prop · FZ03215 · 1975-12-31 00:00:00 — Det är som jagskall närmare utveckla senare (se avsnitt 7.3) inte möjligt att drivaverksamheten mot flertalet av medlemmarnas intressen. Liksom fallet är i frågaom samfällighetsförening bör därför vattenförbund i första hand tillgodosemedlemmarnas gemensamma bästa men även i skälig omfattning beakta varje medlemsenskilda intressen (se 19 § lagen om förvaltning av samfälligheter). De frivUligasammanslutningarna har uträttat ett mycket förtjänstfullt arbete och de hardelvis inspirerat den nya lagstiftningen. Deras verksamhet regleras emellertidinte i lag och kan därför påverkas endast genom det större eller mindreintresse som stat och kommun visar för deras verksamhet. Nya sammanslutningarkan komma att bildas på fri-viUighetens grund och ulan att de ges den form somden nya lagen anvisar. Lagstiftaren bör inte lägga något hinder i vägen fördetta frivilliga arbete. Den nya lagen bör dock kunna erbjuda en lämplig formäven för helt frivilligt samarbete. Jag finner det därför naturligt att nyförbundsbildning i möjUg utsträckning sker enligt den nya lagen. I den mån nuvarandesammanslutningar har en inriktning som passar för vattenförbund finner jag detockså naturligt att de ombildas tUl vattenförbund om förutsättningar härförföreligger. Några särskilda bestämmelser om sådan ombildning behövs inte. Närdet gäller förutsättningarna för förbundsbildning anser jag i likhet medutredningen att behovet bör vara av viss styrka för att förbundsbildning skallfå ske. Även om alla intressenter är ense, bör viss prövning ske av om def ärändamålsenligt med en förbundsbUdning. Denna innebär ju vissa tvångsmoment förframtiden. Om full enighet inte råder om förbundsbildning är det ännu viktigareatt prövning sker av förbundsbildningens lämplighet. Jag ansluter mig därförtill utredningens förslag atf vattenförbund får bildas endast när det är avväsentlig betydelse från allmän eller enskild synpunkt. 1975/76: 215 83 gärdersom förbundet skall ägna sig åt måste alltså gagna allmänna eUer enskildaintressen och vidare måste åtgärderna vara av viss omfattning. Det bör ocksåframstå som en fördel att dessa åtgärder utförs i samverkan. I och för sig bördet dock kunna räcka att medlemsintressena anser sig vinna organisatoriska ochpraktiska fördelar av en samverkan i vattenförbund. Lämplighetenav en förbundsbildning hänger enligt min mening samman med det större ellermindre intresse som medlemsintressena visar. Det bästa är givitvis om förbundsbUdningenkan genomföras i fuU enighet. Enstaka negativa medlemsintressen kan emeUertidinte få förhindra en förbundsbUdning. TUl frågan i vad mån de kan tiUåtas attstå utanför förbundet återkommer jag (se avsnitt 7.4). En meningsfullsamverkan kräver nog i allmänhet att huvudintressenterna eller flertalet avdem är positivt inställda. Det är annars inte möjligt att få några garantierför att syftet med förbundsbUdning verkligen uppnås. Jag ansluter mig alltsåtill utredningens uppfattning att det bör krävas att förbundsbildningen stödsav en viss opinion bland dem som kan bli medlemmar. Man brukar i dessasammanhang tala om ett s. k. opinionsvillkor. Jag förordar på gmnd avdet anförda att vattenförbund inte skall få bildas, om de som kan varamedlemmar mera aUmänt motsätter sig förbundsbildning och har beaktansvärdaskäl för det (se 7 § anläggningslagen). I anläggningslagen sättsopinionsvillkoret ur spel, om behovet av anläggningen är synnerligen angeläget.Utredningen diskuterar lämpligheten av en motsvarande bestämmelse i lagen omvattenförbund men anser att opinionsvUlkoret leder till ett rimligt resultatutan någon särskild undantagsregel. Utrednmgen åberopar härvid främst attkommunerna har ansvar för de lokala natur- och miljövårdsintressena och att opinionsvillkoretinte bör utgöra något hinder om initiativ tUl förbundsbildning fas frånkommunalf håll. Det är enligt min mening visserligen mycket sannolikt att denkommunala inställningen blir utslagsgivande i fråga om förbundsbildning. Detkan dock uppstå tvekan i exempelvis det fallet att mot kommunerna oehtorrläggningsintresset står mycket starka föroreningsintressen som infe vill tasitt ansvar för vattendragets underhåll. I sådana situationer kan det framståsom angeläget att tvinga föroreningsintressena att inom ramen för vattenförbundmedverka till vattendragets underhåll. Jag anser det därför motiverat att någotstärka de till förbundsbildning positiva intressena. Jag föreslår att opinionsviUkoretskall få sättas ur spel, om behovet av förbundsbildning är synnerligenangeläget från allmän synpunkt. Att sätta opinionsvUlkoret ur spel enbart medhänsyn till enskilda intressen bör däremot inte komma i fråga. Vidtillämpningen av opinionsvillkoret i anläggningslagen skaU man främst beaktaderas mening som har störst nytta av anläggningen. En motsvarande bestämmelseär enligt min mening motiverad i lagen om 1975/76: 215 84 vattenförbund.Förbundet är mest beroende av huvudintressenternas inställning och denna bördärför tillmätas särskild betydelse vid prövningen av om det är lämpligt medförbundsbildning. Kommunernas inställning torde normalt få tillmätas särskildvikt och detta bör gälla antingen de är positiva eUer negativa tUlförbundsbildning. I övrigt får som huvudintressenter anses de som är mestberoende av förbundets verksamhet och som därför skall bära de största kostnadema. Sammanfattningsvisanser jag alltså att vattenförbund bör få bildas endast när dét är avväsentlig betydelse från allmän eller enskUd synpunkt att de som kan varamedlemmar i förbundet samverkar för att främja utnyttjandet av vattnet inomverksamhetsområdet. bör infe få bildas om de som kan varamedlemmar i förbundet mera allmänt motsätter sig förbundsbUdning och har beaktansvärdaskäl för det (det s. k. opinionsvillkoret). Vid denna prövning bör främst derasmening beaktas som är mest beroende av förbundets tillämnade verksamhet. Opinionsvillkoretbör inte gälla, om behovet av förbundsbUdning är synnerligen angeläget frånallmän synpunkt. Ifråga om medlemskretsen i ett vattenförbund gäller det att avgöra vilka som iprincip skall vara medlemmar och vilka som dessutom kan ges rätt att blimedlemmar. Det är med andra ord fråga om anslutningsskyldighet och omanslutningsrätt. Jagbiträder utredningens uppfattning att det bör finnas regler om anslutningsskyldighet.Detta ståndpunktstagande skall ses mot bakgrand av det ansvar för vården avnaturresurserna som åvUar den som använder eller tar i anspråk dessa. De som påolika sätt använder ett vattenområde har ett naturligt gemensamt intresse avatt området vårdas på ett ändamålsenligt sätt. Vad särskilt gäller dem somgenom avloppsutsläpp försämrar vattnets beskaffenhet kan de, som utredningenframhåller, kanske inte sagas ha någon direkt ekonomisk nytta av vattenvårdandeåtgärder. Deras ansvar vilar i stället på den allmänt vedertagna principen attden som förorenar ett vattendrag också skall svara för de kostnader som detföranleder. Anslutningsskyldigheten vUar alltså dels på eft ansvar för denallmänna miljövården dels på den nytta som intressenterna i allmänhet kan haav att samverka om vattenvårdande åtgärder. Från den principiellaanslutningsskyldigheten bör undantag kunna göras i enskilda fall. Kraftintressenternahar utförligt uppehållit sig vid frågan om rättskraften hos ett meddelattillstånd. Argumenteringen bygger på tanken att ett lagakraftvunnet tillståndenligt VL uttömmande anger vad som gäller för verksamheten och att tillståndetdärför utgör hinder mot ett påtvunget medlemskap i vattenförbund och därmedsammanhängande 1975/76: 215 85 förpliktelser.Denna tankegång är enligt min mening inte riktig. En förbundsbildning innebärenligt mitt förslag inte någon ändring i gällande tillstånd eller de villkorsom gäller för tillståndet. Det kan inte finnas något som helst hinder att ilag föreskriva en skyldighet för tillståndshavare att bli medlemmar i vattenförbundoch att delta i gemensamma vattenvårdande åtgärder. En annan sak är att en tillståndshavareinte bör tvingas att delta i en verksamhet som enbart riktar sig mot honom ochhans tillstånd. Ennaturlig utgångspunkt när det gäller att bestämma vUka som skall omfattas avanslutningsskyldigheten är, att de som har fått tillstånd enligt VL eller MLatt inverka på vattenförhållandena inom ett vattenförbunds verksamhetsområdebör vara medlemmar i förbundet. Det bör framhållas att ett tillstånd enligt MLinte alltid innebär någon inverkan på vattenförhållandena, eftersom ML ävenomfattar luftföroreningar. Med tiUstånd bör i detta sammanhang jämställas sådandispens från skyldighet att söka tillstånd enligt ML som kan meddelas avnaturvårdsverket eller . Utredningenhar stannat vid att föreslå en på detta sätt begränsad anslutningsskyldighetmen flera remissinstanser uttalar sig för en vidare medlemskrets. Även om jaghar förståelse för att det kunde vara praktiskt att alltid kunna anknyta i ett tillståndsbeslut exakt angiven och avgränsad verksamhet som grund förmedlemskap, anser jag det lämpligt att vidga medlemskretsen utöver vadutredningen har föreslagit. Innan jag går in på metoden för en sådanutvidgning skaU jag med ledning av remissinstansernas synpunkter ge exempel påverksamhet som med utredningens förslag inte skulle omfattas av anslutningsskyldigheten. Detär förhållandevis vanligt att företag och kommuner släpper ut avloppsvatteneller på annat sätt påverkar vattenbeskaffenheten endast efter anmälan enligt810 §§ mUjöskyddskungörelsen (1969: 388) eUer motsvarande äldre bestämmelser.För avloppsutsläpp från privata hushåll krävs också bara anmälan. Det finnsvidare anläggningar med svåra föroreningsverkningar som har uppförts före ML:stillkomst och som inte prövats enligt VL. Gödsling som förekommer i jord- ochskogsbruket kan medföra att angränsande vattenområden tiUförs näringsämnen. Störrevägar kan inverka på vattenföringen i berörda vattendrag och det vatten somavrinner från vägarna kan vara tämligen förorenat. Tillstånd enligt VL behövsemellertid endast för eventuella broar eller trummor som ingår i vägen. Vattenbortledningför bevattning förekommer i ökande utsträckning och ev. prövning enligt VLkompliceras av att det inte finns någon form för samverkan mellan de många småförbrukare som det i allmänhet är fråga om. Detkan aUtså vara av intresse för ett vattenförbund att även den som inverkar påvattenförhållandena inom verksamhetsområdet utan till- 1975/76: 215 86 ståndblir medlem i förbundet. En lämplig avgränsning av anslutnings-skyldigheten kanman enligt min mening få genom att kräva att den skall vara medlem varsmedlemskap är av särskUd betydelse för förbundets verksamhet. Detta innebärdels att vederbörandes verksamhet skall vara av sådan art att den har betydelseför förbundefs vattenvårdande uppgifter dels att verksamheten eller dessinverkan på vattenförhållandena skall vara av sådan omfattning att det ärmotiverat med medlemskap. Det kan givetvis uppkomma gränsfall men jag vUlunderstryka att det i detta sammanhang är förbundets intressen som skall varautslagsgivande. Från den principiellaanslutningsskyldigheten bör, som jag redan har angivit, kunna göras undantag i enskUdafall. Den som motsätter sig medlemskap bör kunna få stå utanför förbundet omhan kan ange något särskilt skäl för sin inställning och förbundets verksamhetinfe avsevärt försvåras. Även i detta sammanhang är det alltså i första handförbundets intressen som är utslagsgivande. Det får anses uteslutet att densom i betydande grad har intressen i vattenområdet och som också kan väntasbidra till förbundefs kostnader i betydande mån skuUe få slippa medlemskap. Ensådan befrielse från medlemskap skulle ju i motsvarande mån försvåra ochfördyra de kvarvarande medlemmarnas verksamhet. Om medlemskapet däremot saknarstörre betydelse för förbundet eUer rättare sagt för övriga medlemmar bör detvara förhållandevis lätt att slippa medlemskap. Det bör dock krävas attvederbörande anger skäl för sin inställning och att detta skäl objektivt settär beaktansvärt. Det bör alltså inte räcka med en vägran att medverka som baraberor på ointresse för vattenvårdande åtgärder. Ett avgörande skäl för attslippa medlemskap är, som jag har angivit, att förbundets tillämnadeverksamhet kan vara riktad just mot vederbörandes tillstånd att utöva exempelvisvaftenreglering på visst sätt. Utredningenhar infe alls berört flottningens ställning. Jag anser att om vattenförbundskall bildas i ett vattendrag där allmän flottning pågår så bör flottningsföreningenvara skyldig att träda in som medlem i vattenförbundet. Ett vattenförbund kan haolika verksamhetsgrenar och även ha en geografisk uppdelning beträffande vissverksamhet. Detta är givetvis främst betydelsefullt när det gällerkostnadsfördelningen, eftersom medlemmarna kan vara berörda i olika mån avolika åtgärder (se avsnitt 7.5). Problemställningen är emellertid aktuell redannär det gäller ansluf-ningsskyldigheten. För anslutningsskyldighet bör krävasen naturlig anknytning fill just den eller de verksamhetsgrenar som förbundetskall utöva. Jag anser i likhet med utredningen att anslutningsskyldigheten redanfrån början bör få göras gällande mot alla som i princip är skyldiga att ingå iförbundet även om deras medverkan i viss verksamhetsgren kan bli aktuell förstpå . Prop.1975/76: 215 87 Detär viktigt att kommunerna engageras i den vattenvård som kan ske inomvattenförbunden. Kommunerna har ett ansvar för den allmänna miljövården ochför rekreationsintressena. Det är naturligen ofta så att en kommun bedriververksamhet som gör att den omfattas av anslutningsskyldigheten. I så fall bör kommimensjälvfallet vara skyldig att ansluta sig till vattenförbundet i fråga om dennaverksamhet. Detta är emellertid inte tillräckligt för att garantera att de kommimalaintressena tUlgodoses. Jag anser i likhet med utredningen att kommun aUtid börha rätt att bli medlem och att därigenom stödja och påverka förbundetsverksamhet. Däremot bör medlemskap för kommun som inte har sin grund i vissverksamhet inte göras obligatoriskt. Det får ankomma på varje kommun själv attavgöra om den vill utnyttja sin anslutningsrätt eller infe. Fisketinverkar inte på vattenförhållandena men däremot är vattenvårdande åtgärderoch deras utformning av stor betydelse för fisket. Jag anser i likhet medutredningen att anslutningsrätt bör tillerkännas sammanslutningar avfiskerättsägare. Härmed avses främst fiskevårdsområden enligt lagen (1960:130) om fiskevårdsområden och föreningsförvaltning enligt lagen (1973: 1150)om förvaltning av samfälligheter men även fiskevårdsföreningar och andrasammanslutningar som representerar enskild fiskerätt kan bli aktuella. Avsiktenär inte att vattenförbunden skall överta dessa sammanslutningars fiskevårdandeverksamhet utan att vatfenförbundens åtgärder skall i möjlig mån utföras så attde tUlgodoser även fiskets intressen. Det är självklart att samernas fiskevatteni förekommande fall bör vara representerade i vattenförbund och även en sockensamfällighetmed fiskerätt kan bli representerad. Utredningenföreslår anslutningsrätt endast för kommun samt för fiskeintresset. Fleraremissinstanser vill att anslutningsrätten skall utvidgas. Jag har i detföregående förordat viss utvidgning av anslutningsskyldig heten och anser attdenna utvidgning i allt väsentligt tUlgodoser även önskemålen beträffande anslufningsrätt.Alla som inverkar på vattenförhållandena kan enligt mitt förslag under vissaförutsättningar bli medlemmar. Det föreligger enligt min mening inte någotbehov av anslufningsrätt därutöver. Jag ansluter mig alltså till utredningensståndpunkt beträffande anslutningsrätt. Detär lämpligt att redan nu något beröra de frivUliga medlemmarnas ekonomiskaansvar för förbundets verksamhet. Deras kostnadsbidrag måste naturligenbestämmas i enlighet med deras frivilliga åtaganden. Detta hindrar emellertidinte att de bör anses bundna av sitt åtagande för framtiden på samma sätt somövriga medlemmar. Detta är en förutsättning för att förbundets verksamhetskall få erforderlig stadga. Enkommun kan vara anslutningsskyldig på grund av exempelvis kommunaltavloppsutsläpp. Fråga uppkommer då om en sådan kommun kan öka sitt inflytandei förbundet genom att även träda in som fri- 1975/76: 215 88 villigmedlem, vilket i praktiken innebär att kommunen gör ekonomiska åtaganden utövervad som följer av avloppsutsläppet. Enligt min mening bör frågan besvaras jakande.Kommunene bör dock endast få ett medlemskap men rösträtten bor i förekommandefall påverkas av det frivilliga åtagandet. Detär enligt min mening inte möjligt att knyta medlemskapet i vattenförbund tillinnehavet av viss fastighet. Sådan anknytning finns -visserligen i allmänhetför tillstånd enligt VL men saknas, i varje fall formellt, för tillståndenligt ML. Även utan sådan fastighetsanknytning är det självfaUet att beslutsom fatfas inom ramen för den nya lagstiftningen bör få sakrättslig verkan,dvs. bli bindande inte bara för dem som var medlemmar när beslutet fattadesutan även för nya innehavare av anläggningar och tUlstånd som har utgjort grundför medlemskap. Denuvarande frivilliga förbundens verksamhet har i viss utsträckning finansieratsmed statsbidrag och det finns naturligtvis ingen anledning att inte ävenvattenförbunden skall kunna komma i åtnjutande av statsbidrag. Frågan omstatsbidrag får emellertid med hänsyn tUl behov och lämplighet prövas i varjeenskilt fall och jag är inte beredd att rekommendera några allmänna riktlinjerför bidragsgivningen. Det är enligt min mening också alldeles klart attstatsbidrag i allmänhet bara kan komma att utgå till en niindre del avförbundens verksamhet. Statsbidrag tiU någon större del av verksamheten tordeendast kunna komma i fråga vid omfattande arbeten för att restaurera svårtförorenade vattenområden. Även frågan om bidrag till de frivilliga förbundenfår prövas i varje enskUt fall. Förbundensverksamhet måste alltså i allt väsentligt grundas på medlemsavgifter. Deallmänna administrationskostnaderna bör täckas av avgifter som, lämpligenårligen, tas ut med lika stort belopp av aUa medlemmar ellermedlemskategorier. Det får ankomma på förbundet självt atf bestämma avgiftens storiekoch om någon gradering skall göras mellan olika kategorier av medlemmar.Avgiften bör som utredningen föreslår benämnas förbundsavgift. Varje medlembör endast betala en förbundsavgift även om han har flera anläggningar. Ävende friviUiga medlemmarna bör betala förbundsavgift. Kostnadernaför förbundens verksamhet i övrigt kommer givetvis att variera år ochdenna del av medlemsavgiften måste därför vara rörlig. I liknande sammanhanginom fastighetsrätten brukar kostnaderna fördelas efter andelstal. Så bör skeäven beträffande vattenförbunden. När ett vattenförbund bildas bör alltså varjemedlem få ett andelsfal som bestämmer kostnadsfördelningen mellan medlemmarna.För olika verksamhetsgrenar måste i allmänhet bestämmas olika andelstal och det Prop.1975/76: 215 89 kankanske ibland också vara motiverat att göra en geografisk uppdelning avverksamhetsområdet med olika andelstal för olika delar av verksamhetsområdet. Som jag redan har antytt(se avsnitt 7.4) måste andelstalen för de frivilliga medlemmarna kommun ochfiskesammanslutning grundas på dessa medlemmars åtagande. De kan alltså intetvångsvis åläggas något andelstal och för fiskesammanslufningarnas del är detkanske ofta naturligt att de inte gör något åtagande utöver förbundsavgiftensom är obligatorisk för varje medlem. I den mån ett visst andelstal fastställsefter åtagande är det emellertid bindande för framtiden på samma sätt somövriga andelstal. När det gäller attbestämma andelstal för övriga medlemmar är det inte möjligt att finna någonobjektiv norm. Andelstalen måste i stället fastställas efter skälighet. Så skerockså enligt anläggningslagen som utgör den självklara förebUden. Enligt 15 §anläggningslagen skaU andelstal bestämmas efter vad som är skäligt med hänsynfrämst till den nytta fastigheten har av anläggningen. Också i VL är det nyttan("båtnaden") som är avgörande vid bestämmande av andelstal ireglerings- och torrläggningsföretag. För vattenförbundens del är det intemöjligt att låta enbart nyttan bli avgörande för andelstalen, eftersom allamedlemmar inte har någon direkt ekonomisk nytta av verksamheten. Dessa medlemmarsanslutningsskyldighet vilar i stället på ett ansvar för den allmänna miljövårdentill följd av deras eget utnyttjande av naturresurserna genom exempelvisavloppsutsläpp. Det är alltså nödvändigt att föra in även andra moment ännyttan vid fastställande av andelstal i vattenförbund. En naturlig utgångspunktför skälighetsprövningen blir den utsträckning i vilken medlemmen genomutsläpp av avloppsvatten, vattenbortledning, torrläggningsåtgärder eller andraanordningar utsätter vattenområdet för störningar som skall motverkas genomförbundets verksamhet. Vid denna prövning måste hänsyn också tas till attverksamheten kan ha positiva effekter. En vattenreglering för kraft- ellervattenförsörjningsändamål kan exempelvis medföra fördelar även från recipientsynpunkt.När andelstal bestäms bör med andra ord de positiva effekterna vägas mot denegativa. En annan omständighet som måste beaktas är att verksamheten i vissafall också kan medföra ekonomisk nytta för medlem. Ett exempel på detta ärökade möjligheter tUl vattenbortledning tack vare reglering. Även recipientkontroUgenom förbundens försorg synes kunna innebära minskade kostnader för denenskilda medlemmen. Denavvägning som här måste göras är givetvis förenad med åtskiUiga svårigheter.Liksom i annan lagstiftning där motsvarande problem uppkommer är de faktorersom måste beaktas så många och situationen även i övrigt så komplicerad att mansvårligen kan utforma en lagregel 1975/76: 215 90 somger tillräcklig vägledning för att uppnå materiell rättvisa och som samtidigtär enkel att tillämpa. Jag anser mig dock i allt väsentligt kimna godtagautredningens synpunkter om grunderna för andelstalens bestämmande. Den av utrednmgenhärvidlag föreslagna regeln bör ses som en allmänt vägledande formel. Demiaformel bör uppfattas sålunda. Om verksamheten huvudsakligen föranletts av atten eller flera medlemmar inverkar eller inverkat på vattenförhållandena, börandelstalen främst beräknas efter graden av inverkan. Är verksamhetenhuvudsakligen föranledd av att en eller flera medlemmar har nytta ellerintresse av verksamheten, bör beräkningen ske efter graden av vars och ensnytta eller intresse. I def fall att verksamheten föranleds av såväl inverkansfaktorersom intressesynpunkter får det ske en mera allmän avvägning efter skälighetssynpunkter. Ensärskilt komplicerande faktor i sammanhanget är att de olika intressen mellanvilka andelstalen skall fördelas inte alltid kan jämföras. Om verksamhetenavser exempelvis underhåll av ett vattendrag måste en fördelning i allmänhetske mellan dels avloppsintresset dels torrläggningsintresset dels de övrigamedlemmar som kan vara skyldiga att delta. Också inom andra verksamhetsgrenarkan liknande svårigheter uppstå. Problemen är enligt min mening dock intestörre än att de bör kunna övervinnas. De existerande vattendrags- ochvattenvårdsförbunden representerar ett stort antal exempel på faU där en tUlfredsställandelösning kunnat uppnås. Rentpraktiskt måste vid fastställande av andelstalen först göras en uppskattning avhur andelstalen i stort bör fördelas mellan de olika intressegrupperna.Därefter får en närmare fördelning göras inom dessa grupper. Med tanke på de synnerligenskiftande förhållanden under vilka förbundens verksamhet kommer att bedrivas ärdet ogörligt att uppställa några mera allmängiltiga normer för jämkning mellande berörda intressena i olika situationer. En alltför detaljerad reglering ärolämplig också av den anledningen att fördelningsfrågorna i praktiken oftasttorde få lösas förhandlingsvägen. Avsikten är att vattenförbund i allmänhetinfe skall kunna bildas annat än under föratsättning av en positiv inställninghos flertalet intressenter. Enighet kommer alltså i allmänhet att råda om hurverksamheten i stort bör bedrivas. Denna enighet måste med nödvändighetomfatta också finansieringsfrågan.