mot · FY021266 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om smärtlindring vid förlossning, m. m. Det finns olika typer och metoder för smärtlindring vid förlossning. För det första finns det smärtstillande medel som ges i tablettform eller som insprutning för en mer allmän avslappning. För det andra finns det metoder där inhalation av gaser, t. ex. lustgas, används. För det tredje finns det lokalbedövning av de nerver som leder smärtförnimmelsen till hjärnan. Dessutom finns det psykoprofylax, som innebär en speciell andningsteknik, muskelavslappning och ett aktivt förlossningsarbete med förlossningspersonalens hjälp. Dessutom kan hypnos användas vid förlossningar. De tre förstnämnda metoderna praktiseras allmänt på förlossningsavdelningarna. Dessa metoder ger ingen effektiv smärtlindring för de flesta barnaföderskor. Paracervikal- och pudendusblockad samt epiduralanestesi tillhörden fjärde kategorin av smärtlindringsmetoder. Av dessa kan epiduralanestesin ge smärtfrihet under hela förlossningen. Det finns ingen metod som generellt passar alla kvinnor, och ingen smärtlindringsmetod kan ges rutinmässigt. Smärtlindring vid förlossning är ett rimligt krav som varje kvinna som så önskar skall få uppfyllt, står det i socialutskottets betänkande 1971:40. beslut i denna fråga blev också att varje kvinna skall ha rätt till smärtlindring vid förlossning. Tillgänglig statistik visar att principbeslut inte givit önskvärt resultat. Antalet förlossningar uppgick till ca 110 000 i landet. Endast 7 kvinnor på 1 000 fick 1973 effektiv smärtlindring i form av epiduralanestesi och bara 350 på 1 000 fick pudendusblockad. Det finns ca 90 kvinnokliniker i landet; i dessa ingår 9 regionsjukhus med möjlighet att ge effektiv smärtlindring. Det finns ca 30 centrallasarett eller länssjukhus; som krav för benämningen länssjukhus ställs att sjukhuset skall ha full service för förlossning. Av dessa 30 kan bara drygt hälften uppfylla det kravet. Kvinnor kan få effektiv smärtlindring i form av epiduralanestesi vid ett tjugofemtal kliniker men bara . Som exempel kan nämnas , som är ett av nyaste och modernaste sjukhus, där avancerad smärtlindring i form av epiduralanestesi inte kan erbjudas eftersom sjukhusets anestesiologiska service inte är tillräcklig. Det är fortfarande nästan omöjligt för en kvinna att få effektiv smärtlindring om hon skulle behöva eller vilja det, trots att det sägs i Råd och Anvisningar att barnaföderskans önskan beträffande smärtlindring vid förlossning skall tillgodoses i den utsträckning medicinska skäl medger. Olika undersökningar har försökt kartlägga kvinnors smärtupplevelser och behov av smärtlindring. Resultaten från dessa undersökningar skiftar, men alla vittnar om kvinnors önskan till effektivare smärtlindring. Det har t. ex. uppgivits att en tredjedel av alla kvinnor upplever så stark förlossningssmärta att de har behov av effektivare smärtlindring. I en undersökning från visas att man får betydligt högre siffror på upplevd outhärdlig smärta om registreringen görs efter förlossningen. I denna undersökning upplevde inte av kvinnorna en outhärdlig smärta. I en nyligen publicerad undersökning redovisas att av kvinnor i och 40 96 av kvinnor i upplevt förlossningssmärtorna som outhärdliga. Det finns också undersökningar som visar att 30-50 96 av kvinnorna upplevt den smärtlindring som erbjudits dem som helt otillfredsställande. Andra undersökningar visar att var femte kvinna får psykiska eller fysiska besvär av graviditeten eller av förlossningen. I andra medicinska sammanhang betraktas det som en självklarhet att patienten inte skall behöva uppleva onödig smärta. Så är ofta inte fallet vid förlossningssmärta. Kvinnor med stark smärta vid förlossning måste få riktig smärtlindring; det är bättre för både barnet och modern än att modern skall utstå svåra smärtor. Bara kvinnan själv kan avgöra om hon har outhärdliga smärtor. En starkt smärtpåverkad moder påverkar negativt hela förlossningsförloppet, och detta kan få allvarliga konsekvenser. Förlossningsupplevelsen är inte bara en fråga om smärtstillande medel. Många andra faktorer spelar in, t. ex. rädslan för det oundvikliga och förändringen av livssituationen. Kravet på förbättrad smärtlindring vid förlossning innebär också ökade krav på förbättring av hela mödrahälsovården. Dagens mödrahälsovård är ensidigt kroppsligt inriktad och ger bara en tillfredsställande kroppslig vård. På grund av personalbrist och därmed sammanhängande tidsbrist och en kroppsligt inriktad utbildning finns det mycket små möjligheter att hjälpa gravida kinnor med psykiska och sociala problem som kan uppstå i samband med en graviditet. Gravida kvinnor måste få en bättre psykisk förberedelse inför förlossningen. Undersökningar visar att en femtedel av blivande mödrar har problem av sådan art att avancerad psykiatrisk behandling är nödvändig. Kvinnor som drabbas av störningar är i regel sådana som lever under psykologiskt och socialt svåra förhållanden. Undersökningar visar att dessa kvinnors egen barndom ofta varit otillfredsställande med störda relationer till sina egna föräldrar. Dessa kvinnor har således ofta negativa förebilder att utforma sitt eget blivande föräldraskap på. Man kan tala om ett psykologiskt arv eller säga: Dagens neurotiska moder föder morgondagens neurotiska moder. För att kunna få stöd i denna kritiska livsperiod måste de gravida kvinnorna och de nyblivna mödrarna själva vara aktiva och söka hjälp, eftersom samhällets institutioner inte bedriver uppsökande verksamhet. Mödraförberedelse måste starta redan före graviditeten, och den nuvarande mödraundervisningen bör kompletteras med en allmän föräldraundervisning. De kurser som erbjuds blivande föräldrar (barnavårdskurs, psykoprofylax, förlossningsträning) besöks mest av de resursstarka kvinnorna (som har god utbildning, god ekonomi). Som exempel kan nämnas att deltog bara en tredjedel av alla blivande mödrar i mödraundervisningen. 1 mödraförberedelsen bör också ingå individuell rådgivning. Det skulle vara värdefullt om psykologisk expertis kunde knytas till mödrahälsovården och förlossningsvården. Psykologen skulle t. ex. ha möjlighet att spåra de s. k. riskfallen under graviditeten, ge undervisning till personal vid mödraoch förlossningsvården, utföra intervjuer av förlösta patienter samt ha hand om och hjälpa de patienter som efter förlossningen har psykiska problem, vilket ofta förekommer. Mödrahälsovården måste förändras så att den rent kroppsliga vården kompletteras med en psykisk och social vård. Det är därför bl. a. nödvändigt med följande åtgärder: att mödrahälsovården ges ökad beredskap för att ge behövande kvinnor psykisk och social hjälp, att personaltätheten inom mödrahälsovården ses över, så att reell möjlighet skapas för samtal mellan läkare och patient och mellan barnmorska och Patient, att psykologtjänster inrättas på varje mödravårdscentral och BB för att möjliggöra för mödrahälsovården att bedriva en aktivt uppspårande verksamhet. Det finns många samverkande orsaker till att beslut inte gett önskat resultat. I , Förlossningsvårdens organisation, kan man läsa följande: Fullständig smärtfrihet under hela förlossningsförloppet med nuvarande metoder och resurser - och sannolikt inom de närmaste decennierna - kan endast uppnås vid full narkos vid på förhand planerade kejsarsnitt. Å andra sidan kan redan i dagens läge utan större resursökning acceptabel smärtlindring ges på region-, läns- och vissa länsdelssjukhus, dvs. alla vårdnivåer som har en ständig beredskap inom operation och anestesi. (Vår kursiv.) Det är betydelsefullt att med hänvisning till ovan citerade utdrag ger om hur principbeslut skall följas upp så att intentionerna i beslutet skall kunna förverkligas. Det råder också brist på personella resurser inom förlossningsvården, i första hand på läkare. För en fullgod förlossningsanestesi fordras tillgång till specialtränad personal . Sådan torde f. n. inte finnas på någon förlossningsavdelning i landet. Förutom att det behövs läkare med adekvat utbildning på alla kvinnokliniker behövs det tillgång runt. Barnmorskornas utbildning borde kompletteras så att de kan tillämpa metoder som ger effektiv smärtlindring. En omfattande upplysningsverksamhet måste bedrivas på mödravårdscentralerna för att informera kvinnorna om de möjligheter och de rättigheter till smärtlindring som varje kvinna, åtminstone i teorin, har. Stora resurser måste anslås till forskning för att utveckla metoder med minimala risker för moder och barn. I de remissyttranden som inkom vpk-motion i denna fråga heter det bl. a. från statens medicinska forskningsråd och universitets medicinska fakultet: En av anledningarna till att beslut om rätt till smärtlindring vid förlossning inte lett till önskat resultat är utan tvivel bristande kunskaper om olika smärtlindringsmetoders inverkan på modern och barnet. Många läkare i ansvarig ställning anser sig sakna tillräckligt vetenskapligt underlag för en säker bedömning av riskerna i samband med kvalificerade former av smärtlindring. De saknar därigenom också underlag för en bedömning av vilka resurser som skall krävas av sjukvårdshuvudmännen för att reformen praktiskt skall kunna genomföras. Sådan tveksamhet bör inte få innebära att avstår från att mera positivt uttala sig för en uppföljning av principbeslut. Det antagna utskottsbetänkandet vid riksdag om att avväga forskning om smärtlindring vid förlossning "mot resurserna för andra angelägna forskningsområden uttrycker i och för sig en självklarhet, som emellertid inte bör tillåtas få tjäna som anledning till att för sin del avstår från att understryka denna frågas största betydelse. Det bör därför uttalas att en samlad översyn av nu erforderliga initiativ bör företas för en uppföljning av principbeslut. Med stöd av det anförda hemställs1 1. att läkare med adekvat utbildning skall finnas tillgänglig runt, 2. att planläggning skall ske för paracervikal- och pudendusblockadernas samt epiduralanestesins införande vid kvinnoklinikerna, 3. att mödrahälsovården skall förbättras enligt riktlinjer som anförts i motionen, 4. att psykoprofylaxmetoden märmare skall utredas samt att förutsättningar för dennas användande skall säkerställas på förlossningsavdelningarna, 5. att en samlad översyn skall företas över erforderliga initiativ för att principbeslut skall förverkligas. INGA (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk) '(Se även motion 1975:1384)