mot · FY02311 · 1975-01-21 00:00:00 — av m. fl. om formerna för utseende av statsminister. I den nya regeringsformen (6 kap.) finns bestämmelser angående utseende av statsminister. Av dessa bestämmelser framgår att det är talmannen allena som har att för framlägga förslag till statsminister. skall genom omröstning pröva talmannens förslag. Om mer än hälften av ledamöter då röstar mot förslaget är det förkastat, i annat fall är det godkänt. Detta innebär således att en statsminister kan utses med ett mycket litet antal ja-röster. Rent teoretiskt är det möjligt att en statsminister kan utses genom en omröstning där han endast erhåller en röst och där övriga ledamöter avstår från att rösta. Om förkastar talmannens förslag, har talmannen rätt att ytterligare framföra förslag varvid samma procedur följs. Om talmannens förslag vid inget av dessa fyra tillfällen vinner godkännande, dvs. om mer än hälften av ledamöter röstar mot samtliga talmannens fyra förslag, skall val till automatiskt förrättas. Dessa regler lider av flera svagheter. För det första ger de möjlighet både för talmannen - genom sina namnförslag - och för olika fraktioner inom - genom upprepad nej-röstning - att framtvinga ett nyval eller att verka för ett nyval då en fraktion eller talmannen tror sig kunna ha fördelar av ett nyval, trots att det finns en statsministerkandidat som i och för sig skulle kunna få majoritet i . Detta namnförslag framförs emellertid inte av talmannen, och har då inte själv rätt att ta initiativ. En annan svaghet med de föreslagna reglerna är att regeringsbildningsproceduren efter ett nyval inte på allvar kommer i gång förrän den nya samlats och valt talman. Det betyder att reella förhandlingar i en parlamentariskt oklar situation inte kan komma till stånd förrän 15 efter valet. Även om den före valet utsedde talmannen i och för sig kan inleda sonderingar, så kommer givetvis den verkliga regeringsbildningsproceduren att starta först när den nya utsett sin talman. I krislägen för landet och i oklara parlamentariska situationer kan detta vara en klar nackdel. Bestämmelserna i regeringsformen 6 kap. att val av statsminister icke kräver en positiv majoritet i har den svagheten att de kan ge intryck av att till statsminister utses en person som egentligen saknar stöd av riksdagsmajoriteten. Om man vill få till stånd en regeringsbildningsprocedur i vilken stats chefen-kungen icke deltar är det nödvändigt att ha relativt detaljerade regler om i vilka former skall delta i utseendet av regeringschef. Det finns emellertid ingen anledning att begränsa medverkan till att endast pröva de initiativ som talmannen framlägger. bör också ha en egen initiativrätt, och det bör därför i regeringsformen inforas en bestämmelse om att ett visst antal av ledamöter äger rätt att framföra förslag till statsminister. Vid den därpå följande omröstningen bör normalt krävas inte blott att den föreslagne får ett flertal av de avgivna rösterna utan även att han också får en absolut majoritet av ledamöter för att bli utsedd till statsminister. Absolut majoritet bör således vara det normala, medan relativ majoritet kan komma i fråga vid senare omröstningar och efter en viss tidsintervall från den första omröstningen. Enligt vår uppfattning bör man nu pröva alternativa möjligheter att utse statsminister. Det bör utgå från förutsättningen att statschefen icke bör ha något inflytande över regeringsbildningsproceduren. De bör vidare söka eliminera nackdelarna med den nuvarande grundlagsbestämmelsen i enlighet med vad som angivits ovan. Med anledning härav hemställer vi att hos regeringen begär att frågan om formerna för utseende av statsminister görs till föremål för utredning. () PER ()