prop · FY036 · 1975-12-31 00:00:00 — Om man i likhet medberedningen anser, att det bör finnas möjlighet till säkerhetsåtgärd i berörthänseende, vill föreningen ifrågasätta, om det är till fyllest med endastskingringsförbud. En gäldenär, som är beredd till ett förfarande, som skullekunna medföra straff för gäldenärsbrott, torde inte låta sig hindras av ettskingringsförbud. I ett sådant fall måste enligt föreningen kvarstad ske föratt borgenären skall få tillräckligt skydd. Även EON är av den uppfattningenatt kvarstad bör kunna komma i fråga under de i paragrafen angivnaförutsättningarna. .Ackordscentralenuttalar att gäldenären genom den föreslagna paragrafen inte hindras attöverlåta eller pantsätta den med skingringsförbud belagda egendomen annat än isådana fall, då medkontrahenten kan visas ha varit i ond tro. Att reglerna omskingringsförbud ses över i samband med arbetet på ny utsökningsbalk är i ochför sig tacknämligt. Det förefaller ackordscentralen önskvärt att i 14 § tasin en bestämmelse om att skingringsförbud skall kungöras. Denna bestämmelse kansedermera 'inbakas' i utsökningsbalken. Även i behandlarfrågan om kungörande av beslut om skingringsförbud. länsstyrelsensmening kan det ifrågasättas, om inte av rättssäkerhetsskäl beslut om kvarstadoch skingringsförbud borde kungöras. 1 vart fall finner att den nuföreslagna utvidgningen av användningsområdet för skingringsförbud måste ansesgöra behovet av offentliggörande mera påtagligt. Göteborgstingsrätt erinrar om beredningens uttalande, att skingrings-förbudet är avsettatt gälla fram till dess konkursansökningsmålet prövats.Beredningen säger vidare att, om prövningen leder till att konkursansökningenogillas, det kan vara skäl att låta förbudet bestå tills beslutet vunnit lagakraft, när saken är tveksam. Tingsrätten är tveksam om beredningens sistnämndauttalande överensstämmer med gällande rätt (se , Civilprocessrätt,första häftet s. 227, jfr beträffande brottmålsprocessen JO 1962 s. 46 ff). 4Gäldenärens förlust av rådighet över sin egendom Vidbehandlingen av frågan om gäldenärens förlust av rådighet över sin egendomkonstaterar lagberedningen inledningsvis att de nordiska grannländerna harandra regler än vi i detta ämne. Beredningenanser att gäldenären såsom f.n. gäller hos oss bor i princip förlora sin rådighetförst genom konkursbeslutet. De andra nordiska ländernas kommitterade har gåttpå samma principiella linje. Som angetts i avsnitt 3.1 har beredningen docktänkt sig, att ingripande med skingringsförbud skall kunna ske frånkonkursansökan till konkursbeslutet. Liknande åtgärd har man tänkt sig på danskoch norsk sida. Gällandelags ståndpunkt att rättshandlingar som gäldenären företar efterkonkursbeslutet inte blir giltiga mot konkursboet, även om tredje man var i godtro, har vid de nordiska överläggningarna emellertid ansetts vara alltför hård.Beredningen påpekar att det inte synes motiverat att en godtroende tredje manalltid skall stå tillbaka för konkursborgenärerna. Beredningen syftar härvidnärmast på vad som händer efter konkursbeslutet,innan detta bragts till allmän kännedom. Beredningenanser att man i första hand bör modifiera rättsföljden i sådana fall då tredjeman i god tro och på ett i övrigt korrekt sätt fullgjort betalning ellerleverans till konkursgäldenären i stället för till konkursboet och prestationeninte kommit boet till godo. Att gäldenären behållit prestationen för egenräkning är närmast ett brott mot konkursboet, jämförligt med att gäldenärentillgriper tillgångar som tillhörde boet redan vid tiden för konkursbeslutet.Konkursboet synes därför vara närmast att bära förlusten. Beredningen finnerdet tveksamt om man skall stanna vid nämnda fall eller om man skall gå längre och ge tredje mangodtrosskydd även i fråga om andra rättshandlingar. Beredningen menar att mankan ta detta steg och på det sättet vinna en mera principiell lösning avspörsmålet om skydd för godtroende (21 § andra stycket första punkten iberedningens förslag). Det skydd som sålunda förordas anser beredningen böragälla till dess konkursen kungjorts i Post- och . Konkursenskall anses kungjord dagen efter den då annons om konkursbeslutet införts itidningen (21 § sista stycket), dvs. nämnda efterföljande dag. I fråga om godtrosförvärv gäller i allmänhet att dengodtroendes s.k. positiva kontraktsintresse skyddas, dvs. att han fullt ut kanåberopa rätts-handhngen. Detta anser beredningen på förevarande område kunnaleda onödigt långt, t.ex. om gäldenären efter konkursbeslutet avhänt sig fastegendom, patenträttigheter eller liknande. Upptäcks sådana transaktioner, ärenligt beredningen medkontrahenten tillräckligt tillgodosedd, om han fårersättning som gör att han inte lider förlust genom rättshandlingen, dvs.ersättning för det s.k. negativa kontraktsintresset (21 § andra stycket andrapunkten). Beredningen anser sig inte böra stanna vid det föreslagnagodtrosskyddet för tiden före kungörandet. Kreditinrättningar och vissa andragrupper av borgenärer kan visserligen förutsättas följa konkurskungörelsernasystematiskt. Andra förblir ofta i okunnighet om kungörelsen. En utlänning kanfrån sitt land skicka betalning eller leverera varor till en konkursgäldenär iSverige utan att ana, att denne är i konkurs. Som regel blir egendom, som sändstill något i konkurs försatt företag, omhändertagen av konkursboet, men detkan inträffa att konkursgäldenären själv tar emot den och underlåter attredovisa till boet. Ett visst skydd för den som infriat förpliktelse motgäldenären är därför motiverat också för tiden efter kungörandet. Beredningenanser att skyddet i första hand bör avse sådana fall som här nämnts dvs.infriande av förpliktelser och inte utsträckas till rättshandlingar iallmänhet (21 § tredje stycket första punkten). Ett motsvarande skydd är dockenligt beredningen motiverat beträffande uppsägning och annan jämförligrättshandling, om det är uppenbart obilligt att den blir ogiltig motkonkursboet (21 § tredje stycket andra punkten). Som exempel nämns uppsägningav hyreskontrakt, reklamation, preskriptionsavbrytande åtgärd o.d. Verkan av omyndighetsförklaring regleras f.n. påhuvudsakligen samma sätt som verkan av konkursbeslut. Beredningen haremellertid inte ansett sig ha anledning att föreslå någon ändring i föräldrabalkensregler om verkan av omyndighetsförklaring. Enligt beredningen bör samma principer som enligt 21 §beredningens förslag skall gälla till skydd för godtroende tredje man gällaockså sådana fall där konkursgäldenären handlar genom fullmäktig eller kommissionär.Till följd härav föreslår beredningen vissa ändringar i avtals- och kommissionslagarna.I enlighet med sin ståndpunkt att inte ändra regler om verkanav beslut angående omyndighetsförklaring anser beredningen att ändringarna iavtals- och kommissionslagarna bör begränsas till att avse konkursfall. Beredningenkonstaterar vidare att lagen (1936:81) om skuldebrev, lagen (1944:705) omaktiebolag, lagen (1948:433) om försäkringsrörelse och lagen (1955:183) ombankrörelse innehåller bestämmelser enligt vilka godtrosförvärv kan inträdabeträffande vissa löpande handlingar (skuldebrev, aktiebrev, interimsbevis,vissa teckningsrättsbevis och delbevis m.m.) i sådana fall där överlåtare inteär rätt borgenär eller behörig att på dennes vägnar förfoga över handlingen.Skuldebrevslagen innehåller dessutom en bestämmelse enligt vilken betalning somsker i god tro till innehavare av löpande skuldebrev skall gälla även ominnehavaren inte var rätt borgenär eller behörig att på dennes vägnar förfogaöver handlingen. En i sak likartad bestämmelse finns i lagen (1970:596) omförenklad aktiehantering enligt vilken utdelning eller utgivande av vissahandlingar är godtros-skyddai, om inte mottagaren var i konkurs eller omyndig. Beredningenframhåller att det i fråga om de berörda bestämmelserna inte finns någotgodtrosskydd, när överiåiaren eller den som mottog betalningen var rättborgenär men på grund av konkurs eller omyndighetstillstånd obehörig attförfoga över den löpande handlingen. Undantaget för konkurs- ochomyndighetsfallen står i överensstämmelse med de allmänna grundsatser som f.n.gäller härom. Densvenska regleringen avviker från vad som gäller i övriga nordiska länder.Godtrosskyddet i de danska och finska skuldebrevslagarna gäller även för densom förvärvar löpande handling från konkursgäldenär eller omyndig. Enligt dennorska skuldebrevslagen gäller sådant godtrosskydd vid konkurs men inte vidomyndighet. Enligtberedningens mening bör man i fråga om överlåtelse av löpande handling gå ettsteg längre än som följer av 21 § beredningens förslag till ändring i KL ochbringa reglerna i överensstämmelse med vad som enligt de övriga nordiskaländernas lagar gäller i konkursfallet. Detta innebär bl.a. att godtrosförvärvav löpande handlingar bör kunna göras inte bara mellankonkursbeslutet och konkurskungörelsen utan även senare under konkursen. Likasåbör betalning av löpande skuldebrev och den utdelning m.m. somomtalas i lagen om förenklad aktiehantering kunna ske till konkursgäldenärenmed befriande verkan, om god tro föreligger. En sådan ändring bör enligtberedningens mening åtföljas av en motsvarande ändring i fråga om omyndigsöverlåtelse av löpande handlingar och i fråga om betalning m.m. som sker tillomyndig. Det kan visserligen sägas, att det finns ett större behov av attskydda omyndiga än att skydda konkursbon mot rättsförluster. I konkursfalletslås bl.a. eventuell förlust regelmässigt ut på ett kollektiv. Enligtberedningens mening talar emellertid övervägande skäl för att konkurs- och omyndighetsfallen behandlas lika i det hänseende somnu är i fråga. Härigenom uppnås full överensstämmelse med det godtrosskydd somgäller enligt de danska och finska lagarna. Den norska kommittén har förklarat,att en övergång till den dansk-finska ordningen på nu förevarande punkt börövervägas men att frågan faller utanför dess uppdrag. Enligt beredningens uppfattning bör även förvärv från ochbetalning till den som, utan att vara i omyndighetstillstånd, handlat underinflytande av rubbad själsverksamhet omfattas av det utsträckta godtrosskyddet. Vad gäller de av beredningen föreslagna reglerna i KL omgäldenärens rådighet (21 §) anför hovrätten för att ettgodtrosskydd efter de linjer beredningen föreslår innebär en välgrundadavvägning mellan å ena sidan det omsättningsintresse som i andra civilrättsligasammanhang ansetts motivera ett långtgående skydd för godtroende part och åandra sidan de samhällsintressen som påkallar skydd för konkursborgenärer.Hovrätten har därvid särskilt beaktat att den första mer omfattandeundantagsregeln blir tillämplig endast under en mycket kortvarig frist iomedelbar anslutning till konkursbeslutet och att regeln inte påverkarkonkursboets möjligheter till återvinning. Den andra undantagsregeln, somgäller en starkt begränsad grupp av rättshandlingar, har fått en sådanutformning att den kan förmodas få betydelse endast i lägen därskälig-hetssynpunkter talar med särskild styrka för dess tillämpning. Hovrättenanser emellertid med hänsyn till att innehållet i allmänna tidningarna i regelblir tillgängligt för allmänheten först sedan posten distribuerats dagen efterutgivningsdagen att fjärde stycket lämpligen bör ändras därhän, attkonkursbeslutel skall anses kungjort i och med utgången av nämnda efterföljandedag. framför erinringar mot andra och tredjestyckena men medger att avvägningsproblemen är synnerligen svåra. Samfundetanser att andra stycket, såvitt avser rättshandlingar som gäller överlåtelse avegendom, har fått en utformning som kan godtas ehuru med tvekan. Bestämmelsenmöjliggör att rent illojala transaktioner kan rättas till. Möjligheten att fåen transaktion att gå åter är dock begränsad till överlåtelse- ellerförfogandefallen. Detta möjliggör illojala transaktioner av annat slag, sominte kan bringas att återgå. Gäldenären kan t.ex. uppsäga ett hyresavtal ellerutan grund godkänna en reklamation utan att konkursförvaltningen kan förtaverkan därav med mindre det kan visas att ond tro föreligger. Det börframhållas att ond tro regelmässigt inte torde komma att kunna bevisas, även omden föreligger. anser att man bör bereda konkursboet möjlighetatt påfordra återgång också av andra rättshandlingar än överlåtelse eller andra förfoganden över egendom,även om ond tro inte skulle kunna styrkas. Någon större olägenhet av dettatorde i allmänhet inte förorsakas medkontrahenten. Vill man undvika att fråganom rättshandlingarnas giltighet hålls öppen för länge, kan en tidsgräns från konkursutbrottet införas, inom vilken konkursboet skallpåfordra återgång. Den i tredje stycket föreslagna regeln inger i flerahänseenden starka betänkligheter. Beredningen har enligt samfundetuppenbarligen utformat godtrosregeln bl.a. med förebild frånassociationsrätten. Samfundet ifrågasätter emellertid om inte konkursfallen ärså speciella att en fristående reglering liksom är befogad. Hittillshar praxis varit utomordentligt restriktiv och inneburit att, om någon infriarsin skuld genom betalning direkt till gäldenären, denna betalning saknarrättslig verkan gentemot konkursboet, även om den betalande varit i god tro ochbetalningen till och med skett före kungörelsen. Det kan finnas fog för attändra detta förhållande, som otvivelaktigt kan leda till stötande resultat,åtminstone så att den som i god tro före kungörelsen betalat skuld tillgäldenären inte skall tvingas betala skulden också lill konkursboet. Omemellertid den av beredningen föreslagna regeln genomförs fortsättersamfundet öppnas vägen för illojala transaktioner på ett sätt som inte kananses lämpligt. Samfundet uttalar vidare. Detär väsentligt att ett snabbt och effektivt slut för gäldenärens förfogandenåstadkommes och detta sker inte med beredningens förslag. Förslaget ger istället gäldenären möjlighet att till förfång för boet operera under en längretid. Den som häftar i skuld till honom får i inledningsskedet kännedom omkonkursen endast genom kungörelsen. Läser han inte denna, blir han intemedveten om konkursen förrän han krävs på betalning av förvaltaren, vilket kandröja en eller . är fältet öppet för gäldenären attinkassera fordringen. Visserligen är konkursförvaltaren skyldig att skyndsamtindriva utestående fordringar, och den föreslagna regeln har därför det godamed sig att förvaltaren får ytterligare ett incitament till att genasttillskriva konkursboets gäldenärer, men förvaltaren kan endast kontakta sådanagäldenärer som han känner till. En ohederlig konkursgäldenär kan underlåta attlämna förvaltaren uppgifter om sådana utestående fordringar där vederbörandegäldenärer kan förmodas sakna kännedom om konkursen. Detmåste vara en angelägenhet av vikt för konkursboet att förvaltningen vet attfordringar inte kan försvinna efter en viss bestämd tidpunkt. Boets ställningmåste kunna bedömas bl.a. för att möjliggöra ett ställningstagande tillförskottsutdelningar på ett tidigt stadium. En kalkyl över ställningen är mångagånger väsentlig, då det gäller för förvaltaren och exempelvisföretagsinteckningshavare att ta ställning till ett fortsättande av gäldenärensrörelse. Vetskapen om den nu föreslagna regeln kan uppmuntra gäldenären tillatt missbruka den, och den allvarligaste invändningen mot beredningens förslagär att det ger för goda möjligheter till missbruk. Ipraktiken torde de fall då gäldenären mottar och behåller betalningar varaganska sällsynta. Detta kan tala för att den av beredningen föreslagna regelninte skulle komma att vålla större olägenheter. Å andra sidan kan också sägasatt de fall då någon i god tro drabbas av nu gällande regler är så fåtaligaatt man bör acceptera otillfredsställande resultat i några fall för att istället få en fast och lättillämpad regel och undvika att ge incitament tillillojala åtgärder från gäldenärens sida. Advokatsamfundetförklarar avslutningsvis att det vid övervägande av . 'rågan stannat vid attanse att kungörelsen skall utesluta att av gäldenären företagna åtgärder skallfå rättslig verkan. Länsstyrelseni och bankföreningen har fäst sig vid att lagberedningen undererinran om att verkan av omyndighetsförklaring f.n. regleras på huvudsakligensamma sätt som verkan av konkursbeslut uttalat att beredningen inte ansettsig ha anledning att föreslå någon ändring i regler om verkanav omyndighetsförklaring. Remissinstanserna ifrågasätter om det inte med hänsyntill den likartade problematiken vad avser verkan av konkursbeslut och verkanav omyndighetsförklaring kunnat finnas anledning att i detta sammanhangomarbeta ifrågavarande bestämmelser. Följdändringarnatill nyheterna om konkursgäldenärs rådighet i avtalslagen, skuldebrevslagen,kommissionslagen m.fl. författningar har föranlett vissa uttalanden. Hovrättenför anser att utvidgningen av godtrosskyddet vid förvärv frånkonkursgäldenär av löpande skuldebrev och aktierättsliga dokument bör godtasoch anför härom vidare. Enligtgällande rätt har vid exstinktivt godtrosförvärv av dokument av förevarandeslag 'rätter ägare ' inte lösningsrätt, vilket däremot är fallet vid dyliktförvärv av lösöre (jfr Godtrosförvärv av lösöre SOU 1965:14 s.l 10). Det kan dåfinnas fog lör frågan huruvida den lösningsrätt som skall föreligga enligt 21 §andra stycket konkurslagsförslaget är avsedd att gälla för dessa papper och omberedningen således avser att skapa ett undantag från vad som i övrigt förblirgällande rätt. Om detta är avsikten inträder emellertid det anmärkningsvärdarättsläget att lösningsrätt kommer att medges för konkursbo om transaktionenskett mellan konkursbeslutet och des:$ kungörande men varautesluten om den skett senare under konkursen. Hovrätten finner att ettklargörande i lagtexten på denna punkt är nödvändigt. Hovrättenställer sig ytterst tveksam till beredningens förslag såvitt det avser förvärvfrån eller prestation till omyndig. Hovrätten anför härom följande. Fråganvar, som beredningen framhåller (s.228 sp. 2), föremål för ingåendeöverväganden under förarbetena till skuldebrevslagen. Man stannande emellertidvid att för de löpande skuldebrevens del upprätthålla grundsatsen att god trointe kan åberopas vid förvärv från eller betalning till konkursgäldenär elleromyndig. Enligt hovrättens uppfattning gör sig behovet av skydd moträttsförluster gällande med helt annan styrka för handlingsinkapabla än förkonkursbon. De senare kan i ansenlig omfattning undvika förluster genomåtervinning, en utväg som får ökad betydelse om återvinningsreglernaobjektiveras på sätt beredningen föreslår. Konkursboet skyddas också av dettidigare nämnda straffhotet. Vad gäller de handlingsinkapabla harrättsskyddsbehovet ökat enär,som beredningen framhåller i annat sammanhang (s.I28 sp. 2), det ekonomiskalivet blivit alltmer komplicerat och fått en allt större internationellspännvidd. De omsättningsbara dokumenten har fått ökad användning. aktierättsliga papper och obligationer. Vidare bör uppmärksammas attränte- och utdelningskuponger i praktiskt viktiga sammanhang fungerar somsjälvständiga innehavarskuldebrev (23 och 24 §§ skuldebrevslagen). Deifrågasatta ändringarna i skuldebrevslagen får antagas komma att återverka påtolkningen av motsvarande bestämmelser angående andra omsättningspapper, t.ex.växlar och konossement (jfr s.229 sp. 2 f). Givetvisreduceras förlustrisken för den omyndige därigenom att i hans fall, liksom vidkonkurs, egendomen tas om hand och förvaltas av en ställföreträdare.Förhållandet är annorlunda beträffande den som utan att vara omyndigförklaradhandlar under inflytande av mental rubbning. En defekt av detta slag kan isomliga fall, t.ex. när den har samband med senila förändringar, bestå underrätt utan att till buds stående skyddsåtgärder blir vidtagna. Fråganvilken betydelse som bör tillmätas här anförda omständigheter måste i dettasammanhang lämnas öppen. Det kan emellertid inte uteslutas att de skäl som vidskuldebrevslagens tillkomst ledde till att man bibehöll ett oförändraträttsskydd för handlingsinkapabla personer ökat i styrka. Hovrätten är av denuppfattningen att ett slutligt ställningstagande inte bör ske utan en närmareutredning vars resultat kan läggas till grund för mer ingående överväganden. Detbör tilläggas att i fråga om kommissionslagen beredningen uttryckligen ochkanske något överraskande angett att, till skillnad från vad ansettsgälla, de föreslagna ändringarna för konkursfallen inte avses bli tillämpligapå omyndighetsfallen (s.231 sp. 2). ÄvenGöta hovrätt, domarföreningen och sparbanksföreningen ifrågasätterlämpligheten av beredningens förslag såvitt det avser förvärv från ochbetalning till omyndig. uttalar att förslaget i den delenär otillräckligt rnotiverat. Försäkringsinspektionenhar inte något att erinra mot beredningens förslag såvitt det avser utvidgningav godtrosskyddet vid förvärv av aktiebrev i försäkringsaktiebolag. 5Egendom som ingår i konkurs m.m. Enligt27 § första stycket KL räknas till konkursbo all egendom som tillhördegäldenären då konkursbeslutet meddelades eller som tillfaller honom underkonkursen och är av beskaffenhet att kunna utmätas. Beredningen framhåller attdet kan synas inkonsekvent att sådan egendom som tillfaller gäldenären efterkonkursbeslutet skall ingå i konkursen, medan enligt 100 § KL sådan borgenärsom tillkommit i allmänhet inte kan få utdelning för sinafordringar i den aktuella kon- kursen.Enligt beredningen avviker den angivna ordningen från vad som gäller i en delandra länder. Beredningennämner att det under de nordiska överläggningarna har diskuterats huruvidakonkursen, frånsett återvinning, borde begränsas till egendom som gäldenärenhade vid konkursens början. Beredningen framhåller att en sådan ordning inteskulle innebära att egendom som tillfaller gäldenären senare skulle undandrasvanligt gäldsansvar. Konsekvensen borde i stället antagligen bli, att utmätningav denna egendom får äga rum på vanligt sätt trots konkursen och attgäldenärens nyförvärvade egendom kan vid behov få avträdas till en ny konkurssom helt eller delvis förlöper med den förra. En sådan ordning gälldehos oss års konkurslag men ansågs opraktisk och komplicerad. Enåtergång till den gamla ordningen förutsätter regler om det inbördesförhållandet mellan två eller flera konkursbon, såsom om vilka borgenärer somskall få bevaka i den ena eller andra konkursen, om återvinning till det enaeller andra konkursboet m.m. Beredningen anser inte att man bör ge sig in påett sådant system. Enannan sak är, fortsätter beredningen, hur länge gäldenären med anledning avvisst konkursbeslut skall hållas i konkurstillstånd med verkan att egendom somtillfaller honom skall ingå i konkursen. På den punkten finns utrymme förändring som inte behöver vålla några praktiska komplikationer. Beredningenframhåller först att den nuvarande principen i 146 §, att konkurs varar tilldess förslag till slututdelning först är att tillgå för granskning, inte tordemedföra några olägenheter när juridiska personer försätts i konkurs.Beträffande fysiska personer har frågan större betydelse. För dem ärkonkurstillståndet alltid mer eller mindre besvärande (se t.ex. 199 a och 212§§ KL). Det är alltså för deras del önskvärt, att konkurstillståndet förkortas.Beredningen föreslår att 146 § KL ändras så att konkurstillståndet för dem kanhävas på särskild begäran när boet är i allt väsentligt utrei:t. Den föreslagnaändringen medför bl.a. att gäldenären på ett tidigare stadium kan få rådighetöver egendom som tillfaller honom. Det gäller inte bara arbetsinkomst utan ävenegendom som tillfaller gäldenären på grund av arv eller på annat sätt. Avförslaget följer även att utmätning hos gäldenären kan på ett tidigare stadiumän nu äga rum i vanlig ordning. Sedan gäldenärens konkurstillstånd hävts genomsådant beslut som här avses kan han också på nytt sättas i konkurs. Detdanska förslaget tar inte upp någon motsvarighet till beredningens förslag.Från finsk sida har man sagt sig vilja överväga att ta upp en sådan reglering.Enligt det norska förslaget skall skifteretten, när boet är tillfredställandeutrett, kunna förordna att egendom som i fortsättningen tillfaller gäldenäreninte skall ingå i konkursboet.