prop · FZ0367 · 1975-12-31 00:00:00 — Lantbruksstyrelsen tillstyrker i principutredningens förslag att den motordrivna terrängtrafiken regleraslagstiftningsvägen enligt det alternativ som innebär att förbud kan meddelashelt eller delvis för vissa områden och leder samt att nyttotrafik kanundantas från regleringen. Om syftet med en reglering genom selektiva förbudbeträffande den motordrivna terrängtrafiken skall kuima upprätthållas, börenligt styrelsens 1975/76: 67 20 meninginte restriktioner och regleringar iriföras av sådan omfattning att lagen hosallmänheten kommer att få karaktären av ett generellt förbud motterrängmotortrafik. Attinföra selektiva förbud eller föreskrifter är också enligt domänverket detriktiga förfarandet för att skydda känsliga områden, vegetation och djurliv.Viktigt är också att restriktioiierna får en sådan utformning och omfattningatt efterlevnaden kan hållas under kontroll och överträdelser beivras. Därförbud råder skall endast klart definierad nyttotrafik få förekonuna. är det med hänsyn till detnu redovisade forskningsresultatet inte motiverat méd ett principiellt förbudmot användande av terrängfordon på snötäckt mark. En smidigare väg är i ställetatt som arbetsgruppen föreslår bygga på av regeringen, länsstyrelserna ochkommunema meddelade förbud inom vissa zoner. Hovrättenför biträder - om ock med tvekan förbud enligt alternativ II ochanför att mot ett generellt förbud talar det förhållandet att samhället tmderorhkring tio är i stört sett utan åtgärder har låtit utvecklingen gå mötoréglerad skotertrafik. Många människor med intresse för motorburetfriluftsliv har därför disponerat betydande belopp för inköp av ett ellerflera terrängfordon i tron att det även i fortsättningen skulle vara tillåtetatt färdas i terrängen med dessa fordon. Att under sådana förhållandenplötsligt göra dessa fordon mer eller mindre obmkbara kan inte ansestillfredsställande. 1 åtskilliga fall, exempelvis när det gäller transporter isamband med vinterfiske, får skotertrafik också anses ha ett visst berättigandeoch främja en lämplig sysselsättning. Enligt hovrätten bör regleringen avterrängtrafiken alltså inte ske stelt och provocerande och på ett sätt sommånga människor, främst skoterägama, måste antas sakna all förståelse för ochsom knappast kan bidra till att regleringen efterlevs. anser att, även om den föredrar alternativ I, också alternativII skulle väsentligt förbättra den nuvarande situationen dock endast om regeringen, eller av denna utsedd myndighet, utfärdar förbudi huvudsak i enlighet med utredningens förslag. Fullföljs inte en lagstiftningenligt alternativ II med de föreslagna förbuden, kan såväl växt- ochdjurvärlden som fjällturismen bli svårt lidande. anför att det enligtgängse betraktelsesätt ingår i allemansrätten att färdas i naturen till fotseller med skidor, kanot eller liknande motorfritt färdseisätt och att det sominte kriminaliserats i lag anses tillåtet åtminstone i princip. Visserligenlär väl inte den föreslagna lagstiftningen ändra den gmndläggande principen attnågon allemansrätt inte gäller för trafik med motorfordon, men det vore mycketolyckligt om allmänheten skulle få en annan uppfattning med hänsyn till detsätt varpå lagstiftningen utformats. Prop.1975/76: 67 21 för lagstiftningen om terrängtrafik bör därför enligtnaturskyddsföreningen vara att all motortrafik i terräng som inte sker medstöd av särskilt lagmm är förbjuden. Naturskyddsföreiiingen menar således atttungt vägande skäl talar för att lagstiftningen om terrängtrafik dels slår fastatt det råder ett principiellt förbud mot niotortrafik, dels meddelar deundantag som behövs för nyttotrafikens behov. i , somstannat for ett generellt förbud utom för vissa områden och leder där det harrtieddelats undantag, anser att frågan om bulleremissionen inte har tillmättsden betydelse den förtjänar. Ett allmänt bruk av skotrar i markerna förtarenligt ett stort antal människors möjligheter att få lugn och rooch en ostörd naturupplevelse. Den rätt ett relativt fåtal motorburiianöjestrafikanter tar sig att dominera den akustiska rniljön skall vägas mot allmänhets legitima krav på att få uppleva tystnaden eller naturens egnaljud. ,, ,, , och Skid-och förordar ett generellt förbudi huvudsak på de skäl projektledaren anfört i särskiltyttrande. Även förordar ett generelltförbud. För det fall att lagstiftningen utformas i överensstämmelse med alternafivII, bör ändå ett generellt förbud gällainom kalvningslaiid 20 aprilbarmarkstid med möjlighet attdispensvägen kunna medge trafik inom dessa områden, om sameby så rnedger.Generellt förbud bör med motsvarande dispensmöjlighet också gälla inom renarnasvinterbetesmarker. ,länsstyrelserna i och , , , och och ifrågasätter om någon rätt till trafik med motordrivna fordoni terräng över huvud taget kan härledas ur allemansrätten. Det övervägande flertalet avremissinstanserna välkomnar ett generellt förbud mot barmarksköming i terräng.Hovrätten för övre , kammarkollegiet, ,domänverket, och Svenska jägareförbutxdetförordar mpt bakgrund av frågans vikt och principiella räckvidd att förbudettas upp i lagen om körning i terräng med motordrivet fordon. iGotlands län framhåller de betydande markskador som trafik i terräng medmotordrivna fordon åstadkommer på älvar- och hällmarker, märgelområden,klapperstensfält och sandstränder. Vidare är rniUtära spårbildningar ettallvarligt problem inom vissa delar av länet. De förslag som arbetsgruppenframlägger tillgodoser enligt naturvårdsintresset i erforderligmån. Prop.1975/76: 67 22 betonar att det är angeläget attnya fordonstyper bedöms med hänsyn till sina miljöeffekter och att det därförär välmotiverat att barmarksåkning generellt förbjuds innan utnyttjandet avbar-marksskotrar och liknande fordon fått en större spridning. i konstaterar att deti dagsläget genom naturvårdslagstiftningen finns möjligheter att regleraterrängtrafik inom känsliga områden, t. ex. naturreservat. Inom andra områden,företrädesvis i skärgården, bör meddelas befogenhet att vidtasådana åtgärder som kan motverka de negativa sidorna av terrängtrafiken och somfinns belysta i förslaget. Detta bör enligt uppfattning kunnaske inom ramen för den föreslagna lagstiftningen. Överbefälhavaren anför att han för sin del underinga omständigheter kan acceptera förslaget om generellt förbud för körning medmotordrivet fordon på barmark i terräng, eftersom detta kommer att medföra attutbildningen inom försvarsmakten äventyras. Försvarsmakten måste därförundantas från förbudet. i ifrågasätter ominte undantag måste göras för rennäringen, malmprospektering, besiktning avtele- och elledningar samt den i fjällbygden viktiga turistnäringen. Det ärdärför enligt tvivelaktigt om ett generellt barmarksförbud idetta hänseende löser några problem på grund av de många dispenser som måsteutfärdas. anför att tillförbundet anslutna motorklubbar med tillförlitlighet och trial på sitt programårligen arrangerar ett antal tävlingar med motorcykel på barmark. Förbundetbefarar att ett generellt förbud mot körning i terräng med motordrivet fordonpå barmark kan bli ett hårt slag mot svensk motorcykelsport. Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnarutan erinran förslaget att körning med motordrivet fordon skall förbjudas inomområde med skogsföryngring. Begreppet skogsföryngring kan dock enligtlänsstyrelsen i vara svårtolkat. Den allmängiltiga grundregelnbör enligt vara att kvist- och stamskador pä växande planteradungskog genom skoterkörning inte kan tolereras. Hovrätten för förordar att förbudetmot motortrafik inom område med skogsföryngring utformas utan undantag ienlighet med det särskilda yttrandet av ledamoten i arbetsgmppen.Enligt hovrätten måste skoterföraren i det enskilda fallet ha svårt att avgöranär det är uppenbart att körning kan ske utan risk för skada på föryngringen.Det är välkänt att tjockleken, hårdheten och bärigheten av ett snötäcke ochdärmed dess förmåga att skydda en föryngringsyta kan variera kraftigt underloppet av . En körning som skulle vara tillåten skulledärför mycket val kunna vara otillåten . Med den föreslagnautformningen av lagtexten skulle skoterföraren enligt hovrätten troligenställas inför ett svårare av- 1975/76: 67 23 görande än om förbudet skulle gälla utan undantag, dvs.att föraren blir skyldig att undersöka om den mark han önskar köra på är enföryngringsyta eUer inte. , domänverket,länsstyrelserna i , och ,kommuttförbundet och Skogsindustriernas samarbetsutskott förordar etttotalförbud mot körning på föryngringsytor i produktiv skogsmark på i huvudsakde skäl som ledamoten har anfört. i länifrågasätter dock om inte från förbudet generellt bör undantas en fem meterbred zon utmed yttergränsema för områdena med skogsföryngring. i länanför att de erfarenheter som har från skoterkörning på hyggen ikustområdet ger en något annorlunda bild än vad som redovisas iforskningsrapporten. Visserligen har vissa skador pä plantor kunnat konstaterasi tätortsnära områden med extremt hög skotertrafik men å andra sidan harlänsstyrelsen vid fältbesiktningar inte kunnat konstatera några som helstskador på för-yngringsarealer där snöskoterkörningen varit av tämligen storomfattning. Det är därför enligt tveksamt om det är motiveratatt skärpa reglema för körning på dessa föryngringsytor. Skogshyggena är ivissa fall i av så stor omfattning att ett förbud skulle stängain bebyggelse eller mindre samhällen samt spärra av bakomliggande trakter därskotertrafik får ske. Mot bakgmnd härav firmer att arbetsgmppensförslag till begränsning av trafiken är mera realistiskt än vad som föreslås idet särskilda yttrandet. läns snöskoterförbundanser att arbetsgruppens förslag kan accepteras men föreslår att detkompletteras med skyldighet för fastighetsägaren/markförvaltaren att anordnagenomfarter genom skogsför-yngrade områden när dessa överskrider en sammanlagdareal av 25 ha. Av sedvana använda stigar och vägar bör enligt förbundetsmening få användas för genomfartstrafik. De flesta remissinstanserna ställersig positiva till arbetsgruppens förslag om ett generellt förbud motterrängkörning inom de s. k. obrutna fjällområdena och, såvitt avserNorrbottens län, vildmarkskärnorna. Vissa remissinstanser är dockkritiska mot förslaget. Kammarkollegiet anför att körningen inomfjällregionen knappast är av den omfattningen att det finns anledning erinraoni rikfiinjerna för den fysiska riksplaneringen. I utredningen redovisadeerfarenheter från nuvarande lags tillämpning utgör inte stöd för ett hela åretgällande generellt förbud mot terrängkörning. Avarterna av snöskotertrafikenbör man kunna komma till rätta med på annat sätt än genom ett generellt förbud,vilket också framgår av utredningen. Kollegiet anser således att det inte finnstillräckliga skäl för att införa ett generellt förbud inom de obmtna fjällområdena.Det stora antalet snöskotrar inom fjällregionen, sett i relation tillbefolkningens storlek, ger en antydan om att snöskotern fyller en väsentliguppgift för människorna där. 1975/76: 67 24 anser att de ornråden för vilka förbudföreslagits för körning med motordrivna fordon har fått en för storpnifattning. Betydande svårigheter skulle uppstå för ortsbefolkningen, om inteett liberalt dispensförfarande tillämpas. Liknande synpunkter framförs aySveriges snöfordonsleverantörerATF och . ifrågasätter riktigheten i att sornförbudsområden nu föreslå de ännu preliminära s. k. obrutna omådena (iNorrbottens län vildmarkskärnorna). De obrutna områdena (ochvildmarkskärnorna) karakteriseras främst av att de saknar vägar. Därmed hör detill de områden där skoteråkning i vissa fall kan vara motiverad. De obrutnaområdena har undantagits från tunga exploateringar med bestående verknirigarsom vägar, kraftverk m. m. Avsikten är enligt proposition 1972: 111 attområdena senare skall differentieras sä att vissa delar byggs ut för denlättare turismen medan andra ges ett mycket starkt skydd. För regleringar avannat än tunga anläggningsarbeten torde fordras avgräns-ningar efter andrakriterier. Skoterförbitd borde, som också sägs i betänkande,bl. a. avse ornråden med olika naturtyper och därutöver anpassas till vissadjurarters speciella krav. De obrutna områdena har inte valts ut mot bakgrundav sådana kriterier. i anför att även ortiman genom de förslag som betänkandet presenterar kan åstadkomma en minskningav snöskotertrafiken, i första hand fritidskörningen, så återstår det så mycketdispenserad eller undantagen trafik inom dessa förbudsoipråden att syftet medförslagen måste ifrågasättas. Det är ställt utom allt tvivel att den absolutstörsta delen av skotertrafiken inom vildmarkskärnområdena härrör från s. k.nyttotrafik, om man beaktar antalet körtimmar och inte enbart ser till antaletskotrar. Detsamma torde för övrigt gälla hela fjällområdet med iindantag förtätorternas närområden samt under vissa kortare tidsperioder, exempelvispåskhelger och liknande. Enligt mening måste det ifrågasättas omdet därför inte hade varit mera ändamålsenligt att avgränsa de mest känsliga terrängpartiernai fjällen samt i princip avlysa all trafik inom dem. Genom de naturinventeringarsom, i samarbete med , pågått i fjällområdena under desenaste åren, har fått en första uppfattning om dessa känsligaterrängpartiers omfattning sett ur faunis-tisk synpunkt. Områdena har inlagtspå en till yttrandet bifogad karta. Avgränsningen har skett främst med tanke päatt bereda djurlivet ett effektivt skydd. Undantag för körning inom dessaområden skulle endast meddelas för oundgängligen nödvändig nyttotrafik förvilken anmälningsplikt dessutom skulle kunna diskuteras. Oavsett omregleringen omfattar de av utredningen föreslagna vildmarkskärnorna eller de områdensom i detta yttrande anser vara de mest skyddsvärda delområdena,bör möjligheter till passager i form av snöskoterleder fin- 1975/76: 67 25 nas.De av utredningen föreslagna förbudsområdena har i vissa delar fått en sådanolämplig konfiguration att skyddseffekten får anses vara liten på grund avförbudsornrådets ringa djup, som förbudsområdena i omotiverat storomfattning spärrar trafik till bakomliggande, ej förbudsbelagda delar. De remissinstanser som förordar selektiva åtgärderför köming på snötäckt mark tillstyrker arbetsgruppens förslag att, utöver degenerella förbuden mot körning i fjälltrakterna och skpgsföryngringar,myndighet får befogenhet att införa regionala eller lokala förbud ellerföreskrifter för terrängkörning inom områden som är känsliga från naturvårdssynpunkteller annan allmän synpunkt. Flera av remissinstanserna framhålr ler attförslaget att uppdra ät länsstyrelserna att besluta om förbud och föreskrifterför terrängkörning inom områden som inte omfattas av allmänt förbud är detbästa sättet att åstadkomma en rimlig avvägning rnellan å ena sidanskyddsintressena och å andra sidan behovet att kunna färdas i väglösaområden. Länsstyrelserna, som väl känner till de lokala förhållandena, har debästa möjligheterna att smidigt anpassa föreskrifterna efter de behov spmföreligger. De föreslagna ändringarna i jaktstadgan godtas avremissinstanserna över lag. jakt från motorfordon är ett allvarligtproblem i länet framhåller i . Trots attstraffbestämmelserna har skärpts fortsätter jakten på klövvilt från bil attöka i omfattning. Även snöskotern har blivit ett effektivt fordon i dettasammanhang genom de stora kalytpr det moderna skogsbruket medför. Läiissty-relsenanser därför att den föreslagna skärpningen av bestännmelserna i jaktstadgan ommedförande av jaktvapen är mycket angelägen. anser att det föreliggerett behov att klarlägga att det är otillätet att med motorfordon förföljaeller störa ville-: bråd även om syftet inte är sådant att handlingen kanbedömas som jakt. Förbundet tillstyrker vidare förslaget att jaktvapen inteskall få medföras vid färd med terrängmotorfordon. För personer som hat betydandesvårigheter att komma till sina jaktmarker utan att använda sådana fordon börlänsstyrelsen få rnedela licenser. Prövningen bör ske med viss restriktivitetoch bör inte kunna delegeras till polismyndighet. Hovrätten för liknande synpunkter och ifrågasätter om inte upprepade förseelser motförbudet att medföra jaktvapen skulle kunna medföra förverkande av vapen somfinns i fordonet. i anser att arbetsgnippenborde ha berört frågan om registerplattor i skotrarnas drivband. Sådana skulleverka preventivt mot överträdelse och underlätta uppspårning avlagöverträdelse. i understrykerangelägenheten av att förbudsregeln mot att medföra jaktvapen utformas på ettsätt som inte onödigtvis medför olägenhet för fjällbefolkningen. Länsstyrelseni förordar att gevär för småviltsjakt under transport skall få 1975/76: 67 26 medförasav jakträttsinnehavare under jaktsäsong, väl nerpackat. I ärnämligen jakt på småvilt i fjällområdet av inte obetydlig omfattning. Ettförbud att transportera jaktutmstning, inkl. vapen, skulle med de långaavstånd det här är fråga om innebära att småviltsjakt inte skulle kunna bedrivaseller i varje fall bedrivas endast i mycket begränsad omfattning.Lantbruksstyrelsen finner det angeläget att renskötare, som har behov av attmedföra jaktvapen vid färd med terrängmotorfordon, fåi: dispens från förbudet.Svenska samernas riksförbund anser att förbudet att medföra vapen vid färd medterrängmotorfordon inte bör gälla samema vid utövande av rennäring. Arbetsgmppens förslag i fråga om skoterleder godtasi allt väsentligt av remissinstansema. I likhet med arbetsgruppen finner iVästerbottens län med hänsyn till anläggnings- och driftskostnader och ökattryck på naturen det olämpligt att bygga upp ett helt nytt ledsystem förskotertrafik. har inga principiella erinringar mot arbetsgmppensförslag i fråga om skoterleder. fömtsätter dock att deanläggningsarbeten som skall ankomma på kommunema skall genomföras endast iden omfattning och i den takt som kommunerna själva bedömer skäligt med hänsyntill det lokala behovet och tillgängliga resurser. framhållerdessutom att -med hänsyn till den belastning som kan drabba kommuner medattraktiva fritidsområden statsbidrag till detta slag av kostnader är motiverat.Enligt kommunförbundet bör utarbeta riktlinjer för tekniskutformning och planering av skoterleder. Förbundet är därvid berett attmedverka. i , som inte har någonerinran mot den föreslagna ansvarsfördelningen i fråga om skoterlederna,understryker det lämpliga i att denna fråga löses parallellt med frågan omhuvudmannaskapet för vandringsleder i fjällvärlden. Mot bakgrund av de inteobetydliga kostnaderna och då regleringen av terrängtrafiken är förestavad avallmänna intressen, anser att statsbidrag bör utgå med högreprocentsats än den föreslagna, lämpligen . påpekar att vid planering avskoterleder berörda markägare måste ges möjlighet till inflytande genom attsamrådsskyldighet med dessa föreskrivs. anser att,eftersom STF är huvudman för huvudparten av nu existerandeturistleder i fjällvärlden, även STF bör beredas möjlighet att påverkalokaliseringen av skoterlederna. Skid- och är kritiskt motarbetsgruppens förslag om skoterleder och anför bl. a. att huvuddelen av deskidleder som finns bör framgent reserveras för skidåkare. Nya leder kan där såerfordras och är lämpligt dras upp för skoteråkare. Kostnaden för särskildaskoterleder med tillhörande anordningar bör bekostas av statsmedel. 1975/76: 67 27 läggningenav dem måste samråd ske även med friluftslivets och turismens ideellaorganisationer. Vidareanser hovrätten för att det inte finns anledning att uppmuntranöjesbetonad motortrafik i fjällvärlden genom att ställa vinterledema till denmotorburna allmänhetens förfogande och öka kapaciteten i övernattningsstugorjust för denna kategoris del. Det bör sålunda enligt hovrättens uppfattninginte bli undantag utan regel att motortrafik förbjuds längs de för skidåkarnaattraktiva lederna. 5.1Huvudgrunderna för en revision av terrängkörningslagstiftningen Lagen (1972: 606) om körning i terräng medmotordrivet fordon antogs av riksdag (prop. 1972: 99, JoU 1972: 52,rskr 1972: 271). Lagen trädde i kraft och gäller tillutgången av . Ipropositionen 1972: 99 anförde dåvarande departementschefen att olika typer avmotordrivna terränggående fortskaffningsmedel under senare är fått allt störreutbredning. Särskilt gäller detta snöskotrarna vars antal på några få är harökat kraftigt och kan uppskattas till inemot 20 000. Utvecklitigen är förenadmed både fördelar och nackdelar. Snöskotern är ett värdefulltkommunikationsmedel särskilt i vägfattiga trakter. Den underlättar person- ochvarutransporter till isolerade gårdar både i fjälltrakterna, i snörikaskogstrakter och i skärgårdarna. Den är till stor nytta i sambandmed ambulans-, räddnings- och polistjänst. Även inom renskötseln ochskogsbruket samt inom turistnäringen och i friluftslivet kommer den tillanvändning. Den ökande snöskotertrafiken har emellertid också gett upphov tillåtskilliga olägenheter. Skoteråkandet har sålunda ökat risken för utrotning avvissa djurarter. Det förekommer att jägare med hjälp av snöskoter bedriverolovlig jakt. SnöskoterkÖrning särskilt i fjälltrakterna vållar dessutom påolika sätt otrevnad och irritation för andra som uppehåller sig i fjällen. Snöskotertrafiköver snötäckta skogsplanteringar kan också på vissa håll innebära allvarligfara för skogsåterväxten. Departementschefen framhöll i propositionen attenligt hans mening tiden var inne att reglera trafiken med snöskoter.Departementschefen erinrade om att vissa frågor rörande införandet avbestämmelser avseende fordonet och föraren övervägdes inomkommunikationsdepartementet och anförde att även om vissa missförhållandenförsvinner när bestämmelser om snöskoterns beskaffenhet och utrustning och omförare av fordonet har meddelats kommer en hel del problem att kvarstå som detgäller att komma till rätta med särskilt från naturvårdssynpunkt. Det förslagtill lag om körning i terräng med motordrivet fordon som förelades ipropositionen 1975/76: 67 28 avsågatt möjliggöra en reglering av snöskotertrafiken med hänsyn till naturvården,djurlivet, växtlivet, allmänhetens friluftsliv och andra alL mäima intressen.Enligt lagförslaget skulle regriiigen eller myndighet som regeringenbestätrirner ges befogenhet att införa förbud eller förcr skrifter beträffandesådana omräden där en reglering bedöms vara påkallad från naturvårdssynpiinkteller annan allinän syripunkt. I propositionen fömtskickades att det i förstahand sJcHlJe kornrna att bli som får besluta i dessa frågor.Lagen föreslogs gäUa körning i terräng och på väg som inte allmänt nyttjas församfärdsel. Vid meddelande av förbud eller andra föreskrifter skulle iakttasatt körning som är fill gagn för ortsbefolkningen eller som behövs föryrkesutövning eller annat nyttigt ändamål inte onödigtvis hindras. Med hänsyntill den tekniska utvecklingen borde det enligt departementschefen finnasmöjlighet att ingripa även mot andra terränggående inotprdrivria fprdon än snöskotern.Lagförslaget utformades i enlighet härmed. fratnhöll i sitt betänkande (JoU1972: 52) att utskottet delade uppfattningen att tiden var inne att regleratrafiken med snöskoter. De ölägenheter som snöskotrarna vållar i vissa trakteroch än mer den snabba ökningen av antalet terrängfprdon gjorde det enligt utskottetnödvändigt att ingripa med kraft för att hindra en invasion i ömtåliga trakteroch för att komma till rätta med förekomrriande inissbmk. I likhet meddepartementschefen ansåg utskottet det nödvändigt med en reglering inte bara ifråga orn fordonet och föraren utan även med hänr syn till naturvården ochandra allmänna intressen. Huruvida det bästa sättet att komma till rätta medolägenheterna med stiöskpterkörningen var att införa ett generellt förbud motannan körning än den utpräglade nyttotrafiken eller att, som föreslogs ipropositionen, tillgripa selektiva åtgärder i form av lokala förbud inprtiömtåliga ornråden kutide enligt utskottet diskuteras.