultat för olika driftsenheter i störstautsträckning bör kunna lämnas och förklaras inom ramen för de informationsmöjlighetersom bl. a. systemet med slyrelserepresentalion och företagsnämnder ger deanslällda och lagen (1972: 826) om uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågordet allmänna. Ihuvudsaklig överensstämmelse med gällande lag upptas i förslaget till nyaktiebolagslag bestämmelser om avskrivning och nedskrivning av värdet påanläggningstUlgångar, dvs. tillgångar avsedda för sladigvarande innehav ochbrak för bolaget. Utan att här närmare gå in på reglernas teoretiska bakgrundoch uppbyggnad vill jag kort beröra varför avskrivningar måste företas. Om entillgång skall användas i en rörelse vore det orimligt och obilligtatt låta hela utgiften för tillgången belasta rörelsen såsom enresultatpåverkande kostnad vid anskaffningen. Syftet med avskrivningar ärdärför att fördela anskaffningsvärdet eller på annat sätt fastställt värde fören anläggningstUlgång på de perioder, som tillsammans utgör dessanvändningstid. Avskrivningskostnaden skall därvid sökauttrycka kostnaden för att utnyttja företagets fastaproduktionsapparat. Föratt rätl kunna bedöma ett företags ställning och resultat är det uppenbarligenav intresse att kunna utläsa tillgångarnas reella värde med hänsyn tagen tillgjorda avskrivningar. I aktiebolagslagen och aktiebolagsutredningens förslagföreskrivs att avskrivningarna skall följa lämplig avskrivningsplan. Detta harinte föranlett någon erinran under remissbehandlingen. harej ansett sig kunna föreslå lagstadgat krav på redovisning av det normalaavskrivningsbehovet. Viss kritik har i några remissyttranden riktats motsistnämnda utrednings ståndpunkt i denna fråga. F.n. saknas enhetiiga grunder för hur avskrivningsberäkningar skall göras.Skattemässiga överväganden å ena och företagsekonomiska bedömningar å andrasidan medför ofla olika resultat i fråga om vad som är normal avskrivning.Uppenbarligen påverkas företagens sätt att redovisa avskrivningar starkt avskatlebestämmelsema. Vid extern bedömning av ett förelag torde emellertid eltannat mått på kostnaden för utnyttjandet av den fasta produktionsapparatenvara av intresse. Att beräkna normala avskrivningar är emellertid förknippatmed flera problem. De huvudsakliga problemområdena härvidlag rörfastställandet av den ekonomiska livslängden, dvs. den tidsperiod undervilken avskrivningarna skall göras, avskrivningarnas tidsmässiga fördelninginom samt avskrivningsunderlaget. Innan dessa frågor på ett entydigtsätt kunnat få sin lösning i såväl teoretiskt som praktiskt hänseende bör enlagreglering av hithörande frågor inte ske. För att i görligaste mån underlätta bedömningen av ettföretags avskrivningsbehov och tillvaron av ev. dolda reserver ianläggningstUlgångar uppkomna genom ackumulerade överavskrivningar föreslår aktiebolagsutredningenatt för varje i balansräkningen såsom anläggningstillgång upptagen post, variingår fartyg eller maskiner, inventarier och dylikt eller byggnader skall angesdels tillgångarnas anskaffningskostnad, dels det sammanlagda beloppet av deintill balansdagen på anskaffningskostnaden företagna av- ochnedskrivningarna. Jag avser inte att i detta sammanhang uppehålla mig vid dennafråga utan återkommer i specialmotiveringen till förslaget och remisskritikendäremot. Dock vill jag här förutskicka att jag ansluter mig till utredningensförslag i denna del. anser att upplysningar omanskaffningskostnadens storlek, vilket aktiebolagsutrednmgen föreslagit, i ochför sig är av stort värde. För att ytterligare underlätta en utomståendesbedömning av företagets normala avskrivningsbehov föreslår denna utredning attstörre företag dessutom skall ge upplysning om den tidsmässiga fördelningen avbruttoinvesteringarna i vissa anläggningstillgångar. Sådan upplysning börlämnas i not tUl balansräkningen eller i förvaltningsberättelsen. Beloppenskall fördelas såväl på de under särskilda poster i balansräkningen upptagnaanläggningstillgångarna som på vart och ett av de fem senaste räkenskapsåren.Några remissinstanser anmärker att denna upplysningsskyldighet bör kompletterasmed upplysning om försäljning av här ifrågavarande tillgångar. Den kritik som iövrigt riktats mot förslaget i denna del sammanhänger huvudsakligast med fråganom beräkning av avskrivningar över huvud taget. Som jag tidigare nämnt kan det f. n. inte komma i frågaatt i lag kräva information om ett företags normala avskrivningsbehov. De avfondbörsutredningen föreslagna reglerna innebär att underlaget för externbedömning av detta behov vidgas. Det är emellertid ganska svårt att få fram deuppgifter som behövs för att denna upplysningsplikt skall kunna efterkommas.Upplysningsplikten bör därför begränsas till större företag. Som jag senarenärmare skall redovisa föreslår jag att större företag skall åläggas att avges. I sådan analys lämnas uppgifter om fördelningen avbruttoinvesteringar i anläggningstillgångar. Några speciella beslämmelserhärom behövs därför inte. föreslår slutligen i fråga omårsredovisningen i större förelag att dessa skall åläggas att i redovisningenta in senastefastställda resultaträkning och balansräkning. Om under året någon ändringvidtagits i fråga om posters specificering skall, om särskilda hinder intemöter, uppgifterna frän de tidigare redovisningshandlingarna sammanställas såatt specificeringen stämmer överens med den för året tillämpade. Utredningensförslag har i sak inte mött någon kritik under remissbehandlingen. Någrainstanser menar att väsentliga förändringar mellan åren skall särskUt kommenterasi årsredovisningen och från ett par håll ifrågasätts om inte de två senasteårens siffror bör visas som jämförelsematerial. Enligtmin mening underlättas väsentligt bedömningen av ett företags resultat ochslällning om jämförande beloppsuppgifter lämnas iårsredovisningen. Det är också av värde för att man skall få en överblick avförändringar i finansiella förhållanden. Jag anser inte att några svårigheterkan föreligga för något företag att lämna sådana uppgifter och finner därföratt upplysningsplikten inte bör begränsas enbart till de störte företagen utangälla generellt. Det torde slå klart att de bolag som vänder sig tillallmänheten med sina redovisningar uppfyller kraven på enjämförande redovisning och att de i många fall tar med uppgifter omfattande t.o. Det lorde ligga i dessa företags eget intresse attfuUfölja denna intention. Med hänsyn till alt jag förordar en generelltUlämpning av stadgandet anser jag det olämpligt att utsträcka den lagstadgadeupplysningsplikten att omfatta mer än det senaste årets uppgifter. Jag biträderden av några remissinstanser hävdade uppfattningen att väsentliga förändringarmellan åren särskUt bör kommenteras i redovisningen. TUl den lagtekniska utformningenav här ifrågavarande bestämmelser återkommer jag i specialmotiveringen. Allt efiersom mångaföretags årsredovisningar blivit utförligare och klarare samt det primärainformationsbehovet härigenom tillgodosetts bättre än förut, har rapporteringtill aktiemarknaden endast en gång kommit att på många håll uppfattassom otillräcklig. Detta har föranlett en frivUlig publicering avdelårsrapporter som fått en snabb utbredning i praxis. Det äruppenbart att en mer frekvent rapportering har betydelse inte endast föraktiemarknaden utan i lika hög grad för anställda samt olika myndigheter.Fondbörsutredningen och samarbetsutredningen föreslår nu lagstadgat krav påobligatorisk delårsrapportering för alla företag, som omfattas av de skärptabestämmelserna om årsredovisning. Enligt förslaget skall minst en rapportavges årUgen och göras offentiigt tillgänglig genom insändande tillregistreringsmyndigheten. I delårsrapporten skall lämnas en översiktligredogörelse för verksamheten , för resultatet avverksamheten samt för investeringar och förändringar i likviditet och finansieringsedan föregående räkenskapsårs utgång. Remissinstansernaär ense med utredningarna om att delårsrapporlen fyllerett väsentligt informationsbehov. Från ett par håll ifrågasätts det lämpliga iatt lagstifta i denna fråga främst mot bakgrand av pågående utveckling ipraxis. Föregen del anser jag att krav på delårsrapport nu bör lagfästas för störreföretag. Reglerna bör naturligtvis utformas på ett sådant sätt att enfortiöpande utveckling i enlighet med god redovisningssed kan äga mm. Fondbörsutredningensförslag innebär att minst en delärsrapport skall avges och avse minst entredjedel och högst två tredjedelar av räkenskapsåret. Statistiskacentralbyrån har framhållit att en tredjedel av räkenskapsåret är en alltförkort rapportperiod. Jag har samma uppfattning och förordar att minst enrapport skall omfatta en period av minst hälften och högst två tredjedelar avräkenskapsåret. SomKF framhållit under remissbehandlingen är det uppgift om resultatet och resultatutvecklingensom är viktigast. Jag anser därför att en delårsrapport bör innehålla delsuppgift om resultatutvecklingen dels en beloppsmässigt specificeradresultatuppgift. Detta bör i varje fall vara huvudregeln. förhåller det sigemellertid så vilket fondbörsutredningen framhållit att man inom vissaindustrigrenar exempelvis skogs- och stålindustrierna inte kan under löpanderäkenskapsår utan betydande personalinsats för inventering och dylikt fåkunskap om lagervärdet och därmed om rörelseresultatet. För sådana förelagsdel bör inte krävas mer än att resultatuppgiften lämnas i approximativa belopp.Undantag från huvudregeln om en beloppsmässig specificering av resultatuppgiftenbör därför kunna göras om särskilda skäl talar för del. Vissaövriga frågor rörande delårsrapporter behandlas i specialmotiveringen. Fondbörsutredningenoch samarbetsutredningen har inle ansett det lämpligt att föreslålagbestämmelser om s. k. finansieringsanalys. Ändamålet med en sådan analys äratt ge en översikt över ett företags finansierings- ochinvesteringsförhållanden. Det är först denna redovisningsform meraallmänt kommit i bruk. Rekommendationer rörande analysens innehåll ochuppställning har publicerats av såväl Föreningen auktoriserade revisorer somNäringslivets börskommillé. Genom sin uppställning ger analysen en klar bilddels över hur företaget tillförts medel och hur dessa använts och dels över hurrörelsekapitalets huvudsakliga beståndsdelar förändrats. Utredningama kräverinte publicering av finansieringsanalys främst beroende på alt någon klarpraxis ännu inle utbildats på området. Bidragande är emellertid också enligtutredningarna att finansieringsanalysens uppgifter ändå torde kunna utläsas urtvå balansräkningar och mellanliggande resultaträkning. Ett undantag finnsdock och det gäller bmtloinvesteringarna vilka, som jag tidigare nämnt,utredningarna föreslagit särskilt redovisade. I några remissyttranden, bl. nisationerna,krävs att de större företagen åläggs lagstadgad skyldighet all upprättafinansieringsanalys. Genom förslaget tillskärpt öppen redovisning bl. a. såvitt avser förändringar i dolda reserver ivarulager har förutsättningar skapats för att upprätta finansieringsanalys.Såsom utredningama påpekat kan i vart fall en initierad läsare avårsredovisningar skaffa sig en uppfattning om ett företags finansierings- ochinvesteringsförhållanden ulan att särskild analys upprättas. Det är emellertiduppenbart att förståelsen för företagets förhållanden underlättas omerforderliga uppgifter från olika redovisningshandlingar sammanställs genomföretagets försorg. Jag förordar därför alt särskild finansieringsanalys skallupprättas av större företag. I specialmotiveringen kommer jag att dra upp deallmänna riktlinjema för hur en finansieringsanalys bör se ut. YtterUgarenågra frågor har övervägts av utredningama men också de lämnats utanförlagförslaget. Hit hör frågan om offenllig redovisning av utgifter förforsknings- och utvecklingsarbete. Ett par remissinstanser har föreslagilredovisningsskyldighet i detta hänseende. Möjlighetenför företagen att få fram nya och förbättrade produkter och produktionsmetoderär avgörande för deras förmåga att hävda sig i konkurrensen. Forsknings- ochutvecklingsinsatser har stor betydelse därvidlag. Information beträffandeomfattningen av forsknings- och utvecklingsutgifter skulle därför varavärdefull. Det förhåller sig emellertid så att det är mycket svårt attavgränsa forsknings- och utvecklingsarbete från den löpande verksamheten iföretaget. Redan denna omständighet gör det svårt att i lag föreskrivaskyldighet att redovisa utgifter för forsknings- och utvecklingsarbete. Härtillkommer att en offentlig redovisning i vissa fall skulle kunna medföra enförsämring av konkurrenskraften gentemot ullandet. Jag biträder därförfondbörs- och samarbetsutredningens ståndpunkt att offentlig redovisning avforsknings- och utvecklingskostnader inte bör krävas. Länsstyrelseni har förordat en offentlig redovisning av orderingången ochorderstockens storlek. har också föreslagit att uppgift omnettovinst per aktie skall lämnas. I båda dessa hänseenden har emellertidenligt min mening inte en så stadgad redovisningspraxis utvecklats att det ärtUlrådligt att nu ge föreskrifter om offentlig redovisning. Vad särskilt angåruppgifter rörande orderingång m. m. kan påpekas att företagens situationvarierar avsevärt i det hänseendet. Det finns företag som överhuvudtaget intemottar order. Jag kan också peka på de risker för felbedömning som ligger i attorder kan återkallas eller alt order har erhållits till priser som i självaverket är oförmånliga för förelaget. Enannan fråga i detta sammanhang är om ett bolag bör åläggas att i sinårsredovisning lämna framtidsinriktad information. eller fondbörsutredningen föreslår krav I några remissyttranden över sistnämnda förslag framhållsemellertid att de större företagens redovisning i viss mån bör ta sikte ocksåpå framtiden och sålunda innehålla t. ex. budgetar och ge information om bl. a.planer och förväntningar på förelagets utveckling. Det är uppenbart att sådanaupplysningar kan ha stort intresse för aktieägare, anställda och andra. Åandra sidan måste enligt min mening elt krav på framtidsinriktad informationbegränsas till sådana fall där of-fentiighet inte kan skada planläggningen. Ifråga om utvecklingsprognoser kan inte heller bortses från att sådana kanskapa oriktiga förväntningar på bolaget men även exempelvis medföra enopåkallad negativ påverkan på börsen. En förfångsklausul för här avsedda fallskulle förmodligen vara nödvändig men komma att åberopas i så storutsträckning, att ett krav på upplysning därigenom blev urholkat. Enligt minmening är det därför mycket tveksamt om något lagfäst krav på framtidsinriktadinformation bör uppställas. I sammanhanget bör emellertid beaktas att någonskarp gräns knappast kan dras mellan den historiska rapportering somårsredovisningen syftar till och framtidsinriktad information. Det är sålundat. ex. helt naturligt att investeringsplaner i många fall också kan påverka detgångna årets resultat. Det faller därför av sig självt att även viss framtidsinriktadinformation måsle ges i årsredovisningen för att möjliggöra en rättvisandebedömning av bolaget. Mot bakgrund av det sagda och med den ståndpunkt jagtidigare intagit i fråga om en förfångsklausul har jag stannat för att inteföreslå någon lagstadgad upplysningsplikt om budgetar, prognoser, investeringsplanerm. Frågan om hur den framtidsmriktade informationen skaU presenteras föroffentligheten torde få överlämnas åt utvecklingen i praxis av godredovisningssed. Dåbokslutsarbetet inom ett företags redovisningsavdelning är färdigt, framläggsbokslutet för styrelsen som har att ta ställning till detta och utarbetaförslag tUl vinstdisposition m. m. Eftersom den tryckta årsredovisningensframställning för de större företagen är en omständUg och relativttidskrävande procedur, lämnar praktiskt taget alla företag, vilkas aktier ärföremål för omsättning, efter styrelsens bokslutssammanlräde ett mer ellermindre omfattande förhandsmeddelande över det gångna årets resultat.Förmedlingen av meddelandet till aktiemarknaden sker normalt via TT ochdagstidningarna. Några bestämmelser om att förhandsmeddelande skall utges finnsinte. Avgivandet är således helt ett ullryck för den frivilliga utveckling somäger rum på informationsområdet. Utredningarna föreslår inte heller enlagstadgad plikt att lämna förhandsmeddelanden. har ifrågasattom inte ett allmänt hållet krav ändå bör lagfästas. Förhandsmeddelandenär främst av intresse för aktiemarknaden. Börsens förväntningar om ett visst resultatutfallpåverkar kursbildningen. En snabb information om det konstaterade resultatet ärdärför av stor betydelse för att undvika spekulativa kursrörelsergrundade på mer eller mindre underbyggda rykten. Det är enligt min meningmycket väsentligt att akliemarknadsföretagen publicerar förhandsmeddelanden ochdärigenom bidrar till atl inforniationsmässigt likställa aktieägare och andraintresserade. Innehållet i ett förhandsmeddelande bör främst inrikta sig på enredogörelse för det ekonomiska utfallet. Hur denna redogörelse skall utformasråder det delade meningar om. Jag anser emellertid inte erforderligt atl i lagreglera frågan om förhandsmeddelanden. Den frivUliga utveckling som varittorde i företagens eget intresse fortsätta på detta område. förslag i fråga om större öppenhet ide större företagens redovisning grundas som nämnts på den principen att lagstiftningbör krävas endast på sådana områden, där klarhet råder i teoretiskt hänseendeoch där några svårigheter att efterkomma kraven inte kan föreligga. Utredningenhar därför valt att för informationsgivningen uppställa ett normsystem med tvånivåer, förutom lagstiftningsnivån också en rekommendalionsnivå. Beträffande defrågor, som efter en gradering av informationsbehovet och med hänsyn tUllämpUgheten av att lagstifta om, inte omfattas av de föreslagnalagbestämmelserna, bör således enligt utredningen i stället rekommendationerkunna utfärdas av något permanent organ. För att bäst kunna tillgodoseönskemålet om att för framtiden upprätthålla en hög redovisningsstandard underen fortlöpande bevakning av pågående utveckUng på redovisningsområdet bör ensärskild skapas. Förslaget innebär i korthetföljande. Nämndens verksamhetsområde utgörs av de bolag, vars aktierär föremål för en mer omfattande handel. Nämnden skall emellertid kunna ta uppredovisningsfrågor som avser andra företagstyper, om det är av intresse frånnämndens allmänna utgångspunkter. För nämnden bör finnas stadgar somförutsätts bli fastställda av regeringen. Nämndens ordförande bör utses avregeringen medan övriga åtta ledamöter, som alla bör besitta god erfarenhet avnäringslivels redovisningsförhållanden, bör ulses av organisationerföreträdande bl. a. börs-, revisors-, arbelsgivare-och arbetstagareintressen.Nämnden skall utöver att utarbeta rekommendationer för den offentligaredovisningen följa tillämpningen av dessa samt ta upp förhandlingar medföretag som inte följer utfärdad rekommendation eller som i övrigt interedovisar på tUlfredsstäUande sätt. Nämnden skall också på begäran av förelagkunna lämna förhandsbesked om visst redovisningssätt kan ansestillfredsställande. I övrigt skall nämnden följa utvecklingen avredovisningspraxis såväl i som utomlands. Nämndens verksamhet börfinansieras av genom avgifter på värdepappershandeln. Samtliga remissinstanser har godtagit förslaget om att ensärskild rådgivande inrättas. 1 saml Nr 103 riktaskritik mot nämndens föreslagna sammansättning och verksamhetsinriktning.Vikten av att nämnden får karaktären av ett näringsUvets eget organ och inteen statlig myndighet understryks i ett par remissyttranden. Föregen del anser jag alt det finns behov av ett auktoritativt expertorgan påredovisningens område. Riktlinjer för bl. a. sådan viktig information frånföretagen, som jag i det föregående inte velat föreslå lagstadgande om, kan genomen sådan nämnds verksamhet ges på ett ändamålsenligt sätt. Nämnden kan alltsånärmare konkretisera innebörden av begreppet god redovisningssed. Med hänsyntill den utvidgning som jag förordat i fråga om vilka företag som skall varaunderkastade en strängare lagstadgad redovisningsplikt kan emellertid den avfondbörsutredningen föreslagna lösningen av nämndfrågan inle fullt utaccepteras. Frågan om sammansättning, verksamhetsinriktning och finansieringför ett expertorgan i redovisningsfrågor måste enligt min mening undersökas ytterligare.I bokföringsutredningens betänkande (SOU 1973: 57) väcks frågan om en särskildnämnd också för bokföringsfrågor. Förutom alt bistå i rent bokföringstekniskaavseenden lorde en sådan nämnds arbetsuppgifter i hög grad komma attsammanfalla med den föreslagna redovisningsnämndens. Detär enligt min mening naturligt att söka finna en samordnad lösning av frågornaom att inrätta nämnder i de två angivna sammanhangen. Jag är därför inteberedd att nu lägga fram riktlinjer för en särskild redovisningsnämnd.Inrättande av och formema för en sådan nämnd bör sålunda prövas i samband medatt ställning tas till förslaget till ny bokföringslag och därmedsammanhängande frågor. Fråganom hur aktiebolagslagens bestämmelser om årsredovisningen laglekniskt börutformas måsle ses i samband med arbetet på en ny bokföringslag. Gällandeaktiebolagslag har i en av sina redovisningsbestämmelser en hänvisning tillbokföringslagen. Som jag nämnt är aktiebolagslagens beslämmelser om redovisningmycket utförliga. bokföringslag har i motsvarande frågor bara någrafå, mera allmänt hållna bestämmelser, varför den nämnda hänvisningen inte harnågon större räckvidd i sak. I aktiebolagsutredningens förslag finns ingen hänvisningtUl bokföringslagen. Det förutsätts emellertid att själva bokföringsskyldighetenoch den löpande bokföringen helt regleras av bokföringslagen. Metodenatt i aktiebolagslagen ge kompletta redovisningsbestämmelser utan hänvisningtill annan lag kan vara självfallen när utgångsläget är att gällandebokföringslag är knapphändigt utformad. Sedan förslaget till ny aktiebolagslagutformades har emellertid läget förändrats genom att utredning ombokföringslagstiflningen lagt fram förslag tUl ny bokföringslag. Detla förslaginnehåller utförliga bestämmelser om årsbokslut. harsträvat efler alt i bokföringslagen åsladkommaen reglering som i sak slår så nära de föreslagna aklie-bolagsreglerna sommöjligl. Därvid har också beaktats de över aktiebolagsutredningens förslagavgivna remissyttrandena. arbete har enligt min mening goda förutsättningarinträtt för en sådan lagteknisk lösning att aktiebolagslagen och även annanassociationsrättslig lagstiftning skulle kunna hänvisa tUl bokföringslagensregler och i övrigt innehålla bara sådana beslämmelser som behövs med hänsyntill de olika företagens särskilda förhållanden.