prop · FZ03178 · 1975-12-31 00:00:00 — Avmin tidigare lämnade redogörelse framgår att egenavgifter fr. o. m. år 1976främst tas ut på inkomst av jordbruksfastighet och rörelse. I de fall då annaninkomst kan medföra skyldighet att erlägga egenavgift är det i regd fråga omobetydliga avgiftsbelopp. Schablonavdrag för egenavgifter bör med hänsyn bl.a. härtill begränsas till jordbruks- och rörelseinkomster. Detta innebär dockinte att avdragsrätten för t. ex. egenavgift som har påförts på inkomst avannan fastighet går förlorad. Som jag kommer att beröra senare (avsnitt 4.4)bör avdrag för sådana avgifter liksom f. n. medges vid taxeringen för detbeskattningsår då avgiften debiterats som slutlig skatt. Det schablonmässigtberäknade avdraget bör således begränsas till inkomst av jordbruksfastighet ochinkomst av rörelse. Schablonavdraget bör räknas på nettointäkten minskad medövriga avdrag i förvärvskällan. Underlaget för fastställandet avschablonavdraget motsvarar alltså normalt nettoUitäkten beräknad enligtnuvarande regler. I några situationer kanemellertid skillnaden mellan bruttointäkten av jordbruksfastigheten ellerrörelsen och andra avdrag än schablonavdraget ge ett alltför högt underlag förberäkning av schablonavdraget. Så är för det första fallet om skattskyldig,som redovisar inkomst av jordbruksfasUghet, inte brukat fastigheten. Ärjordbruket utarrenderat eller har den skattskyldige av annan anledning intesjälv brukat fastigheten, är inkomsten varken avgiftspliktig eller förmånsgmndande.Vid fastställandet av underlaget för schablonavdraget bör därför sådan inkomstav jordbruksfastighet inte medräknas. Prop.1975/76:178 23 Sjukpenningenligt AFL eller enligt lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring och liknandeersättningar kan utgöra intäkt av jordbruksfastighet om sjukpenningen ellerersättningen grundas på inkomst som hänför sig till jordbruket (punkt 14 avanvisningarna till 21 § KL). Motsvarande regler gäller i fråga om sjukpenningo. d. som hänför sig till rörelse (punkt 9 av anvisningarna till 28 § KL). Egenavgiftbehöver dock inte erläggas för den del av inkomsten som belöper på sjukpenningo. För att underlaget för beräkning av schablonavdraget skall korresponderamed underlaget för de definitiva egenavgifterna bör därför bruttointäkt avjordbruksfastighet och rörelse minskas med den del därav som hänför sig tillsjukpenning enligt AFL eller motsvarande avgiftsfri intäkt. Om en skattskyldig harinkomst av såväl jordbruksfastighet som rörelse skall egenavgifter och socialaförmåner beräknas på summan av inkomsterna. Underskott av rörelse får vidberäkning av avgiftsunderlaget inte avräknas mot inkomst avjordbruksfastighet. Kvittning får inte heller ske mellan underskott avjordbruksfastighet och inkomst av rörelse. Däremot tillåts vidavgiftsberäkningen kvittning inom vardera inkomstslaget. Underskott som uppkommiti en rörelse får alltså kvittas mot inkomst i annan rörelse och motsvarandegäller i fråga om inkomst och underskott av jordbruksfastighet. Mot dennabakgrund bör, vid beräkning av underlaget för schablonavdraget, bruttointäktenav jordbmksfastighet minskas med underskott som uppkommit i annat jordbruk somockså brukas av den skattskyldige. Likaså bör underskott i en rörelse avräknasfrån bruttointäkt av en rörelse som ger överskott. Vad jag nu har anförtinnebär sammanfattningsvis att schablonavdraget bör förekomma endast vidberäkning av inkomst av jordbruksfastighet och inkomst av rörelse.Schablonavdraget bör i regel beräknas på skillnaden meUan bruttointäkten ochsamtliga avdrag i förvärvskällan utom schablonavdraget. Bruttointäkten skalldock reduceras dels med den del därav som hänför sig till sjukpenning och Uknandeavgiftsfri ersättning, dels med underskott som uppkommit i annan förvärvskällatillhörande samma inkomstslag. Hänsyn skall inte tas till inkomst ellerunderskott av jordbruksfastighet som inte brukas av den skattskyldige eller avrörelse som inte har bedrivits här i riket. Den på detta sätt justeradenettointäkten av förvärvskällan utgör således underlag för beräkning avschablonavdraget för egenavgifter. Detär, som jag har framhållit, önskvärt att det med hjälp av schablonenberäknade avdraget för egenavgifter så nära som möjligt motsvarar dedefinitiva avgifterna för beskattningsåret i fråga. Många olika faktorerinverkar emellertid på de definitiva egenavgif- Prop.1975/76:178 24 Det är inte möjligt att ta hänsyn till denna mångfald avavgiftssituationer, om man skall utforma en schablon som är praktiskt användbar. Föregenförelagare uppgår egenavgifterna i normalfallet till av den del avjordbruks- eller rörelseinkomsten beräknad enligt nuvarande regler somöverstiger . men uppgår till högst . För inkomstdelar under10 . är avgiftsuttaget avsevärt lägre med hänsyn till att varken ATP-avgifteller allmän arbetsgivaravgift utgår. Eftersom ATP-avgift inte tas ut påinkomst överstigande 7,5 basbelopp, blir egenavgifterna likaså lägre än 20 %på överskjutande inkomst. Jag föreslår därför att schablonavdrag för skattskyldigasom betalar oreducerade egenavgifter bestäms till av den dd av underlagetför avdragsberäkningen som uppgår till högst , på den del avunderlaget som ligger . och till av den del avunderlaget som överstiger . Dessa procentsatser bör gälla också förskattskyldig som t. ex. till följd av att särskild karenstid tillämpas vidsjukförsäkringen eller att verksamheten bedrivs inom det inre stödområdet betalar en något lägre avgift. Fören mindre grupp av jordbrukare och rörelseidkare skulle emellertid ettschablonavdrag för egenavgifter av underlaget medföra ett för stortavdrag. Skattskyldig som hr fyllt vid ingången av året företaxeringsåret eller som har åtnjutit förtidspension eller hel ålderspensionenligt AFL året före taxeringsåret och inte omfattas av vissasärbestämmelser i 15 kap. 2 § AFL betalar inte annan egenavgift än allmänarbetsgivaravgift. Detsamma gäller om avgiftspliktig inkomst avjordbruksfastighet eller rörelse omfattas av s. k. likställighetsavtal. Harett sådant avtal träffats skall nämligen inkomsten i socialförsäkringshänseendeanses som inkomst av anställning. En väsentUg minskning av egenavgifterna ägervidare rum om den skattskyldige inte är inskriven i allmän försäkringskassa vidutgången av året före taxeringsåret. För dessa egenförelagare synesschablonavdraget lämpligen kunna bestämmas till av underlaget föravdragsberäkningen. I de fall då likställighetsavtal föreligger bör den lägreprocentsatsen tillämpas endast om inkomsten av jordbruket eller rörelsenuteslutande eller så gott som uteslutande omfattas av avtalet. Medde regler för beräkning av schablonavdraget för egenavgifter som jag harföreslagit i det föregående torde skillnaden mellan detta avdrag och dedefinitiva avgifterna i flertalet fall bli relativt liten. Det är emellertidgivet att en avstämning måste göras mellan schablonav- Prop.1975/76:178 25 dragetoch de definitiva avgifterna så att det slutliga resultatet blir rimligt. Avstämningenbör enligt min mening göras på följande sätt. Framkommer vid debiteringen avslutlig skatt att det schablonmässigt beräknade avdraget varit för lågt, börskillnadsbeloppet vara avdrags-gUlt vid taxering för det beskattningsår då densluttiga skatten debiterats. Har å andra sidan schablonavdraget överstigit dedefinitiva egenavgifterna, bör skillnadsbeloppet redovisas som intäkt vidtaxeringen för det beskattningsår som omfattar den tidpunkt då debiteringen avden slutliga skatten ägt rum. Följandeexempel kan belysa det anförda. En rörelseidkare har haft bmttointäkti rörelsen på sammanlagt . och avdragsgilla kostnader bortsett frånschablonavdraget på sammanlagt . Någon reducering på grund avsjukpenning eller underskott i annan rörelse förutsätts inte i detta exempel,varför underlaget för beräkning av schablonavdraget blir . Skallschablonavdrag medges enligt huvudregeln blir detta avdrag vid 1977 årstaxering (av 10 000-t-20 % av 90 000 =) . och nettointäkten avrörelsen . Detta belopp utgör i sin tur utgångspunkt för beräkning avde definitiva egenavgifterna för . Vid debiteringen av slutlig skatt idecember 1977 fastställs summan av egenavgifterna till . Summan av dedefinitiva avgifterna överstiger alltså schablonavdraget med . Dettabelopp bör vid taxering (avseende inkomster) anses somdriftkostnad i rörelsen. Hade de definitiva avgifterna för uppgåtttill , skulle däremot (19 000 ./. 17 000 =) . ha redovisatssom intäkt av rörelse vid taxering. AvstämningenmeUan schablonavdraget för egenavgifter och de definitiva avgifterna behöverinte vålla något problem om den skattskyldige har inkomst från en endaförvärvskälla antingen jordbruksfastighet eller rörelse under detbeskattningsår då de definitiva avgifterna debiterats. Har den skattskyldigeunder detta beskattningsår bedrivit enbart jordbruk bör hela skillnadsbeloppetredovisas i jordbruket och har den skattskyldige bedrivit enbart rörelse börhela skillnadsbeloppet redovisas i rörelsen. Vad nu har sagts bör gälla ävenom de definitiva avgifterna helt eller delvis hänför sig till annan inkomst änjordbruksfastighet eller rörelse. En skatlskyldig som vid debiteringen avslutlig skatt påförts egenavgift på grund av förvaltning av egen hyresfastighetbör således under förutsättning att han bedrivit jordbruk eller rörelse underdet beskattningsår då de definhiva egenavgifterna debiterats få dra av heladen slutliga avgiften i jordbruket eller rörelsen. Bedriverden skattskyldige såväl jordbruk som rörelse bör förhållandena under detbeskattningsår då den aktuella debiteringen ägt mm vara avgörande för valet avinkomstslag. 1975/76:178 26 underlaget för beräkning av egenavgifter på grund avinkomst av jordbruksfastighet motsvarande underlag på gmnd av inkomst avrörelse, bör hela skUlnadsbdoppet redovisas som intäkts- eller avdragspost ijordbruket. I det motsatta fallet bör skillnadsbeloppet redovisas som rördseintäkteller rörelsekostnad. Av förenklingsskäl bör således skillnadsbeloppet intefördelas mellan olika inkomstslag. Har den skattskyldige flera förvärvskällorinom samma inkomstslag, t. ex. två olika rörelser, bör hela skillnadsbeloppetredovisas i den förvärvskälla som uppvisar det största avgiftsunderlaget. Inteheller i detta fall bör alltså någon fördelning av beloppet komma till stånd. Har denskattskyldige under det beskattningsår då debiteringen av slutlig skatt ägt rumvarken bedrivit jordbruk eller rörelse bör, såvida schablonavdraget understigerde definitiva avgifterna, skillnadsbeloppet av praktiska skäl dras av somallmänt avdrag. Överstiger däremot schablonavdraget de definitiva avgifternabör skillnadsbeloppet redovisas som intäkt av tillfällig förvärvsverksamhet.Detta innebär att skattskyldiga, som inte bedriver jordbruk eller rörelse, fåravdrag för egenavgifter på samma sätt som. Beslut omändrad taxering eller debitering kan medföra att ytterUgare egenavgift skalltas ut eller att tidigare påförda avgifter skall återbetalas eller avkortas.Det kan också förekomma att restförd egenavgift avskrivs. Återbetald(restituerad), avkortad eller avskriven egenavgift bör i princip redovisas somintäkt vid taxeringen för det beskattningsår under vilket avgiften har ändrats.Med ändring avses lokal skattemyndighets eller annan längdförares beslut omnedsättning av avgiften. Det återbetalade, avkortade eller avskrivna beloppetbör redovisas som intäkt av jordbruksfastighet eller rörelse om denskattskyldige bedrivit sådan verksamhet och i annatfall som intäkt av tillfällig förvärvsverksamhet. Vid valet av inkomstslag ochförvärvskälla bör de regler som jag har föreslagit beträffandeskillnadsbeloppet vid debiteringen av slutlig skatt äga motsvarande tiUämpning. Haråterbetalning eller avkortning av tidigare påförd egenavgift föranletts av atttaxeringen nedsatts torde i regel underlaget för beräkningen avschablonavdraget och därmed också detta avdrag ha minskat. I sådana fall börvid taxeringen för det beskattningsår då den tidigare påförda egenavgiftenåterbetalats eller avkortats, hänsyn tas till den minskning av schablonavdragetsom taxeringsnedsättningen medfört. Detta sker genom att det belopp varmedavdraget minskat behandlas som en avdragspost och avstäms mot den reslitueradeeller avkortade egenavgiften. Medför enändring av taxeringen eller debiteringen att den skattskyldige skall erläggaytterligare egenavgifter, tas dessa ut i form av tillkommande skatt. Sådana egenavgifter bör anses som driftkostnad i Prop.1975/76:178 27 jordbruksfastigheteller rörelse om den skattskyldige under det år då den tillkommande skattenpåförts bedrivit verksamhet av detta slag. I annat fall bör beloppet dras avsom allmänt avdrag. Vid valet av inkomstslag och för förvärvskälla bör de avmig föreslagna reglerna i fråga om det skillnadsbelopp som framkommer viddebiteringen av slutlig skatt äga motsvarande tillämpning. Vidberäkning av avdrag för egenavgift som debiterats som tillkommande skattskall, såvida den tillkommande skatten har föranletts av taxeringshöjning som isin tur medfört höjning av underlaget för beräkning av schablonavdraget,hänsyn tas till att schablonavdragets storlek ökar. Detta sker genom att detbelopp varmed schablonavdraget höjts behandlas som en intäktspost som avstämsmot den ökade avgiften. Sammaprincip tillämpas om en jordbrukare eller rörelseidkare, som i och för sig ärberättigad till schablonavdrag för egenavgifter, av misstag inte taxeras avtaxeringsnämnden. Följden i ett sådant fall blir att den skattskyldige intepåförs någon slutlig skatt för beskattningsåret i fråga. Om taxeringensedermera åsätls genom beslut av länsskatterätten kommer den skattskyldige attpåföras samtliga egenavgifter i form av tillkommande skatt. Även i detta fallskall alltså det schablonavdrag som medges av länsskatterätten behandlas somintäktspost och avräknas mot den egenavgift som ingår i den tillkommandeskatten. Detbör här tilläggas att en taxeringsändring och en därmed sammanhängande ändringav schablonavdraget inte alltid behöver föranleda ändring i påförda egenavgifter.Även i dessa fall måste en ökning av schablonavdraget behandlas som intäktspostoch en minskning av avdraget som en avdragspost. Intäkten eller avdraget fårhänföras till det beskattningsår då beslut om taxeringsåtgärden meddelats. Denav mig föreslagna omläggningen av avdragsrätten för egenavgifter får anses geett materiellt tillfredsställande resultat och är i de flesta fall enkel atttillämpa. Jag är emellertid medveten om att omläggningen kan ge upphov tilltillämpningssvårigheter i vissa situationer, t. ex. när egenavgifternasstorlek ändras till följd av höjning eller nedsättning av taxeringen. Attsvårigheter av det slag som här har nämnts uppkommer beror tUl viss del påutformningen av det nuvarande systemet för fastställande av egenavgifter.Pensionskommittén (S 1970: 40) har i uppdrag att föreslå mer enhetliga reglerpå detta område. Det kommer därför sannolikt att finnas anledning att på nyttta upp frågan hur avdragsrätten för egenavgifter skall konstrueras närkommittén har slutfört sitt arbete. Idetta sammanhang vill jag ta upp ytterligare en fråga. Enligt lagen (1970: 172)om begränsning av skatt i vissa fall, skall statlig inkomstskatt ochförmögenhetsskatt begränsas om den skattskyldiges sammanlagda skatter inkl.kommunalskatt utgör en mycket stor del av 1975/76:178 28 den till statlig inkomstskatt beskattningsbara inkomsten.Begränsningsregeln blir i regel tillämplig när den sammanlagda skattenöverstiger av den del av nämnda beskattningsbara inkomst som understiger200 . På den del av den beskattningsbara inkomsten som överstiger . bUr begräiisningsregeln tiUämplig om den sammanlagda skatten överstiger85 % av det överskjutande beloppet. Vid tillämpning av denna begränsningsregel (80/85-procentregeln)tas f. n. inte hänsyn till egenavgifter. Med tanke bl. a. på den utvecklingsom ägt mm i fråga om dessa avgifter föreligger enligt min mening skäl för altäven egenavgifterna bör helt eller delvis beaktas vid bedömningen om dentotala skatten skall begränsas. En sådan ändring av begränsningsregdnaktualiserar dock vissa andra principiella frågor som rör regelns utformningoch kräver därför ytterligare överväganden. Jag avser att till riksdagenåterkomma i denna fråga. I detta sammanhang vill jag framhålla att redan den nuföreslagna omläggningen av avdragsrätten för egenavgifter medför att inkomstskattoch avgifter på en inkomstökning endast i rena undantagsfall och då med någrafå procenterUieter kommer att kunna överstiga av inkomstökningen. Häravföljer givetvis att det totala skatte- och avgiftsuttaget bortsett frånförmögenhetsskatten inte heller kommer att kunna överstiga av densammanlagda inkomsten. Som jag i det föregående uttalat bör den här föreslagnaomläggningen av avdragsrätten för egenavgifter tUlämpas fr. o. m. detbeskattningsår för vilket taxeringen i första instans sker , dvs. iprincip första gången inkomster. Skattskyldiga som vid 1977 årstaxering redovisar inkomst av jordbruksfastighet, som de själva brukat, ellerinkomst av rörelse bör få göra ett schablonavdrag i förvärvskällan. Överstigerdet vid taxering schablonmässigt beräknade avdraget de sedermerapåförda egenavgifterna skall skiUnadsbeloppet tas upp som intäkt eller dras avvid taxering. Denna del av förslaget torde inte ge upphov till någraegentliga problem i samband med ikraftträdandet. En särskild fråga i samband med övergängen till de nyaavdragsreglerna är hur avgifterna avseende det beskattningsår för vilkettaxering i första instans sker (i regd inkomster) skallbehandlas. Med tillämpning av nuvarande regler skulle de skattskyldiga fåallmänt avdrag vid taxering för dessa avgifter, vilka redovisas pådebetsedeln för slutlig skatt enligt taxering. Det kan sättas i frågaom egenföretagarna vid taxering bör få avdrag för såväl de slutliga egenavgifternaenligt taxering som det nya schablonavdraget avseende 1976 årsinkomst. En lämplig lösning av denna fråga är 1975/76:178 29 enligt min mening att i övergångsbestämmelserna införa enföreskrift om att avdraget för de egenavgifter som fastställs vid debiteringenav slutlig skatt enligt taxering skall delas upp . En egenförelagaresom vid taxering påförs egenavgifter med sammanlagt . böralltså få avdrag med . vid envar av taxeringarna åren 1977-1979.Avdraget bör i likhet med vad som gäller medges som allmänt avdrag. Denna uppdelning av avdragsrätten kan i enstakafall framstå som omotiverad. Avlider den skattskyldige kan den uppskjutna avdragsrättenfördröja skiftet av dödsboet. Jag föreslår därför att dödsbo efterskattskyldig, som avlidit eller ellqr motsvarandebeskattningsår, vid taxering på en gång skall få avdrag med beloppmotsvarande de vid taxering påförda egenavgifterna. Detsamma börgälla i fråga om skattskyldiga som på grund av att de ellermotsvarande beskattningsår lagt ned sitt jordbruk eller sin rörelse inte skallredovisa intäkt av jordbruksfastighet eller rörelse i sin deklaration tillledning taxering. Av förenklingsskäl bör likaså hela avdragetmedges vid taxering om summan av de påförda egenavgifterna understiger3 . Avlider den som påförts egenavgift vid taxeringunder (motsvarande beskattningsår), bör dödsboet vid taxeringfå avdrag med det då återstående avdragsbeloppet, dvs. 2/3 av de vid 1976 årstaxering debiterade avgifterna. Det kan vidare i och för sig sättas i fråga omegenförelagare, som lägger ned sin verksamhet eller 1977(motsvarande beskattningsår), skall få tidigarelägga sin rätt till avdrag för egenavgifterenligt taxering. Starka kontrollskäl talar dock enligt min mening moten sådan bestämmelse. Tidigareläggning av avdraget bör därför bortsett frånde fall då den skattskyldige avlidit komma i fråga endast om verksamhetenlagts ned senast (motsvarande beskattningsår). Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår att antaga inom finansdepartementetupprättade förslag till 1. lag om ändringi kommunalskattelagen (1928: 370), 2. lag om ändringi lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt. Ärendet bör behandlas underinnevarande . Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att antaga de förslag sornföredraganden har lagt fram.