prop · FY0321 · 1975-12-31 00:00:00 — Utredningenhar utgått ifrån att skyddsrumsbyggandet även i fortsättningen kommer att haen betydande omfattning. Utredningen framhåller att det med hänsyn till destora kostnader som är förenade med skyddsrumsbyggandet är angeläget att deresurser som avdelas för ändamålet används effektivt. Skyddsrumsbyggandet måstesåledes styras på ett sådant sätt att skyddsrummen blir väl anpassade tUlbehoven och att de skyddsrumslösningar väljs som är så fördelaktiga som möjligtmed hänsyn till civilförsvarsmässiga och samhällsekonomiska krav. tlnligtutredningen får den önskade styrningen av skyddsrumsbyggandet i första handåstadkommas genom urvalet av tätorter och andra platser, där skyddsrum skall anordnas. Detta urval börgöras av regeringen mot bakgrund av den säkerhetspolitiska målsättning somriksdagen har godkänt. Inom utsedda riskorter bör enligt utredningenskyddsrumsbyggandet sedan styras genom ett planeringsförfarande i regimen under länsstyrelsernas tillsyn. Planeringen bör omfatta en områdesvis bedömningav behovet av skyddsrum och av frågan hur detta behov skall tUlgodoses på bästasätt med hänsyn till skyddstaktiska och ekonomiska intressen. Planeringen börha formen av särskilda skyddsrumsplaner och skall samordnas med den allmännabebyggelseplaneringen. Utredningen föreslår att en skyddsrumsplan upprättas förvarje tätort och annan plats, där skyddsrum skall anordnas. Enligt utredningens mening bör regeringen liksom hittillshänföra sig till tätortsbegreppet när beslut meddelas om urvalet av skyddsmmsorter.Beslutet bör således innefatta en förteckning över de tätorter, inom vilkaskyddsrum skall anordnas, och kompletteras med en definition av begreppettätort. Med ledning av denna definition bör enligt utredningen sedan dennärmare avgränsningen av skyddsrumsorterna ske som ett led iskyddsrumsplaneringen och således beslutas av lokala och regionala myndigheter.Besluten skall för sin giltighet inte vara beroende av godkännande av centralinstans. Den förenkling av beslutsordningen som detta innebär öppnarförutsättningar för en tätare omprövning av gränsen för skyddsrumsorten. Detblir enligt utredningen därigenom möjligt att successivt utsträcka skyddsrumsbyggnadspliktentUl nya områden i samma takt som mera fasta bebyggelseplaner tar form. Härmedmenas inte att skyddsrumsbyggnadsplikten bara skaU kunna utsträckas tUl områdenför vilka stadsplan eller byggnadsplan upprättats enligt byggnadslagen. Istället syftar utredningen närmast på de översiktliga planformer som förekommervid sidan om de lagreglerade planinstituten. Utredningen föreslår att, sedanregeringen bestämt att skyddsrum skaU anordnas inom en viss tätort, skyddsrumsplanupprättas för orten genom kommunens försorg. Det första momentet i planeringenblir därvid att bestämma gränsen kring det område som skall planeras, dvs. Detta sker med ledning av den givna definitionen påtätortsbegreppet. Planeringen skall således omfatta det område där bebyggelsen,utförd eller planerad, är så sammanhängande att avståndet mellan byggnadernainte överstiger . Att bebyggelsen är planerad bör i detta sammanhangenligt utredningen betyda att planerna tagit så fasta former attförutsättningar finns för en skyddsrumsplanering. Vilka dessa förutsättningarär får närmare anges i de anvisningar för planeringen som måste utfärdas avcivilförsvarsstyrelsen. Allteftersom tätorten expanderar genom att nya områdenplaneras för bebyggelse skall skyddsrumsortens gräns flyttas ut ochområdet för EnUgt utredningens meningbör skyddsrumsplaneringen samordnas med den allmänna bebyggelseplaneringenunder ömsesidig påverkan. Frågan om skyddsrumsplanering bör således tas uppredan när man börjar planlägga ett nytt område för bebyggelse. En annan sak äratt skyddsrumsplan för området inte kan antas och fastställas förränbebyggelseplaneringen kommit så långt alt skyddsrumsplanen kan grundas på enhygglig kännedom om den tilltänkta bebyggelsens utformning t. ex. vilkaverksamheter, som skall bedrivas inom området samt hur många arbetsplatser ochhur stor bostadsyta som skall finnas där. Några exakta uppgifter behövs dockinte. Enligt utredningen resulterar ändå varje praktiskt användbar metod attbestämma skyddsrumsbehovel bara i ungefärliga uppskattningar av de verkligabehoven. Utredningen anser således att skyddsrumsorten i principskall sammanfalla med tätorten. Undantag härifrån kan dock visa sig varapåkallade. Ett sådant undantag kan t. ex. vara en geografiskt väl avgränsad delav en tätort, som vid en riskbedömning inte anses behöva ingå i skyddsrumsortenav säkerhetspolitiska skäl t. ex. därför att avståndet till närmaste militäramål är stort. Beslut om sådana undantag bör enligt utredningen fattas i sammaordning som urvalet av skyddsrumsorterna och alltså meddelas av regeringen.Undantagen anges lämpligen i förteckningen över skyddsrumsorterna. Skulle isamband med att en skyddsrumsort utvidgas genom att ett nytt område planerasför bebyggelse fråga uppkomma om att undanta området från skyddsrumsbyggande,föreslår utredningen att kommunen får göra framställning härom hos regeringen.Över en sådan framställning bör givetvis och civilförsvarsstyrelsenyttra sig. Vid bifall till framställningen bör enligt utredningen regeringensbeslut meddelas i form av en ändring av ortsförteckningen. Utredningen framhåller emellertid att den nu föreslagnaordningen för avgränsningen av skyddsrumsorter inte kan tillämpas, när detgäller att avgränsa andra platser än tätorter, där det enligt regeringensbeslut skall byggas skyddsrum. I sådana faU är det enligt utredningens meninglämpligast att avgränsningen bestäms i regeringens beslut eller uppdras åtcivilförsvarsstyrelsen. Utredningen föreslår att sedan avgränsningen av enskyddsrumsort bestämts skall skyddsrumsorten som nästa led i planeringenindelas i områden, s. k. skyddsrumsområden. Områdesindelningen skall omfattahela skyddsrumsorten. Denna indelning är enligt utredningen i första hand ettmedel för att åstadkomma en önskad styrning av skyddsrumsbyggandet.Indelningen kommer emellertid att få stor betydelse också för det taktiska ulnyttiandetav skyddsrummen under krig. Det områdesvisa skyddsrumsbyggandet i fredförutsätter nämhgen enligt utredningen att skyddsrumsbeslåndet utnyttjasområdesvis i krig. Vid indelningen i skyddsrumsområden måste därför den störstavikt fästas vid de skydds- Det måste givetvis vara praktisktmöjligt för befolkningen inom varje skyddsrumsområde att gemensamt utnyttjaskyddsrummen i krig på det sätt som förutsätts när områdesindelningen bestäms. Utredningen framhåller vidare att korta gångavstånd integaranterar alt skyddsrummen under alla förhållanden hinner nås vid flyglarm.Särskilt gäller detta de grupper av befolkningen som genom olika slags rörelsehindereller på grund av hög ålder har svårt att förflytta sig snabbt. Följden häravblir att man även med det gångavstånd som tillåls bör räkna med att mångamänniskor måste använda skyddsrummen som mer eller mindrestadigvarande nödbostad. Utredningen drar den slutsatsen att det inte finnsanledning att generellt behålla en fixerad gräns som ett störstatillåtna gångavstånd. Ett mer flexibelt betraktelsesätt bör anläggas. Utredningen förutsätter emellertid att skyddsrumsområdenasstorlek begränsas så att större gångavstånd än som regel inteerhålls. Det bör vidare eftersträvas att ge skyddsrummen ett sådant läge atthögst 1/3 av de skyddssökande får längre gångavstånd än . bör ett skyddsrum inte vara större än att det kan ge plats för 400personer. Utredningen framhåller vidare att genom att dela in enskyddsrumsort i skyddsrumsområden på ett sådant sätt att dag- ochnattbefolkningen väger så jämnt som möjligt inom varie skyddsrumsområde uppnåsstörsta möjliga begränsning av skyddsrumsbehovet. Förutsättningarna härförvarierar givetvis starkt efter bebyggelsens karaktär. I tätt bebyggda centraladelar av en tätort, där bostäder och arbetsplatser ofta är väl blandade, börförutsättningarna vara goda. I vissa fall bör det till och med vara möjligt attbilda skyddsrumsområden med i det närmaste lika stor dagbefolkning somnattbefolkning. I skyddsrumsorternas ytterområden, där bebyggelsen är glesare,har man däremot anledning vänta sig att förutsättningarna är sämre. Vid indelningen i skyddsrumsområden bör vidare enligtutredningen beaktas de möjligheter som i vissa fall finns att tillgodogöra sigsådana överskott på skyddsmmsplatser, som kan uppkomma inom redan bebyggdaområden genom övergången till den av utredningen föreslagna metoden attberäkna skyddsrumsbehovet områdesvis. I sådana fall gäller det att draområdesgränserna så att överskottet kan tillgodoräknas annan bebyggelse -antingen redan uppförd bebyggelse, som saknar skyddsrum, eller planeradbebyggelse, för vUken man då i motsvarande mån sUpper att bygga nya skyddsrum. Enligt utredningen är det också önskvärt att indelningen iskyddsrumsområden görs mot bakgrund av en uppskattning av vilkabyggnadsprojekt som kan förutses bli aktuella inom varje skyddsrumsområde undernärmast överblickbar tidsperiod - förslagsvis - och som kan varalämpliga att förena med ett skyddsrumsbygge. Vid indelningen i skyddsrumsområdenbör man enligt utredningen också beakta eventuella möjligheter att byggaskyddsrum utan samband med annat byggnadsprojekt t. ex. under ett torg eller i en park. Utredningen framhåller vidare att det erbjuder speciellaproblem att anordna skyddsrum i låghusbebyggelse, inte minst småhusområden. Detkan därför vara svårt att finna lämpliga skyddsrumslösningar som inte innebäreftergifter när det gäller de civUförsvarstaktiska kraven. SärskUduppmärksamhet måste därför ägnas låghusbebyggelsen, när indelningen iskyddsrumsområden bestäms. En annan faktor som kan ha betydelse förområdesindelningen är förekomsten av potentieUa skyddsmöjligheter i befintligaunderjordiska eller eljest överbyggda lokaler, som utan mera omfattandeåtgärder kan ställas i ordning till provisoriska skyddsrum. Utredningen anserdet därför särskUt viktigt att beakta dessa möjligheter i områden, där bristenpå skyddsrum är stor och kan bedömas bestå . Enligt utredningen kan det finnas skäl att från tid tillannan ompröva indelningen i skyddsrumsområden. Utredningen framhåller dock attdet är angeläget att områdesgränserna inte ändras alltför ofta. För att områdesindelningenskall ändras bör därför krävas väsentliga förändringar i de förutsättningar somligger till grund för indelningen. Utredningen föreslår att behovet av skyddsrum beräknas förvarje skyddsrumsområde för sig. Behovet bör för varje område bestämmas antingenefter dagbefolkningen eller nattbefolkningen beroende på vUken som är störstinom området. Enligt utredningen grundas förslaget på tanken att olikabyggnader och anläggningar, t. ex. bostadshus och arbetslokaler medför störstbehov av skyddsrum under olika tider och därför i viss utsträckningbör kunna få sina skyddsrumsbehov tillgodosedda genom samma skyddsrumsutrymme.Huvuduppgiften inom detta planeringsmoment bhr således att för varjeskyddsrumsområde beräkna hur många personer som stadigvarande vistats inomområdet dels , dels om natten. För att kunna göra detta måste mangivetvis först beräkna motsvarande antal för varje enskUd byggnad ochanläggning, där människor vanligen vistas. Utredningen anser att det inte finns anledning att på detsätt som sker göra åtskillnad i skyddsmmshänseende mellan olika typer av bostadshus.Skyddsrum bör anordnas åt alla som bor inom områden, där skyddsmm bedöms varabehövliga, oberoende av antalet våningar i bostadshusen. TiU grund för denområdesvisa beräkningen av skydds-mmsbehovet bör därför läggas det uppskattadebehovet vid alla byggnader som inrymmer bostäder. Utredningen framhåller att gällande regler för beräkningenav skyddsrumsbehovet i bostadshus ger till resultat att antaletskyddsrumsplatser blir onödigt stort, sett . TUl grund för beräkningenav antalet behövliga skyddsrumsplatser bör enligt utredningens mening inteläggas del omedelbara behovet utan det behov som bedöms föreligga under större delen av bostadshusens livslängd. Vid beräkningen av erforderligt antal skyddsrumsplatserbör således enligt utredningens mening hänsyn tas till den fortgåendeförbättring av utrymmesstandarden i våra bostäder, som kan förutses motbakgrund av gällande bostadspolitiska målsättning. Ett annat förhållande sombör tillmätas betydelse vid behovsberäkningen är att boendetätheten i ettbostadsområde enligt erfarenhet minskar successivt under områdets livstid.Sedan boendetätheten kulminerat när området är gammalt, sker enfortlöpande utglesning som en följd av bl. a. hushållssprängningen. Utredningen har sökt att generellt bedöma omfattningen avden successiva befolkningsutglesningen inom nybyggda bostadsområden. Utredningenhär därvid funnit att boendetätheten efter ett tjugotal år kan beräknas uppgå tiU75-80% av vad som gällde vid inflyttningstlUfället. Utredningen framhåller att det givetvis är omöjligt attmed någon högre grad av bestämdhet uttala sig om vilken boendetäthet som kanförväntas . Härför krävs ytterligare undersökningar av merallmängiltig karaktär. mening är emellertid tendensen i boendetäthetens utveckling såklar att utredningen anser sig kunna föreslå att de nuvarande normerna för beräkningenav skyddsrumsbehovet i bostadshus bör ändras. Utredningen anser att denriskökning detta medför inte är större än att den bör kunna godtas. Somriktlinje vid omprövningen av normerna bör enligt utredningens mening gälla attden förväntade boendetätheten läggs till grund för beräkningen avskyddsrumsbehovet. Utredningen framhåller emellertid vikten av attboendetäthetens utveckling fortlöpande följs upp och att den beräkningsnormsom väljs ändras när utvecklingen ger anledning till det. Vidare bör beaktasatt utrymmesstandarden som regel är något högre i småhus än i flerfamiljshus.Nämnda beräkningar bör avse förhållandena . Utredningen föreslårsåledes all behovsberäkningen sker med utgångspunkt i det totala antaletboende. Detta antal kan i princip anses motsvara natlbefolkningen ibostadshusen. 1 bostadshus är befolkningen självfallet mindre än natlbefolkningen,eftersom många vistas på sina arbetsplatser . Dagbefolkningen ibostadshus bör enligt utredningens mening alltid uppskattas till en vissbestämd del av nattbefolkningen. Utredningen framhåller att om man övergår till atttillgodose skydds-mmsbehovet områdesvis bortfaller de skäl som för närvarandetalar mot att förse mindre industriella anläggningar med skyddsrum. Det ärockså utredningens mening att skyddsrum skall anordnas för alla som arbetar vidindustriella anläggningar oberoende av om anläggningarna är stora eller små.Över huvud taget saknas det från skyddssynpunkt godtagbara skäl för att på detsätt som sker göra åtskillnad i skyddsrumshänseende mellan olika kategorierav byggnader och anläggningar. Enhgt utredningens mening bör skyddsrum iprincip anordnas för alla som vistas inom områden, där skyddsrum bedöms varaerforderliga. 1 saml Nr 21 Utredningen föreslår vidare alt behovet vidindustrianläggningar beräknas för ett helt industriområde, inom vilketvariationerna i antalet anställda vid olika anläggningar i stor utsträckningkan förväntas väga upp varandra. Förutsättningarna blir härigenom enligtutredningen större för att beräkningen skall resultera i mera verklighetsnäravärden än om behovet beräknas för de olika anläggningarna var för sig. Utredningen framhåller att skyddsrumsplaneringen börsamordnas, tidsmässigt och innehållsmässigt, med den allmänna bebyggelseplaneringen.För nya industriområden bör således skyddsrumsplaner upprättas parallellt medatt planerna för markens användning tar fastare former. Så snart det finnsförutsättningar att med tillfredsställande säkerhet uppskatta antaletarbetsplatser inom ett nytt industriområde, bör enligt utredningen behovet avskyddsrum inom området bestämmas genom att skyddsrumsplan antas och fastställs.Behovet bör därvid beräknas efter normer som grundas på prognoser om antaletarbetsplatser per ytenhet industrimark. Sådana prognoser görs ofta i sambandmed att generalplan upprättas. Normerna bör - i likhet med vad som föreslåsbeträffande motsvarande normer för beräkningen av skyddsrumsbehovet inombostadsområden - bestämmas med beaktande av förväntad utveckling under enförhållandevis lång tidsrymd. Utredningenframhåller att det beräknade antalet arbetsplatser per ytenhet industrimarkkommer att variera med hänsyn till arten av planerad verksamhet. mening bör det dock vara möjligt att faststäUa generella normer,som kan tjäna som riktvärden vid beräkningen. Sådana normer bör kunna frångås,när det finns särskUda skäl för det, t. ex. när planerna för markanvändningenomfattar verksamhet, som medför speciellt många eller få arbetsplatser perytenhet mark. Vad somanförts om skyddsrumsbehovet för industrier gäller behovet . Någotbehov torde enligt utredningen generellt sett inle finnas vidindustrier. 1 den mån utpräglad processindustri eller annan industri, somregelmässigt drivs kontinuerligt, finns inom ett skyddsrumsområde måste dockberäknas hur många personer som dessa industrier sysselsätter undernattskiftet. tidigare framhållit bör skyddsrum i princip anordnas åt alla somvistas inom områden där skyddsrum bedöms vara erforderliga. Utredningenföreslår därför att till grund för den områdesvisa beräkningen avskyddsrumsbehovet läggs det uppskattade behovet vid alla byggnader ochanläggningar - samlingslokaler undantagna - där det vanhgen vistas människor. Ifråga om anläggningar, som inrymmer undervisnings- eller vårdanstalter ellerhotell eller pensionat, bör således även de som är avsedda för mindre än 25personer inräknas, när skyddsrumsbehovet bestäms. Detsamma gäller en- ochtvåvåningsbyggnader, som är avsedda för kontors- och affärsändamål. mening bör inte heller byggnad som är avsedd för barnstuga undantasnär skyddsrumsbehovet beräknas. Liksom när det gäller bostadshus och industriellaanläggningar bör enligt utredningen de normer som ställs upp för beräkningenav skydds- rumsbehovet vid olika anläggningar och byggnader, grundaspå allmängiltiga och överslagsmässiga uppskattningar av hur många personer,som kan tänkas vistas vid dem. Uppskattningarna bör i görlig mån ske medbeaktande av den utveckling, som kan förväntas under närmast överblickbaratidsperiod. För varie slag av anläggning och byggnad bör det finnas två normer,av vilka en avser dagbefolkningen och en nattbefolkningen. mening bör begreppet "skyddsrum" i fortsättningenreserveras för skydd som anordnas åt civilbefolkningen. Skydd, som anordnas åtcivilförsvarspersonal och för annan krigsviktig verksamhet, t. ex. vissindustriproduktion, bör således inte kallas skyddsrum. I överensstämmelse meddenna uppfattning föreslår utredningen att skyddsrumsbehovet uteslutande skallgrundas på befolkningsförhållandena. När behovet bestäms för ettskyddsrumsområde skall hänsyn därför inte tas tUl eventuell förekomst av andraskyddsobjekt. Med ettskyddsrumsområdes dagbefolkning bör enligt utredningens mening förståsbefolkningen inom området under sedvanlig arbetstid. Nattbefolkningen bördäremot beräknas på förhållandena , när de flesta vistasi sina bostäder. Utredningen är väl medveten om att det med dessa definitioner påbegreppen dagbefolkning och nattbefolkning finns skyddsrumsområden, inom vilkabefolkningen kan vara större än både dagbefolkningen ochnattbefolkningen och att det därför kan sägas att skyddsrumsbehovet inom dessaområden underskattas, om del beräknas på endera av dagbefolkningen ellernattbefolkningen. Enligt utredningens mening är det emellertid orimligt attdimensionera skyddsrumsbyggandet för tUlfälliga behovstoppar. 1 stället böromfattningen bestämmas av mer varaktiga och allmängiltiga behov. mening hänger samman med utredningens gmndläggande uppfattning attskyddsrumsbyggandet bör grundas på en schablonmässig uppskattning avskyddsrumsbehovet. Inte minst med hänsyn till de ständiga förändringarna ibefolkningsförhållandena är det meningslöst att sträva efter exaktaberäkningar av skyddsrumsbehovet. Ett skyddsrumsområdes dagbefolkning respektivenattbefolkning motsvarar summan av de befolkningstal, som räknas fram förolika anläggningar och byggnader inom området. Den största av dessa summor skaUläggas till grund för den vidare beräkningen av det skyddsbehov som skalltillgodoses inom området. Värnpliktiga och annan inom totalförsvaret krigsplaceradpersonal bör enligt utredningens mening inte tas med vid beräkningen avskyddsrums behovet. Skälet härtill är att denna personal kan väntas bliinkallad till tjänstgöring under ett tidigt beredskapsskede och i sambanddärmed lämna sina bostäder och arbetsplatser inom skyddsrumsorterna. Det finnsdärför inte någon anledning att räkna in berörd personal i den befolkning somskyddsrummen anordnas för. 1 den mån personalen tUlhör försvarsmakten ellercivilförsvaret kan för övrigt förutsättas att skyddsbehovet tillgodoses isärskild ordning. Utredningen föreslår således att det befolkningstal ~ motsvarande antingen dagbefolkningen eller nattbefolkningen - somenligt vad tidigare framhållits skall läggas till grund för beräkningen avskyddsrumsbehovet inom ett skyddsrumsområde, minskas med antalet värnpliktiga m.fl. inom området. Minskningen bör utgöras av en schablonmässigt beräknad andelav befolkningen. Enligt CivUförsvarsstyrelsens uppskattningar motsvarar berördpersonal av befolkningen. Avdraget för värnpliktiga m. fl. bör enligt utredningensmening vara hka stort i alla skyddsrumsområden. Utredningen anser t. ex. intealt i detta sammanhang hänsyn skall las till all det i vissa områden kan finnasovanligt många eller få män i värnpliktig ålder. Sådana avvikelser från ennormal sammansättning av befolkningen bör i stället beaktas, när man bestämmerde normer efter vilka skyddsrumsbehovet för olika slag av anläggningar ochbyggnader skall beräknas. Så bör bl. a. ske beträffande universitetsbyggnaderoch ålderdomshem. Sedan skyddsrumsbehovet för ett skyddsrumsområde bestämts,bör enligt utredningen undersökas i vad mån behovet är lUlgodosett. Inomområdet befintliga skyddsrum bör således registreras. Utredningen anser att mandärigenom får ett mått på omfattningen av det skyddsrumsbyggande som måstekomma till stånd inom området. Befolkningsskydds-mm och enskilda skyddsrum börredovisas var för sig. Beträffande varje skyddsrum antecknas belägenheten ochdet antal personer som får plats i skyddsrummet. Skyddsrummens kvalitet börenligt utredningen också antecknas, när det gäller enskilda skyddsrum lämpligengenom angivande av byggnadsår. Däremot behöver skyddsrummens aktuella tillståndinte särskilt kartläggas och registreras. Endast om det vid den fortlöpandeunderhållskontrollen uppdagas att ett visst skyddsrum inte fyller de krav somgäller för ifrågavarande kvalitet och skyddsrummet omöjligen kan stäUas iordning, bör det komma i fråga att stryka skyddsrummet ur registret överbefintliga skyddsrum. Anses skyddsrummet ändock utgöra en skyddstUlgång kan detregistreras som provisoriskt skyddsrum. Även skyddsrum,som byggts i område, där enligt nyabestämmelser skyddsrum inte skall anordnas, bör enligt utredningen registreras.Sådan registrering får ske i särskild ordning utan samband med skyddsrumsplan. 5.4 Val av skyddsrumslösning Utredningen framhåller att utvecklingen går mot enindustrialisering av byggandet. Genom variantbegränsning och standardiseringkan arbetskraftsåtgången minskas och stora byggdelar med högfärdigställningsgrad tUIverkas i stor skala på fabrik. Bostadsbyggandetorganiseras i större projekt där byggnaderna ges en enhetUg utformning:Bostadshusens innehåll renodlas och källare undviks ofta. Iproduktionstekniskt hänseende bryter källarvåningarna den förenkling, som eftersträvas.I synnerhet vid lägre bebyggelse två tUl tre våningar strävar man efter attförlägga förråd, tvättstugor, skyddsrum m. m. tUl särskUdabyggnader, som kan uppföras oberoende av det seriemässiga arbetet medbostadshusen.