mot · FY021347 · 1975-01-24 00:00:00 — av om framtidsstudier. "Man kan inte hejda utvecklingen är ett uttryck som börjat förlora mer och mer av sin klang av visdomsord. Utvecklingen kan utomordentligt väl både hejdas och styras, och framför allt - det är rätt att göra så. Utvecklingen, på vilket område som helst, har inga andra moraliska kvalitéer än dem vi ger den. Den utveckling jag här särskilt tänker på är samhällets väg in . Den är inte förutbestämd av några oåtkomliga makter; men den är inte heller av sig själv lättåtkomlig för de politiska avgörandena. Alltför mycket av den bestäms när man tar vad man tror är rent Tekniska beslut, eller vidtar ekonomiska åtgärder som på kort sikt verkar vara självklara. För att man inte skall överraskas av vad dessa beslut en gång kanske en ganska kort framtid - visar sig innebära, är det nödvändigt att studera framtiden, dvs. följderna av olika handlingsalternativ . Statsministern har i sitt sekretariat för framtidsstudier ett redskap för denna framförhållning. Det behöver han säkert. Men han är inte den enda. motioner om behovet av självständig framtidsforskning som tar fram andra alternativ än regeringens, har hänvisats till forskningsrådsutredningen. Vad därav blir är ännu fullständigt osäkert. Undertiden behövs medel till självständiga, kritiska framtidsstudier, som belyser långsiktiga problem från andra synpunkter än etablissemangets. Jag vill här peka på två olika sätt att bereda sådana studier plats i samhällsarbetet. Dels kan man arbeta med alternativa utredningar, exempelvis vid sidan av de utredningar som är normala i . Dels kan man använda en del av de pengar som går till statsministerns framtidsstudier till självständiga framtidsstudier vid universitet och högskolor. Alternativa utredningar kan t. ex. tillsättas med andra direktiv än de ordinarie - de kan få i uppdrag att efter andra linjer än de först uppdragna söka sig fram till lösningar på samma samhällsproblem. Det kan t. ex. finnas en minoritetsgrupp i som önskar få en alternativ lösningslinje belyst. Dessa minoriteter får sällan sina krav tillgodosedda inom samma utredningssekretariat som skall skriva majoritetsbeslutet. Man kan också tänka sig utredningar med alternativa arbetssätt. Själva formuleringen av problemet låser valet av lösningar, och om man sätter upp problemet på ett annat sätt, med hjälp av andra vetenskaper, andra fakta och andra metoder, kommer helt andra möjligheter till lösningar också fram. Skall man t. ex. definiera energikrisen som en kris för produktionen av energi, eller för konsumtionen? Skall man definiera vårdkrisen som en fråga om att ta hand om de sjuka, eller en fråga om att ge de friska möjlighet att förbli friska? En tredje typ av alternativa utredningar är sådana som inte utgår från det statliga resp. nationella intresset, utan från någon annan gruppering som inte är statlig och kanske inte heller nationell, utan lokal eller internationell. Regioner inom flera länder kan ha gemensamma intressen av ekonomiska eller geografiska skäl, intressen som delvis står emot deras egna staters. Fackföreningar, kyrkor, kvinnoföreningar m. fl. kan ha mycket gemensamt med systerorganisationer i andra länder och vilja utreda frågor som rör dessa intressen, inte nödvändigtvis inom en nationell ram. Eller också kan de människor som direkt berörs av ett visst statligt beslut (patienter, låginkomsttagare, glesbygdsbor) vilja själva definiera både sin situation och sina problem och inte fä detta gjort åt sig av en offentlig utredning. Jag föreslår att dessa påpekanden blir föremål för överväganden när offentliga utredningar tillsätts och i förekommande fall beaktas. Vidare behövs möjligheter för att pröva olika handlingsmöjligheter i verkligheten, alltså inte bara teoretiska utredningar utan verkliga samhällsexperiment. De skulle också öka den reella handlingsfriheten och borde kunna fungera som en chans att kanalisera en mängd nya idéer som finns men inte utnyttjas. Slutligen bör universiteten få möjlighet till s. k. kritiska studier som ifrågasätter de värderingar och den prioritering som styr utvecklingen. Alltså en forskning som spänner över flera ämnesområden och har mycket nära kontakt med samhällsarbetet. Den bör inte dra sig för att gå in även på beskrivande studier av en art som inte har särskilt stor vetenskaplig prestige, men i verkligheten behövs mycket väl för att ge underlag för framtidsinriktade avgöranden. Sådana studier kan i själva verket ha minst lika mycket sprängladdning som kritiska teorier, alldeles beroende på hur man väljer källor och beskrivningsteknik. Ett enda exempel: beskriv en stads eller stadsdels funktioner ur de hemlösas synpunkt, inte ur de boendes! I det här sammanhanget finns det också anledning att ta upp frågan om sekretariatets för framtidsstudier ställning i avvaktan på att de utredningsuppdrag som informationsutredning och forskningsrådsutredningen fått skall leda till resultat. I ett par motioner pekade jag på de faror som det innebär att framtidsstudieverksamheten monopoliseras inom kanslihuset. Så länge några resurser inte ställs till förfogande för motsvarande verksamheter på andra håll är den risken akut. Jag föreslår därför att sekretariatet för framtidsstudier tills vidare görs till ett fristående organ, vars verksamhet leds av en parlamentariskt sammansatt styrelse. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer jag 1. uttalar att ett system med alternativutredningar bör prövas på viktigare samhällsområden, 2. begär att sekretariatet för framtidsstudier omvandlas till ett fristående organ lett av en parlamentariskt sammansatt styrelse, 3. anvisar 1 milj. kr. av anslaget Framtidsstudier till s. k. kritiska studier vid universitet och högskolor.