mot · FY021324 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om placeringen av medel ur kyrkofonden och prästlönefonder. Vid riksdag antogs två nya lagar som reglerar förvaltningen av vissa kyrkliga fastigheter och fonder, nämligen Lag om förvaltning av kyrklig jord och Lag om kyrkliga kostnader. Till grund för riksdagsbeslutet låg propositionen 1970:168 samt ecklesiastika boställsutredning. Av underlagsmaterialet framgick bl. a. att de kyrkliga jordbruks- och skogsfastigheterna då omfattade omkring 500 000 ha, varav ca 88 000 lia åker och kultiverad betesmark och ca 300 000 ha produktiv skogsmark. Detta innebar att av den totala åkerjorden och av den totala skogsmarken var i kyrklig ägo. Den ojämförligt största och värdefullaste delen av de kyrkliga jordbruks- och skogsfastigheterna är s. k. löneboställen. I princip kan alltså sägas att huvuddelen av kyrkans fasta egendom utgörs av avlöningstillgångar, vilkas avkastning används till löner åt präster och kyrkomusiker. För förvaltningen, dispositionen och kontrollen av den kyrkliga fasta egendomen gäller ett invecklat system av rättsregler. Motsvarande regler gäller för prästlönefond, kyrkofond och andra fonder som bildats på liknande sätt för samma ändamål. Det kyrkliga markinnehavet är visserligen splittrat, men ligger av naturliga skäl nära tätorter. När dessa tätorter expanderat har undan för undan kyrklig mark tagits i anspråk som bl. a. tomtmark. Betydande belopp har därmed tillförts prästlönefonderna. Dessa fonder har därför kommit att växa mycket kraftigt. De uppgick således till 18 milj. kr. 1940, 110 milj. kr. 1964 och 260 milj. kr. den 31/12 1973. har kyrkan i betydande utsträckning sökt köpa ny mark som ersättning för den avyttrade. Enligt tillgängliga uppgifter har kyrkan förutom byten förvärvat ca 21 000 ha för en summa av drygt 42 milj. kr. Denna inköpsaktivitet torde få ses mot bakgrunden av den relativt liberala jordförvärvslagstiftning som gäller och, framför allt, rädslan för att kapitaltillgångarna skulle urholkas på grund av inflationen. har observats att kyrkans markförvärv haft spekulationskaraktär, och protester har också förekommit från såväl aktiva jordbrukare och sågverksägare som kommunalmän, vilka menat att kyrkan köpt fastigheter till överpriser eller genom sitt agerande rubbat prisnivån för åkerjord, skog och tomtmark. Det finns därför enligt vår uppfattning nu anledning att överväga ökade möjligheter för de kyrkliga fonderna att placera sitt lösgjorda kapital i andra värdesäkra tillgångar. I nu gällande lag (1970:939) föreskrivs som allmän regel att prästlönefond skall göras räntebärande på sätt som föreskrivs om omyndigs medel. Placeringar på annat sätt kan ske enligt bestämmelser som utfärdas av regeringen. 1 kungl, kungörelserna 1971:860 om förvaltning av kyrklig jord och 1971:861 om kyrkliga kostnader finns regler om rätt att placera tillgångar i börsnoterade aktier eller förlagsbevis. Sådan placering får dock inte uppgå till mer än en fjärdedel av tillgångarna. Denna bestämmelse är mot bakgrund av vad ovän anförts om kyrkans markförvärv alltför snäv. Av propositionen 1970:168 framgick att såväl remissinstanser som föredragande statsrådet förutsatte en mera mångsidig placering av kapitalet än den dittillsvarande, som varit inriktad på antingen bankmedel eller ensidig återplacering i mark. På grund av det anförda anser vi det påkallat med en höjning av nyssnämnda gränser för placering av medel i aktier och dylikt. I vart fall bör man kunna tillåta sådan placering till hälften av tillgångarna. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av 90 § kungl, kung. 1971:860 om förvaltning av kyrklig jord och av 3 § kungl. 1971:861 om kyrkliga kostnader att möjligheter ges för användning av i vart fall högst hälften av tillgångarna i prästlönefond och av de medel i kyrkofonden, som ej behövs för utbetalningar från fonden, till inköp av aktier och förlagsbevis, som är noterade på . () () () () () () () () () ()