mot · FY02499 · 1975-01-22 00:00:00 — av fröken och om användandet av förkortningar i offentligt tryck. Det är av fundamental betydelse och förutsättning för en levande demokrati att människor förstår det språk som talas och skrivs av officiella personer och institutioner. Tyvärr brister det mycket i detta avseende . Undersökningar visar t. ex. att stora grupper människor har svårigheter att förstå det språk som myndigheter använder och därför också svårigheter att tillgodogöra sig angelägen information. Detta ger många människor en känsla av maktlöshet inför myndigheterna och leder lätt till främlingskap i samhället. Författaren hävdade i sitt direktörstal vid högtidssammankomst att politiken och politiserande människor missbrukar språket notoriskt. Även om detta kan vara en överdrift, synes det uppenbart att politikerna kan göra mycket för att förbättra sitt språk och göra detta mer lättförståeligt. Man kan låta detta omdöme i väsentlig utsträckning omfatta det språk som kommer till användning i offentligt tryck i övrigt. Det måste vara en strävan hos alla som talar och skriver att göra detta så att så många människor som möjligt förstår det. Frågan har blivit föremål för berättigad uppmärksamhet. Här vill vi endast aktualisera en detalj i detta problemkomplex. Bruket av förkortningar av skilda slag har nått stor utbredning . är det fråga om att använda begynnelsebokstäverna i det förkortade begreppet. Organisationer, företag och institutioner benämns på detta sätt. Vissa av dessa förkortningar har använts , och deras betydelse eller åtminstone deras innebörd bör vara förhållandevis välbekant. Förkortningar som LO och kanske JO och TT bör kunna räknas dit, men också i sådana fall kan många ha svårigheter att förstå. synes det ha blivit allt vanligare att använda förkortningar också på utredningar och liknande offentlig verksamhet av mer begränsad varaktighet. Dessa förkortningar ter sig gåtfulla även för folk som är väl bevandrade i samhällsfrågor. Bara ett begränsat antal människor torde kunna ange vad som döljer sig bakom beteckningar som SPRI, KELP, KAIK, MUS, LUP, AFBU, ERU och PUKAS för att bara nämna några exempel i den långa rad av bokstavskombinationer som förekommer. Det är benämningar av experter för experter. Det kan naturligtvis vara praktiskt att använda förkortningar för att ange långa och besvärliga begrepp, och det kan i och för sig inte vara fel att göra det även om deras användning bör begränsas. Ett grundläggande krav är emellertid att förkortningarnas betydelse och innebörd klargörs i varje framställning där de används. Detta är en förutsättning för att en text skall förstås. Genom förklaringar i själva texten och genom förteckningar i början eller slutet av en framställning över använda förkortningar och betydelsen hos dessa bör detta problem kunna lösas. bör medverka till ökad förståelse av sitt eget tryck genom att begränsa användningen av förkortningar och genom att de förkortningar som kommer till användning får en ordentlig förklaring. Självfallet bör riksdagsledamot i sina anföranden undvika sådana expertförkortningar" som vi gett exempel på ovan. Dessutom bör anhålla hos regeringen att motsvarande åtgärder vidtas när det gäller offentligt tryck i övrigt. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att sådana anvisningar utfärdas beträffande riksdagstrycket att förkortningar undviks, och att de om de används, ges tillfredsställande förklaringar, 2. att hos regeringen anhåller att förkortningar i offentligt tryck undviks eller ges tillfredsställande förklaringar.