prop · FY03103 · 1975-12-31 00:00:00 — Regeln innebär alt helt olika följder uppkommer för elt bolag medett nominellt belopp på på aktierna och för elt annat med 50 kronorsom nominellt belopp. Om en s. k. "split" av aktier görs så attnominella beloppet ändras från 100 tUl innebär det en fördubbling av riskenatt aktieägare skall komma alt omfattas av låneförbudet. Gränsen 500 aktier bördärför enligt näringslivet utgå. Näringslivetframhåller slutligen alt låneförbudet innebär att den som förvärvar ett bolagsaktier inte kan erlägga betalning genom att överta tidigare aktieägareslåneskuld till bolaget. Detta påverkar marknadsbilden vid överlåtelse avfamiljeföretag. Kapitalstarka och får, genom att de kan erbjudasäljare av aktiebolag möjlighet att likviderasin skuld till sitt bolag, en fördel vid förhandlingar om förvärv framför andrapotentiella köpare. Denna konkurrenssnedvridande effekt är lill fördel förstorföretagen och förstärker koncentrationsprocessen. Problemet borde kunnalösas genom den av aktiebolagsutredningen förordade särskildaövergångsbestämmelsen som innebär att bolagen under en lid av efter nyalagens ikraftträdande kunde medge, att lån som tillkommit före ikraftträdandetskulle övergå på annan låntagare i samband med alt minst hälften av aktiernaövergick till den nya lån-lagaren. Motsvarande skulle gälla beträffandesäkerhet. Iframställningen från framförs synpunkter avliknande art som de i näringslivets framställning. Fondhandlareföreningenframhåller alt låneförbudet i praktiken är svårl att till-lämpa vid yrkesmässigpenningullåning i slörre skala sådan den bedrivs av de aktiebolag som ärfondkommissionärer. Förbudet anses hell obehövligt såvitt angår aktiebolag somär fondkommissionärer, efiersom dessa står under bankinspektionens tillsyn.Slutligen framhålls att förbudet innebär en oberättigad diskriminering av defondkommissionärer som bedriver sin verksamhet i aktiebolagsform. Iframställningen från kreditaktiebolagen framhålls alt del inle kan ha varitlagstiftarens mening alt begränsa ullåningsmöjlighelerna för sådana aktiebolagdär utlåning är bolagets normala rörelse och där del aktuella lånet är enreguljär kredit inom rörelsens område bevUjad enligt de regler som gäller förrörelsen. Eftersom kreditaktiebolagen är underkastade bankinspektionenstillsyn anses att kreditakliebolagen ulan olägenhet för det allmänna bordekunna tas undan från de nya låneförbudsreglerna. Skrivelse från riksdagen.I samband med att tog ställning till förslaget i prop. 1973: 93 omlåneförbud konstaterades, att äktenskaps-liknande samlevnad inte omfattades avden s. k. släktkalalogen (LU 1973: 19 s. 56). Detla innebar enligt lagutskottetatt makar blir sämre ställda än samlevande ogifta. Detta framstod för utskottetsom en brist i förslaget. Att personer som sammanlever under äklenskapsliknandeförhållanden kommer all gynnas motverkar de syften som ligger bakom införandetav låneförbudet och leder i praktiken till ur rättvisesynpunkt stötanderesultat. Utskottet ansåg att äklenskapsliknande samlevnad borde innefattas isläktkatalogen. Eftersom det föreslagna låneförbudet har straffsanktioneratsmåsle dock klart preciseras under vilka förutsättningar äklenskapsliknandesamlevnad skall anses jämställd med äktenskap. En möjlig utväg kunde enligtutskottet vara att anknyta till det skatlerättsliga familjebegreppet, vilketbara omfatiar sammanboende som är eller har varit gifta med varandra eller somhar eller har haft barn gemensamt. Enligt utskottets mening borde dessaproblem uppmärksammas under det fortsatta arbetet på en ny aktiebolagslag. sålunda anfört har givit Kungl. Maj:t tiU känna (rskr1973: 238). uttalande kommenteras i den förut nämndaframställningen från näringslivet. Näringslivel anser del riktigt attsammanlevnad i äklenskapsliknande former likställs med äktenskap då så är påkallatför att skydda den svagare parlen. Vidare bör så ske i skatlesam-manhang.Aktiebolagslagens miljö är dock enligt näringslivel en helt annan. Iaffärslivet måsle med hänsyn till det effektivitetskrav som finns omsättningenssäkerhet tillmätas stor betydelse. Detla leder till behov av klara regler omnär parter kan binda varandra vid avtal. Därvid spelar registrering avpersoners status m. m. en väsentlig roll. Status måste framgå ur offentligaregister. Sammanlevnad i äklenskapsliknande former bör därför enligtnäringslivet inle jämslällas med äktenskap såvitt avser låneförbudetsomfattning. Slutligenbör nämnas alt med anledning av näringslivets tidigare nämndaframställning uttalat alt man föriitsätler att framställningen övervägs underdet pågående arbetet med en ny aktiebolagslag (LU 1974: 19 s. 17). Föredraganden.De nuvarande bestämmelserna om låneförbud synes mig i huvudsak väl grundade. Deskäl som anfördes som slöd för alt införa dessa regler har fortfarandebärkraft. Någon anledning att göra mera ingripande ändringar i dessa reglerfinns inte. Detta hindrar dock inle att vissa mindre jämkningar kan övervägas. Näringslivelsframställning om ändring i den s. k. släktkatalogen synes förestavad bl. a. avintresset av skydd för den personliga integriteten. Detta sammanhänger medvilka krav på efterforskning som kan ställas när det är frågan om att ett bolagskall lämna lån till eller ställa säkerhet för en viss person. Låneförbudsreglernai gällande lag är, liksom molsvarande regler i departemenlsförslaget,straffsanklionerade. För att slraff skall ifrågakomma fordras emellertiduppsåt eller grov vårdslöshet. Om den företrädare för bolaget som lämnar lånethar kännedom om alt låntagaren tillhör den förbjudna kretsen, kan alltså straffifrågakomma. Om han inle har sådan kännedom, uppkommer frågan vilka krav somkan ställas på efterforskning från hans sida. Av den omständigheten atl endaslgrov vårdslöshet kan föranleda straff torde framgå att någon mera ingåendeefterforskning inte rimligen kan krävas. Särskilt gäller detla naturligtvis ifråga om bolag med en omfattande aktieägarkrets. Om den som lämnal lånet elleringått ansvarsförbindelsen för ett sådant bolags räkning har frågatvederbörande om denne ensam eller via släktingar ingår i den förbjudna kretsen,synes det mig uppenbart att något slraff inle kan ifrågakomma. Företrädaren förbolaget har då fullgjort vad som rimligen kan anses ankomma på honom. Någonskyldighet för den presumtive gäldenären alt fråga sina släktingar huruvidadessa äger aktier i bolaget finns inte. Mot denna bakgrand synes mig knappast några mera befogadean- märkningarkunna riktas mot att släktkatalogen givits en så pass vid omfattning som ärfallet. En så långtgående inskränkning av släktkatalogen som näringslivetförordar skulle öppna stora möjligheler lill kringgåenden i fåmansbolag. Jag ärdärför inte beredd att överväga någon begränsning i släktkatalogen. När det gäller frågan omäklenskapsliknande samlevnad bör likställas med äktenskap vid tillämpning avlåneförbudsregeln vUl jag försl framhålla att en regel härom måste bli ganska komplicerad.Del är, som lagutskottet framhållit, nödvändigt att få en klar avgränsning avregeln i fråga. I och för sig kan detta åstadkommas genom en anknytning tilldet skatlerättsliga familjebegreppet. En lösning i enlighet härmed äremellertid förenad med andra nackdelar. En sådan regel skulle nämligen kunnakomma att leda till att långivande bolag ansåg sig mer eller mindre nödsakadeatt göra vissa efterforskningar i den presumtive låntagarens personligaförhållanden. Detla är i och för sig ägnat all väcka betänkligheter. Isammanhanget får inte heller förbises att näringslivet uppenbarligen bedömt ensådan regel som praktiskt svårhanterlig. Även om det från allmän synpunkt kanfinnas skäl för att jämställa äklenskapsliknande samlevnad med äktenskap vidtillämpning av låneförbudsreglerna har jag därför funnit att de nu angivnanackdelarna skulle överväga fördelarna med en sådan lösning. Ienlighet med dessa överväganden upptar förevarande paragraf samma släktkatalogsom gällande lag. Låneförbudet i dess nugällande lydelse omfattar också juridisk person över vars verksamhet en avförbudet omfattad fysisk person har ett väsentligt inflytande. Det avgörandehärvidlag bör enligt min mening vara att den fysiske personen i fråga har ettsådant inflytande över den juridiska personen att han kan på ett avgörande sättpåverka formerna för dess finansiering. Från den synpunkten torde ullrycket"bestämmande" vara att föredra framför det nu använda uttrycket"väsentligt". Lagtexten har jämkats i enlighet härmed. Jag övergår nu till attbehandla frågan om undanlag för kommersiellt betingade lån. I förarbetena tillnuvarande bestämmelser i ämnet framhöll jag att syftet med undantaget förkommersiella lån var att möjliggöra sådana lån som betingas av kommersiellaskäl och som inte är avsedda för gäldenärens privata konsumtion (se prop.1973: 93 s. 134). Jag har inle ändrat uppfattning på denna punkt.Undantagsregeln kan inte få gälla andra lån än sådana som betingas avaffärsmässiga skäl. Som den nuvarande lagbestämmelsen avfattats uppkommeremellertid därvidlag vissa svårigheter i den praktiska tillämpningen. Dettasammanhänger med att det i lagtexten talas om att lånet skall utgöra ett led ien affärsförbindelse. Det betyder nämligen att ett lån av renodlat kommersiellnatur som inte har samband med någon annan affärstrans- Det kan exempelvis förekomma all elt bolag som haröverskottslikviditet önskar placera denna hos ett annat bolag. Om detta senarebolag skulle råka äga aktier i det förra bolaget omöjliggörs lånetransaktionenpå grund av låneförbudet trots att lånetransaktionen har en renodlatkommersiell karaktär. Enligt min mening är det möjligt att jämka lagtexten såatl denna effekt av den nuvarande utformningen undgås ulan alt syftet medlåneförbudet förfelas. Jag förordar därför att bestämmelsen ändras så attundantagsregeln gäller, om gäldenären driver rörelse och lånet betingas avaffärsmässiga skäl samt är avsett uteslutande för gäldenärens rörelse. Lånetmåste alltså vara affärsmässigt betingat och avsett för låntagarens rörelse.Anlag att en fysisk person äger två bolag, A och B, en s. k. oäkta koncern. OmA har likviditetsöverskott, kan lån lämnas till B under förutsättning alt B försin fortsatta rörelse behöver låna pengar. Är däremot också B:s likviditet god,är'det inte för B:s rörelse affärsmässigt betingat att låna från A. I dettasenare fall kan alltså lånetransaktion inte genomföras eftersom transaktionenstrider mot första stycket punkten 3. Jagvill i detta sammanhang anmärka att i begreppet rörelse ingår allnäringsverksamhet, sålunda utöver kommunalskatlelagens bestämning avrörelsebegreppet också jordbruk och fastighetsförvaltning. Även lån förverksamhet med annat än ekonomiskt syfte, exempelvis en ideell föreningsverksamhet, bör kunna anses utgöra lån för rörelse och kan sålunda varatillåtet under förutsättning att lånet är affärsmässigt betingat. Medden ändrade utformningen av undanlagsregeln blir det fullt klart att s. k.factoring inte strider mot låneförbudet. Detsamma gäller i fråga omdiskontering av avbetalningskontrakt. Båda dessa transaktioner betingasnämligen uteslutande av affärsmässiga skäl. Detförekommer att krediter tUl konsumenter inom varuhushandeln organiseras så attett för sådana krediter särskilt bildat dotterbolag lämnar penninglån till densom köpt en vara hos varuhuset. Låntagaren kan i sådana fall vara aktieägare ivaruhuset och transaktionen träffas därmed av låneförbudet. Jag anser för inte att del finns tillräckliga skäl att konstruera en undanlagsregel fördessa speciella situationer. En sådan undantagsregel skulle nämligen kunnaöppna möjligheler till kringgåenden av låneförbudet. Iframställningarna berörs också ett speciellt problem som har att göra med debankägda fastighetsfinansierande kreditaktiebolagen. Man synes därvid utgå frånatt låneförbudet skulle ha den innebörden att kreditaktiebolag inte får lämnalån till aktieägare i den bank som äger kreditaktiebolaget i fråga. Dettaskulle i så fall följa av att det i lagtexten anges att aktiebolag inte fårlämna penninglån til! den som äger aktier i annat bolag i samma koncem. Fråganblir då om banken och kreditakliebolagetingår i samma koncern. Enligt min mening är så icke fallet. Koncernreglerna i1944 års aktiebolagslag, liksoni även i departementsförslaget, förutsätter altmoderbolaget är ett sådant bolag som omfattas av aktiebolagslagen. Bristerdenna förutsättning är det icke fråga om en koncern i aktiebolagslagens mening.Bankaktiebolag regleras icke av aktiebolagslagen och inte heller avdepartemenlsförslaget utan av lagen om bankrörelse. I del nu berörda falletingår alltså banken och kreditaktiebolaget inle i samma koncem i den meningdetta begrepp används i låneförbudsregeln. Någon jämkning i lagregeln för attmöjliggöra lån i den nu avsedda situationen behövs därför inle. Jag villtillägga att av det anförda följer att hinder inte heller föreligger förkreditakliebolag alt bevilja lån åt den som är styrelseledamot i banken.Däremot får kreditakliebolaget inte bevilja lån åt sina egna styrelseledamöter. EnsärskUd fråga som sammanhänger med bestämmelserna om undantag frånlåneförbudel rör kommuners möjlighet till upplåning från av kommunen ägdabolag. De undanlag från låneförbudel som medges i koncernförhållanden och dålånet betingas av affärsmässiga skäl kan enligt min mening inte åberopas avkommunerna. En kommun är nämligen inle företag i en koncern och kan inleheller anses driva rörelse. Jag anser emellertid att det finns starka skäl föratt en kommun bör ha möjlighet alt tillgodose ett tillfälligt behov av likvidamedel genom lån från kommunägda bolag. Lån tUl en kommun torde därjämte regelmässigtvara av den art att de inle heller i något avseende kan anses stridande motgrunderna för låneförbudet. Jag föreslår därför en särskild bestämmelsevarigenom kommuner uttryckligen undantas från låneförbudet. Undantaget böravse också landstingskommuner. Jagövergår härefter till all behandla frågan om lån till anslällda. Gällandelag medger undantag från låneförbudet, om gäldenärens aktieinnehav är ringa. Såanses vara fallet om gäldenären är aktieägare som ensam eller tillsammans mednära anhöriga äger av bolagets aktiekapital, dock högst 500aktier. Dennabestämmelse har tillkommit bl. a. för all del skall bli möjligl för bolagen attge penninglån eller ställa säkerhet för anslällda som har ett mindreaktieinnehav i bolaget. Det kan självfallet diskuteras var gränsen bör dras föratt möjliggöra lån som betingas av personalpolitiska skäl. 500 aktierrepresenterar emellertid normalt elt ganska betydande belopp. Det finns enligtmin mening inte anledning att göra ändring på denna punkt. Enannan svårighet med den nu berörda regeln är all hänsyn också skall tas tillaktier som närstående innehar. Eftersom släktkatalogen blivit förhållandevisomfattande kan detta leda till svårigheter för lånesökanden att uppge omgränsen uppnås eller ej. Jag förordar därför den jämkningen att man vidtillämpningen av regeln om 500 aktier lar hän- synendast tUl aktier som gäldenären äger själv direkt eller genom förmedling avjuridisk person och icke till de aktier som ägs av honom närslående fysiskapersoner. Det finns däremot inte anledning alt göra molsvarande ändring i frågaom enprocenlsregeln. Denna får praktisk tillämpning främst i mindre bolag, därdet i allmänhet lorde vara klart vilka som är aktieägare. Om aktieägandet ärspritt, lorde aktiekapitalet i allmänhet vara så stort alt den nuvarandelåntagaren kan ulgå från att honom närstående personer inte tillsammans äger av aktiekapitalet. Medde nu förordade jämkningarna synes mig alla rimliga krav på att kunna lämna låntill anställda ha blivit uppfyllda. ernås garantier för attundantagsregeln inte används i skatleflyktssyfle, i varje fall inle i någon merbetydande omfattning. I den praktiska tillämpningen synes bolagen kunna förfaraså att de vid kreditgivning till anställda endast ställer frågan omvederbörande äger av aktiekapitalet i vilket fall närstående aktieinnehavskall räknas med eller alternativt om han äger mer än 500 aktier i bolaget.Om svaret blir nekande och bolaget inte självt har anledning att anta attsvaret är felaktigt, kan lånet ges resp. säkerheten ställas. Undanlagsbestämmelseni gällande lag tar sikte på det långivande bolaget men innehåller inte någonbestämmelse om annat bolag i samma koncern. Enligt min mening bör lagtextenjämkas på den punkten. Undantag från låneförbudet bör inte göras, omaktieägaren ensam innehar mer än 500 aktier eller tillsammans med närslåendemer än av aktiekapitalet i bolaget eller i annat bolag i samma koncern.Vid tillämpningen av enprocenlsregeln blir avgörande huruvida vederbörande harmer än av det sammanlagda aktiekapitalet i koncernen. När det gäller regelnbeträffande 500 aktier sammanräknas naturligtvis aktieposterna i de olikakoncernbolagen. Jag vill tUl-lägga, att lån självfallet kan ges till den sominte själv äger aktier i bolaget eller annat bolag i samma koncern men somhar släktingar vUka äger sådana aktier, under förutsättning givetvis attsläktingarnas aktieinnehav ligger inom angivna gränser. I1973 års lagstiftningsärende intog jag den ståndpunkten att lån föraktieförvärv i del långivande bolaget eller annat bolag i samma koncern skallvara förbjudna. Jag tog i samband därmed också ställning till frågan hur manborde behandla den situationen då lån som lämnats före ikraftträdandet av dennya lagen skulle övergå på annan låntagare i samband med aktieförvärv. Jag harinte funnit anledning att frångå det ståndpunktstagande jag då gjorde. Delbetyder att lån för förvärv av aktier i det långivande bolaget eller annalbolag i samma koncern bör förbjudas med möjlighet dock till dispens enligl 8 §. Ienlighet med vad som anförts har första stycket i förevarande paragraf sammalydelse som första stycket i 75 a § gällande lag med den jämkningen att ipunkten 3 ordet "väsentiigt" bytts ul mot "be- stämmande".I andra stycket första punkten som inle har motsvarighet i gällande lag upptas-undantagsbestämmelsen för kommun och landstingskommun. Andra punkten, igäUande lag första punkten, är i sak oförändrad. Tredje punkten, i gällande lagandra punkten, har jämkats så att det nuvarande uttrycket "lånet utgör etlled i en affärsförbindelse mellan bolaget och gäldenären" har ändrats till"lånet betingas av affärsmässiga skäl". Fjärde punkten i andrastycket, som motsvarar tredje punkten i gällande lag, har jämkats så att detblir klart all hänsyn också skall tas till aktieinnehav i annat bolag i sammakoncem. Vidare har den ändringen gjorts att den nuvarande regeln om innehav avhögsl 500 aktier ändrats till att avse 500 aktier som ägs av gäldenären ensameller tillsammans med juridisk person över vars verksamhet gäldenären har ettbestämmande inflytande. Tredjeoch fjärde styckena överensstämmer helt med motsvarande stycken i 75 a §gällande lag. Omstraff för överträdelse av låneförbudet stadgas i 19 kap. 1 §. Jagvill slutligen framhålla att låneförbudsreglerna inte är det enda skyddet motobehöriga förfaranden från bolagsledningens sida. De begränsningar i ettbolags handlingsmöjligheter som följer av generalklausulen och beslämmelsema ibolagsordningen om bolagels verksamhet och verksamhetens syfte gäller givetvisfullt ut vid sidan av låneförbudsreglerna. Dethar ifrågasatts om ett försträckningsavtal eller ett avtal om ställande avsäkerhet som ingåtts i strid mot bestämmelserna i denna paragraf ärrättsligen giltigt. Frågan torde ha egentlig praktisk betydelse när det gälleravtal om ställande av säkerhet. Fråga kan exempelvis uppkomma huruvida en bankkan utnyttja en borgen eller en pant som ställs i strid med paragrafen. Avallmänna rättsgrundsatser följer att ett avtal som strider mot legalt förbudkan vara ogiltigt i sådan del. Så är emellertid inte alltid fallet. Huruvidaogiltighet föreligger eller ej, är bl. a. beroende av vUka syften som uppbärdet legala förbudet (jfr t. ex. rättsfallen NJA 1942: 614, särskUt vad somuttalas på s. 618 och 1953: 99). Enligt min mening är inte de skäl som uppbärlåneförbudet av sådan art att ogiltighet bör anses inträda. Som framgår av minauttalanden lagstiftningsärende kan däremot elt olagligt lån utgöraskattepliktig intäkt för låntagaren. Paragrafen,som i huvudsak överensstämmer med gällande lag, reglerar frågan om dispensfrån låneförbudet. Genomlagstiftning (se LU 1973: 41) infördes bestämmelsen att hörande avkända borgenärer inte behöver ske, om borgenärernas slällning uppenbarligeninle påverkas av att dispensansökningen bifalls. Denna regel tUlkom för attunderlätta genomförandet av s. k. sparplaneri sådana fall då bolaget exempelvis ställer säkerhet för lån som anslällda tarför att kunna förvärva aktier i bolaget i enlighet med en av bolaget upprättadsärskild sparplan. I den särskildaframställning från näringslivet, som omnämnts vid 7 §, uttalas att kändaborgenärer inte bör anses ha rätt att begära betalning eller säkerhet, omsituationen är sådan att de inte behöver höras i dispensärendet. Enligl minmening finns dock inle anledning att om nu frågan verkligen skulle uppkomma ipraktiken vägra borgenär alt i samband med dispensärendet begära betalningeller ställande av säkerhet. Lagtexten är utformad i enlighet härmed. Såsom framhållits inäringslivets framställning om ändring av låneförbudsreglerna förekommer istor ulslräckning att bolag som etl led i den av bolaget fördapersonalpolitiken lämnar lån till eller ställer säkerhet för sina anställdaför deras privata konsumtion. Vanligt förekommande är atl exempelvisbruksföretag lånar ut pengar eller ställer borgen i samband med anställdas fastighetsförvärv.Med de i 7 § föreslagna ändringarna torde ingen anställd på grund av sittaktieinnehav i bolaget komma att undantas från sådana förmåner. Ett särskiltproblem uppkommer emellertid i detta sammanhang med avseende på anställda sommed stöd av lagen om slyrelserepresentalion för de anslällda utsetts tillstyrelseledamöter i sådana bolag. Låneförbudet gäller här ulan undantag. Enligtmin mening bör dispens från låneförbudet kunna ges i den mån långivningen kananses betingad av personalpolitiska skäl och tillkomma styrelseledamoten i hansegenskap av anställd. Enligt gällande lag prövasdispensansökan alltid av , dvs. i del län därbolagets styrelse har sitt säte. Vissa aktiebolag, som omfattas avdeparlementsförslaget, driver rörelse av sådan karaktär alt de står undertillsyn av bankinspektionen. Dit hör bolag som driver fondkommissionärsrörelsesamt kreditaktiebolag. Beträffande sådana bolag synes det mig naturligt atldispensansökan prövas av tillsynsmyndigheten, dvs. Ensärskild bestämmelse härom har intagits i paragrafen. Ansökan om dispens skallnaturligtvis göras innan bolaget lämnar lånet eller ställer säkerheten. Det kanemellertid förekomma att ansökan görs först sedan lånet tagits eller säkerhetenställts. Del kan t. ex. bero på att bolagsledningen saknade kännedom omlåneförbudet och sedermera uppmärksammas härpå exempelvis genom bolagelsrevisor. I sådana situationer bör det inte vara uteslutet att kunna ge dispensi efterhand givetvis under fömtsättning att det finns tillräckliga skäl föratt bevilja dispens. Beträffandeparagrafens innebörd i övrigt hänvisas till prop. 1973: 93 s. 94 f. och s. samt LU 1973: 41. Paragrafen innehåller beslämmelser om särskild förteckningöver lån och säkerheter. Paragrafen motsvarar med ell undantag gällande regleri 75 c § aktiebolagslagen. Enligt paragrafen skall förteckning upprättas över sådanapenninglån och säkerheter som bolaget lämnal på grund av dispens enligt 8 §.Något undantag från denna skyldighet finns inte i gällande lag. Detta betyderatt bolag som tillämpar sparplaner för vilka generell dispens lämnats måsteupprätta förteckningar över alla de anställda som omfattas av sparplanen.Detta kan innebära alt förteckning kan komma alt uppta tusentals personer. Ensådan förteckning har inte något större informationsvärde. Det bör därförenligt min mening vara möjligt att befria bolagen från skyldighet att upprättaförteckning i sådana fall.