ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY02302 · 1975-01-15 00:00:00 — av m. fl. om ersättning för ekonomisk skada vid trafiksanering m. m. S. k. trafiksaneringsförsök för att utröna förutsättningarna för att uppnå en bättre fungerande stadsmiljö måste anses vara av stort värde. Dessa försök kan emellertid ibland bli långvariga och då medföra en omstrukturering av bl. a. detaljhandeln på grund av att en minskning av kundunderlaget kan leda till att förutsättningarna för affärsrörelsen bortfaller. Även kortvariga försök kan allvarligt påverka möjligheterna till fortsatt verksamhet för de butiksägare som redan före försöket arbetar med knappa marginaler. Vi anser alltså att det är bra att det finns legala möjligheter till s. k. trafiksaneringsförsök i syfte att skapa en bättre miljö inte minst i tätorternas centrala delar. Men de nackdelar och för vissa butiksägare direkta skadeverkningar som blir en följd av försöken bör enligt vår mening, i god överensstämmelse med svensk rättspraxis, så långt möjligt kompenseras. De som på olika sätt lider kännbart ekonomiskt men i samband med trafiksanering bör därför hållas skadeslösa. Fastighetsägare eller den som förhyr lokaler i fastighet som negativt påverkats av trafiksanering kan måhända föra talan mot respektive myndigheter för att erhålla ekonomisk gottgörelse. Några bestämmelser för hur sådan ersättning skall beräknas synes dock f. n. ej finnas. Många butiksinnehavare torde mot den bakgrunden vara tveksamma om de vill ge sig in i en process med ovissa möjligheter till framgång och med stora kostnader för anlitande av juridisk hjälp. Enligt vår mening borde den myndighet som beslutat om försök med trafiksanering eller permanent trafikomläggning utreda vilka eventuella skadeverkningar för enskilda beslutet kan ge anledning till. I förekommande fall borde myndigheten träffa överenskommelse med enskilda skadelidande om skälig ersättning. Det formella tillvägagångssättet bör lämpligen regleras i förordning som i övrigt berör bestämmelser om lokal trafikföreskrift. Vid anläggning av vägar kan ibland motsvarande effekt som vid trafiksanering i tätort uppnås. Framför allt är det bensinstationer och kiosker som berörs. Försäljningsunderlaget kan för dessa minska katastrofalt. I de fall vederbörande ej rimligen kunnat förutse den utveckling som skett och alltså oförskyllt lider avsevärt avbräck till följd av en samhällsåtgärd bör enligt vår mening vederbörande hållas ekonomiskt skadeslösa. Ersättning bör lämpligen inkalkyleras i vägbyggnadskostnaden, och regler bör skapas för ersättningsbeloppens storlek under olika betingelser. Åberopande det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om bestämmelser, innebärande att myndighet som meddelar lokal trafikföreskrift eller som föranstaltar om ändrad sträckning av allmän väg skall ta initiativ till överenskommelser om ersättning till sakägare som ekonomiskt drabbas av den berörda trafikändringen. () ()
mot · FY02304 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om utredning rörande riksdagsval . I 1 kap. 1 § RO stadgas att ordinarie val till skall hållas . Många fördelar skulle enligt vår mening vinnas om de allmänna valen i stället ägde rum . Valrörelsen skulle kunna föras i omedelbar anslutning till ett intensivt skede i riksdagsarbetet. Väljarnas och partiarbetarnas intresse för de politiska frågorna är då stort, och det är lättare att aktualisera frågornas innebörd för väljarna än efter flera månaders stiltje som . Det skulle därmed sannolikt bli möjligt att förkorta valrörelsen utan att minska dess effektivitet. Vårvalsfrågan står visserligen i nära samband med tiden för budgetårets förläggning och budgetarbete. Det är sannolikt svårt att förlägga valen och behålla det nuvarande budgetåret. Flera skäl talar emellertid för en omläggning av budgetåret så att det kommer att sammanfalla med det nuvarande kalenderåret. Med hänsyn till att vissa av de komplikationer som sammanhänger med vårval inte kunnat helt klarläggas anser vi att frågan om en övergång till vårval och en därmed eventuellt sammanhängande ändring av budgetåret bör bli föremål för visst ytterligare utredningsarbete. På grund av det anförda hemställer vi att hos regeringen begär att frågan om övergång till vårval görs till föremål för ytterligare utredning. () ()
mot · FY02305 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om utskottssammanträde under kammarplenum. Till skillnad från vad som tidigare gällde enligt riksdagsstadgan innebär nuvarande RO att utskott skall kunna sammanträda med kammaren. Förutsättningen är att förhandlingen i kammaren avser annat än ärendes avgörande eller val och att utskottet i förväg har medgivit sammanträdets hållande genom enhälligt beslut. Vi kan inte stödja denna förändring. Det är en viktig princip att riksdagsledamot kan delta i kammararbetet utan att hindras av annat riksdagsarbete. Vad saken i praktiken gäller är, om utskott skall kunna sammanträda som interpellationsdebatt eller frågestund pågår i kammaren. Villkoret om enhälligt beslut i förväg ger inte någon garanti för att ledamöterna utan hinder av utskottsarbetet närhelst de önskar kan deltaga i eller följa debatterna om frågor och interpellationer, vilka ofta är av stort allmänpolitiskt intresse. Det kan t. ex. vara svårt för en enskild utskottsledamot att stå emot önskemål om att medge ett utskottssammanträde, som sammanfaller med kammarplenum. Man kan även tänka sig att medgivande har lämnats vid ett sammanträde, i vilket en suppleant deltog, men att den ordinarie utskottsledamoten är av annan uppfattning. Det kan vidare visa sig svårt att förutse vilka spörsmål som skall besvaras vid det ifrågavarande kammarsammanträdet. Slutligen kan tidsförskjutningar medföra att en spörsmålsdebatt infaller än den planerade. På grund av det anförda hemställer vi att antar följande lydelse av tilläggsbestämmelse 4.11.2 RO: 4.11.2 Utskott får ej sammanträda med kammaren. PER () ()
mot · FY02306 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om offentliga utskottsutfrågningar. Offentliga utfrågningar i utskott skulle kunna berika arbete och den offentliga debatten. Ofta samlar utskott in ny och värdefull information bl. a. genom utfrågningar av experter, statsråd, företrädare för organisationer och andra. Med hjälp av muntligheten och frågeformen kan man då få fram information som annars skulle utebli. Det är beklagligt att sådana utfrågningar, enligt nuvarande författning, endast kan ske inom stängda dörrar. Regeringen och grundlagberedningens majoritet lyckades 1973 aldrig motivera sekretessen. Påståendet att offentliga utskottssammanträden skulle försvaga allmänhetens intresse för kammardebatten är ogrundat. Enligt vår mening kommer i stället allmänhetens intresse för riksdag och politik att öka om viktiga utfrågningar i kan ske offentligt. Därmed stiger också intresset för kammardebatten i ärendet. I vad gäller motiveringen i övrigt för rätt till offentliga utskottsutfrågningar vill vi hänvisa till en rad motioner och debattinlägg från liberalt håll under en följd av år (med början 1967). Vårt förslag till lagtext överensstämmer med den reservation som majoritet röstade ner 1973 (KU 1973:26, res. att antar följande lydelse av 4 kap. 12 § RO: 12 § Utskott skall är närvarande. Sammanträde för inhämtande av upplysningar eller yttranden som säges i 10 § skall dock vara offentligt, därest detta begärs av minst en tredjedel av ledamöterna i utskottet. PER () () ()
mot · FY02308 · 1975-01-21 00:00:00 — av i om jäv vid löneförhandling för revisorspersonal. Enligt 63 § kommunallagen åligger det kommunfullmäktige att utse kommunala revisorer förvaltning. Ett antal kommuner (7 st.) har egna revisionskontor. Det innebär att dessa kommuner inom sig sköter avtals- och löneförhandlingar för den av kommunen heltidsanställda personalen på kommunens revisionskontor. I dessa avtals- och löneförhandlingar deltar t. ex. personalsekreterare, lönedirektörer m. fl. i löneförhandlingar som rör revisionspersonal i respektive kommuner. Detta sker trots att dessa personer ofta är föremål för revision av den personal som förhandlingen berör. De fackliga representanterna är också anställda av kommunen och således även de föremål för revision av dem de förhandlar om. Man kan således påstå att det förekommer jäv för hela förhandlingsdelegationen med den konstruktion som gäller. Detta är givetvis ett klart otillfredsställande förhållande. Problemet ökas ju också i den utsträckning som fler kommuner får egna revisionskontor. Orsaken till detta förhållande är att kommunallagens bestämmelser är oklara på denna punkt. Eftersom revisionen är underställd kommunfullmäktige vore det mer naturligt om t. ex. kommunfullmäktiges presidium tillsammans med förhandlingsdelegation samt respektive förhandlingschefer på respektive fackförbund i stället vore de som utgjorde förhandlingsdelegation. Det är av stor vikt att denna fråga löses så att risk för jävsförhållande ej behöver ske. Jag anser att den nu sittande kommunallagsutredningen bör ge förslag till komplettering av kommunallagen eller tillämpningsföreskrifter på denna punkt. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen föreslår att frågan om jäv vid löneförhandling av vid kommun anställd personal utreds.
mot · FY02309 · 1975-01-21 00:00:00 — av i m. fl. om gratispublikationernas inverkan på den reguljära pressens ekonomi. Tidningarnas ekonomiska problem är väl kända. Trots statligt stöd kämpar många av dem för sin existens. Konkurrensen i branschen är mycket hård. Att i dagens läge utge en ny tidskrift med regelbundenhet är svårt. Att starta en daglig tidning med seriös inriktning är knappast möjligt. Det skulle fordra stort kapital och beredskap att gå med stora förluster. har dock ett flertal tidningar och tidskrifter, s. k. gratispublikationer, tillkommit. Dessa publikationer finansieras helt genom annonser och tillställs en bred allmänhet utan kostnad. Texterna som införs fyller enbart syftet att motsvara den andel som behövs för att publikationen skall få distribueras som tidning. Kostnaderna för att framställa annonspublikationerna är förhållandevis låga. De kan därför ofta sälja sin annonsyta, tre fjärdedelar av publikationen, till starkt rabatterade priser. Förutom att utgivarna av dessa publikationer sannolikt tar hem stora vinster berövas också den reguljära pressen inkomster genom gratispublikationernas verksamhet. Det är förståeligt att många verksamma inom den reguljära pressen känner stor oro för dessa utvecklingstendenser. Annonspublikationerna utgör otvivelaktigt en ökad fara för ekonomin inom den press som vi bl. a. genom samhällsinsatser vill rädda därför att den från demokratisk synpunkt spelaren så viktig roll. Annonsintäkterna är alltjämt ett livsvillkor för flertalet reguljära tidningar i vårt land. Utgivarna av de gratisdistribuerade annonsbladen kommer självfallet att försöka öka sin andel av annonsmarknaden. gjorda erfarenheter visar att gratisbladen mycket lätt når framgångar inom områden där de reguljära tidningarna har en svagare ställning. pressutredning har uppmärksammat detta. Det har framgått av uttalanden som gjorts av utredningens ordförande. Utvecklingen mot flera annonsblad går emellertid mycket snabbt. Problematiken kring gratisbladen och hur de påverkar den reguljära pressens ekonomi och möjligheter att arbeta måste därför bli föremål för en grundlig analys, och det kommer knappast pressutredningen att kunna göra. Dessutom måste omedelbara åtgärder sättas in för att vinna kontroll över utvecklingen på detta område. Risken är annars mycket stor för att flera reguljära tidningar tvingas till nedläggning på grund av att gratisbladen berövat dem nödvändiga annonsintäkter för fortsatt utgivning. Utvecklingen mot allt fler gratisdistribuerade annonsblad måste därför motverkas och åtgärder vidtas i syfte att förhindra att gratisbladen tar intäkter från den reguljära pressen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär 1. en grundlig analys av hur de gratisdistribuerade annonsbladen påverkar den reguljära pressens ekonomi och arbetsmöjligheter, 2. omedelbara förslag i syfte att moverka uppkomsten av annonsblad som berövar den reguljära pressen annonsinkomster.
mot · FY0231 · 1975-01-10 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till ersättning för resor i samband med sjukdom. Enligt sjukreseförordningen (nr 385) har den som enligt AFL är berättigad till ersättning för utgifter för läkarvård, tandvård eller sjukhusvård rätt till ersättning för resekostnader enligt följande principer: För resor till läkare och tandläkare utgår ersättning i den mån utgifterna överstiger (vid tandvård i regel ). För resor i samband med sjukgymnastik eller annan behandling som avses i kungörelsen (nr 387) utgår ersättning som vid läkarvård. Motsvarande gäller för resor i samband med vård vid sjukdom som meddelas av distriktssköterska eller distriktsbarnmorska. För resor vid sjukhusvård och konvalescentvård utgår ersättning för resor till och från sjukvårdsinrättningen. Återresa ersätts dock bara i den mån kostnaden överstiger . Ersättning utges inte med högre belopp än som skulle ha utgått om vården meddelats vid närmaste allmänna sjukhus resp. konvalescenthem där erforderlig vård kunnat beredas. Kostnaden för återresa från sjukhus resp. konvalescenthem får inte beräknas högre än för resa till den försäkrades bostad. För samtliga vårdformer gäller att i resekostnader inkluderas även utgift för övernattning och för anlitande av följeslagare eller vårdare under resan. Om försäkrad för behandling vid sjukdom eller skada av läkare hänvisas till vårdgivare av typen bandagist eller liknande utgår ingen ersättning för så vitt vården ej kombineras med läkarvård. Eftersom utvecklingen inom sjukvården går mot att läkarna avlastas från direkt medverkan i vården, när annan lämplig vårdgivare kan meddela erforderlig vård, är det angivna förhållandet om utebliven reseersättning ej tillfredsställande. En översyn av dessa bestämmelser är därför påkallad. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en utredning angående vidgad rätt till ersättning för resor i samband med sjukdom i enlighet med vad i motionen anförts. () ()
mot · FY02310 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om rekryteringen av kyrkvärdar, m. m. Enligt församlingsstyrelselagen skall kyrkvärdar väljas bland ledamöter och suppleanter i kyrkorådet. Denna begränsning i valbarheten innebär praktiska svårigheter vid rekryteringen av kyrkvärdar men är dessutom principiellt felaktig, eftersom alla som är valbara vid allmänna kyrkliga val också bör vara valbara till uppdrag inom den kyrkliga kommunen. Församlingsstyrelselagen föreskriver också att kyrkoherden skall vara självskriven ledamot av kyrkorådet. Detta är också principiellt felaktigt. Systemet med självskrivna ledamöter har borttagits inom den borgerliga kommunen, och så bör även ske inom den kyrkliga kommunen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till sådan ändring av församlingsstyrelselagen att nuvarande begränsningar av valfriheten för den kyrkliga kommunens politiskt valda organ avskaffas. () ()
mot · FY02312 · 1975-01-21 00:00:00 — av i om slopande av beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet. Under hänvisning till vad som anförts i motionen 1975:389 hemställer jag att hos regeringen hemställer om ändring av skattelagarna, innebärande att den skogsägare som för egen och sin familjs räkning använder skog för uppvärmningsändamål skall befrias från skyldigheten att upptaga egen skog som naturaförmån och därmed befrias från skyldigheten att skatta för dylik förmån.
mot · FY02313 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för resa med bil till och från barndaghem. Enligt kommunalskattelagen får avdrag göras vid inkomstbeskattning för resa med bil till och från arbetet, om tidsvinsten i förhållande till den tid som skulle åtgå vid utnyttjande av allmänna kommunikationsmedel överstiger . Tillämpningen av denna regel har kommit att innebära att den förvärvsarbetande, i vars dagliga resa till och från arbetsplatsen också ingår att skjutsa sina barn till och från daghem, inte får medräkna denna del av resan i tidsvinsten. Detta missförhållande bör enligt vår mening undanröjas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen hemställer att regeringen antingen föreslår sådan ändring av kommunalskattelagen eller utfärdar sådana tillämpningsföreskrifter, att resa till och från barndaghem i samband med arbetsresa får inräknas i den tidsvinst som avgör om rätt till avdrag för bilresa föreligger. () ()
mot · FY02314 · 1975-01-21 00:00:00 — av i m. fl. om höjning av schablonavdraget vid beräkning av inkomst av tjänst. Det allmänna schablonavdraget som medges vid inkomstdeklarationen under inkomst av tjänst är f. n. Detta belopp har varit oförändrat under en lång följd av år. På grund av fortgående kostnadsstegringar kan beloppet inte anses motsvara den effekt man vid beloppets införande avsåg. Det synes därför vara väl befogat med en höjning av detsamma. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att det allmänna schablonavdraget, vid inkomstdeklaration under inkomst av tjänst, bör höjas till . GOTAB 75 8563 S 1975
mot · FY02315 · 1975-01-21 00:00:00 — Motioner nr 315 323 av m. fl. om beskattningen av makar med mindre företag. En huvudprincip i det system för familjebeskattningen som gäller är att arbetsinkomster skall beskattas individuellt. Däremot har sambeskattningen bibehållits för kapitalinkomster. Det finns också kvar vissa inslag av sambeskattning beträffande arbetsinkomster. Det gäller främst företagarfamiljer, där båda makarna deltar i företagets skötsel och företaget drivs som enskild firma. Hela inkomsten beskattas i det fallet hos den ene av makarna ( i regel mannen), och dessa blir alltså sambeskattade för sin gemensamma arbetsinkomst. Detta innebär att familjer i denna situation får vidkännas betydligt högre skatt i vissa inkomstlägen än om var och en av makarna hade beskattats efter sin arbetsinsats. Som exempel kan nämnas att två makar, som äger en affärsrörelse och arbetar i denna i samma utsträckning, får betala mer än . mer i skatt om den gemensamma inkomsten uppgår till . än om de hade varit affärsanställda och tjänat . Den faktiska sambeskattningen påverkar också de sociala förmåner som är bundna till inkomstens storlek. De orättvisor som den faktiska sambeskattningen leder till i vissa fall bör enligt vår uppfattning undanröjas genom att man inför någon form av individuell beskattning i de fall där familjeinkomsten är ett resultat av båda makarnas gemensamma insatser i eget företag. En sådan ordning är desto mer befogad som olägenheterna med den faktiska sambeskattningen kan kringgås genom att företaget drivs som aktiebolag eller handelsbolag. Omläggningen av skattesystemet 1971 ledde också till att bolagsbildningen ökade i omfattning. Enligt vår uppfattning bör skattesystemet om möjligt vara neutralt med avseende på företagsformen. Det kan visserligen i en del fall stöta på svårigheter att fastställa fördelningen av respektive makars arbetsinsats och därmed också att fördela inkomsten skattemässigt. Dessa svårigheter kan emellertid undvikas i betydande grad om man använder sig av någon form av schablonmetod, som bl. a. begränsar möjligheterna att dela upp mycket stora inkomster. Den faktiska sambeskattningen utgör, som redan betonats, ett avsteg från huvudprinciperna i den nuvarande familjebeskattningen. Frågan har tagits upp i . Den borde därför nu ha kunnat vara löst, särskilt som flera andra stora förändringar vidtagits i skattesystemet . Enligt uppgift har skatteutredning arbetat med att få fram en lösning. Arbetet med att få fram ett slutgiltigt förslag tycks dock ha fått stå tillbaka för andra Med hänsyn till de orättvisor sorn den kvarstående faktiska sambeskattningen innebär för berörda grupper, förutsätter vi att arbetet i fortsättningen kan bedrivas så att det under alla förhållanden blir möjligt att fatta beslut i och att reformen därmed kan träda i kraft . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag till beträffande rätt till individuell beskattning i de fall då två makar båda är verksama i ett av dem drivet företag inom jordbruk, småindustri, hantverk, handel eller annan rörelse i enlighet med vad som har anförts i motionen.
mot · FY02316 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften för fria trossamfund m. fl. Den allmänna arbetsgivaravgiften infördes genom beslut av riksdag. Syftet med avgiften var att kompensera staten för det skattebortfall som övergången från allmän varuskatt till mervärdeskatt skulle medföra i fråga om näringslivets investeringar. Arbetsgivaravgiften blir särskilt kännbar för personalintensiva företag. De fria trossamfunden har på grund av verksamhetens karaktär och omfattning ett förhållandevis stort antal anställda. Möjligheterna att möta stegrade omkostnader med personalinskränkningar är i regel ytterst små. När företag som producerar varor och tjänster får vidkännas kostnadshöjningar kan de i allmänhet kompensera sig genom att höja sina priser. Sådana möjligheter står inte de fria samfunden till buds, om man bortser ifrån den relativt begränsade del av verksamheten som bedrivs i konkurrens med annan näringsutövning. Den allmänna arbetsgivaravgiften utgjorde när den infördes men har sedan successivt höjts. Denna utveckling bidrar till att försätta samfunden i en allt svårare ekonomisk situation. Lönestegringar och kostnadsstegringar i övrigt innebär naturligtvis ytterligare påfrestningar på samfundens ekonomi. De fria trossamfunden bedriver en ideell verksamhet som huvudsakligen finansieras genom frivilligt insamlade medel. Det råder säkerligen enighet om att de religiösa samfundens arbete är till gagn för samhället i stort. Detta gäller inte minst den omfattande verksamheten bland barn och ungdom. Denna positiva syn på samfundens arbete, som ofta kommer till uttryck i olika sammanhang, återspeglas inte i gällande skatte- och avgiftssystem. Vissa organisationer för humanitär verksamhet såsom Röda korset, Rädda barnen och är i det här aktuella avseendet jämförbara med de fria trossamfunden. Med hänsyn till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om slopande av den allmänna arbetsgivaravgiften för de fria trossamfunden och organisationer för humanitär verksamhet. () ()
mot · FY02317 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om höjning av avdraget för försäkringspremie vid beskattningen. Det s. k. försäkringsavdraget vid taxeringen till och statlig inkomstskatt har ända varit maximerat till . för ensamstående och . för två makar. En uppräkning ter sig motiverad redan med hänsyn till penningvärdeförsämringen. Det är enligt vår uppfattning också angeläget att stimulera till ett ökat försäkringssparande. Trots utbyggnaden av socialförsäkringssystemet utgör nämligen de enskilda försäkringarna fortfarande ett värdefullt komplement för många människor då det gäller att uppnå ekonomisk trygghet. Vi föreslår därför att försäkringsavdraget höjs till . för ensamstående och . för äkta makar fr. o. m. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att det s. k. försäkringsavdraget höjs till . för ensamstående och . för äkta makar fr. o. m. () ()