mot · FY02346 · 1975-01-22 00:00:00 — av och i om ökad ekonomisk självständighet för utvecklingsstörda. De utvecklingsstördas förhållanden har genomgått stora förändringar. Utvecklingen har gått mot mer öppna och halvöppna former. Inackorderingshemmen är en av dessa omsorgsformer. Det är ett boende som kommer att bli allt vanligare. Denna omsorg är ett led i omsorgslagens intentioner i normaliserings- och integreringssträvandena. Innehållet i omsorgsstadgan 106 § motsäger dock intentionerna. De utvecklingsstörda på inackorderingshem erhåller i praktiken samma ekonomiska omhändertagande som om de vore intagna på institution. Inom omsorgsstyrelsen i har vid ett inackorderingshem på försök de utvecklingsstörda själva fått uppbära sin pension, bostadsbidrag och habiliteringsersättning. De har med hjälp själva fått svara för alla utgifter inkluderande läkarvård, medicinkostnader och tandvård. De har därvid omfattats av lagen om allmän försäkring och erhållit de sociala förmåner som andra kommuninvånare har. t. ex. bostadsbidrag. Båda dessa rättigheter strider mot gällande lagstiftning. Försöksverksamheten har givit ett positivt resultat, och de utvecklingsstörda har snabbt tillägnat sig såväl social som ekonomisk självständighet. Några har kunnat flytta till egen bostad. Det bör påpekas att det här har varit fråga om utvecklingsstörda med relativt god funktionsnivå. Systemet bör dock kunna tillämpas för hela gruppen utvecklingsstörda. I de fall den utvecklingsstörde ej kan tränas till ekonomisk självständighet bör god man eller förmyndare biträda den utvecklingsstörde enligt den nya förmynderskapslagen som träder i kraft . En förutsättning för systemets genomförande är dock att landstingskommuners rätt att uppbära folkpension slopas. För utvecklingsstörda barn, inskrivna vid institution, har landstingskommun rätt att uppbära barnbidrag samt skyldighet att ge barnen skälig beklädnadsutrustning. Samhället har utvecklats mot en större självbestämmanderätt för individen. Omsorgsstadgan 106 § fråntager dock föräldrarna rätten att själva ombesörja inköp av barnens klädutrustning. Detta uppfattas i de flesta fall som en omyndighetsförklaring av dem. Rätt för landstingskommun att uppbära barnbidrag bör begränsas att gälla endast i de fall då föräldrar själva önskar erhålla hjälp med barnens beklädnadsutrustning. Särskolan integreras i allt snabbare takt i den kommunala . På grund härav blir det allt svårare att såväl organisatoriskt som admi nistrativt särskilja och få uppgörelser om det ekonomiska kostnadsansvaret. Särskoleeleven upplever sig stå utanför gemenskapen på grund av den stämpeln som det utgör att tillhöra en annan grupp än de övriga barnen i . Dessutom är det ofta svårt att dra gränsen mellan särskoleelever och hjälpklasselever. Med all säkerhet skulle få betydande vinster med ett övertagande av huvudmannaskapet för särskolorna då deras resurser skulle öka för att ge hjälpklasseleverna en mer adekvat undervisning. De svåra ställningstaganden som det innebär för inskrivning av elev i särskola skulle även upphöra. Med stöd av det anförda hemställer vi att hos regeringen begär en utredning 1. om tillämpningen av omsorgslagens intentioner vad gäller normalisering och integrering av vissa utvecklingsstörda. 2. om upphävande av landstingskommuners rätt att uppbära folkpensioner och barnbidrag, 3. om överförande av huvudmannaskapet för särskolorna till primärkommunerna. () ()