mot · FY0252 · 1975-01-10 00:00:00 — om en översyn av vissa sanktionsbestämmelser. En fast och hos medborgarna väl förankrad rättsordning är en förutsättning för ett demokratiskt välfärdssamhälle. Förden enskilda medborgarens trygghet och frihet måste ges lagfästa garantier. Med detta följer också likaledes lagfästa skyldigheter, som förhoppningsvis accepteras välvilligt om samhället strävar mot allt fullödigare uppfyllande av det förstnämnda kravet på trygghetsgarantier. För att en rättsordning skall kunna fungera krävs likaväl att inte önskvärda beteenden beivras. Rättssäkerheten kräver emellertid då också att i författningarna klart och entydigt beskrivs de handlingar som kan föranleda straff. Härav följer bl. a. att det är angeläget att det straffbara området definieras på sådant sätt att tveksamhet i största möjliga utsträckning undviks. Detta får anses vara inte minst viktigt när det gäller sådana förhållanden som allmänheten konfronteras med, t. ex. trafikregler. Det är också väsentligt att rättsreglerna är förankrade i det allmänna rättsmedvetandet. Om så inte är fallet uppstår risken att reglerna inte uppfattas som skydd utan som intrång och inte efterlevs. Detta får särskilt anses gälla lindrigare överträdelser, s. k. förseelser. Exempel härpå är bestämmelser som reglerar gåendes beteende vid korsande av körbana. Förutom att regler som medborgarna upplever som onödiga är irriterande kan förhållandet mellan allmänheten och polisen påverkas i en ogynnsam riktning. De kan vilket är det mest betänkliga - också ha en negativ inverkan på den allmänna laglydnaden även då det gäller bestämmelser av allvarligare karaktär. Jag har erfarit att man inom inhämtat synpunkter från landets läns- och polisstyrelser angående olika sanktionsbestämmelser, som kan upplevas som onödiga. Att samtliga föreskrifter också är onödiga för sitt syfte skall här inte hävdas. I många fall torde de dock lämpligen kunna ges formen av rådgivande anvisningar. Av de inkomna synpunkterna synes en klar tendens kunna utläsas om hur bestämmelserna uppfattas. Av det totala antalet påföljdsbestämmelser som nämns i enkätsvaren hänför sig det övervägande antalet till trafiklagstiftningens område. Med hänsyn till polisens nära kontakter med allmänheten torde resultatet av undersökningen även återspegla en allmänt utbredd uppfattning i samhället. Som exempel på sanktionsbestämmelser i trafiklagstiftningen, som ovan åsyftas, skall här endast nämnas ett fåtal, vilkas berättigande kan ifrågasättas. I fordonskungörelsen (SFS 1972:595) återfinns bestämmelser om att vissa registrerade motordrivna fordon skall vara utrustade med namnskylt som skall utvisa ägarens namn och hemort. Saknas sådan skylt är ägare och brukare förfallna till ansvar. Denna skylt torde inte tjäna något ändamål då den inte kan anses utgöra identifieringshandling vare sig för fordonet eller ägaren. Övergångsställe för gående, vilket bevakas med trafiksignal, får inte passeras utan att signalen visar grönt sken, oavsett om fordon nalkas övergångsstället eller inte. Denna bestämmelse påstås endast respekteras i ringa omfattning och efterlevnaden är i praktiken omöjlig att övervaka. Bestämmelsen synes därför böra modifieras. Enligt 135 § vägtrafikkungörelsen (SFS 1972:603) skall gående passera körbana eller cykelbana på övergångsställe om sådant finns i närheten. Underlåtenhet medför straffansvar. Uttrycket i närheten anses inte vara nog vägledande för allmänheten och inte heller för polisen, som ju skall övervaka efterlevnaden av denna bestämmelse. I 129 § samma kungörelse regleras vikten på gods som vid cykling får befordras på cykel. Bestämmelsen torde inte vara allmänt känd och synes sakna aktualitet. Har olycka vållats till följd av för tung last på cykel kan dock ansvar tänkas inträda jämlikt 1 § lag om straff för vissa trafikbrott. Vid ovannämnda av verkställda undersökning framkom att omkring ett 60-tal nu gällande regler kan diskuteras. En fullständig genomgång av dessa regler synes vara motiverad. Vid ny lagstiftning bör nackdelarna med sanktionsbestämmelser, vilka upplevs som onödiga och vars efterlevnad är svår att kontrollera, nogsamt beaktas. Med stöd av det anförda hemställer jag att hos regeringen begär en översyn av sådana sanktionsbestämmelser, företrädesvis på trafiklagstiftningens område, vilka av allmänheten med fog kan upplevas som onödiga.