mot · FY021055 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften. Den allmänna arbetsgivaravgiften - löneskatten - infördes vid årskiftet 1968-1969. Avgiften var till en början 1 96. Avgiften infördes utan några ingående utredningar för företag och samhälle. Trots att några ingående utredningar om avgiftens konsekvenser inte gjordes kunde man utan större svårigheter inse att den allmänna arbetsgivaravgiften skulle fä konsekvenser för näringslivets strukturutveckling. När omsättningsskatten på investeringsvaror ersattes med en avdragsgill mervärdeskatt gynnades kapitalintensiva och expanderande företag. med denna skattelättnad belastades företagen med en skatt som var proportionell mot lönekostnaden. Detta missgynnade de arbetskraftsintensiva företagen. Den nya utformningen av skattesystemet innebar alltså en förskjutning av näringslivets skattebelastning från kapitalintensiva till sysselsättningsintensiva företag. Avgiften som från början var har i två omgångar fördubblats utan att de struktureffekter som en allt högre allmän arbetsgivaravgift för med sig har beaktats. Motviljan emot avgiften - löneskatten - har emellertid vuxit sig starkare allteftersom dess konsekvenser för samhällsekonomin och strukturutvecklingen har blivit klara. I konsekvens med detta har bifallit motionskrav om utredning beträffande regional differentiering av den allmänna arbetsgivaravgiften. Vidare har beslutat att denna utredning skall utvidgas till att även gälla en prövning av möjligheterna till differentiering efter andra grunder, t. ex. företagens branschtillhörighet. Flera faktorer talar emot den allmänna arbetsgivaravgiften. För det första: effekterna på företagsstrukturen. Om man studerar avgiftens andel av företagens förädlingsvärde och företagens storlek finnér man inget direkt samband, om jämförelsen görs mellan företag i samma bransch. Ser man i stället till olika branscher finner man ett tydligt samband mellan småföretagsbranschen och hög andel allmän arbetsgivaravgift. Som exempel på detta kan följande ses. För hela tillverkningsindustrin var personalkostnaden i procent av omsättningen vid 20-199 anställda 29,3 96. För porslins- och lergodsindustrin 47,2 96, för maskinreparationsverkstäder 59,1 96, för verktygsindustri 48,5 96 och för gjuterier 45,3 96. Av detta kan man utläsa att företag inom typiska småföretagsbranscher har förhållandevis höga arbetskraftskostnader och därmed förhållandevis höga arbetsgivaravgiftskostnader. För det andra: den allmänna arbetsgivaravgiften innebär en förskjutning från sysselsättningsintensiv till kapitalintensiv produktion. Avgiften är inte konkurrensenhet mellan skilda produktionsmetoder utan stimulerar en samhällsekonomiskt sett onödig, intensiv användning av kapitalresurser. För det tredje: effekterna på samhällets resursutnyttjande. De allmänt höjda råvarupriserna får till följd att återanvändning och sparsamhet ökar. Den allmänna arbetsgivaravgiften får rakt motsatt effekt. Arbetsintensiva tjänster, som t. ex. reparationer, service och underhåll, blir förhållandevis dyrare. Det blir billigare att köpa nytt än att underhålla och reparera. För det fjärde: effekterna på utrikeshandeln: Allmänna arbetsgivaravgiften är en produktionskostnad som belastar de svenska företagen men ej flertalet av dessas utländska konkurrenter. Den samlade effekten av den allmänna arbetsgivaravgiften blir att produktion och sysselsättning förskjuts från småföretagsbranscher till storföretagsbranscher och från arbetskraftsintensiva till kapitalintensiva företag i en alltför stor omfattning. Därför bör den allmänna arbetsgivaravgiften avskaffas. Det finns flera möjliga vägar att statsfinansiellt klara ut en avveckling av den allmänna arbetsgivaravgiften. Som exempel kan nämnas en mervärdeskattehöjning, ett budgetunderskott, höjda energiskatter. Med stöd av ovanstående hemställs att beslutar om en avveckling av den allmänna arbetsgivaravgiften fr. o. m. . () . NISSER (m) () () () ()