mot · FZ023 · 1975-10-15 00:00:00 — Motion 1975/76:3 med anledning av propositionen 1975:74 med förslag om grundutbildning av värnpliktig medicinalpersonal I proposition 1975:74 föreslås en minskad grundutbildningstid för läkare från 250 , för läkarassistent (tandläkare) från 315 och för apotekare från 255 . En bättre samordning föreslås mellan militär grundutbildning och civil utbildningsgång, vilket synes motiverat. Grundutbildningen för läkare föreslås omfatta 60 dagars allmänmilitär utbildning (i stället för grundläggande befälsskola ), sjukvårdsbefälsskola (ersätter läkarassistentskola ), läkarfackskola (i stället för nuvarande ), 30 dagars utbildning i fredssjukvårdstjänst (i stället för grundläggande krigsförbandsutbildning), vinterutbildning och 15 ej närmare specificerade dagar. Dagens värnpliktsutbildning av läkare är alltför hårt fredssjukvårdsanknuten och brister i utbildning för krigets krav. I regeringens förslag skulle denna fredssjukvårdsanknytning än mer förstärkas. Som mål för utbildning i sjukvårdsbefälsskola för både läkare och tandläkare anges uppgifter som i fredssjukvården lagts på sjuksköterskor. Den grundläggande krigsförbandsutbildningen utgår och ersätts med utbildning i fredssjukvårdstjänst. Sjukmönstring av värnpliktiga är i och för sig en angelägen uppgift men har litet att göra med krigssjukvårdens krav. Sjukmönstringen kan jämföras med mindre kvalificerat distriktsläkararbete, vilket läkarna lär sig betydligt bättre under den civila utbildningens gång. Propositionen upptar inga förslag till ändringar i repetitionsutbildningen av medicinalpersonal. Även denna saknar i dagens läge erforderlig anknytning till krigets krav. Så t. ex. övas praktiskt taget aldrig etappsjukhus och krigssjukhus. 1 stället klagar de värnpliktiga läkarna över att deras tjänstgöringsdagar över huvud taget inte utnyttjas till något meningsfyllt, repetitionsutbildningen uppfattas som en dåligt betald och långtråkig men dock vilsam semester. Denna brist i utbildningen i vad avser krigets krav är alarmerande, icke minst med tanke på de stora brister i krigssjukvården som påtalats i USK (utredning om sjukvården i krig, utgiven ). Propositionen ger liksom tidigare utredningar i samma ärende intryck av att man på ansvarigt håll ej vet hur man meningsfyllt skall sysselsätta läkare . Eftersom man haren mängd vakanser på den militära fredssjukvårdssidan ligger det nära till hands att låta läkarna överta de militära tjänsteläkarnas uppgifter. inte ha någonting att göra med obligatorisk värnpliktstjänstgöring. Det vore mer angeläget att förbättra och bredda rekryteringen till militärläkarkåren. Värnpliktsutbildningen av läkare bör inriktas på krigets krav. Utbildning för krigssjukvård bör helt dominera värnpliktstjänstgöringen. Eftersom det troligen är svårt att utbilda unga medicine studerande och kandidater i krigssjukvård (p. g. a. deras bristande allmänmedicinska kunskaper) bör det övervägas huruvida icke grundutbildningstiden för läkare drastiskt kunde kortas ned till ett par månaders allmänmilitär och miljömässig utbildning till förmån för förlängd och mer meningsfylld repetitionsutbildning (alternativt senarelagd grundutbildning) efter det att de värnpliktiga avslutat sina grundläggande medicinska studier (dvs. efter AT-läkarutbildningen). Detta skulle visserligen kollidera med den civila tjänstgöringen och förmodligen vara impopulärt bland sjukvårdshuvudmännen. Å andra sidan bör den successivt ökade tillgången på läkare underlätta senarelagd värnpliktsutbildning. O Värnpliktsutbildning för medicinalpersonal bör helt inriktas på krigets krav, dvs. O Utbildning i militär fredssjukvård som ett led i obligatorisk värnpliktstjänstgöring för medicinalpersonal bör utgå. O Krigssjukvårdsutbildning bör ges när den värnpliktige har störst förutsättning för att tillgodogöra sig utbildningen, dvs. efter avslutad civil grundutbildning. O Antalet tjänstgöringsdagar får ej överstiga vad man meningsfyllt kan utnyttja, dvs. det är bättre att den värnpliktige får färre tjänstgöringsdagar militärt och kan tjänstgöra i den civila sjukvården än att han dras från den civila tjänstgöringen till en militär tjänstgöring, under vilken man ej har resurser för att ge adekvat utbildning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes 1. att värnpliktsutbildning för medicinalpersonal bör helt inriktas på krigets kTav, dvs. 2. att utbildning i militär fredssjukvård ej skall ingå som ett led i obligatorisk värnpliktstjänstgöring för medicinalpersonal, 3. att krigssjukvårdsutbildning bör ges när den värnpliktige har den största förutsättningen för att tillgodogöra sig utbildningen, dvs. efter avslutad civil grundutbildning.