mot · FY021020 · 1975-01-27 00:00:00 — Propositionens förslag innebar att den risk och kostnad som bärs av arbetslöshetskassorna delvis överflyttas på de enskilda företagen. Den riskspridning som arbetslöshetskassornas funktion inneburit begränsas således. Först fick utredningen om företagsinteckning i uppdrag att söka lösa den uppkomna situationen genom att lönefordran inte längre skulle prioriteras vid konkurs. De anställdas lönefordran skulle i stället garanteras av statsmedel. Ett förslag från utredningen kan väntas komma . Enligt vår mening är det angeläget att det här påtalade hindret för företagens kreditförsörjning snabbt avskaffas. AP-fonden kommer under en överskådlig framtid att bli alltmer dominerande på kapitalmarknaden. Medlens förvaltning och fondens placeringspolitik kommer att få en avgörande betydelse för den samhälleliga resursfördelningen och för hela samhällsekonomin. En felaktig placeringspolitik kan leda till en långsammare ekonomisk tillväxt och dämpad välfärdsutveckling. AP-fondens placeringspolitik måste bedrivas så att influtna medel tillförs de sektorer i vår ekonomi där de effektivast medverkar till fortsatt välståndsutveckling och sysselsättning. För undvikande av de felbedömningar som kan vara förenade därmed bör beslut om den slutliga kreditgivningen så långt möjligt decentraliseras. På ju fler händer riskbedömningar och kreditbeslut fördelas, desto mindre allvarliga behöver konsekvenserna bli av gjorda misstag. Av särskild vikt är att kreditbeslut och placeringsåtgärder icke politiseras utan vidtas efter strikt ekonomiska bedömningar. En ökad decentralisering vid fördelningen av AP-medel kan åstadkommas via bankväsendet. Det är angeläget att banker och särskilda mellanhandsinstitut i ökad utsträckning får förmedla krediter. riksdag beslöt att medel ur AP-fonden skulle få användas för aktieköp. I motion yrkade vid avslag på regeringens förslag därom. Vi är fortfarande av den uppfattningen att AP-fonden ej bör inköpa aktier. Starka principiella skäl kan anföras mot en utveckling ledande till en sådan maktkoncentration i det allmännas hand. Vi delar kapitalmarknadsutredningens åsikt att aktieköp för AP-medel innebär en principiell ändring i fondens placeringspolitik som kan få vittgående konsekvenser för inflytandet inom näringslivet och för den ekonomiska utvecklingen över huvud taget. Vi anser därför att AP-fonden skall behålla sin ställning som kapitalplacerande institution och att den särskilda näringspolitiken skall drivas genom andra instrument som handhas av politiskt ansvariga instanser. Även praktiska skäl talar mot aktieköp för AP-medel. Sådana köp är icke ett effektivt medel för att höja investeringsbenägenheten inom näringslivet. Det är i främsta rummet börsnoterade företag som kommer i fråga. I allmänhet torde det emellertid vara de mindre företagen som fått allt större finansieringssvårigheter. Aktieköp med AP-medel är således inte ägnat att förbättra situationen för de mindre och medelstora företagen eller att stimulera nyföretagandet. beslöt 1974 på förslag av näringsutskottet (NU 1974:37) att utvidgning av det belopp på som står till fjärde fondstyrelsens förfogande för aktieköp skall beslutas av . beslöt att insyn i fjärde fondstyrelsen skall ske genom en årlig redovisning till . En ytterligare spärr mot långtgående politiskt betingade ingrepp i svenskt näringsliv bör införas. Vi anser att den av kapitalmarknadsutredningen föreslagna regeln om att AP-fonden inte skall få köpa upp av röstvärdet i något enskilt företag genast bör införas i reglementet angående allmänna pensionsfondens förvaltning. Vidare bör kapitalmarknadsutredningen få i uppdrag att undersöka verkningarna av AP-fondens gjorda aktieköp. Behovet av en dylik kartläggning understryks av att vidtagna aktieköp inte torde ha bidragit till att stärka fondens stabilitet och pensionärernas trygghet. De mindre och medelstora företagen De mindre och medelstora företagen är av stor betydelse för vårt lands ekonomi, liksom för sysselsättningen. Företag med mindre än 200 anställda svarar för av antalet sysselsatta i svenskt näringsliv, dvs. för över 720 000 arbetstillfällen. De mindre och medelstora företagens andel av industrins förädlingsvärde är . Av industrins investeringar och export svarar de för . De små och medelstora företagen, av vilka den helt övervägande delen är familjeföretag, är betydelsefulla från regionalpolitisk synpunkt. För innovationer och för dynamiken i näringslivet över huvud taget spelar de en avgörande roll. Många av dessa företag har betydande problem. För många mindre företag är lönsamheten alltför låg. I ett kärvt näringspolitiskt klimat är det i första hand småföretagen som dukar under. De har i regel inte reserver och är ofta inte så konsoliderade som de större företagen. Sjunkande lönsamhet skapar för dem större problem än för andra företag bl. a. när det gäller tillgången till riskvilligt kapital. Utvecklingen mot alltmer selektiva åtgärder inom näringspolitiken har också inneburit att de mindre företagen fått svårare att hävda sig. Kapitalanskaffningsfrågan är, som redan sagts, särskilt svårlöst. För dem står aktiemarknaden som regel inte till förfogande. Obligationslånemarknaden är avsedd för de större företagen. De mindre företagens egna kapitalinsatser är av naturliga skäl ofta så begränsade att möjligheterna att få erforderliga bankkrediter blir i motsvarande mån otillräckliga. Det starka beroendet av en effektivt fungerande kreditmarknad kom till ett utomordentligt klart uttryck i samband med det s. k. idiotstoppet . Vi förutsätter att sådana åtgärder icke kommer att upprepas och att det kreditpolitiska instrumentet handhas på ett betydligt smidigare sätt. Eftersom möjligheterna till självfinansiering hos ifrågava rande företag, och framför allt nystartade mindre företag, är begränsade, blir behovet av eget riskkapital särskilt betydelsefullt. Avdragsgilla självfinansieringsfonder vore ägnade att förbättra läget och att göra det lättare för företagen att överleva vid avsättnings- eller konjunkturkriser. Moderata samlingspartiet upprepar sitt tidigare framlagda förslag härom. Att den faktiska sambeskattningen av makar som arbetar i samma företag är starkt belastande har från vår sida vid upprepade tillfällen understrukits, och vi har framfört krav på individuell beskattning. Även löneskatten drabbar hårt den mindre företagsamheten. Hantverkare, jordbrukare, fria yrkesutövare över huvud taget och en- eller fåmansbolag har att erlägga löneskatt även för avkastningen på eget kapital och på kostnaderna för försäkringsskydd. Aktiebolagen drabbas icke härav. Allmän arbetsgivaravgift tas visserligen inte ut på de första av avgiftsunderlaget men detta är inte tillräckligt. Härutöver föreslår vi i enlighet med ett tidigare moderat krav att egenföretagare skall ges rätt att vid deklarationen dra av ett belopp motsvarande av egenavgiften. För de mindre företagen är uppbörds- och uppgiftsskyldigheten särskilt betungande. Totalt hade företagsamheten att uppfylla 707 uppgiftskrav från myndigheter innehållande 74 000 deluppgifter. Arbetet med de uppgifter som företagen måste förse de statliga myndigheterna med är så kostsamt att ersättning bör utgå. Detta skulle medverka till en uppdämning av de ökande uppgiftskraven. Vi vill liksom tidigare rikta statsmakternas uppmärksamhet på de kapitalförsörjningsproblem som familjeföretagen ställs inför vid arvsskiften. Den nuvarande arvs- och förmögenhetsbeskattningen kan ofta få helt orimliga konsekvenser och kan inför arvsskifte framtvinga försäljning av sådana företag till större in- eller utländska koncerner. Det allmänna företagsklimatet i vårt land har blivit alltmer otillfredsställande. Många företagare anser sig vara utsatta för en osaklig och partipolitiskt betingad propaganda. De menar sig inte möta den uppskattning som de finnér rimlig för sitt ofta hårda arbete och för den riskfyllda verksamhet de bedriver. Självfallet kan detta inte undgå att psykologiskt påverka deras benägenhet att göra nya satsningar för framtiden. De senaste årens utveckling har lett till att allt fler mindre företag, framför allt familjeföretag, nedlagts eller utbjudits till försäljning och ofta köpts upp av storföretag. Som exempel kan nämnas att pris- och kartellnämndens statistik visar att antalet uppköpta företag var 269, 369 resp. 489. Till en del är detta säkert förorsakat av stordriftsfördelar, men mycket tyder på att problemen har ökat för familjeföretagen och att dessa företagare nu i större utsträckning än tidigare tvingas göra sig av med sina företag till följd av kapitalbeskattningens utformning och dess konsekvenser främst vid generationsskiften. Vi föreslår därför att företagsskatteberedningen anmodas att med förtur lösa familjeföretagens kapitalskatteproblem. Med anledning av vad ovan anförts hemställs att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som uppdragits i motionen, innebärande att ett program mot inflationen och för stimulans av ekonomin utarbetas enligt vad i motionen anges samt att regeringen sammankallar representanter för oppositionspartierna, parterna på arbetsmarknaden och näringslivet till en stabiliseringspolitisk konferens för att träffa överenskommelse om ett sådant program, att - därest nyssnämnda yrkande icke skulle bifallas - generella stimulansåtgärder för att stödja den enskilda efterfrågan i storleksordningen insätts i form av en tillfällig sänkning av den direkta eller indirekta skatten på sätt i motionen angivits, att företagen ges generell rätt att och fram till utnyttja de medel som inbetalats till investeringsfond, att nuvarande kreditrestriktioner successivt uppmjukas. (m) () PER () i Gäddvik G. () 75 8724 S Slockholm 1975