prop · FZ0315 · 1975-12-31 00:00:00 — I de senare fallen kommer därför ersäUning attregelmässigt utgå och fråga blir endast om reduktion av ersättningen. Medhänsyn härtill men även och kanske framför allt till att kollisionsfaUet är ettsärdeles vanligt fall inom trafikskadeområdet synes lämpligt, att kollisionsfalletbehandlas uttömmande i huvudbestämmelsen i 10 § och.avförs från jämkningsfalleni 12 § andra stycket. Därmed vinns också, att Jämkningsreglerna i 12 § kanrenodlas och avfattas i närmare överens-stämmmelse med motsvarande regler iskadeståndslagen. Vad nu anförts om kollisionsfallet synes böra leda tillatt bestämmel- 1975/76:15 260 serna därom bryts ut lill en särskild paragraf. Dennatorde kunna delas upp i två stycken, av vilka det ena behandlar det fallet attvållande eller bristfällighet föreligger på det fordons sida som enligt detförut anförda bör bilda utgångspunkt för bestämmelserna och det andra styckettar upp del fallet alt vållande eller bristfällighet förekommit även på densida där skadan har uppkommit. På grundav det anförda förordar lagrådet, att i den inledande paragrafen under rubrikenTrafikskadeersätlning upptas som ett första stycke bestämmelsen att, om i följdav trafik med motordrivet fordon förare eller passagerare i fordonet skadas,trafikskadeersättning utgår från fordonels trafikförsäkring oberoende av omnågon är vållande till skadan eller ej. Som ett andra stycke i samma paragraftorde få följa regeln, att för skada på fordonet eUer därmed befordrad egendom Irafikskadeersättningej utgår från fordonets trafikförsäkring. Den därpå följande paragrafen, dvs.den som skall behandla kollisionsfallet, torde i ett första stycke få innehållaatt, om i följd av trafik med motordrivet fordon annat motordrivet fordon somär i trafik eller därmed befordrad egendom skadas, trafikskadeersättning utgårfrån trafikförsäkringen för det förstnämnda fordonet, om skadan har orsakatsgenom vållande i samband . med förandet av det fordonet eUer genom bristfäUighethos detta. Som ett andra stycke i samma paragraf torde därefter få följa regelnatt, om vållande eller bristfäUighet har förekommit även på det andra fordonetssida, ersättningen Jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till denmedverkan som har förekommit på ömse sidor och omständigheterna i övrigt. Den i det remitterade förslaget upptagna bestämmelsen i 11§ första stycket torde kunna avfattas så, att för annan person- eller sakskadaän som anges i de båda nu behandlade paragraferna, motsvarande 10 § idepartementsförslaget, trafikskadeersättning utgår från fordonets trafikförsäkringoberoende av om någon är vållande till skadan eller ej. Som andra stycke isamma paragraf torde därefter få följa som en första punkt bestämmelsen, altför sakskada som avses i första stycket ersättning dock ej utgår tillförsäkringstagaren i annat fall än då fordonet brukades olovligen av annan, ochsom andra punkt bestämmelsen, att ersättning för sådan sakskada ej utgår tillfordonets brukare eller förare och ej heller, om fordonet brukades olovligen,till den som med vetskap därom följde med fordonet eller lät egendom befordrasmed detta. 1 specialmotiveringen till 10 § andra stycket harföredragande statsrådet något berört innebörden av det uppställda kravet påvållande. Han anför, att den vållandebedömning som skall företas i regel intebör påverkas av sådana subjektiva faktorer den skadevållandes minderårighet,sjukdom e. d. - som kan beaktas vid en vållandebedömning enligtskadeståndslagen. Uttalandet är inte helt klart till sin innebörd men kanmöjligen avse att någon mera ingående bedömning av vållandefrågan inte skullebehövas, eftersom det inte är fråga om ett personligt skadeståndsansvar utanom ersättning direkt ur en försäkring. 1975/76:15 261 Med anledning av uttalandet vill lagrådet för sin delframhålla, att den föreslagna regeln inte ger anledning tiU andrabedömningsnormer än som annars är brukliga. Begreppet vållande bör så långt detär möjligt hanteras enhetligt i skilda sammanhang. Vill man på något särskiltområde nå andra resultat än som följer av allmänna regler eller normer, bör detanges i lagen. Som framgår av vad lagrådet har anfört vid 10 och 11 §§medför den av lagrådet förordade omarbetningen av 10 § i departementsförslaget,att jämkningsreglerna i förevarande paragraf kan avfattas i närmare överensstämmelsemed jämkningsreglerna i skadeståndslagen. Med förebild i 6 kap. 1 §skadeståndslagen kan reglerna här delas upp på två stycken. Det första styckettorde i en första punkt få innehålla, att trafikskadeersättning kan i annatfall än som avses i den tidigare förordade paragrafen rörande kollisionsfalljämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat tUl skadan. 1 enandra punkt torde få stadgas, alt trafikskadeersättning med anledning avpersonskada dock får jämkas endast om den skadelidande själv uppsåtligen ellergenom grov vårdslöshet har medverkat flll skadan. Och slutligen torde i entredje punkt få upptas, att trafikskadeersättning med anledning av att någonhar dödats även kan jämkas, om den avlidne uppsåtligen har medverkat tilldödsfallet. Därefter torde det andra stycket få innehålla, att jämkning avtrafikskadeersättning enligt första stycket sker efter vad som är skäligt medhänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor och omständigheternai övrigt. Enligt paragrafens första stycke kan skadelidandes rätt lilltrafikskadeersältning ej inskränkas genom försäkringsavtalet. Härtill fogas i eltandra stycke en bestämmelse om alt försäkringsanstalt som har meddelattrafikförsäkring inte får till befrielse från skyldighet att utge trafikskadeersättningåberopa omständighet som beror av annan än den skadelidande. Dessabestämmelser, som motsvarar 14 § i utredningens förslag, åsyftar att göralagens ersättningsbestämmelser tvingande och därigenom ge trafikförsäkringenkaraktär av garantiförsäkring. Trafikförsäkringen skall gälla somgarantiförsäkring till förmån för såväl skadelidande tredje man somförsäkringstagaren när denne har tiUfogals skada. Såvitt gällerförsäkringstagaren kommer, med hänsyn tUl ersättningsreglernas utformning,garantin att i huvudsak avse personskada. För sakskada som drabbarförsäkringstagaren gäller garantiskyddet endast om fordonet har brukats olovligenav annan. Lagrådet har i sak inget att erinra mot paragrafen men förordar vissändring till förtydligande av den avsedda innebörden. Självfallet bör, såsom antyds i specialmotiveringen,försäkringsanstalt 1975/76:15 262 få åberopa sådana omständigheter som enligt den föreslagnatrafikskadelagen kan medföra nedsättning av försäkringsbelopp eller bortfallav rätten till ersäUning, såsom förbehåll om självrisk, medvållande på denskadelidandes sida genom grov vårdslöshet eller preskription. Detta bör kommatill uttryck i paragrafen. Lämpligen kan det ske genom att i lagtexten anges,att den skadelidandes rält till trafikskadeersättning ej fär inskränkas utövervad som anges i trafikskadelagen. Förbudet iförsta stycket avser enligt motiven såväl uttryckliga som underförståddaavtalsvillkor. Enligt vad föredragande statsrådet framhåller avsesbestämmelsen skola skydda skadelidande försäkringstagare bl. a. mot risken attbli helt eller delvis utan ersättning på den grund att han äom avtalspart harbrustit i uppfyllande av någon avtalsförpliktelse, vare 3ig det är fråga ombristande premiebetalning eller annat förhållande. Det kan ifrågasättas, om ettså långtgående skydd verkhgen kan härledas ur bestämmelsen. Den åsyftadeinnebörden skulle enligt lagrådets mening komma till klarare uttryck genom enbestämmelse som utesluter varje före skadehändelsen inträffad omständighet frånatt inverka på försäkringsanstaltens ersättningsskyldighet (jfr 14 § iutredningens förslag). En sådan bestämmelse skulle avse inte endast bristandeuppfyllelse av försäkringsavtalet från försäkringstagarens sida utan även sådanomständighet som att han har lämnat oriktiga eller ofullständiga upplysningarvid avtalets slutande, t. ex. om beräknad årlig körsträcka. Förbjuds åberopandet av omständighet som har inträffatföre skadehändelsen, får det i paragrafens andra stycke uppställda förbudetatt åberopa omständighet, som beror av annan än den skadelidande, betydelseendast för omständighet som har inträffat därefter. Motsättningsvis följer avandra stycket, att varje efter skadehändelsen inträffad omständighet som berorav den skadelidande själv får av försäkringsanstalten åberopas tiU befrielsefrån ersättningsskyldighet. Detta synes emellertid vara att gå för långt och ärmåhända ej heller avsett. Lagrådet utgår från att försäkringsanstalt gentemotsåväl skadeUdande försäkringstagare som annan skadelidande bör kunna görainvändning om sådant förhållande som enligt försäkringsavtalslagen kan medföranedsättning eller bortfaU av ersättning. Sålunda bör få åberopas t. ex. att denskadeUdande har underlåtit att bidra tiU utredning av händelsen, att han ej harefterkommit anmaning att lämna uppgift om annan försäkring som berörs eller atthan uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet ej har vidtagit åtgärder tillbegränsning av skadan (21 23, 44 och 52 §§ försäkringsavtalslagen). Däremotsynes försäkringsanstalt inte böra få uppställa andra villkor för utbetalningav ersäUning, såsom att skada skaU åtgärdas genom anstaltens försorg eller påannat sätt. 1 enlighet med det anförda förordar lagrådet den lydelsenav paragrafen att skadelidandes rätt tUl trafikskadeersättning får, utöver vadsom anges i denna lag, inskränkas endast på grund av omständighet, som harinträffat efter skadehändelsen och som enligt försäkringsavtalslagen kanmedföra begränsning av försäkringsgivarens skyldighet att utge för- 1975/76:15 263 Lämpligen bör paragrafen placeras sist i det avsnitt somhar rubriken . Enligt denna paragraf är ansvaret soUdariskt, närtrafikskadeersättning för en och siimma skada skall utgå från trafikförsäkringarnaför flera fordon. Undantag görs med hänsyn till den föreslagnabegränsningsregeln i 15 § i det remitterade förslaget genom tillägg av orden"i den mån ej annat följer av 15 §". TUlägget är emeUertid otydligt tUlsin innebörd. Det synes också vara onödigt. Lagrådet hemställer därför attnämnda tillägg får utgå. Denna paragraf skuUe enligt lagrådets mening vinna iöverskådlighet, om första stycket begränsas till att gällatrafikförsäkringsanstalternas solidariska ansvarighet beträffande sådantmotordrivet fordon som med stöd av 4 § 2 i det remitterade förslaget har undantagitsfrån trafikförsäkringspUkt och som saknar trafikförsäkring. I ett nytt andrastycke skulle då kunna behandlas ansvarigheten i fråga om sådant fordon för vUketförsäkringsphkt gäller men som saknar trafikförsäkring och den därmedsammanhörande särskilda bestämmelsen rörande sakskada som tiUfogas den försäkringspliktige.Vidare bör i överensstämmelse med vad lagrådet har anfört vid 2 § i den senarebestämmelsen uttrycket "varken var eller skuUe vara registrerat här ilandet" ersättas med "ej var registrerat här i landet". Som följd av det anförda får andra stycket i förslagetupptas som tredje stycke i paragrafen. Enligt vad lagrådet har anfört inledningsvis tillförevarande lagförslag förordas, att som en tredje paragraf i det inledandeavsnittet tas in en bestämmelse motsvarande första punkten i förevarandeparagraf. Denna punkt torde följaktligen få utgå här. De båda återståendebestämmelserna i 18 § torde få delas upp på två särskilda paragrafermed samma inbördes ordningsföljd som de har i förslaget. I andra stycket av denna paragraf stadgas rätt till återkravmot traflkförsäkringen för försäkringsgivare, som enligt avtal om skadeförsäkringhar utgett ersättning för trafikskada. Med regeln åsyftas annan skadeförsäkringän trafikförsäkring, vilket i klarhetens intresse bör anges i lagtexten. 1975/76:15 264 En redaktionell förenkling av paragrafen skulle vinnas, omandra stycket utvidgas flU att omfatta även den motsvarande regel beträffandeviss ersättning frän olycksfaUs- eller sjukförsäkring som har upptagits itredje stycket. Då skulle efter vad som i andra stycket sägs om ersättning frånannan skadeförsäkring än trafikförsäkring kunna stadgas, att detsamma gällernär enligt förbindelse i avtal om olycksfalls- eller sjukförsäkring ersättninghar utgetts med verkliga beloppet av sjukvårdskostnader eller andra utgifteroch föriuster. I överensstämmelse med vad lagrådet har anfört vid 2 § böruttrycket "varken var eUer skulle vara registrerat här i landet" iandra stycket ersättas med "ej var registrerat här i landet". Den föreslagna lagen innehåller under rubrikenTrafikförsäkringsanstalts återkravsrätt m. m. ett flertal bestämmelser om återkravsrättför den som har utgett ersättning för trafikskada. Främst tillkommer sådan rättförsäkringsanstalt, som på grund av meddelad trafikförsäkring har utgetttrafikskadeersättning. Bestämmelser därom föreslås i 20-23 §§. Vidareföreligger enligt 24 § återkravsrätt i de fall då samtliga traflkförsäkringsanstalterenligt 17 § i förslaget har svarat för trafikskadeersättning. Slutligen harenligt 25 § annan än försäkringsanstalt återkravsrätt i fall då han själv harblivit föremål för återkrav från försäkringsanstall enligt 20, 21 eller 24 §.Avsnittet avslutas med en bestämmelse, som gör återkravsreglerna i principtvingande. Återkravsrätten enligt 25 § för annan änförsäkringsanstalt avser återkravsrätt för försäkringstagare, för den försäkringspliktigei fall då trafikförsäkring saknas samt för skadevållare och annan för skadanansvarig som nämns i 20 § i förslaget. Bestämmelsen lyder att den som har utgettersättning till försäkringsanstalt enligt 20 §, 21 § eller 24 § andra stycketinträder intiU det utgivna beloppet i försäkringsanstaltens rätt att krävaersättning från annan enhgt 20 §. Regleringen torde emellertid inte kunnautformas så kortfattat som här har skett utan torde böra ges en utförligare avfattning,för att den avsedda innebörden skall komma till uttryck. När det gäller försäkringstagare eller, i fall dåförsäkring saknas, den försäkringspUktige torde böra skiljas mellan det faUetatt han inte har något ersättningsansvar för skadan och det fallet att han äransvarig på sätt som sägs i 20 § i det remitterade förslaget. 1 det förrafallet torde han böra få inträda inte bara i den rätt tUl skadestånd som tUlkommerförsäkringsanslalten enligt 20 § utan också i den rätt lill återkrav som tiUkommeranstalten enligt 22 eUer 23 §. De bestämmelser som erfordras för det nu sagdatorde böra få bilda en paragraf för sig. 1975/76:15 265 därför att 25 § i del remitterade förslaget ersätts medtvå nya paragrafer, av vilka den första avser den som är ansvarig för skadan enliglvad som sägs i 20 § medan den andra avser försäkringstagare och, när försäkringsaknas, den försäkringspliktige. Den första paragrafen torde få lyda, att densom på grund av ansvarighet för skada enligt vad som sägs i 20 § har utgettersättning tUl försäkringsanstalt får efter vad som är skäligt krävaersättningen åter från annan som också är ansvarig för skadan på sätt som sägsi 20 §. Den andra paragrafen torde i etl första stycke få behandlaförsäkringstagarens och i ett andra stycke den försäkringspliktiges återkravsrätt.I första stycket torde få föreskrivas, att försäkringstagare som har utgettersättning tiU försäkringsanstall enligt 21 § inträder intUl det utgivna beloppeti den rätt tUl skadestånd enligt 20 § eller den rätt tUl återkrav enligl 22eller 23 § som tUlkommer anstalten samt att, om försäkringstagaren är ansvarigför skadan på sätt som sägs i 20 §, den första av de båda nya paragraferna ägermotsvarande tUlämpning. Andra stycket torde kunna innehålla, att första stycketäger i faU som avses i 24 § andra slyckel motsvarande tiUämpning beiräffandeden försäkringspliktige i fråga om belopp som anges där. I denna paragraf ges bestämmelser om preskription. Genomhänvisning till 29 § försäkringsavtalslagen görs preskriptionsreglerna därtillämpliga på alla fordringar som grundas på avtal om trafikförsäkring eUerdirekt på trafikskadelagen. För att denna reglering skaU omfatta ävenförsäkringsgivares premiefordran har föreskrivits, alt bestämmelsen i 15 §försäkringsavtalslagen ej äger tillämpning på premie enligt avtal omtrafikförsäkring. Den föreslagna regleringen skall vara tvingande till förmånför den som har anspråk på trafikskadeersätlning. Med hänsyn härtill stadgas,att mol denne ej får göras gällande förbehåll som avses i 30 § försäkringsavtalslagen. För attlagens regler skall bli så lättillgängliga som möjligt förordar lagrådet, attde avsedda preskriptionsreglerna kommer till direkt uttryck i paragrafen.Därvid bör i etl första stycke föreskrivas, att den som viU bevaka fordran pågrund av avtal om trafikförsäkring eller rält liU ersättning enligl trafikskadelagenskaU väcka talan från del han fick kännedom om alt fordringsrätlenkunde göras gällande och i varje fall från det sådant tidigastkunnat ske samt att, om han försummar det, talan är förlorad. Härefter bör iett andra stycke föreskrivas, atl förbehåll om för väckande avtalan än som anges i första stycket är utan verkan mot den som har anspråk på trafikskadeersätlning. 1 överensstämmelse med vad lagrådet har anfört vid 2 § böri uttrycket "är eUer skall vara registrerat här i landet" i första slyckelorden"eUer 18 Regeringen 1975. 1975/76:15 266 skall vara" utgå. Vidare bör i uttrycken"användes i trafik" i andra slyckel och "använder eller låteranvända motordrivet fordon i trafik" i tredje stycket ordet"använda" ersättas med ordet "bruka". Enligt första stycket i" denna paragraf kan domstolvid vite förelägga den som åsidosätter sin försäkringsphkt att fullgöra vad somåligger honom. Det föreskrivs därvid att vitesföreläggande kan utfärdas, utom ibrottmål angående förseelse som avses i 31 § första stycket, på särskild talansedan domen i målet har vunnit laga kraft. I det hänseendet överensstämmer denföreslagna ordningen med vad som f. n. stadgas i 25 § trafikförsäkringslagen.Det torde vara förutsatt att särskild talan som här avses skall föras av allmänåklagare i likhet med vad som gäller i andra fall då fråga är om särskildtalan vid domstol om vitesföreläggande. Jfr t.ex. 217 § aktiebolagslagen(1944:705) behandlad i JO:s ämbeisberättelse 1962 s. 127. Lämpligen bör dettaäven här uttryckligen anges i lagbestämmelsen. Lagens tillämplighet på motorredskap torde tills vidareböra regleras genom en kompletterande övergångsbestämmelse i enUghet med vadlagrådet har förordat under 1 §. Förslaget till lag om ändruig i skadeståndslagen(1972:207) Med hänsyn till den föreslagna trafikskadelagensutformning synes den i 3 kap. 8 § skadeståndslagen gjorda hänvisningen tUl trafikskadelagenböra jämkas redaktionellt sålunda, alt bestämmelserna i kapitlet anges ej skolagälla i den mån trafikskadeersättning kan utgå för skadan enligt trafikskadelagen. Förslaget tUl lag om ändring i lagen (1972:435) omöverlastavgift Den föreslagna nya lydelsen av 7 § tredje stycket iförevarande lag synes något oegentlig i fråga om den som brukar bilen utan lov.En redaktioneU ändring synes påkallad i denna del. Enligt lagrådets mening bördärjämte företas den ändringen att del i tredje stycket behandlade fallet av nytflanderättförs samman med det i andra stycket behandlade fallet av avbetalningsköp. 1enlighet härmed torde i det nuvarande andra stycket böra tiUfogas, att i faU dåbil innehas med nyttjanderätt innehavaren anses som ägare, om han harbefogenhet att bestämma om förare av bilen eller anlitar annan förare än ägarenhar utsett. Därefter torde tredje stycket få innehålla att, om någon brukarannans bil utan lov, överlastavgiften påförs honom. 1975/76:15 267 Förslaget till lag om ändring i vägtrafikskattelagen(1973:601) Den föreslagna lydelsen av 35 § torde i fräga om den sominnehar fordonet med nyttjanderätt få Jämkas i överensstämmelse med vad somnyss har förordats beträffande 7 § lagen om överlastavgift. Förslagen lämnas utan erinran. 1975/76:15 268 Närvarande: statsministern , ordförande, statsrådenSträng, , , , , , , , ,, , , Proposition med förslag till trafikskadelag m. m. Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslagtill 1. trafikskadelag, 2. lag om ändringi lagen (1916:312) angående ansvarighet för skada i följd av automobiltrafik, 3. lag om ändringi skadeståndslagen (1972:207), 4. lag om ändringi lagen (1967:663) om tillägg tUl vissa trafiklivräntor, 5. lag om ändringi lagen (1972:435) om överlaslavgifl, 6. lag om ändringi vägtrafikskattelagen (1973:601). Föredraganden redogör för lagrådels yttrande och anför. Lagrådet har inledningsvis berört frågan om förhållandelmellan de föreslagna reglerna om trafikskadeersättning och den allmänna skadeståndslagstiftningen.Som lagrådet därvid har anfört rör det sig inte om några helt skilda ersättningssystem.Visserligen utgår trafikskadeersättning direkt från en försäkring utan allnågot personligt skadeståndsansvar behöver fastställas. Som Jag har berört i remissprotokollelfår detta vissa konsekvenser från processuell synpunkt, och det medför givetvisockså att något behov inte finns av sådana särskilda bestämmelser som inom denallmänna skadeståndsrätten har ställts upp till skydd för vissaskadeståndsskyldiga vars ansvar inte täcks av försäkring. Bortsett härifrån äremellertid skillnaden mellan trafikskadeersättning och skadestånd huvudsakligenav rent formell natur. I den föreslagna trafikskadelagen finns en bestämmelsesom innebär att trafikskadeersättning bestäms på samma satt som skadestånd, ochäven i andra hänseenden gäller regler som nära överensstämmer med motsvarandebestämmelser i skadeståndslagen. Som Jag har sagt i remissprolokollet och somhar understrukits av lagrådet bör dessutom allmänna skadeståndsrättsligagrundsatser kunna tillämpas på trafikskadeersältning. Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträdeden . Prop.1975/76:15 269 När det gäller den redaktionella utformningen av trafikskadelagendelar jag lagrådets uppfattning att lagen bör inledas med en bestämmelse somanger sambandet mellan trafikförsäkring och trafikskadeersättning. I anslutningdärtiU bör, lämpligen i samma paragraf, följa en bestämmelse om lagens närmare tUlämpningsområde.Jag återkommer strax tiU dessa bestämmelser. Enligt lagrådet är det lämpligt all redan i ett inledandeavsnitt lämna upplysning om atl den som drabbas av trafikskada får utan hinderav att trafikskadeersättning kan utgå för skadan i stället kräva skadestånd enliglvad som gäller därom. En bestämmelse av detta innehåll har i lagrådsremissentagils in i 18 § första stycket tillsammans med en bestämmelse att skadestånd iprincip inte utgår i den mån den skadelidandes rält till trafikskadeersältninghar satts ned eller fallit bort på grund av omständighet som har inträffatefter skadehändelsen. Enligl min mening har dessa bestämmelser ett sådantsamband med varandra att de inte bör skiljas åt. De synes vidare ha sinnaturliga plats i det avsnitt som handlar om skadestånd m. m. Jag finner alltsåinte anledning att i enlighet med lagrådels förslag föra över en av dessaregler till etl inledande avsnitt. Vad Jag nu har sagt innebär atl del inledande avsnittet vars rubrik bör Jämkas till Inledande bestämmelser kommer atl bestå av enenda paragraf, 1 §. I paragrafen bör till en början sägas alt lagen gäUertrafikförsäkring för motordrivet fordon och ersättning från trafikförsäkringför skada i följd av trafik med motordrivet fordon. Lämpligen bör i anslutninghärtill anges att denna ersättning benämns trafikskadeersättning. För att ange lagens tUlämpningsområde bör det, somframhållits av lagrådet, vara tUlräckligt att använda uttrycket motordrivetfordon utan att i lagen hänvisa tUl fordonskungörelsen (1972:595). Även utan ensådan hänvisning är del naturiigt alt uttrycket ges samma innebörd som del hari fordonskungörelsen liksom i andra liknande författningar rörande vägtrafiken m.m. som har meddelats (jfr uttalandena i prop. 1972:137 s. 29 isamband med ändringar i trafikbrottslagen). Som Jag har sagt i remissprolokollet bör lagen inte tUlämpaspå fordon som är avsett atl föras av gående och i princip inte heller påmotorredskap.