mot · FY02364 · 1975-01-22 00:00:00 — om försök med undervisning i handskrivning Till riksdag inlämnade jag en motion (1973:1331) där jag hemställde om forskning och försöksverksamhet rörande handstilar och deras inlärning. Orsaken var bl. a. att () beslöt 1971 att en gemensam forskriftstyp för undervisningen i handskrivning skulle användas vid skrivundervisningen inom lärarhögskolorna från och med och inom med generell tillämpning senast från och med . SÖ har betr. utarbetat en handledning i handskrivning som utkom . Motionen remitterades till utbildningsutskottet, som i sitt utlåtande 1973:45 avstyrkte motionen. hade SÖ avgivit ett remissyttrande över motionen. Några avsnitt i SÖ:s remiss är anmärkningsvärda. Sålunda skrivs: "Den metod som lancerats av och och som omnämnes i motionen, har beträffande de centrala principerna många likheter med vad som framföres i SÖ:s handledning. Hit hör resonemanget om en rationell uppövning av handens och fingrarnas muskler, likaså principen att skrivinlärandet skall grunda sig på barnets förutsättningar, en tankegång som tydligt kommer till uttryck i handledningen. Vidare ingår frågan om avslappningens betydelse, om lämplig pennhållning och om fritt vald, individuell stilhöjd och lutning." Efter att ha varit i tillfälle att ta del av "i rationell välskrivning, utgiven av , och , får jag det intrycket att den av SÖ tillsatta välskrivningskommittén (), som avgav slutrapport, till största delen accepterat den metod som uppfunnit - endast med den skillnaden att deras namn ej nämns i detta sammanhang. SÖ skriver vidare: "Övriga pläderingar för 'Wittmarks metod' som citeras i motionen riktar sig mot tidigare, numera mycket föråldrade metoder med inslag av kommandoskrivning eller kalligrafisk drill. Detta uttalande återfinns egendomligt nog i "Fb Handskrivning 1971/72 (fortbildningsavd. vid , ) och är ett omdöme som ges om metod - känd och mycket använd . Den enda likheten mellan denna metod och den "Wittmarkska metoden är att bägge vill ha en löpande skrift, varför man kan ställa sig undrande till vad SÖ avser med sitt svar. anser: Med en för hela landet gemensam förskrift minskas problemet för lärare och elever som byter skolort. i handledningen bl. a. att en grundform utgående från antikvastilen gör handstilen internationellt mera gångbar." Detta är ett helt teoretiskt antagande, som ej bygger på forskning eller erfarenhet. I , där man lagt ned ett mycket omfattande forskningsarbete, har man numera gått in för kursivstilen, och det är inte alls omöjligt att denna stil i stället blir internationellt gångbar . De praktiska erfarenheterna talar även ett helt annat språk än det SÖ gör. De vittnar vältaligt om hur gradvis en påtaglig försämring sker beträffande språkkunnigheten och läsfärdigheten i våra skolor. Lärarna står helt maktlösa. Det är i sammanhanget mycket märkligt att handskrivningsundervisningen införts utan att ha föregåtts av någon debatt om målsättning eller beslut om generell stiltyp. Från Lärarförbundets sida har därför förutsatts att beslutet om den nya förskriftstypen och skrivmetoden baserats på vetenskapligt material, utvisande att behov av en ny, enhetlig skrivtyp föreligger. Dessutom har efterlyst forskningsresultat och försöksverksamhet, som visar att stilen är lämplig för allmän användning i landets skolor. Sådant bakgrundsmaterial har dock ej kommit till lärarkårens kännedom, vilket förefaller ganska märkligt. SÖ torde numera ha fått in åtskilliga rapporter med kritiska synpunkter. Följande rapport är ganska typisk för kritikernas syn på problemet. fick SÖ en rapport från en gymnasieinspektör, som ägnade ett stort utrymme åt målsättning och måluppfyllelse i ämnet svenska. I rapporten sägs: Svenska betraktas som ett tråkigt och oviktigt ämne. Svenskan anses ha blivit ett plottrigt ämne, fullt av disparata element som måste behandlas ytligt om allt skall hinnas med. Eleverna önskar mera träning i skriftlig framställning. Lärarna instämmer helhjärtat och påpekar att många elever aldrig fått tillfälle att lära sig i hur man skriver en sammanhängande och språkligt korrekt text, varför behovet av skrivträning i gymnasiet är enormt. Det måste vara något grundläggande fel på målsättningen för undervisningen i svenska. I vad gäller skriftlig framställning finns en del oroande formuleringar i läroplanen. Det talas om skisser, kortskrivningar, referat osv. Det betonas starkt att skrivträningen skall ha en praktisk inriktning; eleverna skall lära sig skriva affärsbrev o. d. Detta gäller framför allt de tvåspråkiga yrkeslinjerna, där den praktiska yrkesanknytningen dominerar hela ämnet, men även för de treåriga linjerna framhålls de praktiska inslagen. Läraren uppmanas att vid rättning av språkfel i uppsatser tänka på eleverna och "inte rätta mer än vad han tror att de kan tillgodogöra sig, och vidare bör han vara medveten om att vi nu upplever en brytningstid när det gäller våra språknormer och vara på sin vakt mot såväl släpphänthet som pedanteri och dogmatism" (läroplan för gymnasieskolan, II, suppl., s. 248). Sådana formuleringar kan inbjuda till just "släpphänthet. Nedtoningen av kraven på grammatiskt kunnande pekar i samma riktning. att ge upp ambitionen att lära ut en korrekt språkbehandling när han finnér att denna ambition har så svagt stöd i läroplanen och att eleverna ofta inte behärskar grammatikens grunder när de kommer från . Det är alltså uppenbart att mycket större vikt måste läggas vid skrivträning, grammatiska övningar och uppsatsskrivande av mera ambitiöst slag. Detta gäller både gymnasiet och . Eleverna har rätt att lära sig behärska sitt eget modersmål, inte bara i tal utan även i skrift. Det är ett grundläggande kulturdemokratiskt krav att alla medborgare får lika möjlighet att tillägna sig landets språk. Det bör vara en central uppgift för skolan att såvitt möjligt överbrygga språkliga klassklyftor. Det är också ett starkt avnämarintresse att språkfärdigheter i svenska förbättras. Från universitetens sida kan detta inte nog starkt understrykas. Som det nu är tvingas professorerna inte sällan rätta elementära grammatikfel i manuskript till doktorsavhandlingar, och i några av ämnena har man rent av funnit det nödvändigt att införa övningar i komposition och stilistik i forskarutbildningen. En universitetslärare måste känna fasa inför vad som komma skall om inte det av Lgy 70 sanktionerade förstörelsearbetet stoppas. Om den avintellektualisering och trivialisering av svenskämnet som försiggår skall kunna hejdas, krävs en omedelbar revision av läroplanerna för både gymnasieskolan och . Det är ett oavvisligt krav från avnämarnas sida att så sker. Men det är framför allt ett kulturdemokratiskt krav, som hela samhället har rätt att ställa på den som har ansvaret för skolans utformning. Om man menar allvar med den radikala jämlikhetstanken att alla medborgare har lika rätt att bli delaktiga i det egna landets språk och litteratur, måste man acceptera den ytligt sett reaktionära slutsatsen att undervisningen i svenska måste återgå till det som var grundläggande och centralt i den gamla skolan - grammatik, uppsatsskrivning och läsning av goda böcker. Han kunde här ha tillagt även mera träning i skrivning, men det är underförstått. Under förhandenvarande omständigheter finnér jag det ganska oförklarligt att SÖ som avslutning på sitt remissvar på motionen konstaterar: Med hänvisning till vad ovan anförts finnér SÖ ej skäl för ytterligare forsknings- och försöksverksamhet. SÖ anser det däremot angeläget att en ständig bevakning och utvärdering sker och följer därför med stort intresse utvecklingen av handskrivningsundervisningens metodik. SÖ avser också att eftersom erfarenheterna motiverar detta revidera och komplettera anvisningarna med hänsyn till erfarenheterna vid tillämpningen av dem. SÖ har i förordet till handledningen anmodat lärarna att under hand inkomma med synpunkter och erfarenheter. Om SÖ har en ständig bevakning och om SÖ:s anmodan till lärarna fått gehör, så borde det finnas mycket material samlat hos SÖ om den nya skrivstilen. Eller har lärarna resignerat? En lärarinna ansåg: Jag tar emot mina instruktioner och känner mig som en hantlangare som utför sina order. Jag skall tiga och lyda, ty det finns så många som säger, att var 'lugn, ty det finns kunnigt folk som sköter min sak. En annan lärarinna har kallat den nya stilen för "Biandstilen' och karaktäriserar den som "en ishockeymatch med ideliga avblåsningar", därför att dess arbetssätt är så ryckigt. Hon säger att hon är ännu större motståndare till den nya stilen än , ty nu har hon sett så många skadeverkningar av den. säger sig SÖ vilja ta vara på erfarenheterna, och då finns ett myck: lämpligt tillfälle som kan ge konkreta bevis på om den nya handskriften är överlägsen tidigare skrivsätt eller ej. I har från lärarhåll framförts förfrågningar om möjligheterna av att i i få göra ett begränsat vetenskapligt försök parallellt med den nya handskriften. Till detta förslag har skolstyrelsen i ställt sig positiv och tillstyrkt. Därför har SÖ fått en skrivelse från skolstyrelsen i , som anhållit om att SÖ måtte medge ett begränsat vetenskapligt försök med användande av den av och utarbetade metoden för den grundläggande handskrivningsundervisningen och att det får inledas i kommunens grundskola från och med , samt alt SÖ, om medgivande lämnas, måtte tilldela skolstyrelsen erforderliga anslag för försökets genomförande, sedan villkoren för detsamma överenskommitts. Denna skrivelse är ännu ej besvarad av SÖ. Eftersom målet för undervisningen i handskrivning skall vara att ge eleven möjlighet att utveckla en lättläst och någorlunda snabb handstil enligt SÖ:s egna målsättningar, så bör en tillstyrkan av denna ansökan ligga helt i linje med SÖ:s intresse av att handskrivningsundervisningens metodik utvecklas på ett för alla positivt sätt. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller att SÖ får i uppdraga» medge skolstyrelsen i att anordna begärd försöksundervisning och att även tilldela den erforderliga anslag för detta försök.