prop · FY039 · 1975-12-31 00:00:00 — ----------------------------------------------------- ----------------------------------------------------- '. =r!°_ 1-------- 1----------------- 1 1 1 1 1 o in lo o (NI csj m (O -3 5tninus rJcsjSro- lill lill in IT» KO c>J C4 lO ro v :r o m o .T - ITJ kO iO t"-M--| Folkskola for+sä-Hriir qsskoia 'äomt ev. yrkesutbildning , flickskola, folkhögskola scmt ev. yrkesu+bildning I iGymnosium, fackslsola, nya gymnasieskolon samtev. I I Fullständig exomen från universitet eller högskola Källa:SOU 1971: 19. Befolkningens utbildningssammansättning och 1990 efter ålder ochutbildningsnivå. 1975: 9 15 U 68, som i debattskrifter och undersökningsrapporterförsökt belysa den högre utbildningens funktionssätt, berör i huvudbetänkandetöversiktligt några förhållanden. Idet svenska utbildningsväsendet har skett en mycket snabbökning av studerandeantalet. Denna får emellertid först långsamt effekt på helabefolkningens utbildningssammansättning. Figur 1 illustrerar de storaolikheter i utbildningshänseende mellan generationerna som blivit en följd avden snabba utbyggnaden av utbildningssystemet. Den uppfattning omutbildningens betydelse för den ekonomiska tillväxten, som varit en avförutsättningarna för industriländernas mycket betydande satsning påutbildning, synes allmänt sett få stöd i erfarenheten. Generaliserat kan sägasatt utbildningens roll i den materiella tillväxten ligger i dess i vid meningyrkesförberedande funktioner. Från denna synpunkt blir det av grundläggandebetydelse att utbildningen står i rimligt förhållande till samhällets behov. Engrov anvisning ger här förhållandet mellan utbud och efterfrågan på utbildade.För en mer nyanserad bedömning måste också beaktas bl. a. det sätt på viUcetanpassningen mellan utbud och efterfrågan sker. Iförhållandet mellan utbildning och arbetsmarknad är det inte möjligt att skarptavgränsa utbildning av viss längd eller av visst slag. Den högre utbildningenmåste ses tillsammans med t. ex. gymnasial yrkesinriktad utbildning ochvuxenutbildning av olika slag. När det gällerutbildningens möjligheter att bidra tiU social förändring är bl. a. den socialafördelningen inom utbildningsväsendet av betydelse. Förhållandena på grund- ochgymnasieskolestadiema, liksom behörighets- och urvalsreglerna vid övergångtill högre utbildning, spelar en viktig roU för den sociala fördelningen inomden . Skolan är emellertid bara en av de faktorer som påverkar en ungmänniskas utveckling. Åtgärder enbart inom utbildningsområdet kan därförbedömas få endast en begränsad social utjämningseffekt. De måste ses tillsammansmed övriga faktorer som påverkar människors utveckling och levnadsförhållanden. Undersökningar visar attvalet mellan fortsatt utbildning och arbete och mellan olika slag av utbildningefter avslutad grundskola har starkt samband med social härkomst. Även omutbildningssystemets starka tillväxt gett avsevärt ökademöjligheter för de lägre socialgrupperna, har expansionen dock inte lett tiUsocial utjämning inom utbildningen i den utsträckning man tidigare hoppats på. Någraallmänna utgångspunkter för utbildningsplaneringen (avsnitt 1.2) Traditionelltbrukar man skilja på två principer för utbildningsplaneringen. Enligt den enautgår planeringen från arbetsmarknadens efter- fråganpå utbildade, enligt den andra från individernas efterfrågan på utbildning. Manmåste räkna msd att individ- och arbetsmarknadsefterfrågan påverkar varandraömsesidigt i ett komplicerat samspel. Enligt U 68:s mening kan ingen av dem varför sig användas som planeringsprincip. Inte heller tillsammans utgör de etttillräckligt underlag för den långsiktiga planeringen av utbildningensdimensionering, organisation och lokalisering, som får göras från delvis andrautgångspunkter. I planeringen på kortare sikt bör arbstsmarknadsefterfråganoch individefterfrågan vägas samman. Fördelningsfrågornaär centrala för samhället i dess helhet. De bör därför uppmärksammas också i utbildningsplaneringen.Både rättvisehänsyn och strävan att ge varje; människa möjlighet till enarbetsinsats i samhället måste få styra fördelningen av utbildningsresurser påindividerna. Också i andra avseenden bör utbildningen kunna planeras meddirekt syfte att främja en viss utveckling, exempelvis genom att utvecklautbildningsvägar som kombinerar biologisk och kemisk kunskap med teknisk eUeradministrativ-ekonomisk yrkesinriktning och därmed göra samhället bättre berettatt möta miljöproblemen. Vuxenutbildningenhar sin bakgrund i såväl arbetsmarknadsbehov som individemas efterfrågan påutbildning. För samhället ger den möjlighet bl. a. att tillfredsställaarbetsmarknadsbehov inom växande sektorer genom omskolning av sådana som ärverksamma inom krympande sektorer. Den kan också effektivera, och utvecklayrkesinsatsema inom en och samma sektor. För individen är vuxenutbildningen påmotsvarande sätt ett medel att finna anställning på en föränderligarbetsmarknad eller nya, mera stimulerande uppgifter inom den egnayrkesverksamheten. Men den är också ett medel att utveckla intressen och anlagutan direkt anknytning till yrkesverksamheten. Planeringsprinciperna»arbetsmarknadsefterfrågan på utbildade» och .»individefterfrågan påutbildning» synes genom vuxenutbildningens inriktning på mera närliggande mål lättare att tillämpa i vuxenutbildningen än i ungdomsutbildningen. Räknarman med vuxenutbildningen som ett bestående inslag av betydande omfattning isamhällets r.otala utbildningsinsatser är det naturligt att imgdoms- ochvuxenutbildningen planeras som en helhet. Utgångspunkten blir då attutbildning skall vara något som återkommer för varje individ under större delenav livet. Vid planeringen av utbildning är det enligt U68:s mening angeläget attsynsättet återkommande utbildning blir vägledande. Fråganom återkommande utbildning kan formuleras som ett problem om den lämpligafördelningen av utbildning under en människas liv. Man kan fråga sig om det ärden bästa användningen av utbildningsresurserna att i en relativt långsammanhängande utbildning direkt efter gymnasieskolan ge mycket omfattandekunskaper, om dessa ändå föråldras snabbt. Det är möjligt att individen imånga fall kan nyttiggöra 1975: 9 17 sinutbildning effektivare, om den delas upp på perioder spridda på lämpligt sättÖver hans livstid. Frågan om fördelningen avutbildningsperiodema kan ses med utgångspunkt i fördelningen av yrkesaktuellkunskap under en enskild människas liv. Man kan se frågan också som ett problemom fördelning mellan människor i olika åldrar, som en rättvisefråga mellangenerationerna. I båda fallen blir det fråga om att inom begränsade resursergöra en avvägning av omfattningen av å ena sidan den sammanhängandeungdomsutbildningen, å andra sidan vuxenutbildningen. Också för fördelningenav utbildningsresurser på individer inom en generation kan återkommandeutbildning väntas få effekter, bl. a. i form av förutsättningar för en jämnaresocial fördelning. Återkommande utbildning innebär vidare förbättrademöjligheter att få en skälig anpassning mellan utbildning och arbetsmarknad också i fråga om utbildningens inne-håU. Iolika delar av huvudbetänkandet kommer U68 tillbaka till frågan om konsekvenserav återkommande utbildning för utbildningsplaneringen. Det gäller t. ex.gymnasieskoleutbildningens inriktning och organisation, högskoleutbildningensstudieorganisation, inhals- och behörighetsregler, studiefinansiering,utbildningens lokalisering och distribution samt uppsökande verksamhet. Det ärvidare uppenbart att återkommande utbildning förutsätter anpassningsåtgärderinom samhällssektorer utanför utbildningsväsendet, t. ex. i fråga omarbetsmarknadens sätt att fungera. U68diskuterar inledningsvis också anknytningen mellan gymnasieskolan och denhögre utbildningen i perspektivet av återkommande utbildning. Eftersom allastuderande bör förberedas för perioder av fortsatta studier är det angelägetatt gymnasieskolans alla linjer innehåller inslag av studieförberedelser. Omgymnasieskolan därutöver ger alla studerande ett visst mått avyrkesförberedelser, har alla möjlighet att övergå till yrkesverksamhetomedelbart efter gymnasieskolans slut. Endast med sådana förändringar kanåterkommande utbildning få mera betydande omfattning. Tillsammans medstatsmakternas beslut om nya principer för behörighets- och urvalsregler förhögre utbildning ger detta en större frihet åt den enskilde i valet mellanfortsatta studier och yrkesverksamhet. Härigenom skapas nya förutsättningar föratt låta individemas efterfrågan på utbildning bli vägledande förutbildningsplaneringen. Sambandet mellan gymnasieskola och högre utbildningskulle också förändras och det skulle vara möjligt att genomföra en planeringav den högre utbildningen mera fristående från gymnasieskolan. Högskoleutbildningensavgränsning (avsnitt 1.3.2) Igällande provisoriska bestämmelser om tillträde till högre utbildningdefinieras denna som »sådan utbildning vid vilken högre skolunderbygg- 1 saml Nr 9 nadän krävs för tillträde». I samband med riksdagsbeslut omgymnasieskolans kompetensvärde (prop. 1972: 84, UbU 1972: 31, rskr 1972: 240)togs ingen närmare ställning i fråga om det eftergymnasiala områdetsavgränsning i avvaktan på U68:s och LUK:s förslag. U68utgår från att som högskoleutbildning skall betraktas i huvudsak sådanutbildning som förutsätter högre skolunderbyggnad än grundskola eller somställer krav på bestämda erfarenheter utöver . Även de studerandesålder bör spela viss roll. U68 behandlar inteforskarat bildningen utan endast vad utredningen kallar grundläggandehögskoleutbildning (grundutbildning). Denna kommer med den gjordaavgränsningen i praktiken att bestå dels av linjer för vilka avslutad gymnasialutbildning är formellt behörighetsvillkor, dels av linjer som för de studerandeär eller kommer att vara alternativ till sådan utbildning. Denna utgångspunktskulle enligt U 68:s uppfattning svara bäst mot kravet på att skapaförutsättningar för en rationell utbildningsplanering. Tillhögskoleutbildningen kommer därmed att räknas utbildning med statlig, kommunaleller landstingskommunal huvudman. Också statsimderstödd enskild utbildning börpå motsvarande grander kimna föras in under samlingsbeteckningenhögskoleutbildning. Avgränsningen mellangymnasieskola och högskoleutbildning kan inte göras en gång för alla utan måstefortlöpande omprövas. Enligt U68:s uppfattning måste definitionen ges genom enuppräkning av de utbildningslinjer som ingår i högskoleutbildningen. Den avutredningen upprättade förteckningen över befintliga utbildningsvägar (bilaga6) som enligt utredningens mening bör räknas som högskoleutbildning torde isammandrag få som bilaga 1 fogas till regeringsprotokollet denna dag. Högskoleutbildningensindelning (avsnitt 1.3.3) Denöverblick som är nödvändig såväl av planeringsskäl som med hänsyn tUI deutbildningssökand(;s och arbetsmarknadens behov kräver en ändamålsenligindelning av högskoleutbildningen i dess helhet. Syftet med ea indelning isektorer eller områden bör bl. a. vara att få ett lättöverskådligt och gripbartunderlag för översiktlig planering, i regel på . Också för deninstitutionella organisationen, som utgör ramen för verksamhetens planerLig, ären ändamålsenlig indelning nödvändig. Slutligen bör indelningen vara enlämplig utgångspunkt för information till såväl studerande som arbetsgivare. Man kan söka en indelningmed utgångspunkt i utbildningens yrkesinriktning eller i mera generella kursergemensamma eller snarlika för flera utbildningslinjer. Med utgångspunkt i atthögskoleutbildningen skall vara inriktad mot den framtida yrkesverksamheten harU68 funnit att en indelning efter yrkesprincipen bör vara grandläggande förutredning- ensplaneringsförslag och för utbildningens framtida organisation. Utredningen harfutmit en indelning i fem yrkesutbildningsseklorer ändamålsenlig, nämligen utbildningför kultur- och informationsyrken. IU 68:s förslag till utbildningslinjer (bilaga 9) har denna indelning använts.Förslaget torde få som bilaga 2 fogas till regeringsprotokollet i detta ärende. Detär enligt U 68 uppenbart att varje indelning blir en kompromiss mellanbindningar och önskemål av olika slag. Sambandet mellan yrke och utbildning ärlångtifrån entydigt och utbytbarheten på arbetsmarknaden mellan tvåutbildningslinjer sällan fullständig. I många fall är en utbytbarhet likanaturlig mellan linjer tillhörande olika sektorer som mellan linjer inom sammasektor. Det är väsentligt att den föreslagna indelningen inte skapar konstladegränser för möjligheterna att utnyttja utbildningsutbudet. Släktskapen mellan olikautbildningslinjer med avseende på det mera generella utbildningsinnehålletligger till gmnd för den indelning i basutbildningsområden som också används iU68:s förslag. En sådan indelning kan vara vägledande vid planeringen av vissabasresurser för utbildningen och för kontakten mellan viss gmndforskning ochgmndläggande högskoleutbildning. Utredningen har funnit en indelning i följandesju områden användbar: Gränserna mellanbasutbildningsområdena är, kanske ännu mera än gränserna mellanyrkesutbildningssektorema, oklara och andra avgränsningar är också möjliga. Iflera sammanhang har det emellertid upplevts som önskvärt att seutbildningsplaneringen ur en annan aspekt än den yrkesanknutna. De två av U 68 användaindelningarna kan ställas samman i ett mtnät enligt figur 2. v Basutbild-\. nings-Yrkes-Nornrode utbild- \ ninqssektorv Högskoleutbildningens indelning i yrkesutbildningssektorer och basutbildningsområden.Som exempel har följande utbildningslinjer markerats. (I flertalet rutor finnsmånga utbildningslinjer.) 1 Civilingenjörsutbildning (maskinieknisk linje). 4 Socionomutbildning (sociallinje). Högskoleutbildningensmål (avsnitt 1.4) AUutbildning syftar till utveciding av kunskaper, färdigheter och attityder.Formuleringen av utbildningsmålen bör i stora drag besvara frågan vilketändamål de kunska{)er, färdigheter och attityder som förvärvas skall tjäna.Målen skall därutöver ge vägledning vid utformningen av behörighets- ochurvalsreglar och studieorganisation och vid andra planeringsåtgärder. U68 redovisar (s. 4750) sina synpunkter på högskoleutbildningens målunder rubrikerna: Bildningsmotivet skär tvärs igenom flertalet av de angivna målen. Enbred referensram med förankring i den egna kulturkretsen har bety- 1Särskilt yttrande av Per Stjernquist. delseför personlighetsutvecklingen och för en fungerande demokrati. Den kan ocksåvara en förutsättning för kulturkonsumtion. Internationaliseringsmåletfömtsätter överblick, språkkunskaper och kännedom om andra länders situationoch kulturella liv. Utbildningensinnehåll och verksainhetsformer faller delvis utanför U 68:s uppdrag.Utredningen redovisar emellertid i korthet (s. 5053) sin syn på de dimensioneri vilka planeringen av en utbildningslinje eller en kurs bör kunna ske. Utbildningkan förbereda för yrkesverksamhet, fortsatt utbildning, deltagande igemensamma samhälleliga angelägenheter, egen fritidsverksamhet eller annat.Inom högskoleutbildningen skall utbildningslinjerna normalt varayrkesförberedande. Detta hindrar inte att de också har andraanvändningsområden. Allmänt bör gäUa att denhögre utbildningen bör vara åtgärdsihriktad, dvs. utveckla förmågan att vidtaåtgärder i yrkesverksamheten. I fråga om kommunikationsfärdigheter bör i allutbildning förmågan att uttrycka sig enkelt och klart i tal och skrift övas.Färdighetsträning för att öva och befästa kunskaper och skapa fördjupadförståelse för sammanhang får vidare inte förbises i högskoleutbildningen.Sammankopplingen av en skapande och en kritisk attityd är särskilt angelägennär det gäller att utveckla utbildningens problemorientering. Den skapande ochden kritiska attityden kompletterar varandra och en konstruktiv analys kräveri allmänhet inslag av både kreativitet och kritik. Förmågan att underrealistiska förutsättningar avgränsa problem och lösa dem är avgörande för deyrkesfunktioner för vilka högskoleutbildningen förbereder. För U 68 står det klartatt det är nödvändigt att i utbildningen uppmärksamma och granska desssamhälleliga konsekvenser. Den opartiskhet och saklighet som bör präglaundervisningen kräver enligt utredningens uppfattning, förutom respekt förlogik och fakta, dels att de grundläggande värderingarna så långt möjligtredovisas, varvid också alternativa gmndvärderingar bör beskrivas, dels attteorier med skilda gmndvärderingar studeras. Det bör vara en strävan att genomatt kombinera insatser av flera lärare, genom lämpligt vald litteratur ellerpå annat sätt möta kravet på allsidighet. Utbildningensarbetslivsanknytning (avsnitt 1.5) U68: s förslag tar i stor utsträckning sin utgångspunkt i förhållandet mellanutbildning och yrkesliv. I allmänhet har varje utbildning inslag av både momentsom är anpassade till förhållanden i arbetslivet och sådana som syftar till förändring: och utveckling avdessa. En förutsättning för att utbildningen aktivt skall bidra tillförnyelse, det må vara inom yrkeslivet eller andra områden, är att dessinnehåll inte okritiskt övertas från dagens eller gårdagens sätt att utövaolika verksamheter. Inom högskoleutbildningen är detta en av alla erkänd sak,vilket bl. a. hänger samman med den direkta forskningsanknytning som oftafinns. De studerande bör vidare få en tillfredsställande bredd i utbildningen.Härigenom skapas förutsättningar för en såväl yrkesmässig som geografiskrörlighet, vilket ger den enskilde en angelägen beredskap för förändringar påarbetsmarknaden. I syfteatt kunna särskilja å ena sidan utbildningsinnehåll som är gemensamt för flerasektorer, yrkesområden eller yrken och å andra sidan mera yrkesspecifiktutbildningsinnehåll använder utredningen termerna basutbildning ochyrkesinriktad utbildning. Det har emellertid visat sig svårt att här dra skarpagränser En kurs som i ett sammanhang uppfattas som yrkesinriktad kan i ettannat fall närmast ha karaktär av basutbildning. Att enutbildningslinje är yrkesinriktad behöver självfallet inte innebära att varjeenskilt moment har direkt anknytning till yrkesverksamheten. Avvägningenmellan vad U 68 kallar närförberedelser dvs. mera direkt på den förstayrkesverksamheten inriktade kunskaper och färdigheter och fjärrförberedelser,vilka avser kvalificerade arbetsuppgifter av skiftande slag , har bl. a. med hänsyn till olika traditioner lösts på olika sättinom högskoleutbildningen. Även i fortsättningen blir dist säkerligennödvändigt att söka lösningar avpassade till förhållandena i varje enskiltfall. Några förarbetslivsanknytnirgen väsentliga planeringsfrågor, som U68 sedan återkommertill i olika sammanhang, diskuteras sammanfattande i avsnitt 1.5.2 (s. 5557).Här berörs bl.a. återkommande utbildning, studiernas innehåll och organisation,information, urvalsprinciper, lärarpersonal, lokalisering och institutionellorganisation. Högskoleutbildningens forskningsanknytning (avsnitt 1.6) För universiteten och vissa högskolor har anknytningenmellan forskning och utbildning framstått som ett karaktäristiskt kännemärke.U68:s förslag berör således pä olika siitt denna anknytning. Man bör enligtutredningen utgå från att all utbildning har ett samband med forskningen.Syftet bör vara att finnai ändamålsenliga lösningar som svarar mot skiftandeförhållanden såväl inom nuvarande universitet och högskolor som utanför dessa. Det kanenligt U68:s mening inte föratsättas att forskning bedrivs vid varje enhet förhögskoleutbildning. bör det emellertid ge- 1 Särskilda yttranden av , ,Per Stjernquist och . nomden enhetligare organisation för högskoleutbildningen U 68 föreslår blilättare att, utan hinder av administrativa gränser, utveckla ändamålsenligakontaktvägar mellan forskning och grandutbildning och att bygga forskning ochforskaratbildning på den grandutbildning som bedöms vara lämplig. Generelltbör också högskoleväsendets vidgning kunna på grand av påverkan frångrundutbildningen till forskningen vara en faktor av betydelse då det gälleratt inrikta forskning mot nya områden och för samhället väsentliga problem. U 68 har i sitt arbetesökt genomlysa de övergripande planeringsfrågorna för den grundläggandehögskoleutbildningen, medan en motsvarande analys av forskningens och forskarutbildningensplaneringsproblem legat utanför utredningens uppdrag. U 68:s diskussion omforskningsanknytning utgår sålunda från utredningens sätt att segrundutbildningens planeringsproblem. I avsnitt 1.6.3 (s. 6164) diskuterar U68 forskningsanknytningsfrågan i perspektivet av olika iutbildningsplaneringen aktuella frågor och faktorer. Utredningen återkommersedan i olika sammanhang till dessa frågor. 1.1.2Högskolestudiernas organisation (Högskolan kap. 3) Utgångspimkter(avsnitt 3.1) Utredningenredovisar i avsnitt 3.1.2 i korthet nuvarande förhållanden ochutvecklingstendenser i fråga om högskoleutbildningens organisation. Inom detområde U 68 betraktar som högskoleutbildning är studierna för närvarandeorganiserade på mycket skiftande sätt. Utredningen beskriver och analyserarbl. a. studieorganisationen vid de filosofiska fakulteterna. U68 konstaterar att många utbildningar är uppbyggda efter ett fast mönster, därsåväl sakinnehåll som ordningsföljd mellan ämnen och kurser har fixerats. Andrautbildningar följer ett liknande mönster men har visst begränsat utrymme förmer eller mindre valfria studier. Huvuddelen av de nuvarandeutbildningsvägarna vid filosofisk fakultet erbjuder en stor valfrihetbeträffande såväl ämnen som ordningsföljden mellan dessa. del av högskoleutbildnmgen kan sägas vara yrkesförberedande i den meningenatt den studerande i den framtida yrkesverksamheten på ett allmänt sätt harnytta av sina förvärvade kunskaper. Graden av yrkesinriktning påverkar gradenav fasthet beträffande bl. a. ämnesinnehåll. Alla mycket bundna utbildningarhar en klar inriktning mot ett visst verksamhetsområde även omyrkesinriktningen kan vara olika stark. För många utbildningar inom filosofiskfakultet, där valfriheten i fråga om ämneskombinationer är stor, äryrkesinriktningen svagare markerad.I vissa fall har effekterna av bristen på mera direkt yrkesinriktning avutbildningen blivit påtagliga i samband med det kraftigt ökade utbudet avexaminerade från universitet och högskolor. Ävenuppbyggnaden av olika utbildningar med avseende på placeringen av merspecialiserade och yrkesförberedande moment samt formen för differentieringvarierar starkt. Vissa, främst kortare utbildningar saknar helt differentieringtmder studiernas gång. Inom andra sker en stegvis profilering som utgår frånett för flera linjer i väsentliga delar gemensamt ämnesinnehåll iinledningsskedet. En annan typ av differentiering kännetecknar de allmännautbildningslinjerna vid filosofisk fakultet, som i regel är uppbyggda med ensuccessiv ämnesföljd med ökande valfrihet. Ettgenomgående drag i nuvarande organisation är att administrativt-organisatoriskagränser mellan olika utbildningar också är studieorganisatoriska gränser.Försök har gjorts att bryta dessa gränser men någon egentligstudieorganisatorisk rörlighet har dock ännu inte uppnåtts annat än mellan defilosofiska faiulteterna. Detär enligt U 68 klart att den i direktiven för utredningen angivna principen omyrkesinriktning av den eftergymnasiala utbildningen och kraven på utbytbarhetmellan olika utbildningar och på rörlighet på arbetsmarknaden förutsätterförändringar i olika avseenden av högskoleutbildningen. Allmänt gäller att enstörre enhetlighet och överskådlighet i organisationen av olika utbildningarbör komma till stånd så att likheter i utbildningsinnehåll kan utnyttjas vidbyte av studie- och yrkesinriktning och för påbyggnad av kortare utbildningartill längre. Principen om yrkesinriktning av den eftergiymnasiala utbildningenhar konsekvenser främst för de filosofiska fakulteterna. Då endast en mindredel av de studerande vid dessa fakulteter f. n. kan räkna med sysselsättninginom för dessa grupper traditionella yrkesområden, är det angeläget att få tillstånd en bättre anknytning av deras utbildning till de förändrade förhållandenapå arbetsmarknaden.