mot · FY02192 · 1975-01-17 00:00:00 — av m. fl. Ett flertal skattereformer har genomförts . skatteutredning har lagt fram ett förslag till provisorisk omläggning av skattetabeller. Det är den femte skattereformen . De tidigare reformerna har i kort sammanfattning haft följande innebörd: Den beslutade skattereformen innebar en övergång till individuell beskattning och en omfördelning av skattebördan till förmån för låginkomsttagare och flerbarnsfamiljer. En ny statlig inkomstskatteskala infördes liksom nya regler för grundavdrag, förvärvsavdrag och skattereduktion. Marginalskatten skärptes väsentligt i breda inkomstskikt. Mervärdeskatten höjdes från . Den beslutade skattereformen innebar justeringar av statsskatteskalan. Skattelättnaden uppgick till högst . Den allmänna arbetsgivaravgiften höjdes från 2 till 4 96. Den beslutade skatteomläggningen innebar att löntagarnas folkpensionsavgift ersattes av en socialförsäkringsavgift från arbetsgivarna. Denna omläggning gällde alla inkomsttagare som hade att betala folkpensionsavgift. Den beslutade skatteomläggningen innebar sänkt inkomstskatt och sänkt marginalskatt samt ändrade inkomstprövningsreglerförbostadstillläggen med verkan fr. o. m. . Sjukförsäkringsavgiften för löntagare slopades, statsskatteskalan justerades, grundavdragen blev lika och särskild skattereduktion för låginkomsttagare infördes. Skattesänkningen uppgick till högst . Socialförsäkringsavgifterna höjdes med 4,1 96. Förutom detta har flera andra skattereformer genomförts, bl. a. en beskattning av socialförsäkringsförmåner. Skattereformerna har i vissa fall gällt viktiga principiella förändringar t. ex. övergång till individuell beskattning - och i andra fall endast justeringar av skatteskalor för att undvika att pris- och lönestegringar automatiskt skulle leda till betydande skattehöjningar. Skattereformerna har inneburit tillfälliga förbättringar men inga mer långsiktiga lösningar. har varit skatteprovisoriernas period. Inflationen, i kombination med kommunalskattehöjningar och stark progressivitet i den statliga skatteskalan, har under 1970talet varit så betydande att skatteomläggningarna - trots att de varit be tydelsefulla och gällt skattesänkningar om - reellt sett endast betytt att samma höga skattenivå och marginalskattenivå som gällde 1970 kvarstår. Det är i den situation vi befinner oss ofrånkomligt att genomfora en provisorisk skattereform också inkomster om man vill undvika att pris- och lönestegringar skall leda till fortsatta automatiska skattehöjningar. En provisorisk reform skulle också kunna medverka till att underlätta än . Vi vill också starkt betona att det är otillfredsställande med upprepade täta provisoriska förändringar i ett bristfälligt skatte- och bidragssystem. Det är nu nödvändigt att få ett nytt, mera varaktigt skattesystem efter de riktlinjer vi senare redovisar. Det är emellertid angeläget att påpeka att om ett inflationsskydd hade funnits inom skattesystemet skulle de problem som mött inte uppkommit. Riktlinjer för omläggningen 1976 I direktiven för skatteutredningens arbete rörande skatter sägs att förslaget bör innefatta en lindring av skatten främst för låginkomsttagarna jämte de stora löntagargrupperna samt att förslaget bör utformas så att det kan medverka till att underlätta än . Vi delar uppfattningen att det är angeläget att uppnå en lindring av skatten för låginkomsttagare och för de stora löntagargrupperna. Vi anser det också värdefullt om skatteomläggningen kan medverka till att underlätta avtalsrörelsen. Effekterna av en fortsatt koppling mellan skatteomläggningar och avtalsförhandlingar måste emellertid uppmärksammas noggrant av såväl statsmakterna som arbetsmarknadens organisationer. En grundläggande utgångspunkt skatteomläggning har varit att precisera vad som menas med låginkomsttagare respektive stora löntagargrupper. Utredningen anger i sitt betänkande (1974:103) att årsinkomster . kan vara en lämplig avgränsning av de båda målgrupperna, låginkomsttagare och stora löntagargrupper. Det är en mycket vid ram - utanför de båda gränserna ligger av heltidsoch helårsarbetande inkomsttagare. Om man vill göra en snävare avgränsning kan man konstatera att av de heltids- och helårsarbetande kan beräknas ha en årsinkomst om . Denna grupp, jämte dem , skulle 1976 kunna anses höra till gruppen med lägre inkomster. Man kan också konstatera att 53 96 av de heltids- och helårsarbetande har en årsinkomst om . Hit hör alltså stora löntagargrupper. Ytterligare 16 96 har . och ligger alltså nära denna senare grupp. Dessa data bygger på jämförelsevis försiktiga antaganden om löneutvecklingen (löneökning under vart och ett av ; löjehöjningarna 1974 beräknas ha uppgått till 12,5 96). Vi anser att såväl lägre som högre inkomsttagare bör få del av skatteomläggningen. har som nämnts avgränsat de i direktiven nämnda målgrupperna till att gälla årsinkomster . Utredningsmajoritetens förslag till nya skatteskalor kan emellertid knappast sägas utgå från dessa avgränsningar och från den inkomststatistik som utredningen själv redovisar. Majoriteten i skatteutredningen föreslår skattelättnader åt alla, och nästan alla heltidsarbetande får en i kronor räknat lika stor inkomstskattesänkning. Men man bortser från de effekter som följer av en fortsatt pris- och lönestegring och av höjd utdebitering. Det är självfallet svårt att nu bedöma pris- och löneutvecklingen . Men också försiktiga prognoser visar att många löntagare kommer att få svårt att bevara sin reella standard, även om lönehöjningarna skulle bli betydande. Det är också svårt att nu bedöma hur många kommuner som kan komma att det ofrånkomligt att höja kommunalskatten 1976. Om utdebiteringen skulle bli . i stället för , som är fallet, blir resultatet emellertid annorlunda än utredningsmajoritetens tabeller visar en stor del av skatteminskningen försvinner. Redan nu kan konstateras att den genomsnittliga kommunalskatten är kr. Man kan inte bortse från dessa omständigheter vid en bedömning av olika förslag till inkomstskatteskalor . Vidare förblir marginalskatterna oförändrade enligt majoritetens förslag i de inkomstskikt där löntagare med heltidsarbete befinner sig. Skatteomläggningen har sin reella tyngdpunkt i inkomstskikt som ligger under inte bara "stora löntagargrupper utan också låginkomsttagare. Detta kan knappast medverka till att underlätta avtalsrörelsen. Vi kan därför inte ansluta oss till den modell för skatteomläggning som utredningens majoritet förordar. Vår utgångspunkt är att också måste de betydelsefulla förbättringar bevaras som nästan alla inkomsttagare fick genom skatteomläggning. Detta kan vid fortsatt inflation och stark progressivitet i skattesystemet inte uppnås med det förslag majoriteten stannat för. För att bevara vad som uppnåddes i skattereformen 1975 och för att tillgodose direktivens önskemål, nämligen att lindra skatten för låginkomsttagare och för stora löntagargrupper, samt för att medverka till att underlätta än , måste skatteomläggningen 1976 för de stora löntagargrupperna ge större skattelättnader än vad majoriteten föreslagit. Ett alternativ till skatteomläggning av denna omfattning och inriktning har framförts av TCO-representanten i utredningen. Detta alternativ ger större skattelättnader än majoritetsförslaget åt alla heltidsarbetande, såväl låginkomsttagarna som de stora löntagargrupperna. Om regeringen i enlighet med vad som uttalas i direktiven vill lindra skatten för de stora löntagargrupperna måste enligt vår mening en kommande proposition ta stor hänsyn till vad TCO här anfört. Utgångspunkten för skatteutredningens arbete har varit att skatteomläggningen bör omfatta ca . och att den bör totalfinansieras. Vi delar uppfattningen att skatteomläggningen bör resultera i att stat och kommun för får reellt sett oförändrade inkomster. Om man emellertid antar att inflationen skulle uppgå till får stat och kommun enligt majoritetsförslaget ett automatiskt tillskott av minst 2 300 milj. kr. resp. 530 milj. kr. eller tillsammans drygt 2 800 milj. kr. Detta är - annorlunda uttryckt - den skatteskärpning som automatiskt drabbar inkomsttagarna genom inflationen. Självfallet betyder en ökad inflation också att statsutgifterna, framför allt lönekostnaderna, ökar. Denna ökning är emellertid, med nuvarande starka progressivitet i skattesystemet, mindre än skatteökningen. Därtill kommer att andra skatteintäkter, framför allt mervärdeskatten, också ökar. Det är därför rimligt - och förenligt med ansvar för samhällsekonomi och statsfinanser - att beakta det tillskott som stat och kommun får. Storleken av den finansiering som bör komma i fråga bör därför utgå från vad som behövs för att ge staten reellt oförändrade inkomster. Det blir för det förslag majoriteten lägger ett avsevärt lägre belopp än . ledamot i utredningen har i en reservation pekat på olika fmansieringsvägar. Vi vill understryka vad där sägs om verkningarna på bl. a. sysselsättningen av så stor höjning av löneskatten som majoriteten föreslår. Från sida har vi arbetat för en genomgripande skattereform. De ovan redovisade tätt på varandra följande skattereformerna visar att det nuvarande skattesystemet inte på ett bra sätt fyller sin huvuduppgift: att finansiera den offentliga verksamheten och att vara ett instrument för fördelnings-och stabiliseringspolitik. Det är inte rätta vägen med en rad provisorier. Skattesystemet bör också vara enkelt och rättvist och lätt att administrera och kontrollera. Vi anser att det behövs en fortsatt sänkt inkomstskatt och sänkta marginalskatter och att beskattningen av produktionen i högre grad bör gälla energi och eventuellt även knappa råvaror. Vi anser också att det bör finnas ett inflationsskydd i skattesystemet. I en offentlig utredning - kallad Förenklad löntagarbeskattning, SOU 1972:11 - har man undersökt möjligheterna att införa ett förenklat system för löntagarnas beskattning. Enligt utredningsdirektiven skulle utredningsarbetet och även eventuella förslag hållas inom den ram som utgörs av vårt nuvarande skattesystem och nuvarande taxerings- och uppbördsförfarande. Utredningens möjlighet att komma med verkligt avgörande förslag till förändringar har starkt hämmats av de snäva direktiven. Likväl har utredningen genomlyst ett angeläget område och kommit med flera förslag som successivt får prövas i praktiskt arbete. Några avgörande möjligheter till förenklingar har inte bedömts vara möjliga med nuvarande skattesystem. Därför måste det vara en av flera viktiga uppgifter för skatteutredningens fortsatta arbete att beakta möjligheterna till förenklad löntagarbeskattning. Företagarinkomsterna redovisas i det helt övervägande antalet fall hos den ena av makarna, även när den andra utfört en betydande arbetsinsats i företaget. I inkomstlägen över ca . innebär detta en alltmer ökad skattebelastning jämfört med om makarna skulle beskattas var för sig efter vars och ens arbetsinsatser. Det är därför från både principiell och praktisk synpunkt angeläget att öppna möjligheter till individuell beskattning, om båda makarna varit verksamma i förvärvskällan i ej blott ringa omfattning. Man bör inte i ett skattesystem, som bygger på den individuella principen, fortfarande sambeskatta makar som arbetar tillsammans i det egna företaget. Borttagande av den s. k. faktiska sambeskattningen hör till de ändringar i skattesystemet som bör genomföras med förtur, och vi förutsätter att under detta år kommer att få ta ställning till de förslag som skatteutredningen torde komma att framlägga. En förstärkning av stödet till barnförsörjarna måste utgöra ett av de viktigaste leden i en kommande omläggning och förbättring av skattesystemet. Barnbidragen är en viktig del av det familjepolitiska stödet och måste liksom utgöra ett centralt inslag i samhällets åtgärder för att utjämna standarden mellan dem som har barn och dem som inte har barn. Barnbidragen motsvarar emellertid endast en mindre del av de totala barnkostnaderna. Endast genom en fortsatt förbättring av barnbidragen kan i alla inkomstlägen en rimlig utjämning ske mellan barn försörj a re och icke-bamförsörjare. Det är också angeläget att barnbidragens värdebeständighet tryggas på samma sätt som för länge sedan skett beträffande folkpensionerna. Barnfamiljerna måste få kompensation för kostnadsökningarna. Detta kan ske genom en indexreglering av barnbidragen. För familjer i låg- och mellaninkomstlägen utgör de statliga och kommunala bostadstilläggen ett komplement till barnbidragen och samhällets övriga barnstöd. Den nuvarande utformningen är trots de ändringar som beslutades inte tillfredsställande. har i uppdrag att pröva olika förslag till förbättringar. En samordning av dessa bidrag till ett mera generellt konsumtionsstödjande bidrag för dessa grupper bör övervägas. Det är enligt vår mening viktigt att i så stor utsträckning som möjligt ge en förälder valfrihet mellan hemarbete och förvärvsarbete utanför hemmet. Stat och kommun måste därför vid utformningen av det familjepolitiska stödet ta särskild hänsyn till kostnaderna för vården av barn i de åldrar där regelbunden tillsyn är nödvändig. Samhällsstödet till vård och tillsyn av barn är huvudsakligen inriktat på att minska föräldrarnas kostnader för den av samhället organiserade barntillsynen. Denna har också byggts ut kraftigt . Däremot har samhället inte med tillräcklig konsekvens värderat tillsynen och vården som utövas i hemmet. Vi finner det angeläget att de föräldrar som vill vårda barn i lägre ålder i hemmet också skall få samhällets stöd. Genom ett vårdbidrag skulle en större valfrihet vara möjlig. Ett vårdnadsbidrag kan utnyttjas antingen som en ersättning till den förälder som svarar för vård och tillsyn av barn i hemmet eller användas för den vårdnadsinsats som någon annan än föräldrarna fullgör, på daghem, i familjedaghem eller i annan form. har betydelsefulla förbättringar skett för pensionärernas vidkommande både inom skatte- och socialpolitiken. Sålunda höjs såväl pensionstillskotten som grundpensionen från och med innevarande år. Vidare har bostadstilläggen förbättrats. 1 skatteutrednings senaste betänkande läggs dessutom fram förslag som dels mildrar marginalbeskattningen av sidoinkomster och pensionstillskott, dels medför skattelättnader för makar i flertalet av de fall där en eller båda makama har folkpension och där båda är inkomsttagare. Allt detta är angelägna förbättringar och ligger i linje med politik. Det är inte desto mindre viktigt att pensionärernas situation också i en kommande, mer genomgripande om läggning av skattepolitiken tillmäts särskild betydelse. Visserligen skyddas pensionärernas köpkraft genom att grundpensionen är indexreglerad, men eftersom pensionärerna i stort sett står utanför organisationernas reguljära förhandlingsarbete uppkommer lätt orättvisor som kan rättas till bara genom beslut av statsmakterna. I detta sammanhang bör särskilt statspensionärernas situation uppmärksammas. Realvärdet av deras pensioner har till följd av en höjning av prisnivån med dryga sjunkit . En energisk kamp mot skattefusk och skatteflykt är nödvändig. Den nu påbörjade förstärkningen av skatterätterna är tillfredsställande. Men skattelagstiftningen måste vara så utformad att skattefusk och skatteflykt försvåras. En mera energisk kamp mot skattefusk och skatteflykt kan också medföra att lojala skattebetalare kan få lägre skatt. riksdag har hos regeringen begärt att skatteutredningen skall ges tilläggsdirektiv i syfte att lägga fram förslag till inflationsskydd i skattesystemet, så utformat att den reella skattenivån i olika inkomstgrupper bevaras. Det är ytterligt angeläget att ett nytt skattesystem kan ges en mer varaktig utformning genom att inflationens effekter elimineras. Den allmänna arbetsgivaravgiften - löneskatten - har kritiiserats starkt av . Genom att höjningar av löneskatten skett mitt har de avtalsslutande parterna inte kunnat ta hänsyn till denna extra kostnad för arbetskraften. Löneskatten skiljer sig från de socialförsäkringsavgifter som också erläggs av arbetsgivarna genom att den inte motsvaras av någon direkt anställningsförmån för de anställda. Effekterna på sysselsättningen kan av dessa anledningar antas ha varit svårare än övriga delar av de totala kostnaderna för arbetskraften. I enlighet med den s. k. Hagaöverenskommelsen bör företagsskatteutredningen pröva möjligheten att förskjuta beskattningen från löneandelen i företagets kostnader till deras förbrukning av energi och eventuellt även knappa råvaror. har genom beslut begärt att frågan om avveckling av löneskatten inom inre stödområdet och sänkning till hälften i övriga stödområdet skall utredas. Detta utredningsarbete bör utgå ifrån att när löneskatten en gång kunnat avvecklas i sin helhet skall syftet med en differentiering i regionalpolitisk! syfte uppnås på annat sätt. 1 debatten om vårt framtida skattesystem har då och då höjts röster för att lägga en väsentlig del av skatten i produktionsledet. Enligt vår mening kräver energisituationen också att tanken på att via skatter och avgifter styra förbrukningen av energi och råvaror aktualiseras. Vad beträffar praktiska, politiska åtgärder för att stimulera en bättre energioch miljöpolitik, är det nödvändigt att noga ta under övervägande ekonomiska åtgärder för att stimulera en bättre energianvändning. Maskinerna kan inte göra sitt jobb utan att tära på energiresurserna. En skatt på arbetskraft kan ge vissa inkomster på kort sikt till statskassan, men är från andra synpunkter lagd på fel plats: Den kan dels leda till att ännu fler arbetsmöjligheter rationaliseras bort, dels till att energiresurserna utnyttjas ännu hårdare: En energiskatt stimulerar däremot till att skapa energisnål teknik på en mängd olika sätt. Problemet skulle kunna sammanfattas så här: För att långsiktigt leda produktion och konsumtion in i mer energi- och råvarusnål riktning bör man överväga en annan beskattning av energi och råvaror. Denna beskattning bör också väga in de miljökonsekvenser som energi- och råvaruproduktion medför. Därmed kan man också skapa en rimligare avvägning mellan skatt på energi och råvaror, arbete och kapital, vilket kan ge en mer tryggad sysselsättning. Detta mål kan inte nås med en hög skatt på arbete. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att ger regeringen till känna vad som anförts i denna motion beträffande skattepolitikens allmänna inriktning .