prop · FY0330 · 1975-12-31 00:00:00 — Strålskyddsinstitutetsbestämmelser om högsta tUlåtna utsläpp av radioaktivitet från kärnkraftverkunder drift grundas på rekommendationer som utgivits av den . Bestämmelserna är synnerligen stränga. De beaktarmöjligheten av en kraftig utbyggnad av kärnkraften såväl i som ivärlden i övrigt och tar hänsyn till utsläpp även från upparbetning av använtreaktorbränsle. De svenska reglerna har utformats i samråd medstrålskyddsmyndigheterna i de övriga nordiska länderna. Fråganom utsläpp vid normaldrift har delvis behandlats av närförläggningsutredningensom avlämnade betänkandet Närförläggning av kärnkraftverk. Utredningenanser att erfarenheterna av drift av stora lättvattenreaktorer är positiva frånsäkerhets- och miljösynpunkt. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 422 Inteheller har några radioaktivitetsutsläpp förekommit, där personer i omgivningenskadats. Med hänsyn till gällande strålskyddsnormer och hittillsvarande erfarenheterkan enligt utredningen verkningama från normalutsläppen förutsättas bli mycketsmå. Fråganom riskema för stora reaktorolyckor spelar en avgörande roll för bedömnmgen avkärnkraftens säkerhet. Med hänsyn till att denna fråga även är föremål förallmän debatt vill jag inledningsvis kort beskriva hur en sådan olycka harantagits kunna inträffa. Jag stöder mig därvid på närförläggningsutredningensredogörelser för teoretiskt möjliga olycksförlopp. Bränsleti en kärnreaktor innehåller som nämnts stora mängder radioaktivitet.Värmeutvecklingen i reaktorn under drift är mycket intensiv. Detta för med sigett krav på ständig kylning. En stor olycka skulle kunna inträffa om ettplötsligt brott i kylsystemet eller reaktortanken ledde tUl förlust avkylmediet och de oUka av varandra oberoende nödkylsystemen inte trädde ifunktion. I en sådan hypotetisk situation finns risk för att bränslet smälterned och att reaktorn förstörs. skulle en del av radioaktiviteteni bränslet kunna tränga ut ur reaktorbyggnaden och spridas i omgivningen. Riskeri samband med stora reaktorolyckor har studerats ingående avnärförläggningsutredningen. Eftersom såvitt ar känt ingen reaktorolycka meddirekta verkningar i omgivningen hittUls har inträffat med reaktorer förkraftproduktion någonstans i världen har utredningen tvingats göra sinauppskattningar av risker genom teoretiska överväganden. Utredningen har försina säkerhetsanalyser uppskattat sannolikheterna för olika olyckstyper ochfel i funktionssätten hos de för säkerheten väsentliga systemen i enkraftreaktor. Den har också beräknat konsekvenserna vid eventuella svåraolyckor som åstadkommer frigörelse av radioaktivitet till omgivningen och somger upphov till stråldoser och effekter på människors hälsa. Akutapersonskador, dvs. sådana skador som uppkommer i omedelbar anslutning till enolycka, kan enligt utredningen förekomma endast i samband med mycket storautsläpp av aktivitet. Utredningen framhåller att så stora utsläpp är tänkbaraendast vid olyckor, där flera av reaktorns säkerhetssystem sätts urspel. Sannolikheten för en olycka av detta slag har av utredningen bedömts till1 å 10 per miljon år och reaktor. Endast i förening med mycket osannolika ogynnsammaatmosfäriska spridningsförhållanden kan ens sådana stora utsläpp ge någraallvarliga omedelbara skador på personer i omgivningen. Sannolikheten fördenna kombination av haveri och ogynnsam väderlek bedömer utredningen vara 0,1ä 1 per nuljon år och reaktor. Utredningenframhåller att vid de reaktortyper som har studerats Prop.1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 423 ochmed den modell för spridningen av aktivitet som har använts inga dödsfallberäknas inträffa som följd av stora olyckor på längre avstånd frånanläggningen än 1 ä . SkuUe ett stort utsläpp av radioaktiv jod äga ram viden olycka kan ett stort antal människor räka ut för vissa skador, somutredningen dock bedömer vara av relativt lindrig art med goda möjUgheter tUl behandling.Sena hälsoeffekter som cancer och genetiska skador skulle även vid ett mycketallvarligt reaktorhaveri få så ringa omfattning att effektema inte kanurskiljas bland de normalt förekommande fallen av liknande slag. Utredningenhänvisar att det vid kämkraftverk i tiUämpas bebyggelserestriktionerut till ett avstånd av . Flertaletremissinstanser har bedömt utredningens beräkningar av konsekvensema avreaktorolyckor som rimliga. Jag vill särskilt peka på yttrandet från statensstrålskyddsinstitut som framhåller betydelsen av att utredningen har visat attäven en mycket svår och av allt att döma synnerligen osannolik olycka i ettkärnkraftverk inte kommer att leda tiU akuta strålskador och dödsfall annat änmycket nära kraftverket. Fleraav remissinstanserna har gjort jämförelser mellan närförläggningsutredningenoch en amerikansk säkerhetsrapport, den s. k. , som nuföreUgger i preliminär form. Trots vissa skillnader i antaganden ochdelresultat gäller att den bild de två rapporterna ger av konsekvensema av ensvår reaktorolycka inte motsvarar den katastrofbild som har givits i äldre ochbetydligt mindre kvalificerade studier. Ilikhet med bl. a. strålskyddsinstitutet och IVA finner jag närförläggningsutredningenssätt att göra en statistisk sannolikhetsanalys för att redovisasäkerhetsriskema vid kämkraftverk vara ett betydelsefullt nytttillvägagångssätt, som sannolikt skulle kunna tillämpas även pä andrasamhällssektorer. Denna metod har inte mött några allvarliga invändningar fränremissinstanserna. Däremot framhålls det från mänga håll att man måste varaförsiktig med tolkningen av utredningens resultat. Anledningen härtUl är atterfarenheten från reaktordrift ännu inte ger något helt pålitligt material somgrund för beräkningarna. Detta gäller framför allt sannolikheten för svåra felhos vissa komponenter, t. ex. reaktortanken, för vilken utredningen med stöd avutländska uppskattningar bedömt att sannolildieten för katastrofalt tankbrott,orsakat av konstruktions- och tillverkningstekniska fel, är m.indre än 1 permUjon driftår. Närförläggningsutredningenhar i sitt betänkande behandlat frågan om sabotage mot kärnkraftanläggningaroch deras sårbarhet i krig. Vissa typer av sabotage skuUe kunna ha tUl följd, kan garantera det oberoende mellan olika säkerhetssystem, somär en viktig förutsättning för det konstruktiva skyddet mot olyckor.Utredningen pekar på vikten av att dessa förhållanden beaktas. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 424 instansernatar upp frågan om risker vid sabotage. Sålunda anser försvaretsforskningsanstalt och civUförsvarsstyrelsen att det är av betydelse att ävenutpressningsaktioner mot reaktorstationer med hot om förstöring beaktas. Åtgärderför skydd mot sabotage har utretts av en kommitté inom CDL. Kommittén går intenärmare in på vilka följdverkningar ett eventuellt sabotage skulle kunna fåmen konstaterar att det är fråga om risk för skador av ekonomisk art genomproduktionsbortfall och risk för spridning av radioaktivitet. Av denna orsakanser kommittén att större krav bör ställas på skyddet mot sabotage vidkärnkraftverk än vid övriga kraftverk. Riskenför att ett sabotage skulle leda tUl en svår reaktorolycka med utsläpp avradioaktivitet som skulle drabba tredje man bedömer kommittén som mycketliten. Det påpekas att ett sabotage med stora följdverkningar lättast tordekunna åstadkommas av personer som vistas i anläggningen och som därvid harkunnat göra sig förtrogna med anläggningen och dess olika system.Förutsättningarna att med stöd av gällande lagstiftning införa personalkontrolloch tillträdesskydd för att minska möjligheterna för sabotage är enligtkommittén begränsade. Kommittén har därför koncentrerat sig på att lämnaförslag tUl andra åtgärder av administrativ och teknisk art för att begränsamöjligheterna tUl sabotage mot kärnkraftanläggningar. Kärnkraftinspektionen,som har yttrat sig över rapporten, finner rekommendationerna vara väl avvägdaoch framhåller att inspektionen avser att föreskriva att de administrativaåtgärdema blir genomförda. Inspektionen anför att säkerhetssystemenvid de befintliga anläggningarna redan nu är sådana att de medverkar till attförsvåra sabotage. Inspektionen avser dock att för nytillkommande kärnkraftverkpröva behovet av ytterligare åtgärder som förbättrar skyddet. I likhet medinspektionen anser jag att frågan om sabotage mot kärnkraftverk måste nogauppmärksammas. Förhållandenaunder krig berörs endast kortfattat av närförläggningsutredningen. Så längekärnkraften svarar för en begränsad del av kraftproduktionen kan man i ettkrigsläge, då elförbrukningen sjunker, stänga av en eller flera reaktorer.EnUgt utredningen skulle härigenom de omgivningsrisker som en skada påanläggningen skulle kunna ge upphov tUl minskas kraftigt. Jag har i avsnittet12.4.6 berört frågan om bergförläggning av kärnkraftverk. Möjlighetenatt på ett säkerhetsmässigt och miljömässigt godtagbart sätt kunna hantera ochförvara det radioaktiva avfall som uppkommer vid kärnenergiutvinningen är ettproblem som måste få en tUlfredsställande lösning om kärnkraften skall kunnautnyttjas som energikälla. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 425 Pämånga håll i världen gör man nu stora ansträngningar för att få fram lämpligametoder för avfallshanteringen och för att finna lämpliga förvaringsplatser. 1Sverige har tUl uppgift att lämna förslag i denna fråga. Eftervad jag har inhämtat kommer utredningen som innehåller representanter församtUga riksdagspartier att lägga fram sitt betänkande . , som avgavs ,framgår att utredningen studerar möjligheten att i upparbeta använtkärnbränsle och förvara aktivt avfall. Enligt utredningen finns ingenting somtalar emot att avfallsproblemen är tekniskt och säkerhetsmässigt möjliga attlösa. I samband med sitt remissvar över närförläggningsutredningens betänkandehar utredningen uttalat att den inte bedömer avfaUsfrågorna utgöra någotavgörande hinder för en utbyggnad av kärnkraften. Enbetydelsefull fråga är vid vUken tidpunkt kan ställas inför problemetatt ta hand om högaktivt avfall från upparbetning av använt bränsle frän desvenska kärnkraftverken. Som jag har redogjort för, har nu träffat överenskommelse med det europeiskaupparbetningsföretaget , som representerar anläggningar iStorbritannien och , om upparbetning av använt bränsle från samtligade aggregat som ingår i det nuvarande svenska kärnkraftprogrammet fram tillmitten av . Högaktivt avfall från detta bränsle kan möjligen kommaatt transporteras tiUbaka tiU för slutlig förvaring. Det är emellertidosannolikt att detta kommer att aktualiseras förrän . Utredningensarbete är således långsiktigt vad beträffar det högaktiva avfallet. Sett motbakgrund av den tid som behövs för att finna en lämplig lagringsplats förhögaktivt avfaU i anser jag det vara viktigt att utredningens förslagföreligger tidigt, så att nödvändiga undersökningsarbeten snabbt kan sättas igång. Jag vill nämna att utredningen med hjälp av geologiskaundersökning har påbörjat vissa markundersökningar som syftar till att i förstahand få fram kriterier för val av lagringsplats. Detta arbete kan redan nuförutses behöva fortsätta även efter den tidpunkt utredningen i övrigt är klar. Hanteringoch förvaring av högaktivt avfall innehåller många problem av teknisk natur.En omfattande forskning pågår i samtliga stora kärnkraftländer för att få framlämpliga metoder för avfallslagring. Det gäller härvid att få avfallet överförttill en form som lämpar sig för långtidslagring, t. ex. tiU glasmassa.Utredningen anger att metoder finns framtagna för användning i kommersiellskala för överföring av flytande högaktivt avfall till fast form. Enav de slutsatser jag har dragit av den framlagda lägesrapporten är att detbehövs ett inhemskt utvecklingsarbete på avfallsområdet för att 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 426 anpassametoderna för avfallshanteringen tiU de specifika svenska förhållandena.Utredningen har att ge förslag tUl ett lämpligt program för ett sådant arbete.Därvid är det, såsom uttalades i direktiven för utredningen, mycket viktigtatt möjligheterna tiU internationellt samarbete noga beaktas. Utredningenskall också lämna förslag rörande hanteringen av avfall med lägre aktivitet,som uppstår vid kärnkraftverk och vid annan verksamhet med radioaktiva ämnen,t. ex. visst sjukhusavfaU. Säkerhetsproblemen är här inte av samma slag somför det högaktiva avfallet. Beroende pä de avsevärt större mängderna krävsändå en noggrann genomgäng av denna hantering. Utredningen har i enlighet medsina direktiv att lämna de förslag till ändring i nuvarande regler som denfinner på-kaUade. Plutoniumsom material för kärnladdningar Enviktig fråga vid beslut om utnyttjande av kärnenergi är om man därigenom bidrartill att öka risken för att klyvbart material, t. ex. plutonium, används förtillverkning av kämladdningar. Denna fråga har belysts i promemorian (Ds UD1975: 1) Internationellt handhavande av klyvbart material, som lagts fram av enarbetsgrupp inom utrikes-, försvars- och industridepartementen. Grundproblemetär att klyvbart material, dvs. uran-235 och plutonium, kan användas både förproduktion av kärnkraft och för framställning av kärnladdningar. Det materialsom används eUer produceras i kärnkraftverken är i allmänhet dock inte av denkvalitet som krävs för vapenändamäl. Enligt arbetsgruppen är det mycket svårtatt tUlverka en kärnladdning av plutonium som utvunnits ur använt bränsle frånkämkraftverk. För att utvinna plutoniet ur det använda bränslet måste mandessutom ha tillgång till en upparbetningsanläggning. Sådana finns än så längebara på ett fåtal platser i världen. Tekniken är dock väl känd varför ingahinder finns för en stat som så önskar att uppföra en anläggning av detta slag. Trotsatt det material som fås vid civil kämkraftproduktion endast med svårighet kananvändas för tUlverlcning av kärnladdningar, finns det enligt min meninganledning att se allvarUgt pä risken för en sådan användning i samband med denökande tillgången i världen pä klyvbart material. Problemethar uppmärksammats internationellt. Det internationellaatomenergiorganet (lAEA) har byggt upp ett system för kontroll av klyvbartmaterial. Detta system har avlöst den ursprungliga bilaterala kontrollen.Genom tiUkomsten av fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen, tUlvilket anslutit sig , har kontrollen kunnat ytterligareförbättras. De länder som har anslutit sig tiU fördraget har förbundit sig attställa allt klyvbart material inom 1975: 30 Bilaga 1 Industridepartementet 427 sina gränser under lAEA-kontroll. Detta gäller dock intekärnvapenmakterna. Regeringen fattade beslut om att träffa enöverenskommelse rned lAEA om tillämpningen av kontrollsystemet enligticke-spridningsfördraget i . Även har godkäntöver-enskom.melsen som beräknas träda i kraft i aprU . Ifördraget föreskrivs att fördragsparterna inte får tillhandahålla klyvbartmaterial eller viss utrustning tiU någon icke-kärnvapenstat med mindre staten ifråga underkastar sig lAEA-kontroll. Med anledning härav har regeringen medstöd av atomenergilagen tidigare denna dag beslutat utfärda en förordning därdet föreskrivs att utförsel av viss utrustning och material inte får ske utanregeringens tillstånd. De åtgärder som är nödvändiga för att minska risken förundandragande av material så att det skulle kunna användas för tillverkning avkärnvapen är alla av det slaget att de måste få en bred internationellanslutning för att få avsedd verkan. Det är därför enligt min mening angelägetatt fortsätter att i internationella sammanhang aktivt verka förkärnvapennedrustning och ökad internationell kontroll av den fredligaanvändnmgen av kärnenergin. Bland förslag tUl tänkbara åtgärder i denna riktning kannämnas stärkande av icive-spridningsfördraget genom ökad anslutning, ökad kontrolli stater som inte har anslutit sig till fördraget, fysiskt skydd av lager avklyvbart material, regler för bevaloiing av internationella transporter samt påsikt någon form av intemationellt handhavande av klyvbart material. I Sverigeligger ansvaret för kontroll och fysiskt skydd av klyvbart material hos statenskärnkraftinspektion. Det svenska kontrollsystemet är uppbygge så attkärnkraftinspektionen skall känna till mängderna ochförvaringsplatserna för allt klyvbart material i , materialets ägareeller användare samt materialets nukleära och kemiska s;in-i~:ansättning ochfysikaliska form. Kärnkraf 1inspektionen har utfärdat föreskrifter för skyddet av klyvbart materialmot tillgrepp vid anläggningar som innebär strängare krav i ad.-ninistrativtoch tekniskt hänseende. Inspektionen utarbetar också genei cila föreskrifterför skyddet vid transporter. En förutsättning för att kärnkraften skall kunna utnyttjassom en säker och pålitlig energikälla är att vi äger tUlräckliga kunskaper omkraftverkens egenskaper. Det mycket betydande forskningsarbete som lagts ner päkärnsäkerhetsområdet såväl i de stora kärnlcraftländerna som i hargjort att vi nu har en god kännedom om kärnkraftverkens funktion imder normaldrift och även vid olika fall av driftstörningar. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 428 Forskningsarbetethar också avsatt viktiga resultat som har påverkat konstruktionen av dereaktorer som byggs eller planeras. Jag bedömer således kunskapsunderlagetpå kärnsäkerhetsområdet i stort vara tUlfredsställande. Problemen är emellertidav en sådan art att kraven på säkerhet måste ställas utomordentligt högt. Mångasäkerhetsproblem kräver mera fördjupade studier. Sålunda behöver olikareaktorkomponenters uppförande vid extra stora påfrestningar undersökasytterligare. LångtidsförsUtningen är inte helt klarlagd i alla sina enskildheter.Problem kan uppkomma då nya komponenter införs i reaktorsystemen. Mot dennabakgrund vUl jag förorda en fortsatt kraftig satsning på forskningen inomdetta område. Enbetydande del av det säkerhetsarbete som behöver utföras hänger samman medreaktorns och bränslets uppförande vid de tillfällen då fel av ett eller annatslag har uppstått i reaktoraggregatet. Det är då av utomordentlig vikt attreaktorhärden får en tUlräcklig kylning. Man behöver därför undersöka olikatänkbara skadefall för att se om effekten av insatta nödkylsystem ärtiUfredsställande. En annan fråga av stor betydelse är effektiviteten hos deanordningar som sätts in för att förhindra läckage tUl omgivningen fråneventuella skadade bränsleelement. Egenskaperna hos material som mgår i olikabränsledelar och i reaktorinneslutningen behöver undersökas för att utröna huregenskaperna förändras efter bestrålningen i reaktorn. Dethar blivit aktuellt att göra vissa experiment i stor skala föratt säkert kunna klarlägga en del fysikaliska förlopp, som har stor betydelseför reaktorsäkerheten. har här en värdefull resurs iMarvikenanläggningen, där det finns unika möjligheter att studera komponentersoch systems uppförande i fullstor skala. Viktiga forskningsuppdrag utförs nuvid denna anläggning i intemationellt samarbete. Jagvill i detta sammanhang erinra om verksamheten vid AB Svensk kämkraftutbildningsom bildades av berörda kraftföretag i . Bolaget haren simulatoranläggning i där man utbildar driftpersonal förkärnkraftverken. I denna anläggning tränas personalen att hantera onormalahändelser och störningar. Erfarenheterna av utbildningen är mycket goda ochbidrar väsentligt tUl att minska risken för att stömingar i kärnkraftverkenuppkommer genom "den mänskliga faktorn". ISverige utfördes tidigare huvuddelen av den säkerhetsforskning, som inte var endel av reaktorleverantörernas utvecklingsarbete, hos AB Atomenergi ochbekostades med statsmedel. Tillkomsten av Kämsäkforsk innebar skapandet av ettnytt programorgan för kämsä-kerhetsforskningen. I detta organ ingårrepresentanter för säkerhetsmyndigheterna, AB Atomenergi och kraftföretagen.Forskningen finansieras genom bidrag som kraftföretagen ställer tillförfogande. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 429 företagenhar förbundit sig att ställa 20 mUj. till delegationens disposition förforskning fram tiU utgången av . De flesta avforskningsuppdragen har lagts på AB Atomenergi. Vidare finansierassäkerhetsforskning vid Atomenergi över anslaget Särskilda säkerhetsarbeteninom kärnenergiområdet. Kärnsäkforskssammansättning med representanter för myndigheter, utförandeorganisation ochkraftföretag var i begynnelseskedet en nödvändig förutsättning för attsäkerhetsarbetena snabbt skulle komma i gång. Kärnkraftinspektionen hade viddenna tidpunkt inte de nödvändiga resurserna för att ta ansvaret för enomfattande forskningsverksamhet på kärnsäkerhetsområdet. I och med denuppbyggnad av inspektionen som äger ram under innevarande budgetår haremellertid förhållandena ändrats. Det finns därför skäl att överväga Kärnsäkforsksframtida ställning. av forskning och utveckling inomenergiområdet har lagts fram förslag om ändrad organisation avkärnsäkerhetsforskningen. Jag återkommer till dessa förslag i avsnittet12.5.4. Jaghar tidigare berört de viktiga frågor rörande upparbetning av använtkärnbränsle och omhändertagande av aktivt avfall som övervägs avAka-utredningen. I utredningens arbetsuppgifter ingår att lämna förslag tillerforderligt forskningsarbete på området. Jag anser att viss forskning påavfallsområdet redan nu bör bedrivas i begränsad omfattning. Jag återkommertiU denna fråga under avsnittet 12.5.2. I avvaktan på utredningens betänkandelägger jag inte hämtöver fram förslag till ytterligare forskningsinsatser påavfallsområdet. Jaghar tidigare redovisat huvuddragen av de problem av säkerhets-natur, som ärförbundna med ett utnyttjande av kämkraften samt de åtgärder som vidtas för attbemästra dem. Jag avser nu att göra några mera allmänna bedömningar av dessafrågor. Beträffanderiskerna vid normala driftförhållanden vUl jag framhålla att gällande normerför utsläpp av radioaktivitet från käraenergianläggningar är stränga.Erfarenheterna av civUa kämenergianläggningar såväl i somutomlands har visat att dessa krav har kunnat uppfyllas. De radiologiskariskema från kämkraften vid normaldrift måste erfarenhetsmässigt betraktas somförsumbara. Debattenom kärnkraftanläggningars säkerhet har främst gällt riskerna för sådana skadoreUer olyckshändelser som leder tiU okontrollerade utsläpp av radioaktivitettUl omgivningen. I första hand har riskerna för stora reaktorolyckoruppmärksammats. 1975: 30 Bilaga1 Industridepartementet 430 Somjag redan har framhållit har det såvitt känt inte mfräffat någon olycka i encivil kärnenergianläggning som har lett tUl dödsfall eller skador på personerutanför själva anläggningen. De säkerhetssystem som utgör en del avanläggningarnas konstruktion och den kontinuerliga kontrollen i såvältUlverknings- som uppförande- och driftskedet har haft avseddförebyggande effekt. Endastmycket stora skador på en kärnreaktor skulle kunna leda tUl aktivitetsutsläppmed svära skador på personer i omgivningen som följd. Sannolikheten för sådanaolyckor har på teoretiska grunder bedömts som mycket Uten. Destudier beträffande stora reaktorolyckor som har gjorts i bl.a. Förentastaterna och pekar också på att sådana olyckor ide flesta fall skulle få betydligt mindre omfattande konsekvenser än mantidigare har räknat med. Inte ens vid mycket ogynnsamma förhållanden skulleenligt dessa studier skadeverkningarna bli större än vad som är tänkbart isamband med många andra verksamheter i samhället. Närförläggningsutredningenhar på grundval av ett omfattande material funnit att det vid sådana ytterstosannolika reaktorolyckor inte skulle uppstå svåra personskador pä störreavstånd än från anläggningen. Innebörden härav är att debebyggelserestriktioner som tUlämpas vid svenska kärnkraftverk torde uteslutamöjligheten av en reaktorolycka med katastrofala följder. Minslutsats av det material rörande olycksrisker i kärnkraftverk som föreligger är att de förläggningsprinciper som har till-lämpats i värt landinnebär en betryggande säkerhet för omgivningen. Kärnkraftproduktionenmedför, liksom många andra industriella processer, svåra avfallsproblem.