prop · FZ03174 · 1975-12-31 00:00:00 — Ett lillhandagåendeav främmande makt kan anses föreligga även om gärningen närmast sker för enorganisation som handlar i främmande makts intresse Ofr NJA II 1942s. 672f och 676). Dessa fall kommer också enligt förslaget att bli straffbarasom spioneri. Visserligen kan svårigheter ibland tänkas uppstå att styrka annatän eventuellt uppsåt i förhållande till gynnandet av främmande makt. Vissa gärningarav denna typ kan otvivelaktigt vara allvarliga. Den omständigheten att de medden föreslagna regleringen kommer att falla utanför spioneriparagrafenstillämpningsområde medför dock inte att de lämnas straffria, jfr avsnitt 4.3. Minaöverväganden har således lett mig tUl uppfattningen att sådana förfaranden somför ett naturligt betraktelsesätt inte ter sig som spioneri måste tas undanfrån paragrafens tillämpningsområde. 1 det allmänna rättsmedvetandet uppfattasspioneri som ett handlande i förrädisk avsikt eller i syfte att gå främmandemakt Ullhanda. Beteckningen spioneri bör i enlighet härmed förbehåUas fall därgynnandet av främmande makt ingår som ett avsikUigt led i gämingsmannenshandlande. Jag förordar därför att 19 kap. 5 § ändras i överensstämmelse medutredningsmannens förslag. 4.3Obehörig befattning med hemlig uppgift Densom utan uppsåt att gå främmande makt tillhanda men i övrigt uppsåtUgen begår gämingsom till sina objekUva bestämningar överensstämmer med gämingsbeskrivningenför spioneri, med del tillägget att gärningen skall avse uppgift som rörförhållande av hemlig natur, straffas enligl gällande rätt för obehörig befattningmed hemlig uppgift (19 kap. 7 § första stycket). Straffskalan omfattar bötereller fängelse i högsl två eller, om riket var i kiig, böter eller fängelse ihögst fyra är. Under"förhållande av hemlig natur" inbegrips endasl sådant som verkligenär avsett att hemlighållas och inte heller redan blivit allmänt känt. För attett visst förhållande skall kunna anses vara avsetl att hemlighållas bör dennaavsikt i regel ha kommit till uttryck på något sätt. Förutom genom anbringandeav hemligstämpel kan delta ha skett genom order till underlydande eller anslagom förbud för obehöriga att vinna tillträde o. d. 1 undantagsfall kan ettvisst förhållande - t. ex. militära positioner under krig -vara sådant att deti och för sig framgår att förhållandet är av hemlig natur. Enligtutredningsmannens förslag bör omkonstruktionen av spioneribrottet få följdatt de gärningar, som f n. bedöms som spioneri men som förövas utan direktuppsåt att gå främmande makt tillhanda, i stället träffas 1975/76:174 22 avstraffbestämmelsen i 19 kap. 7 §, föratsatt att gärningen avser uppgift avhemlig natur. Enligl förslaget åstadkoms ändringen genom att orden "utanuppsåt" i 19 kap. 7§ första stycket ersätts med "ulan syfte" attgå främmande makt tillhanda. Förslagetinnebär också en begränsning av det straffbara området i förhållande tillgällande rätt. Gärningar, som avser förhåUanden av icke hemlig natur och sombegås utan direkt uppsåt att gå främmande makt tillhanda, kommer enligtförslaget att falla utanför såväl 5 § som 7 §. Som motiv anförs att sådanagärningar praktiskt sett synes vara så osannoUka att man kan bortse från demnär det gäller kriminalisering. Densålunda föreslagna lagändringen har vid remissbehandlingen tillstyrkts ellerlämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Vad gäller avkriminaliseringseffektenhar dock den invändningen framförts att problem kan uppstå med i och för sigöppna uppgifter vilka tagna var för sig ger en begränsad information men somtillsammantagna kan ge en för främmande makt värdefull helhetsbild.Straffansvaret borde därför inte begränsas till befattning med hemlig uppgiftulan avse alla de uppgifter enligt 19 kap. 5 §. vilkas uppenbarande förfrämmande makt kan medföra men för rikets säkerhet. Tillskillnad från spioneribrottet uppställs beträffande brottet obehörig befattningmed hemlig uppgift inget krav på att gärningsmannen med sin handling skall hauppsåt att gå främmande makt tillhanda. 1 förarbetena till 1948 årslagstiftning uttalades att paragrafen, för att kriminaliseringen inte skullesträcka sig för långt, måste begränsas till uppgifter av sådan beskaffenhetatt deras anskaffande eller röjande innefattade en typisk fara så att detframstod som otillbörligt att anskaffa eller röja dem. Därför upptogs krav påatt uppgiften skulle vara av hemlig natur och att gärningen skulle ske obehörigen(SOU 1944:69 s. 135). Deav utredningsmannen föreslagna ändringarna i 5 och 7 §§ innebär emellertid att7 § inte bara kommer att omfalta handlingar där gärningsmannen saknat uppsåtatt gå främmande makt tillhanda, och där den anförda begränsningen tilluppgifter av hemlig natur därför framstår som erforderlig, utan även handlingarsom förövats med indirekt eller eventuellt uppsåt att gå främmande makttillhanda. För att fånga upp dessa handlingar, som f n. bedöms som spioneri kandet i och för sig övervägas att låta dessa omfattas av straffansvar utanbegränsningen till uppgifter av hemlig natur. En sådan lösning skulle dockkräva en differentiering mellan de fall då uppsåt att gå främmande makttillhanda saknas och de fall då sådant uppsåt i indirekt eller eventuell formär för handen. Sistnämnda brott skulle i så fall tas upp i en paragraf för sigmedan 7 § första stycket skulle bibehålla sin nuvarande lydelse. Somutredningsmannen har funnit torde den nuvarande begränsningen till uppgifter avhemlig natur emellertid täcka alla väsentliga fall då en straffsanktion kan haen funktion att fylla. De fall som mönstras ut från 5 § 1975/76:174 23 och som inte fångas upp av 7 § första stycket synes ipraktiken vara så osannolika att man kan bortse från dem. Förslaget i denna delhar också mottagits positivt av remissinstansema. Jag förordar därför att denav utredningsmannen föreslagna ändringen i fråga om brottet obehörig befattningmed hemlig uppgift genomförs. Straffskalanför obehörig befattning med hemlig uppgift omfattar böter eller fängelse ihögst eller, om riket var i krig, böter eller fängelse i högst fyra år.Lämnas straffskalan orubbad kan, som utredningsmannen anfört, brott sominnefattar tillhandagående av främmande makt komma att bedömas efter enförhållandevis lindrig straffskala även om brottet i och för sig är av allvariigart. För att möta bl. a. den situationen föreslås att en särskild straffskalainförs för grova fall av obehörig befattning med hemlig uppgift. Bestämmelsenhar utformats efter direkt mönster från stadgandet angående grovt spioneri.Som kvalifikaUonsgrander anges sålunda att gärningen varit av synneligen fariigbeskaffenhet med hänsyn till pågående krig eller rört förhållande av storbetydelse eller att den brottslige röjt vad som på grund av allmän ellerenskild tjänst betrotts honom. Strafflatituden omfattar enligt förslagetfängelse i högst . Förslaget har inte mött någon egentlig erinran underremissbehandlingen. Ävenjag delar uppfattningen att en komplettering i dettahänseende är välgrandad. Bland de omständigheter som enligt förslaget skallbeaktas särskilt vid bedömningen om brottet skall anses som grovt, upptas emellertidinte det fall som just motiverat införandet av en strängare straffskala. Ävenom de angivna momenten endast utgör exempel på försvårande omständigheter anserjagdet lämpligt att komplettera uppräkningen med ett kriterium varav framgår, atten gärning som innefattat tillhandagående av främmande makt bör anses som grov.Att som en remissinstans föreslår uttryckligen jämställa krigsfara ochberedskapstillstånd med krig anser jag däremot inte nödvändigt. Bland exemplenpå kvalifikationsgrunder anges redan gärning som rört "förhållande av storbetydelse". Exemplifieringen är inte heller uttömmande eller i och för sigavgörande för vad som skall anses som grovt brott. Rubriceringen skall alltidske med hänsyn tagen till samUiga vid brottet föreliggande omständigheter. Mot bakgrund av det anförda ansluterjag mig sålunda tillförslaget att i 19 kap. BrB införa en ny paragraf med beteckningen grovobehörig befattning med hemlig uppgift (8 §). Vid bedömande huruvida brottetär grovt skall i enlighet med anförda synpunkter särskilt beaktas omgärningen innefattade tillhandagående av främmande makt eller var av synneriigenfarlig beskaffenhet med hänsyn till pågående krig eller rörde förhållande avstor betydelse eller om den brottslige röjde vad som på grund av allmän ellerenskild tjänst betrotts honom. 1 likhet med flertalet remissinstanser finnerjag den föreslagna straffskalan, fängelse högst , vara tillräcklig föratt medge en lämpligt avpassad påföljd för de brott som det här är fråga om. 1975/76:174 24 Jag ansluter mig vidare till förslaget att bryta utbrottet vårdslöshet med hemlig uppgift i nuvarande 7 § andra stycket till ensärskild paragraf (9 §). Nuvarande 19 kap. 9 § upptar ansvarsbestämmelser för olovligunderrättelseverksamhet. 1 första slycket kriminaliseras verksamhet som går utpå anskaffande av uppgifter rörande militära och andra förhållanden.Uppenbarandel av uppgiftema för främmande makt skall kunna medföra men förannan främmande makts säkerhet. I andra stycket kriminaliseras bl. a.verksamhet som innebär att någon hemligen eller med användande av svikligamedel anskaffar uppgifter om annans personliga förhållanden. Här krävs däremotinte att uppenbarandet av uppgiftema kan medföra särskilda men. 1 subjektivthänseende krävs i fråga om båda brottstyperna - liksom f. n. i fråga omspioneri - att gärningsmannen haft uppsåt att gå främmande makt tillhanda.Såväl direkt som indirekt och eventuellt uppsåt kan alltså komma i fråga. Föratt förebygga onödiga eller annars olämpliga åtal har i 19 kap. 16 § tagits inbestämmelser om särskild åtalsprövning beträffande olovligunderrättelseverksamhet. För åtal krävs sålunda regeringens förordnande.Åtalsfrågan kan av regeringen prövas från utrikespoliUska och andra synpunkter. Huvudsyftet med kriminaliseringen 19 § f ö r s t a s t y ck e t är att förhindra utländska organisaUoner att i bedriva spioneriverksamhetsom riktar sig mot annan främmande makt. Gärningsbeskrivningen täckeremellertid också fall där syftet med verksamheten varit något helt annat än attgå främmande makt tillhanda men där verksamheten ändå får denna effekt. Enligtutredningsmannens mening torde endast gärningar begångna med direkt uppsåt idet allmänna rättsmedvetandet framstå som olovlig underrättelseverksamhet. 1tillgängliga domar (bil. under 1.3) har enligt utredningsmannen inle heller inågot fall indirekt eller eventuellt uppsåt aktualiserats i domsmotiveringen.Även språkligt anser han brottsbenämningen svara bäst mot fall då direktuppsåt föreligger. I betänkandet föreslås därför att första stycket ändras påmotsvarande sätt som i fråga om spioneri så att endast fall av direkt uppsåtatt gå främmande makt tillhanda kommer att omfattas av straffbestämmelsen. Förslaget leder till straffrihet i fall då endast indirekteller eventuellt uppsåt att gå främmande makt tillhanda föreligger. Enligtutredningsmannens mening synes något egentligt praktiskt behov av enkompletteringsbestämmelse för dessa fall inte föreligga. Han anser det inteheller uteslutet att ett StraffrättsUgt ingripande i sådana fall skulle kunnauppfattas som en omotiverad inskränkning av rätten till fri opinionsbildning. Remissutfallet i denna del har varit övervägande posiUvt.Fyra instanser ställer sig emellenid tveksamma eller avvisande till förslaget. Prop.1975/76:174 25 vårenanför att den hittillsvarande erfarenheten av ifrågavarande brott inte utgörnågon garanti för att dylika gärningar inte kan komma att förövasmed indirekt eller eventuellt uppsåt. Utöver den fara för förveck-Ung medfrämmande makt som sådan verksamhet kan medföra kan den också lätt läggas omtill spioneri mot . Överåklagaren i pekar på fall dåbevissvårigheter torde kunna uppstå i fråga om syftet att gå främmande makttillhanda och anför som exempel att en misstänkt erkänner att han i sambandmed handläggningen av visst legitimt ärende till en Utländsk ambassad lämnatuppgifter som kan medföra men för annan främmande makt men uppger att avsikteninte varit att gå främmande makt tillhanda. En sådan handling torde i detallmänna rättsmevetandet framstå som ett typiskt fall av olovligunderrättelseverksamhet men skulle, om den misstänktes invändning inte kanlämnas utan avseende, enligt förslaget lämnas straffri. JK framhåller att deuppgifter som olovlig underrättelseverksamhet avser är förhållanden avsärskilt känslig natur och inte politiska, ekonomiska, sociala eller härmedlikställda samhällsförhållanden som bör kunna debatteras fritt. Somjag redan tidigare anfört beträffande spioneri bör en brottsbenämning ge enrättvisande bild av lagstadgandets innehåll. Rubriceringen olovligunderrättelseverksamhet för otvivelaktigt tanken till en verksamhet som bedrivsi syfte att gå främmande makt tillhanda. Någon annan form av uppsåt har inteheller varit aktuell i de domar som meddelats och som ingått iutredningsmannens material. Även om denna omständighet knappast kan tas tillintäkt för att en straffvärd underrättelseverksamhet inle skulle kunna bedrivasutan direkt uppsåt att gå främmande makt tillhanda, förefaller en sådanutveckling föga trolig. Behovet av en bestämmelse för dessa fall framstårdärför som ringa. Vad gäller den typ av handling som överåklagaren i Stockholmhar andragit som exempel harjag svårt att förstå på vad sätt den skulle kunnaanses utgöra en verksamhel, vilket är en föratsättning för straffansvar enligtbestämmelsen i såväl dess nuvarande som dess föreslagna lydelse. Om det däremotförhåller sig så att uppgiftema lämnats i syfte att få en gynnsam behandling idet aktuella ärendet föreligger direkt uppsåt att gå den främmande maktentillhanda. Motangiven bakgrund och med hänsyn till att det skulle te sig anmärkningsvärt medett vidare uppsåtsrekvisit vid olovlig underrättelseverksamhet än vid detgrövre brottet spioneri - som ju också avser förhåUanden av särskilt känslignatur och där dessutom skyddsinlressel har större styrka -finner jagövervägande skäl tala för den inskränkning av slrafihestämmel-senstillämpningsområde som utredningsmannen föreslagit. Jag förordar därför attstraffansvaret för olovlig underrättelseverksamhet begränsas till verksamhetsom bedrivs i syfte att gå främmande makt tillhanda. I9§andra stycket behandlas s.k. flyktingspionage m. m. Bestämmelsens syfte är attbereda enskilda personer skydd mot fara för framlida förföljelse eller annatlidande. Genom bestämmelsen erhåller bl.a. flyk- 1975/76:174 26 tingar skydd mot registrering och annat"spionage" med hänsyn tUl politisk åskådning, ras m. m. frånfrämmande makts sida. Bestämmelsen är alltså inte påkallad främst av hänsyntill den svenska statens säkerhet. Dess placering i kapiUet om brott mol riketssäkerhet har motiverats med att en verksamhet av detta slag kan läggas om tillatt avse spioneri i egentlig mening. Utredningsmannen har föreslagit att bestämmelsen bibehållsintakt. Som motiv anförs att en genomgång av tillgängliga domar rörande brottmot 19 kap. 9 § andra stycket givit vid handen att omkring hälften avsett s. k.flyktingspionage. I flera av dessa mål har den tilltalade invänt att han saknatuppsåt att gå främmande makt tillhanda. Om krav på direkt uppsåt skulle ställasupp, skulle följaktligen det skydd för enskilda människors integritet somstadgandet primärt är avsett att ge kunna komma att minska betydligt. Däremotbör brottet enligt utredningsmannens mening tas upp i en paragraf för sig ochges en särskild brottsbenämning. Utredningsmannen föreslår brottsrabriceringen"olovlig personspaning". Förslaget i sak har inte föranlett några erinringar vidremissbehandlingen. Jag ansluter mig till den allmänna uppfattningen att skältill ändring av den gällande gärningsbeskrivningen inte föreligger. Vad gällervalet av brottsrubricering har några remissinstanser dock förordat andra benämningar.Man har bl.a. ifrågasatt om inle den ofta använda benämningen"flyktingspionage" är lämpligare än "olovligpersonspaning". Jag delar uppfattningen att en brottsrubricering så långtmöjligt bör knyta an allmänt språkbruk. Den under remissbehandligenföreslagna benämningen flyktingspionage bör emellertid inte komma i frågaredan av det skälet att den ger en klart ofullständig uppfattning om denpersonkrets som bestämmelsen skyddar. Med hänsyn till att benämningen spionerii enlighet med den av mig tidigare förordade lösningen kommer att begränsastill handlingar där gärningsmannen haft direkt uppsåt att gå främmande makttillhanda bör inte heller detta ord eller någon synonym därtill användas iförevarande paragraf. 1 valet mellan länkbara brottsbenämningar finner jag denav JK föreslagna beteckningen "olovligt anskaffande av personuppgifter"vara alt föredra framför den av utredningsmannen använda benämningen olovligpersonspaning. Jag förordar därför att 9 § andra stycket i enlighet medförslaget flyttas till en särskild paragraf och ges brottsbeteckningen"olovligt anskaffande av personuppgifter". Under rubriken ryktesspridning har utredningsmannenbehandlat tre likartade brott, nämligen ryktesspridning till fara för riketssäkerhet (19 kap. 8 §), samhällsfarlig ryktesspridning (16 kap. 6 §) ochbeljugande av myndighet (17 kap. 6 §). För ryktesspridning till fara för rikets säkerhet straffasden som bland 1975/76:174 27 allmänhetensprider eller till främmande makt framför eller låter framkomma falskt rykteeller annal osant påstående som är ägnat att framkalla fara för riketssäkerhet. För samhällsfarlig ryktesspridning straffas den som bland allmänhetensprider falskt rykte eller annat osant påstående som är ägnat att framkallafara för folkförsörjningen eller för allmän ordning och säkerhet. Förbeljugande av myndighet slutligen straffas den som bland allmänheten spriderfalskt rykte eller annat osant påstående ägnat att undergräva aktningen förmyndighet eller annat organ som äger besluta i allmänna angelägenbeter.Strafflatituden är i samtliga fall böter eller fängelse i högst . Gemensamtför nu nämnda bestämmelser är alt de avser att skydda samhäUeligainstitutioner och funktioner mot den menliga verkan som spridande av osannapåståenden kan föra med sig. Bestämmelsema innebär en inskränkning av denallmänna yttrandefriheten. Deaktuella bestämmelsema kom i allt väsenUigt till vid mitten av 30-talet.Anledningen till att spridande av falskt rykte blev föremål för lagstiftarensintresse vid kan sökas i vissa extremistiska partiers verksamhet.Vissa yttringar av deras propaganda ansågs betänkliga. Vad man främst vände sigmot var propaganda som eggade till våld och användningen av lögnaktiga ochvilseledande uppgifter i syfte att förbereda en våldsam omstörtning. Man villelagstiftningsvägen möta vad som kunde anses som klara missbruk avyttrandefriheten. Uppfattningamaom vad som kan sägas vara missbruk av yttrandefriheten växlar med olikasamhällssystem och från till en annan. Utredningsmannen har funnit attvårt samhälle med dess öppenhet och mångfald vad gäller debatt ochinformation är väsentligt bättre rustat än 30-talets samhälle för att möta ochbemöta falska rykten och andra osanna påståenden. Mot denna bakgrund harutredningsmannen föreslagit att ifrågavarande straffbestämmelser mönstras utur lagstiftningen utom såvitt avser ryktesspridning till fara för rikelssäkerhet under tid då riket är i krig eller då av krig föranleddautomordentliga förhållanden råder. Desålunda föreslagna lagändringama har tillstyrkts eller lämnats utan erinran avflertalet remissinstanser. Några instanser anser dock att utredningsmannensatt alltför stor Ut till den fria debatten och massmedias vilja och förmågaatt medverka till erforderliga tillrättalägganden samt till myndigheternasmöjligheter att med saklig upplysning och information möta skadeverkningar avfalsk ryktesspridning. Otvivelaktigt kanspridande av lögnaktiga påståenden bland allmänheten-eller främmande maktunder vissa omständigheter, särskilt i orostider, utgöra en samhällsfara. Ilikhet med utredningsmannen anserjag emellertid inte enbart detta förhållandekunna motivera att man från samhällets sida ingriper med straffsanktioner motsådana företeelser och därmed inskränker yttrandefriheten. Straffrättsligaåtgärder bör tillgripas först när andra medel saknas eller måste antas varaverkningslösa. Prop.1975/76:174 28 inskränkning av yttrandefriheten vara så klart avgränsad ibrottsbeskrivningen att kravet på rättssäkerhet är tillgodosett. Jag delarutredningsmannens uppfattning att information och upplysning är de adekvataåtgärderna när det gäller att motverka eller undanröja de skadeverkningar ellerrisker för sådana verkningar som kan bli följden av att osanna uttalandensprids bland allmänheten eller förs fram till främmande makt. Det råder ingentvekan om att möjligheterna härvidlag väsentligt utökats och förbättrats undersenare år. Massmedierna har en långt större och bredare genomslagskraftän tidigare. Även de myndigheter och andra organ som straffbestämmelsema avseratt skydda har numera i stor utsträckning resurser för informaUon till sittförfogande. Statistiken över meddelade domar visar att ifrågavarandestraffbestämmelser tillämpats i mycket begränsad omfattning. Efter BrB:stillkomst har bestämmelsen i 19 kap. 8 § aldrig tillämpats. Under samma tidhar bestämmelsen i 16 kap. 6§ tillämpats i fem faU och 17 kap. 6§ i ett faU.Behovet av straffbestämmelser mot falsk ryktesspridning framstår mot dennabakgrand som föga framträdande, i allt fall under tid då någon särskildomständighet inte föreligger som gör att ryktesspridningen framstår somsärskilt fariig eller straffvärd med hänsyn rikets säkerhet. I Unje härmed ansluterjagmig tUl utredningsmannens förslag att upphäva straffbestämmelsema om samhällsfarligryktesspridning och om beljugande av myndighet samt, såvitt gäller fredstid, omryktesspridning fara för rikets säkerhel. All falskryktesspridning kan få allvarliga konsekvenser för rikets säkerhet under tiddå landet är i krig eller då av krig utomordentliga förhållanden råder äruppenbart. De normala informationsvägarna kan endast utnyttjas i begränsadomfattning och möjlighetema att med saklig upplysning möta de skadeverkningarförfarandet kan ha måste anses vara mycket små. Ryktesspridningen framstår idessa lägen som särskilt farlig som annars till buds ståenderemedier saknas eller kan förmodas vara mer eller mindre verkningslösa. Ilikhet med utredningsmannen finner jag därför behov föreligga att i tider dåsådana extraordinära förhåUanden råder som ett komplement till bestämmelsema omspioneri och obehörig befattning med hemlig uppgift bibehålla ett straffrättsUgtskydd mot ryktesspridning till fara för rikets säkerhet. En sådanstraffbestämmelse bör i enlighet med förslaget tas in i 22 kap. som behandlarkrigsartiklar. 4.6 Tagande av utländskt understöd För tagande av utländskt understöd straffas enligt 19 kap.13 § BrB den som av främmande makt eller någon som handlar i dess intresse taremot pengar eller annan egendom för att genom utgivande eller spridande avskrifter eller på annat sätt påverka den allmänna meningen om statsskicketeller om åtgärder i rikels inre eller yttre styrelse. Straffet är fängelse ihögst . Prop.1975/76:174 29 Gärningenanses fullbordad i och med mottagandet. Den som lämnar bidraget behöver intestå i något uppdragsförhållande den främmande makten. Straff kan såledesdrabba en person som mottar bidrag av en svensk, som av sympati för denfrämmande makten ger bidrag för att gagna vad han anser vara den främmandemaktens intresse. Föratom uppsåt som skall avse samUiga objektiva bestämningar,kräver bestämmelsen också att direkt uppsåt att driva viss propaganda skallföreligga hos mottagaren. Propagandan skall som nämnts avse den allmännameningen om statsskicket eller om åtgärder i rikets inre eller yttre styrelse. Den propaganda sombestämmelsen syftar på är en för rikets säkerhet farlig agitation. Enligtutredningsmannen har bestämmelsen i 19 kap. 13 § emellertid getts en så allmän avfattningatt den skulle kunna få en mycket vidsträckt tillämpning.