mot · FY022178 · 1975-05-28 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m. m. I propositionen 1975: 104 framläggs förslag till ny bokföringslag m. m. a. ingår i förslaget att kalenderår skall vara räkenskapsår och att endast rörelser, som påbörjats före ikraftträdandet av lagen, får tilllämpa brutet räkenskapsår. Enligt nuvarande bestämmelser har rörelseidkare valfrihet att tillämpa annat räkenskapsår än kalenderår, dvs. att använda sig av brutet räkenskapsår. utrednig om bokföringslagstiftningen övervägde att föreslå en regel med innehåll att räkenskapsåret i allmänhet skulle sammanfalla med kalenderåret. Utredningen fann det dock inte motiverat att genom en lagregel begränsa valfriheten i fråga om räkenskapsårets förläggning. För rörelseidkare, som driver flera rörelser, föreslog utredningen att räkenskapsåret i princip skulle vara gemensamt för alla rörelser. Vid remissbehandlingen av utredningsförslaget tog vissa remissinstanser upp frågan om räkenskapsårets förläggning. Härvid skedde en gruppering i två läger. Den ena gruppen, företrädd av myndigheter m. fl. representerande fiskala skatteintressen, krävde inskränkningar i rätten att tillämpa brutet räkenskapsår. Den andra gruppen, företrädd i huvudsak av näringslivsorganisationer och revisorssammanslutningar, krävde att man även i fortsättningen skulle ha frihet att välja räkenskapsår. Det bör framhållas att argumenteringen mot regeln att räkenskapsåret skall sammanfalla med kalenderåret kan förutsättas ha blivit mera fullständig, om utredningen lämnat ett förslag med sådant innehåll. I propositionen föreslås som nämnts att kalenderåret skall vara räkenskapsår och att endast rörelser, som påbörjats före ikraftträdandet av lagen, får tillämpa brutet räkenskapsår, vilket då skall avslutas antingen , eller . Nystartade rörelser äger alltså över huvud taget inte rätt att ha brutet räkenskapsår. På denna punkt föreslog lagrådet en uppmjukning, så att länsstyrelse skulle kunna bevilja dispens från huvudregeln. Föredragande statsrådet avvisar emellertid den föreslagna uppmjukningen. Enligt vår mening har i propositionen alltför stor vikt fästs vid de fiskala skatteintressena i frågan om räkenskapsårets förläggning. a. av följande skäl anser vi att alla rörelseidkare i princip skall ges möjlighet att fritt välja räkenskapsår. Den nya bokföringslagen innebär en betydande utvidgning av kretsen bokföringsskyldiga, och långtgående krav kommer att ställas på innehållet i bokföringen. Det kan förutsättas att mindre och medelstora företag vanligen inte kan klara dessa nya uppgifter själva, utan att de tvingas anlita revisorer eller andra redovisningskonsulter som yrkesmässigt hjälper rörelseidkare med bokföring och deklarationer. Dessa konsulter arbetar redan nu under mycket besvärliga förhållanden på grund av att boksluts- och deklarationsarbetet till stor del är koncentrerat till några få månader . För dem utgör valfriheten att använda brutet räkenskapsår och den spridning av arbetsuppgifterna som härigenom möjliggörs något av ett livsvillkor. Om de nu föreslagna inskränkningarna genomförs, kan med fog befaras att situationen blir direkt ohållbar och att konsulterna inte klarar sina uppgifter. Det kan dessutom förutsättas att kravet på revision kommer att utökas till andra företagsformer än f. n. bolagskommitté har enligt direktiven fått till uppgift att utreda denna fråga. Man kan därför utgå från att behovet av spridning av arbetsuppgifterna kommer att ytterligare accentueras. En grundtanke i propositionen är att bokföringen skall vara så ordnad att både samhället och de anställda skall kunna få fullgod information om företaget och dess verksamhet. För mindre och medelstora företag kräver denna information medverkan från företagets revisor eller redovisningskonsult. Denna nödvändiga informationsmedverkan kommer inte att medhinnas, om boksluten blir koncentrerade till kalenderårets utgång eller till några få andra tidpunkter. I vissa branscher föreligger naturliga resultatberäkningsperioder, som inte låter sig inpassas i de föreslagna bokslutstiderna. Att bryta en sådan redovisningsperiod skulle ge en mycket missvisande bild av resultatet och skulle dessutom försvåra resultatjämförelser mellan olika år. I andra branscher åter kommer de föreslagna bokslutstiderna att sammanfalla med företagens högsäsong då de anställda är hårt ansträngda. Som exempel må nämnas detaljhandeln med dess försäljningskoncentration . Att då belasta de anställda med det omfattande inventeringsarbetet rimmar dåligt med den omsorgspolitik som alla är överens om. De skattemässiga skäl som åberopats i propositionen bygger i huvudsak på vad företagsskatteberedningen uttalat i sitt remissyttrande (prop. s. 84). Enligt vår mening har beredningen överbetonat betydelsen av räkenskapsårets förläggning med hänsyn till skattekontrollen. Med de kontrollmedel som står till buds och med den i proposi tionen 1975: 87 aviserade utökningen av de personella och maskinella resurserna i skatteadministrationen kan kontrollfrågan lösas utan drastiska ingrepp i den hitillsvarande valfriheten beträffande räkenskapsår. De fiskala intressena gagnas enligt vår uppfattning bäst av att det blir hög kvalitet på bokslutsarbetet. Det enda fiskala skäl som har relevans sammanhänger med redovisningssystemet för mervärdeskatt. Med hänsyn härtill kan det anses naturligt att anknyta räkenskapsåren till de redovisningsperioder som gäller för mervärdeskatten. På grund av det anförda anser vi i princip att valfrihet bör gälla i fråga om räkenskapsårets förläggning. Praktiska skäl framför allt redovisningen av mervärdeskatt talar dock för att valfriheten begränsas på så sätt att räkenskapsåret skall anknyta till utgången av någon av de tvåmånadersperioder som gäller för mervärdeskatteredovisningen. Härigenom vinner man att de tillåtna bokslutstidema sprids jämnt över året. Detta bidrar verksamt till att de ovan omtalade svårigheterna med utförande av revisionsarbete, naturliga redovisningsperioder m. m. kan bemästras. Något skäl att göra skillnad mellan existerande och nystartade företag föreligger enligt vår mening inte. Däremot bör, i enlighet med förslaget i propositionen, samma räkenskapsår tillämpas för den som driver flera rörelser. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att 12 § bokföringslagen skall ha följande lydelse: Räkenskapsåret skall omfatta . Kalenderåret skall vara räkenskapsår. Dock får annat räkenskapsår än kalenderår (brutet räkenskapsår) tillämpas. Brutet räkenskapsår skall omfatta tiden , den 1 , den 1 juliden , den 1 septemberden eller den 1 novemberden . När bokföringsskyldighet inträder eller räkenskapsåret lägges om, får räkenskapsåret avse än eller utsträckas att omfatta högst aderton månader. Avkortning av räkenskapsåret får också göras om bokföringsskyldigheten upphör. Den som är bokföringskyldig i fråga om flera rörelser skall använda samma räkenskapsår för dessa, om ej synnerliga skäl föranleder annat. Vad nu sagts äger motsvarande tillämpning inom koncern. () i Ulfsbyn