prop · FZ03211 · 1975-12-31 00:00:00 — Motbakgrund av de många människornas slarka efterfrågan på offentliga tjänster tersig enligt sysselsättningsuiredningen en kraftig utveckling av den offentligakonsumtionen och därmed sysselsättningen rimlig. Man torde kunna förutsätta attmedborgarna inte accepterar påvisade brister i samhällets insatser inom t, ex.vård och barnomsorg utan är beredda att avsätta en väsentlig del av denekonomiska tillväxten till offentlig konsumtion och offentliga investeringar.Det förefaller rimligt om det innebär alt man kanske skulle kunna ökaden privata konsumtionen åriigen. Utredningen päpekar emellertid attden privata konsumtionens ökning delvis gär åt till att täcka in den redanbeslutade reala förbättringen för folkpensionärerna. Utredningenunderstryker kalkylernas osäkerhet men påpekar att oavsett tillväxten isamhällsekonomin kräver en expansion av sysselsättningen inom den offentligasektorn av den slorieksordning som här har antagits, att inkomsterna ökar påett eller annat sätt. Därför görs i följande avsnitt en överslagsmässig kalkylöver vad en sysselsättningsökning skulle betyda i Prop.1975/76:211 37 Ökatbehov av inkomster inom den offentliga sektorn. Hurpåverkar tillväxten i ekonomin den offentliga sektorns inkomster? Utredningenger ett räkneexempel som bygger på förutsättningen att skatteunderiaget växeri samma takt som BNP i fasta priser och att skatteuttaget i procent bliroförändrat samt att inga andra förändringar vidtas som påverkar finansieringenav den offentliga sektorn. Då skulle inkomsterna inom den offentliga ekonominöka med drygt 16 96 i fasta priser vilket motsvarar ca 16miljarder. På grund av områdets löneintensiva karaktär gär en stor del av dennaökning av inkomsterna till att tillförsäkra de offentligt anställda enreallöneutveckling i takt med den allmänna utveckling som antagits. Utredningenräknar med att de olika transfereringarna också följer den allmännareallöneutvecklingen. Kvar blir därför en förhållandevis lilen del av denautomatiska inkomstökningen för att finansiera en ytteriigare höjd offentligsysselsättning. Därtill skall också läggas att man måste räkna med ett visstutrymme också för ökade utgifter för nya typer av transfereringar. Framförallt i ett längre tidsperspektiv skulle emellertid vissa utgifter förtransfereringar också kunna minska. Ökad sysselsättning kan t. ex. minskabehovet av bostadsbidrag. Utbyggnaden av ATP till att omfatta fler pensionäreroch högre belopp kan också få sädana effekter. Utredningen utgår emellertidifrån att de automattska inkomstökningarna till den offentliga ekonomin intepå långt när blir tillräckliga för att finansiera en ökning av den offentligasysselsättningen. Enkalkyl över kostnadema för en sysselsättningsökning inom offentlig sektor på260 000 personer visar att de sammanlagda statliga och kommunala utgifterna vidslutet av skulle uppgå till drygt 16 miljarder kr.räknat i 1975 ärs priser. Utgiftsökningen skulle alltså i genomsnitt bli drygt3,3 miljarder . Om hela utgiftsökningen skulle läckas in av skatteökningskulle den kommunala skatten behöva höjas med . under femårsperioden.Detta motsvarar en äriig skattehöjning med ca . För att täckain enbart sysselsättningsökningen inom den kommunala sektorn skulle det krävasen skattehöjning med ca . Om de nödvändiga inkomsterna tas viaarbetsgivaravgifterna motsvarar det i sin tur en höjning avarbetsgivaravgifterna med , dvs. sammanlagt ca 9 96. Behovetav inkomstförstärkning kan reduceras genom automatiska inkomstökningar ochutgiftsminskningar. Tillämpas som andra extremfall att 50 96 av de automatiskainkomstförstärkningarna kan utnyttjas för utbyggnaden av den offentligasysselsättningen, dvs. 8 miljarder, blir det nödvändiga ytteriigarefinansieringsbehovet i motsvarande grad mindre. Uttryckt i kommunalskatteökning skulle således de båda extremfallen kräva höjningar på ca I kr.resp. Enökning av tillväxttakten i ekonomin betyder relativt litet för behovet avavgifts- eller skattehöjningar för att finansiera den offentliga sektornsexpansion. Utredningen påpekar att om man antar att tillväxttakten i eko- Prop.1975/76:211 38 nominökas frän 3 96 - som använts i kalkylen - lill per är påverkar dettabehovet av skattehöjning i relativt liten utsträckning. Räknat i kommunalskattehöjning kan behovet reduceras frän en höjning med . till enhöjning med . en reducering med . Ekonomiskaberäkningar av den typ som presenteras här ovan ger naturiigtvis ingenfullständig bild av de effekter som sysselsättningsökningen lår för välfärden isamhället. Sysselsättningsökningen leder lill kvalitetshöjningar pä en mängdområden som är mycket väsentliga för den enskilde medborgaren. Som exempel kannämnas långtidssjukvården, där ökade vårdinsatser resulterar i ett mänskligareoch mera drägligt liv förde långtidssjuka. Ökade möjligheieriill barnomsorgökar kvinnornas möjligheteratt komma ut på arbetsmarknaden. Detfinns också mera renodlade finansiella intäkts- och kostnadsposter i denoffentliga ekonomin som inte helt täcks in i den typ av översiktliga kalkylersom här presenterats. Kostnaderna för aktivering av arbetskraften skall vägasmot det bortfall av bidrag av olika typ som kan bli möjligt genom en ökadsysselsättningsgrad, t. ex. bostadsbidrag, socialhjälp, arbetslöshetsersättning,pensioner etc. Grundläggandeför diskussionen om effekterna av utbyggda sysselsättningsmöjligheter är attsamhället i allt större utsträckning åtagit sig ett ansvar för individernasförsörjning. Av de varor och tjänster som produceras är alla i principgaranterade en viss minimiandel, oavsett om de arbetar eller inte. Dessagarantier finns uttryckta i sjukförsäkring, pension, arbetslöshetsunderstöd,socialhjälp etc. Denna minimiandel har genom det socialpolitiska reformarbetetsuccessivt gjorts större. Den är naturiigtvis fortfarande av mindre betydelseför viktiga grupper - t. ex. hemarbetande kvinnor - men den marginella ökningav den totala produktionen som personens arbetsinsats måste ge upphov till föratt det skall bli positiva ekonomiska effekter tenderar att bli mindre. Att ökasysselsättningen blir därför - även om det drar med sig vissa kostnader - alltmer gynnsamt för den offentliga ekonomin. Detförhållandet att utredningen valt att exemplifiera behovet av inkomstökningarmed arbetsgivaravgifter och kommunalskatter betyder inte att de är de enda somkan användas. Sysselsättningsuiredningen återkommer i sitt slutbetänkande tillfinansieringsfrågorna. Sysselsättningsutredningensräkneexempel över de finansiella kraven vid den expansion av den offentligaverksamheten som utrednings-majoriteten förordar kommenteras av ett betydandeantal remissinsianser. LOser det som värdefullt att uiredningen gett sig i kastmed denna uppgift men understrykervikten av att utredningen i det fortsattaarbetet på ett mer fullständigt sätt behandlar dessa frågor. Det är ensynpunkt som delas av flertalet re- Prop.1975/76:211 39 LOinstämmer i utredningens allmänna slutsats att inkomstökningar för denoffentliga sektorn utöver de automatiska ökningarna är nödvändiga om denförordade sysselsättningsökningen skall kunna förverkligas. En fortsattsysselsättningsökning pä angelägna områden sett från sysselsättningssynpunktfordrar således skattehöjningar. En viss fortsatt ökning av denprivata konsumtionen kommer dock enligt långtidsutredningen att kunna skesamtidigt. Länsstyrelseni menar att en kraftig ökning av den offentliga sektorn inte kanske utan betydande skattehöjningar. Del innebär alt utrymmet för privatkonsumtion hålls tillbaka till förmån för offentlig konsumtion. Eftersom en avde starkaste drivfjädrarna för att ta arbete - vid sidan av arbetenasattraktivitet - är önskemål att kunna tillgodose behov av privat konsumtion kanen kraftig höjning av skattetrycket dämpa yrkesbenägenheten. Länsslyrelsen iJönköpings län anför att en utbyggnad av de offentliga tjänsterna förutsätteratt ökade finansiella resurser skapas inom det övriga näringslivet ochobestridligt finns här en gräns som även är beroende av förhållandena i våromvärid. I betänkandet diskuteras de problem som uppstår då man jämsides medutökningen av den offentliga sektorn skall återställa jämvikt i bytesbalansen.Enligt mening har denna grundfråga emellertid behandlats alltförofullständigt. En politik inriktad pä att upprätthälla en hög sysselsättningoch förstärkt konkurrenskraft inom de varuproducerande näringsgrenarna framstårsom nödvändig om sysselsättningsutredningens förslag skall kunna realiseras. anser det ytterst beklagligt attsysselsättningsutredningen helt passivt accepterar en stagnation eller avtagandesysselsättning inom näringslivet. Länsslyrelseni anser att en avvägning mellan ökad konsumtion och offentligkonsumtion bör ske lill fördel för den offentliga konsumtionen. Det är envanlig uppfattning bland remissinstanserna. menar attfinansieringsfrågorna behöver lösas för alt man skall kunna tillgodoseangelägna behov inom den sociala sektorn bl. a. stödettill barn och äldre och förverkliga en ambitiössysselsättningspolitik. I den utsträckning utrymme för utdebiteringsökningarinte kan beredas landstingen och kommunema måste andra finansieringsformeranvisas. Det här aktuella tidperspektivet innebär att denna översyn avsektorns finansiering bör ske skyndsamt. LänsstyrelsenI delar ulredningens mening om nödvändigheten av att ta detpolitiska ansvaret för att skapa finansiellt utrymme för en omfattandesysselsättningsökning i den offentliga sekiorn. Det är främst den kommunalasektorn som förutsätts expandera varför ökade transfereringar stat-kommun kanbli nödvändiga. Statskonioretanser därvid att det är nödvändigt att kostnaderna för den offentliga sektornssysselsättningsexpansion ägnas särskild uppmärksamhet. Prop.1975/76:211 40 Statskontoretanser vidare att det varit väsentligt med en regionalt fördeladfinansieringsplan för sysselsättningsökningen. SSU talar för ett helt nyttskattesystem. Samtligakommuner och landsting som inkommit med remissvar har diskuteratfinansieringsfrågan. i anför härvid att det i principinte har något alt invända mot den av utredningen föreslagnasysselsättningsutvecklingen inom de under lydande verksamhetsgrenarna.Skälet till skillnader i ambitionsnivå mellan aktuell verksamhetsplanering ochUlredningens högsta alternativ, dvs. det alternativ som skulle vara det mest"behovsanpassade", finns att söka på kostnadssidan. Landstingensnuvarande verksamhetsplaner kan i bästa fall kostnadsmässigt beräknas blitäckta enligt nuvarande ekonomiska förutsättningar. Utredningensutbyggnadsplaner förutsätter härför nya finansieringsvägar. Med tanke pälandstingens och kommunernas hell dominerande del av sysselsättningen mästedet anses vara helt otillfredsställande, att innan finansieringsfrågan lösts,binda sig för så stora framtida kostnadsökningar. understryker utredningens uppfattning att kommunalskattehöjningarav den storiek som beräkningarna visar inte är realistiska och att det därförär nödvändigl att kommunerna - till väsentlig del - fär inkomstförstärkning påandra vägar. Åtgärder mäste vidtas som leder till en långsiktig lösning avfinansieringsproblemen anpassad lill kraven pä kommunernas insatser förutveckling av samhällsservicen till medborgarna. LandsiingsJÖrbundei menar allstaten och kommunerna befinner sig i tvä helt olikartade situationer dä delgäller inkomst- och utgiftsutvecklingen. De dominerande kraven pä utbyggnaderriktas mot kommuner och landsting, samiidigi som deras automatiskainkomstökningar är klart otillräckliga för att täcka finansieringsbehoven. Detnuvarande statliga inkomstsystemet med progressiv inkomstskatt och indirektbeskattning i form av arbetsgivaravgifter innebär en snabbare automatiskinkomstökning för statens del, som utbyggnadsbehoven där ärbegränsade. En utbyggnad enligt sysselsättningsulredningens ambitioner skulleytteriigare förvärra finansieringsproblemen för kommuner och landsting. Detnuvarande systemet kan medföra att den kommunala utdebiteringen om några årskulle nå nivåer, som ter sig orimligt höga. En analys av de ekonomiskafrågorna bör därför enligt förbundsstyrelsens mening vara en huvudpunkt i detfortsatta utredningsarbetet. Det är därvid viktigt, att de regionalaskillnaderna i resursbehovet ägnas särskild uppmärksamhet. 3.2Allmänna riktlinjer För sysselsättningspolitiken (SOU 1975:90, kap. 7) 3.2.1Arbetets värde för individ och samhälle Arbetetsvärde förindivid ochsamhälleärenligtsysselsättningsutredningen den självklarautgångspunkten för sysselsättningspolitiken. Prop.1975/76:211 41 Förden enskilde är arbetet av grundläggande betydelse. Dess uppgift är flerfaldig,dels alt ge god materiell försörjning och personlig tillfredsställelse, delsatt producera varor och tjänster. Arbetsvillkoren formar en väsentlig del avmänniskornas liv, familje- och bostadsförhållanden, hälsa, fritidsmöjligheter,delaktighet i arbetslivets gemenskap, i facklig och politisk verksamhet.Arbetet är den grundläggande förutsättningen för att skapa utjämning mellanmänniskorna. Församhället som helhet bildar arbetet grunden för den ekonomiska och socialavälfärden. Att inte ta till vara arbetskraften fullt ut innebär att manbegränsar utrymmet för förbättringar på olika samhällsområden. Utredningenframhåller att ett övergripande mål för sysselsättningspolitiken måste varaatt ge möjlighel till arbete åt alla. Var och en som kan och vill arbeta skallha rätt till detta. Detta krav kan inte formuleras i exakta siffror annat änunder en begränsad tid. Människors önskemål förändras hela liden i takt medsamhällets förändringar. Samhället mäste ständigt bevaka den enskildes rättlill arbete på samma sätt som samhället på andra områden åtagit sig att skyddaoch stödja den enskilde medborgaren. Sysselsättningspolitikenmåste söka undanröja inte bara den öppna arbetslösheten utan också doldarbetslöshet och undersysselsättning. Intresset mäste således inriktas på hurstor del av befolkningen som är i arbete, Mälet för sysselsättningspolitikenmåsle därför vara att - utöver kraftfulla insatser för de arbetslösa - ocksåöka andelen sysselsatta av befolkningen. Deninnebörd som utredningen lägger i begreppet rätt till arbete avser också att geökad frihel i arbetslivet. Därför ställer allas rätt till arbete även i det häravseendet betydligt större krav på samhället än vad vi tidigare lagt in ibegreppet full sysselsättning. Detär uppenbart att mälet för sysselsättningsutvecklingen inte enbart gälleromfattningen. Självfallet är ambitionerna stora ocksä när det i övrigt gällerde kvalitativa målen för arbetsmarknaden. De gäller utformningen avarbetsmiljön, anställningsförhällandena, demokratiseringen av arbetslivet etc.En förbättring pä vart och ett av dessa områden har naturiigtvis i sig ettegenvärde. har kvalitativa förbättringar en avgörande betydelse förmöjligheten att öka sysselsättningen. Därigenom förhindras utslagning t. ex, pågrund av ohälsa och sjukdom och förbällras möjligheterna för arbetslösa ochundersysselsatta att lä lämpligt arbete. Desysselsättningspolitiska strävandena och demokratiseringen av samhället kanenligt utredningen inte stanna utanför arbetsplatserna. 1 ett samhälle och iett arbetsliv som ständigt förändras utsätts stora grupper för betydande kravpå anpassning till nya arbetsmetoder, ny teknik, förändrad arbetstid ocharbetsorganisation etc. För att arbetstagarna skall kunna möta dessaförändringar är det viktigt att de får ett vidgat inflytande över sinaarbetsvillkor och sin arbetsmiljö. Därigenom kan de aktivt medverka till attanpassa arbetsplatserna till de anställdas förutsättningar och krav. Prop.1975/76:211 42 3.2.2Arbetskraft och arbetsuppgifter finns Utredningenpekar på att som brist pä efterfrågan på arbetskraft hindrar mångamänniskor från att förvärvsarbeta, finns det stora otillfredsställda behov avbäde varor och tjänster. Det gäller många områden oavsett om de mäts med kvantitativaeller kvalitativa mått, barnomsorg, utbildning, hälso-och sjukvård,åldringsvård, social hemhjälp, miljövård, insatser för handikappade etc. Detvä grundläggande förutsättningarna för en ökad sysselsättning - arbetskraftoch arbetsuppgifter - föreligger. Detta räcker emellertid inte. För attmänniskorna i ökad utsträckning skall kunna gä ut på arbetsmarknaden måste enrad förvärvshinder undanröjas. Det gäller ocksä alt få utbud och efterfrågan päarbetskraft att stämma överens geografiskt och yrkesmässigt.Sysselsättningspolitikens grundläggande uppgift är att skapa dessa förutsättningar.Betydande investeringar kommer också att behöva göras inom industrin för attbehålla och stärka konkurrenskraften gentemot utlandet och för att förbättraarbetsmiljön m. m. Sysselsättningsuiredningenstryker under svårigheterna att exakt ange hur snabbt sysselsättningsgradenkommeratt öka. Det kommer emellertid enligt utredningen att krävas ytteriigarestora sysselsättningspolitiska insatser utöver dagens för att skapa ochfördela arbetstillfällen och för att undanröja förvärvshinder. Arbetstidsförkortningenär en annan viktig faktor som påverkar arbetskraftens totala utveckling ochfördelning och därmed den sysselsättningspolitiska planeringen. En snabbgenerell arbetstidsförkortning kommer enligt utredningen att regionalpolitisktslå olika. Likaså kommer en snabb generell arbetstidsförkortning att skapa ellökat tryck på utbildningsresurserna. Den analys som utredningen gjort överarbetskraftsbehovet visar att det inte behövs någon arbetstidsförkortningföratt skapa arbetstillfällen. Snarare torde svårigheter föreligga attexempelvis täcka vårdsektorns behov av arbetskraft i expansiva områden vid ensnabb allmän arbetstidsförkortning. del av sysselsättningsökningen inom den offentliga sektorn syftar till attundanröja fövärvshinder, t. ex. utbyggnaden av barnomsorg, vård och annanservice. Det går därför inte att hålla tillbaka utbyggnaden av barnomsorgen föratt i stället använda denna arbetskraft inom industrin. En satsning på denoffentliga sekiorn är en viklig förutsättning för att den totalasysselsättningen skall kunna öka. Sysselsättningsutvecklingeni alla industrialiserade länder kännetecknas av förskjutningar frånvaruproducerande till tjänsteproducerande områden. När människor fält sina mestangelägna materiella behov tillgodosedda vänder sig efterfrågan mot andraområden, där tjänstesektorn spelar en framträdande roll. Utvecklingen mot enökad sysselsättning inom tjänstesektorn är således något som gäller allaländer. Vad som däremot varierar mellan länderna är uppdelningen mellan privataoch offentliga tjänster. I en del länder drivs exempelvis en stor del avvärdsektorn i privat regi och pä 1975/76:211 43 1 andra länder - exempelvis i de nordiska -ligger denna verksamhetinom den offentliga sektorn. Kravenpä en ökad standard riktar sig naturiigtvis inte enbart mot sådana varor ochtjänster som produceras inom den offentliga sektorn. Kraven på ökad standard gällerockså den privata konsumtionen. Framför allt gäller det grupper som har enallmänt låg levnadsstandard. Den ekonomiska politiken mäste självfallet uformasockså med tanke pä dessa önskemål. 1 den allmänna debatten har ofta framförtsuppfattningar att vi sysselsättningsmässigt mäste välja mellan den gemensammasektorn och industrin. Enligt sysselsättningsulredningens mening är det snararesä alt dessa två förutsätter varandra. En framgångsrik industri kräver i ettland som vårt en väl utbyggd samhällsservice och en snabb utbyggnad av dengemensamma sektorn kräver i sin tur en aktiv industripolitik som kan ge ossnödvändig yttre balans i ekonomin. Exporten av industriprodukter kommer underöverskådlig lid framåt att utgöra huvudparten av vår totala export och påverkardärför den gemensamma sektorns utbyggnadstakt. Ensatsning pä utbyggnaden av varuproduktionen i områden med stora grupper avarbetslösa och undersysselsatta kommer att kräva stora investeringar underuppbyggnadsskedet. Till den del dessa investeringar mäste genomföras med hjälpav den arbetskraft som redan är utnyttjad, kommer detta att innebära ökadkonkurrens om resursutrymmet. Det är därför mycket väsentligt att en stor delav investeringsinsatserna förläggs till konjunktursvackor, dä det allmännaarbetskraftsutnyttjandet är lägre. Den industriella utvecklingens betydelseför hela samhällsutvecklingen ärsä väsentlig alt det enligt utredningens meningnu ställs ett helt annat krav på samhället att ansvara för näringslivelslångsiktiga utveckling. Ettriktmärke för sysselsättningspolitiken bör enligtsysselsättningsuiredningen vara en fortsatt snabb utbyggnad av den offentligasektorn som man tillgodoser kravet på samhällsekonomisk balans. Ensädan utveckling kommer ocksä till uttryck i de utbyggnadsplaner som nuföreligger hos kommuner och landsting. Även om dessa planer bildar utgångspunktför den kommande utbyggnaden bör dock strävan -med hänsyn till de storaredovisade behoven inom bl.a. barnomsorgen, långtidssjukvården, åldringsvårdenoch den öppna sjukvården - vara att inrikta sig mot en ytteriigare utbyggnadsom närmar sig det högre ulbygg-nadsalternativet vilket motsvarar en ökningunder med ca 250 000 sysselsatta. För vissa områden harredan påtagliga steg i den riktningen tagits. Exempel på detta är den mellanregeringen och träffade uppgörelsen om utbyggnad avbarnomsorgen fram tiU . Prop.1975/76:211 44 3.2.3En aktiv och samordnad sysselsätiningspolitik Sysselsättningsmöjligheternaskall göras mer likvärdiga över hela landet. Det gäller att få ett arbete, menocksä att öka möjligheterna att välja arbete, att få ett välbetalt arbeie ochatt känna trygghet mot konjunktur- och strukturförändringar. Diskussionen omutjämning av sysselsättningsmöjligheterna mellan regionerna mäste enligtutredningens mening avse bäde sysselsättningens omfattning och dess kvalitet. Serman först till möjligheterna att nä en utjämning av sysselsättningsgraden finnsdet naturiigtvis gränser för hur långt man kan komma. De lokalaarbetsmarknaderna är inte och kommer heller aldrig att bli lika vad gällerfolkmängd, yta eller struktur. För männens del har dessa olikheter dock intelett till några större regionala skillnader i sysselsättningsgrad. Enlångtgående utjämning bör enligt utredningens mening vara möjlig även förkvinnorna. Detta bör ocksä vara vägledande för den långsiktiga politiken. Kvalitativtär utjämningsmöjligheterna mer begränsade. Valmöjligheterna, inkomstnivån ochtryggheten i sysselsättningen är starkt beroende av den lokala arbetsmarknadensstoriek och struktur. Insatserna måste därför inriklas pä att inom varje länbygga upp arbetsmarknader som kan tillgodose olika gruppers krav påvalmöjligheter, trygghet i sysselsättningen m. m. Ensatsning pä en mer utspridd ortsstruktur än vad som anges i den regionalastrukturplan som antogs av riksdag skulle begränsa möjligheterna förmänga människor att finna ett arbete som motsvarade deras intresseinriktningoch utbildning. Utredningenser, mot denna bakgrund ett fullföljande av den regionala strukturplanensintentioner som en förutsättning för alt man med bibehållen regional balansskall nä den eftersträvade allmänna höjningen av sysselsättningsnivån ilandet. Jämställdhetmellan könen är ett övergripande mål för sysselsättningspolitiken. Kvinnomasökade förvärvsarbete har inte i nämnvärd grad förändrat den traditionellasynen på kvinnors och mäns yrkesval. Av folkräkning framgår alt 72 96av kvinnorna på arbetsmarknaden återfinns i 25 yrken där männens andel uppgårtill endasl 12 96. Försl när det könsrollsbundna studie- och yrkesvalet kanbringas att upphöra kan skillnaderna i sysselsättningsgrad mellan män ochkvinnor avskaffas. Insatsernaför att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden kanemellertid inte ensidigt inriklas mot den enskilde arbetstagaren.Sysselsättningsutredningen betonar att arbetslivet ocksä mäste anpassas tillett samhälle där det är lika vanligt att kvinnor som män arbetar. Jämställdhetmellan könen kan emellertid inte ses som en isolerad arbetsmarknadsfråga.Reformer måste ske påen rad områden. Familjepolitiken har börjat reformeras iden riktningen.