mot · FZ021651 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:88 om åtgärder inom skärgårdsområdena Skärgårdsområdenas kultur och naturmiljö utgör omistliga värden och är av riksintresse. En bofast befolkning som bedriver de areella näringarna är en förutsättning för att bibehålla skärgårdslandskapets unika miljö. Vid all planering av skärgårdsområdena måste utgångspunkten vara den bofasta befolkningens situation, dess livsbetingelser, möjlighet till god utkomst och trygghet. Under en lång följd av år har antalet bofasta innevånare i skärgården minskat. Orsaken till denna utveckling får liksom i andra glesbygdsområden framför allt sökas i det faktum att befolkningens traditionella näringar i skärgården, huvudsakligen jordbruk, skogsbruk och fiske, har påverkats starkt av strukturomvandlingen. Därför är det nödvändigt att aktiva stödåtgärder vidtas för att främja olika former av företagsverksamhet i skärgårdsområdena. I propositionen 1975/76:88 angående åtgärder inom skärgårdsområden föreslår regeringen en rad åtgärder som tillsammans är ägnade att möjliggöra ett fortbestånd av en skärgård med bofast befolkning. Vi hälsar med stor tillfredsställelse att dessa åtgärder nu föreslås men framför följande synpunkter beträffande åtgärdernas utformning och omfattning. I propositionen 88 avser departementschefen med begreppet skärgård öar med bofast befolkning som saknar landförbindelser i form av bro eller färja. Enligt vår uppfattning är detta en snäv avgränsning av skärgårdsbegreppet. Vi föreslår i stället att begreppet skärgård definieras som öar med eller utan fast landförbindelse eller färja samt det kustnära fastlandet. Det bör ankomma på i respektive län att tillsammans med berörda kommuner göra den definitiva avgränsningen av det kustnära fastlandet. Enligt regeringens förslag skall stödet lämnas till skärgårdsföretag i den mån annat statligt stöd inte utgår. Enligt vår uppfattning är en sådan bestämmelse oklar och kan leda till att det nya samlade stödet inte får den effekt som avsetts. Vi hänvisar här till dels fiskerilånekungörelsen, dels de statliga låneformer som finns för jordbrukets inre och yttre rationalisering. Enligt vår uppfattning kommer dessa i konflikt med den nya stödformen och kan dessutom vara ogynnsammare än den nya föreslagna stödformen för skärgårdsföretag. För skärgårdsfiskarna representerar fiskeredskapen ofta mycket stora värden och investeringsbehov. Enligt fiskerilånekungörelsen kan exempelvis lån lämnas till investeringar i fiskeredskap. På grund av stor efterfrågan på fiskerilån har dock lån till fiskeredskap lämnats i mycket ringa omfattning. Investeringar i kapitalkrävande fiskeredskap, t. ex. fasta redskap av bottengarnstyp, har stor betydelse för många skärgårdsbors utkomstmöjligheter och bör därför stödjas med kreditgarantier och statsbidrag enligt propositionen. Härigenom finns förutsättningar att stimulera en utveckling av rationella fiskeföretag i skärgården. Vidare föreskrivs i propositionen att för stöd till investeringar i jordbruksdelen i ett företag bör gälla att stödet inte får motverka jordbrukets rationalisering. En klar definition av vad som menas med får inte motverka jordbrukets rationalisering måste göras. Stödet skall enligt vår mening stimulera till ett effektivare brukande samt stimulera till specialverksamhet för ett effektivt ekonomiskt nyttjande av de små enheterna. I förevarande fall bör detta stöd ges på samma sätt som det utförda investeringsstödet till jordbruket i norra . För den bofasta befolkningen kan uthyrningsverksamhet av stugor vara ett komplement till övrig inkomstbringande verksamhet och bör därför stödjas i enlighet med vad som för övrigt gäller enligt propositionen för skärgårdsföretag. Stöd bör kunna utgå till jordbruksfastighet för byggande av upp till tre (3) uthyrningsstugor i direkt anslutning till fast bebyggelse. Vidare bör tillstånd ges för tillfällig uthyrning av andra lämpliga byggnader då dessa inte används för ordinarie verksamhet. Uthyrningsstugorna skall väl smälta in i kulturmiljön, och tomterna skall inte kunna avstyckas. 1 utredningen om har föreslagits att förutsättningen för uppförandet av uthyrningsstugor skall vara att bindande avtal träffas mellan markägaren, kommunen//staten. Vi anser det vara av stor vikt att sådana bindande avtal utgör grunden för rätten till uppförandet. Kan sådana avtal träffas, bör dock denna nya verksamhet ingå under stödet till vad som för övrigt enligt propositionen definieras som skärgårdsföretag. I propositionen gör departementschefen jämförelser mellan de skogliga betingelserna i och skärgårdens skogsbetingelser. Departementschefens slutsats har blivit att, eftersom vissa likheter föreligger, är det motiverat att taxor rabatteras i likhet med de speciella Norrlandstaxor som tillämpas inom vissa områden. Vi vill dock erinra om att för skogsbruket inom skärgårdsområdena är det inte kost naderna för experthjälpen som är avgörande utan i stället möjligheterna att driva ett traditionellt, uthålligt skogsbruk med en rimlig ekonomisk avkastning. Genom hänsynstagande till naturvårdens och det rörliga friluftslivets intressen har numera skärgårdsbruket ålagts större restriktioner än övrigt skogsbruk i landet. Vid bildandet av naturreservat regleras restriktionernas ekonomiska inverkan på fastigheten, vilket däremot icke sker vid bildandet av naturvårdsområden eller vid tillämpning av naturvårdslagens 15 § andra stycket och naturvårdskungörelsens 14 § forsta stycket i vad avser skydd för landskapsbilden. Enligt sistnämnda paragraf utfärdar länsstyrelserna nu föreskrifter om obligatoriskt samrådsförfarande mellan myndigheter och markägare. Då skyddet för landskapsbilden och det s. k. strandskyddet oftast har en omfattning från stranden är det inte ovanligt att hela öar kommer in under samrådsförfarande!. inför önskade avverkningar behöver i och för sig inte vara negativt om det utförs med den smidighet och den skogliga sakkunskap som är nödvändig för en riktig bedömning. Kostnaderna för ett sådant samrådsförfarande skall icke i någon form falla på markägaren, eftersom det är samhället som bestämt samrådet. Vad som emellertid är viktigt att fastslå är att restriktioner för användandet av skärgårdsfastighetens skog icke får vara mera omfattande där än inom annat skogsbruk i landet. Skulle så vara fallet måste det vara samhällets skyldighet att ersätta markägaren för den ekonomiska förlust som han gör genom att ej kunna utnyttja sin mark på det sätt som han avsett och traditionellt har gjort. Vi föreslår därför att skogsvårdsstyrelserna åläggs att redovisa vilka ekonomiska konsekvenser för den enskilda markägaren samrådsförfarande! Skulle det visa sig att dessa är av betydenhet för den enskilde ägaren, kommer vi att senare föreslå bestämmelser om gottgörelse. Fisket domineras ekonomiskt av strömmingsfiske och ålfiske. Det är sannolikt ingen överhängande risk för minskad tillgång, åtminstone ej för skötfisket inne i skärgården. Problemet med strömmingsfisket är de dåliga priserna samt svårigheterna att få avsättning för den till livsmedel. Ålfisket går en osäker framtid till mötes. Priset på ål följer den allmänna prisutvecklingen. Ålen blir dock allt svårare att fånga. Nya och stora, dyra redskap rekommenderas, men ändå minskar fångsterna på många håll. Orsakerna kan vara många, men resultatet kan bli att ålfisket försvinner och därmed en av hörnpelarna i dagens skärgårdsbruk. Utplanteringen av ålyngel har visat sig ha stor betydelse för fiskevården i insjöar. Försök pågår tillbaka med utplantering av ålyngel även på ostkusten. Utplanteringen är avsedd att kompensera den brist på yngel som synes föreligga på grund av dålig invandring. vandringsålen på ostkusten i hög grad genom att vattenkraftsanläggningarna i älvarna förhindrar ålens upp- och nedvandring. Ålfisket får därigenom i huvudsak baseras på det ålbestånd som växer upp i skärgårdarna. Då ålfisket har avgörande betydelse för många skärgårdsfiskares försörjning bör ett kontinuerligt fiske säkras genom statsbidragsstödda utplanteringar. Vi föreslår därför att utplantering av ålyngel på ostkusten får en ökad omfattning och bestrids av statsmedel. Även om fjällfisket inte tillhör de mest lönsamma delarna i fisket, är det ett komplement som tryggar en utkomst i de fall ål- och strömmingsfisket skulle lyckas mindre väl. Ett på ostkusten fritt fiske, som har nämnts i debatten, skulle ta ifrån fiskaren säkra utkomstmöjligheter och bidra till en försämring av försörjningsläget för skärgårdsbefolkningen. En sådan åtgärd skulle för övrigt rimma illa med den omrorg om den fasta skärgårdsbefolkningen som kan spåras i propositionen 1975/76:88. Vi vill därför på det bestämdaste hävda att all yrkesmässig fiskerätt på ostkusten skall innehas av den som äger eller brukar fiskevattnet. Särskilt prisstöd för fisk från ostkusten kan endast erhållas på strömming och torsk. Prisutvecklingen på fjällfisk har varit synnerligen dålig. För att upprätthålla ett lönsamt skärgårdsfiske krävs väsentliga prisförbättringar på skärgårdsfisken. Med hänsyn till konkurrensen från andra livsmedel (bl. a. subventionerade jordbruksprodukter) erfordras särskilt prisstöd till skärgårdsfisk. Denna fråga föreslår vi blir föremål för utredning. Även om skärgårdsbefolkningen traditionellt tillhör låginkomstgrupperna i samhället, är detta ett förhållande som inte bör tillåtas fortsätta. De nu föreslagna utvecklingsstimulanserna för skärgården kan förbättra deras ekonomiska situation. Då emellertid inkomsten från fisket starkt kan variera mellan olika år, bör möjligheter finnas för den enskilde fiskaren att öppna, ett fiskekonto' jämförbart med nuvarande system för skogskonto. Vi föreslår att så blir fallet och att regeringen lägger fram ett sådant förslag för . Det är naturligt att skärgårdsjordbruket icke kunnat utvecklas i samma takt som fastlandsjordbruket. Svårigheter och kostnader att till öarna få ut behövliga driftförnödenheter och senare att få djur och spannmål från öarna in till mottagnings- och förädlingsorterna har gjort att jordbruksdriften starkt begränsats. Med hänvisning till vad som förut sagts vill vi framhålla att det emellertid är möjligt att i specialiserade former bedriva ett skärgårdsjordbruk. Under den ovisshet som rått om framtiden har många åkrar i skärgården buskats igen. Det är angeläget att landskapsvårdande åtgärder nu vidtas. Stödet till de röjningar och upprensningar som måste komma till stånd bör i forsta hand erbjudas den bofasta befolkningen och skall ses som en stimulansersättning för ett återförande av det gamla kulturlandskapet. Sådana landskapsvårdande åtgärder bör stimuleras av myndigheterna, restaureringen bör bedrivas med stor skyndsamhet och i sin helhet bestridas av statsmedel. I den planering som ägt rum betraktas skärgårdarna som varande riksintressanta, framför allt från naturvårds-, turist- och rekreationssynpunkter. Den bofasta befolkningens utkomstmöjligheter har knappast tillmätts någon betydelse. Denna syn framkommer också i förelagda proposition, inte minst i vad avser rekreationslivet. Detta samhälleliga synsätt har framkallat pessimism och misströstan hos den fasta skärgårdsbefolkningen. Det är därför angeläget att det föreslagna stimulansstöd som föreslås får en tillräcklig omfattning och utvidgning i enlighet med de förslag som vi framför. Den viktigaste utgångspunkten är emellertid att all planering i första hand måste sikta till ett vaktslående om de areella näringarna och deras yrkesutövare. Vad beträffar stödet till båttrafiken föreslås i propositionen att statens bidrag bör utgå av årskostnaderna. Det finns enligt vår mening inte anledning att göra en uppdelning mellan den bofasta befolkningen och de tillfälliga resenärerna eller att göra en begränsning till fyra dubbelturer per dag. Bidrag bör utgå till den skärgårdstrafik som finns upptagen i trafikförsörjningsplan. För den s. k. kompletteringstrafiken erfordras på grund av det ringa passageranantalet ett bättre stöd. Statsbidrag bör här utgå av årskostnaden Vid beräkning av årskostnaden skall enligt vår uppfattning utöver driftkostnader ingå kapitalkostnader för båtar och bryggor, när bidrag för dessa sistnämnda inte utgår i annan ordning. Skärgårdens försörjning med kommunikationer sker dels genom av statens vägverk bedriven färjetrafik, dels genom av kommuner och samfälligheter bedriven färjetrafik samt genom av kommuner eller av enskilda bedriven båttrafik. Till de enskilda färjelederna kan utgå statsbidrag med 70 respektive . 1 verkligheten utgår dock betydligt lägre bidrag. Erfarenheterna från t. ex. kommun och från Malö-Flatö vägsamfällighet i visar att statsbidraget beräknas på sådant sätt, att det utgående bidraget uppgår till högst jämfört med författningens 70-85 96. Färjelederna har samma funktion som vägar på fastlandet. Det finns därför anledning att betrakta all färjetrafik som en statlig angelägenhet. Vi föreslår således att ansvaret för färjetrafik i skärgårdarna övergår till statens vägverk. Införande av fraktstöd i skärgården För skärgårdsborna är transporterna besvärliga. Ett stort behov finns av fraktbåt för främst tungt och skrymmande gods till och från öarna. En sådan båt skulle vara utrustad med rejäla lastkranar och kunna ta exempelvis virke, cement, konstgödsel, maskiner, djur, avsalugrödor m. m. Skärgårdsfiskarna är beroende av kontinuerlig leverans av fisk. Då det ofta är orationellt att fiskarna var för sig landar fångsterna i större fiskehamnar, bör fångsterna uppsamlas av speciella båtar på fastställda turer i skärgården. En sådan verksamhet förekommer redan i viss utsträckning. För att fiskarna skall kunna utnyttja fisket effektivt krävs täta turer med uppsamlingsbåtarna. Båtarna får därjämte stor betydelse för transport av förnödenheter ut till skärgårdsborna och möjliggör även viss persontrafik. Vi föreslår därför införandet av ett skärgårdens fraktstöd till reguljär fraktbåtstur med båt med lämplig utrustning. Stöd till inköp av båt och utrustning bör kunna utgå i form av statlig kreditgaranti samt förmånliga avskrivningsregler av den typ som föreslagits för objekt ingående i vad propositionen benämnt skärgårdsföretag. Utöver detta investeringsbidrag bör emellertid ett reguljärt driftbidrag utgå, i det närmaste uppbyggt efter den modell som tillämpas för det norrländska fraktstödet, men när det gäller skärgården bör det gälla alla godsfrakter till och från öar med bofast befolkning. Vi föreslår att ger regeringen i uppdrag att lägga fram ett sådant förslag för . Inom vissa skärgårdsområden har fiskförsäljningsföreningarna bedrivit hämtning av fisk. På grund av den stora kostnad detta innebär har verksamheten emellertid icke fått önskad omfattning trots det rationella i verksamheten. Det synes därför nödvändigt att samhället går in med ett fraktstöd för denna speciella typ av verksamhet. Verksamheten kan lämpligen administreras och utföras av fiskförsäljningsföreningarna och utgå med 50 96 i statsbidrag. Speciellt skolskjutsbidrag för skärgårdskommuner En förutsättning för ett permanent boende i skärgården är att barnen ges möjligheter att bo i föräldrahemmet i större utsträckning än . Det måste anses djupt otillfredsställande att barn från många skär gårdsöar måste bo inackorderade på skolorten redan från forsta läsåret. För en sjuårig elev måste detta vara förenat med den största otrygghetskänsla, och för föräldrarna är det deprimerande att inte få ha barnen boende hemma och kunna stödja dem under denna viktiga uppväxttid. Ännu mera besvärande blir naturligtvis förhållandet i förskolan. Det är därför nödvändigt att kommunerna ägnar dessa problem stor uppmärksamhet. Praktiskt är det i de flesta fall möjligt att lösa problemen. Med den snabba tekniska utveckling som ägt rum beträffande skärgårdsfordonen är det närmast en ekonomisk fråga. Enligt vår uppfattning får inte ekonomiska hinder resas för att skärgårdens barn skall ha samma möjlighet att vistas i hemmen som fastlandsbarn har. Speciella skolskjutsturer med snabba och säkra båtar, i kombination med hydrokoptertrafik utlagd som uppdragsverksamhet för näringsutövare i skärgården, måste därför tillkomma. Det kan bli nödvändigt att kommunerna tillhandahåller dessa båtar eller bidrar till inköpen. Då driften i denna verksamhet självklart är dyrare än skolskjutstransporter på fastlandet, är det motiverat att ett särskilt skolskjutsbidrag införs för skärgården. Statsbidraget bör utgå med 90 96. Det regionalpolitiska stödet, som normalt ges endast inom det allmänna stödområdet, bör enligt propositionen även kunna nyttjas i skärgården. Det är väsentligt enligt vår mening att skärgårdsområdena kommer i åtnjutande av denna stödform. För att stödet skall få någon effekt måste det då även kunna tillämpas inom hela det nya området som vi tidigare föreslagit skall ingå i begreppet skärgårdsområde. Det i propositionen föreslagna stödet till företagarföreningarna är av stor betydelse. Dock ifrågasättes om stödet är tillräckligt och om det inte skulle kompletteras med statligt stöd för inrättande av speciella skärgårdskonsulenter för stöd och rådgivning till den bofasta befolkningen. I synes sådan verksamhet vara uppbyggd och ge gott resultat. Med hänvisning till detta föreslår vi att företagarföreningarna ges i uppdrag att påbörja sådan verksamhet. Det är vidare av vikt att lantbruksnämnden bedriver en rådgivande och uppsökande verksamhet i skärgården. Förrättningskostnaderna för dessa tjänster är emellertid så höga, att det kan ifrågasättas om verksamheten kommer att bli av tillräcklig omfattning. Vi föreslår därför samma taxesättning inom skärgårdsområdet för lantbruksnämndens tjänster som skall gälla för av utförda tjänster enligt departementschefens förslag. Boende-, plan-, mark- och miljöfrågor Det måste tyvärr konstateras att det är betydligt svårare att bedriva en näringsverksamhet inom områden som enligt myndigheternas beslut skall För att tillvarata detta intresse har restriktioner inforts beträffande dessa områden. Svårigheten ligger i att förena näringslivsintresset och turistintresset. De bör gå att förena under förutsättning att en målsättning finns som klart anger att den bofasta befolkningen i första hand skall beredas sysselsättningsmöjligheter inom traditionella näringar. Ett av de största problemen är de ständigt stigande markpriserna, som gör det praktiskt taget omöjligt för en ny generation skärgårdsbor att överta eller köpa fastigheter för näringsutövning i skärgården. Möjligheterna att förvärva fastigheter i skärgården för icke bofasta underlättas dessutom av att lantbruksnämnderna icke har möjlighet att göra en samlad bedömning av jord-skog-fiske och att samma stränga ekonomiska bedömningar gäller för skärgårdsjordbruket som för jordbruk på fastland. Detta leder i sin tur till att lantbruksnämnderna sällan eller aldrig gör rationaliseringsinköp för förstärkning av närliggande fastigheter. Enligt vår uppfattning måste lantbruksnämnderna få andra bedömningsgrunder för skärgårdsjordbruket. Det bör vidare vara så att, om icke bofast köpare övertar skärgårdsfastigheter för näringsutövning som inte har samband med ett åretruntboende, denne skall vara skyldig att avstå fastighetens vattenområde till övrig bofast befolkning som bedriver fisket som näringsutövning. Dessa frågor är av sådan art att de i väsentliga delar sammanhänger med de problem som diskuteras av den sittande jordförvärvsutredningen. Vi föreslår därför att motionen i denna del överlämnas till denna utredning. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar a. att med skärgård skall avses ö eller öar som har fast bosatt befolkning med eller utan fast landförbindelse, dock inte och , samt det kustnära fastlandet, b. att del i propositionen föreslagna särskilda finansieringsstödet till skärgårdsföretag skall omfatta även uppförande av stugor för uthyrning till ett antal av högst tre per fastighet under förutsättning att avtal träffats om att stugor och markområde ej får försäljas, c. att samma synsätt anläggs på jordbrukets rationalisering när det gäller skärgårdsstödet som i fråga om rationaliseringsstöd till vissa jordbruk enligt kungörelsen 1971:420, d. att skärgårdsplaneringen skall bygga på vaktslående kring den bofasta befolkningens möjligheter till utövande av de areella näringarna, e. att statligt stöd på 35 "> för skärgårdstrafik skall utgå till den i trafikförsörjningsplan upptagna trafiken. f. att det statliga stödet till båttrafik skall utgå med 50 av kostnaderna om traliken utförs som kompletteringstrafik, g. att i beräkningen av den årskostnad för skärgårdstrafiken som berättigar till statligt bidrag skall ingå kapitaltjänstkostnader för båtar och bryggor, om inte bidrag till dessa utgått i annan ordning, h. att den i propositionen föreslagna rabatteringen av avgifterna för förrättningar skall gälla även lantbruksnämndens förrättningar, 2. att hos regeringen begär a. att berörda länsstyrelser får i uppdrag att i samråd med kommunerna fastlägga omfattningen av skärgårdsområde i vad avser öar med landförbindelse samt det kustnära fastlandet enligt yrkande 1 a., b. att skogsvårdsstyrelserna får i uppdrag att redovisa de ekonomiska konsekvenserna av sam rådsförfarandet för skogsbruket i skärgårdarna, c. skyndsam utredning och förslag angående frågan om särskilt stöd till fjällfisket i skärgårdarna, d. skyndsam utredning och förslag angående frågan om möjlighet för fiskare till avsättning av medel på särskilt konto enligt samma princip som gäller för skogskonto, e. att förslag framläggs innebärande att kostnaderna för landskapsvårdande åtgärder i skärgårdarna helt och hållet täcks med statsmedel, f. förslag till 1976/riksdag om särskilt fraktstöd för skärgårdarna på 50 "o av kostnaderna, g. förslag till 1976/riksdag om särskilt skolskjutsbidrag till skärgårdskommunerna på 90 "> av kostnaderna, h. förslag till 1976/riksdag om särskilda skärgårdskonsulenter inom företagarföreningarna, i. att jordförvärvsutredningen får i uppdrag att utreda i motionen framförda krav beträffande förvärvsfrågor m. m., j. förslag angående statligt övertagande av enskilda färjeleder i skärgårdarna. . () i () i Holmgården () i Lane-Herrestad