mot · FY02286 · 1975-01-17 00:00:00 — av m. fl. om främjande av ett decentraliserat näringsliv. I det moderna samhället är koncentrationstendenserna starka och påtagliga. De gör sig gällande på snart sagt alla samhällsområden - inom förvaltning, inom näringsliv, inom organisationsväsende osv. Stordrift, storavdelningar, storkommuner, organisationssammanslagningar, fusioner-orden ger i ett nötskal vad som hänt och fortsätter att hända. - det må vara företag, kommuner fackliga avdelningar eller något annat - uppfattas som nödvändiga för att kunna fungera rationellt och för att kunna motsvara människornas anspråk. I vissa fall ligger det naturligtvis en del i det, men vad som lätt glöms bort är de mänskliga aspekterna på koncentrationsprocessen. För ofta är det de små - den enskilde individen, det lilla företaget - som kommer i kläm mellan storföretag, storkommuner och stora organisationer. Avståndet mellan beslutsfattare och dem som berörs av besluten växer. Det blir allt svårare att upprätthålla en närservice av tjänster och arbetstillfällen. Inför stora och anonyma byråkratier känner sig den enskilde maktlös och har svårt för att hävda sina anspråk. Det är viktigt att man för både en beslutsam kamp mot koncentrationsutvecklingen på olika områden och förbättrar den enskildes möjligheter att göra sin stämma hörd och få sina intressen tillgodosedda. För framstår dessa båda uppgifter som något av en förstahandsuppgift. Våra krav på närdemokrati, hårdare åtgärder mot monopol och karteller, kommundelsråd, bättre villkor för mindre och medelstora företag, arbetsdemokrati, m. m. är alla ett uttryck för detta. I många fall har fått föra kampen ensamt innan det fått gehör i andra politiska partier. Så dröjde det t. ex. innan övriga partier i gick med på att göra något för att skärpa lagstiftningen mot monopol och karteller, och i står vi fortfarande ensamma med det kravet. På liknande sätt har det varit när det bl. a. gällt kraven på medbestämmanderätt för enskilda, på direktvalda kommundelsråd, åtgärder mot de privata stiftelsernas makt över näringslivet och på dataombudsman. Den växande koncentrationen inom det ekonomiska livet med ägandet av näringslivet samlat på ett fåtal händer och ett ökat statligt inflytande direkt i företagen är en utveckling som vi ser med särskild oro, bl. att den står i motsats till vad som bör vara centrala mål för samhällsutvecklingen. Ekonomisk koncentration strider mot både liberala krav på maktspridning och decentralisering och försvårar allvarligt möjligheterna att upprätthålla sysselsättning och tillgodose behov av service i alla delar av landet. I en lång rad riksdagsmotioner har därför fört fram krav, som syftar till att å ena sidan hindra privat och statlig ekonomisk maktkoncentration och å andra sidan skapa förutsättningar för ett decentraliserat näringsliv. Våra krav kan sammanfattas i följande punkter: O skärpt lagstiftning mot monopol och karteller O livskraftig sektor av mindre och medelstora företag O ökad kontroll av multinationella företag O medbestämmanderätt för de anställda O ingen statlig styrning av företagen inifrån O andel för de anställda i företagens kapitaltillväxt Dessa krav utgår från en socialliberal syn som ställer den enskilda människans möjligheter att utvecklas och förverkliga sig själv i centrum. Det är ett samhälle som bygger på den synen som är det verkliga alternativet till ett toppstyrt socialistiskt samhälle. Mindre och medelstora företag För att rida spärr mot koncentrationsutvecklingen är det nödvändigt att slå vakt om de mindre och medelstora företagen. Från sysselsättningssynpunkt och regional synpunkt är de av central betydelse. 1 stora delar av landet är människors sysselsättningsmöjligheter och framtidsutsikter intimt förknippade med arbetsvillkoren för denna grupp av företag, och för många orter är de själva förutsättningen för att kunna leva vidare och utvecklas. Hälften av alla anställda inom näringslivet återfinns i mindre och medelstora företag, och i många kommuner svarar sådana företag för av sysselsättningen inom industri och servicenäringar. Mindre och medelstora företag är också nödvändiga för att människorna skall kunna erbjudas sysselsättning och service i närheten av sina bostäder. Den statliga näringspolitik som förs gentemot dessa företag berör ytterst möjligheterna att i skilda delar av landet upprätthålla en rimlig närservice samt bereda människor sysselsättning och drägliga arbetsvillkor. Utan en utvecklingskraftig sektor av mindre och medelstora företag är en aktiv regionalpolitik knappast möjlig. Livskraftiga mindre och medelstora företag behövs också för att hindra en långtgående koncentration inom näringslivet. Mot den bakgrunden är de senaste årens utveckling illavarslande. Sjunkande etableringsgrad samt ett ökat antal fusioner mellan å ena sidan storföretagen och en rad mindre och medelstora företag å den andra minskar förutsättningarna för en aktiv konkurrens. Särskilt oroande från denna synpunkt är vad som händer inom familjeföretagsgruppen där stora förskjutningar äger rum. har ett stort antal medelstora familjeföretag upphört som självständiga enheter. I en del fall rör det sig om rena nedläggningar, men i första hand har den skett genom försäljning till större företag eller samgående med andra familjeföretag. gällde en tredjedel av alla företagsköp familjeföretag. Det innebär att av samtliga familjeföretag med mer än 100 anställda såldes . minskade enligt en annan undersökning familjeföretagsgruppen med uppskattningsvis 570 företag. Vissa regionala undersökningar bekräftar bilden. I t. ex. såldes minst en tredjedel av familjeföretagen i länet med minst 20 anställda, och i hälften av fallen var köparen ett storföretag. som mångå medelstora familjeföretag sålts eller lagts ner har det inte skett någon tillväxt underifrån. Till en del är detta resultatet av låg expansionstakt bland mindre företag och färre nyetableringar. Ett annat förhållande är att mindre företag, som lyckats hävda sig bra på marknaden eller har ett unikt kunnande e. d., blir ett intressant köpobjekt för större företag. Den här utvecklingen leder, som påpekats från många håll, till att näringslivet håller på att få en timglasstruktur. Storföretagssektorn ökar snabbt sin andel av produktion och sysselsättning. De mindre företagen håller i huvudsak ställningarna. Men mellangruppen, medelstora familjeföretag, krymper snabbt. Den allvarligaste effekten av den här tendensen ligger på konkurrensområdet. Det är i första hand företag som är på väg att bli stora som har de resurser och det kunnande som fordras för att i någon större utsträckning kunna uppträda som en effektiv konkurrent till storföretagen. Att de medelstora familjeföretagen försvinner och som dotterbolag blir en del av storföretagsgruppen får därför stora konsekvenser för konkurrenssituationen inom näringslivet. Det är den aspekten av koncentrationsutvecklingen som kanske inger den största oron, eftersom utvecklingen kan innebära att det inte finns företag med förutsättningar att etablera en effektiv konkurrens. Vid sidan av en skärpning av konkurrenslagstiftningen är därför goda arbetsvillkor och utvecklingsmöjligheter för mindre och medelstora företag ett viktigt inslag i en medveten konkurrenspolitik. Mindre och medelstora företag spelar också en viktig roll som innovatörer, som en källa för nya produkter. Genom sin informella organisation och stora flexibilitet erbjuder de i många fall en gynnsam miljö för nyskapande. Den utvecklings- och förnyelseresurs som de mindre företagen representerar måste tas till vara. Från våra utgångspunkter bör det därför vara en central målsättning för de statliga näringspolitiska insatserna att bevara en stor och utvecklingskraftig sektor av mindre och medelstora företag inom såväl industrin som servicenäringarna. Ett liberalt samhälle kan inte fungera utan de många små och medelstora företagen. De är förutsättningen för ett decentraliserat näringsliv. Näringspolitiken får därför inte ensidigt inriktas på de större företagen och deras problem. Också den stora gruppen av utvecklingsbara mindre och medelstora företag måste ges möjlighet att leva vidare, och uppkomsten av nya sådana företag måste stimuleras. Endast därigenom blir det möjligt att upprätthålla ett differentierat näringsliv och en jämn sysselsättning över hela landet. För att ge de mindre och medelstora företagen goda arbets- och utvecklingsvillkor fordras ett samlat näringspolitiskt program, som täcker ett brett fält av åtgärder. Målet för ett sådant program bör vara att skapa dels en gynnsam och utvecklingsstimulerande miljö för mindre och medelstora företag, dels mer likartade arbetsbetingelser för små och stora företag. har lagt fram en mängd förslag om åtgärder som tillsammans utgör ett program med denna innebörd. Våra förslag kan sammanfattas i följande punkter: O Den ekonomiska politiken måste utformas så, att företagens investeringsvilja stimuleras. Lönsamheten måste hållas uppe på en rimlig nivå och soliditeten i mindre företag förbättras. O Trygghetsfonder bör inrättas för mindre och medelstora företag genom rätt till skattefria vinstavsättningar. De mindre företagen bör ges möjlighet att upprätta sådana fonder genom att avsätta en del av arbetsgivaravgiften. O En särskild bolagsform för mindre företag med begränsad personlig ekonomisk ansvarighet bör inrättas. O Uppgifts- och uppbördsskyldigheten för de mindre företagen måste lindras och frågan om ekonomisk kompensation lösas. O Konsekvenserna för de mindre företagen av övergången mot ökade arbetsgivaravgifter bör kartläggas och den allmänna arbetsgivaravgiften successivt avvecklas. O Den faktiska sambeskattningen måste bort. O Familjeföretagens möjligheter att överleva generationsskiften måste förbättras och kapitalbeskattningen av sådana företag ges en företagsekonomisk realistisk utformning. O Stimulansåtgärder av konjunkturpolitisk eller annan art måste utformas så att också de mindre företagen kan dra nytta av dem, t. ex. som er. kombination av avdrag och bidrag. O Kapitalförsörjningen för mindre och medelstora företag måste tryggas. Medel ur AP-fonderna bör i ökad utsträckning ställas till dessa företags för fogande, bl. a. via banker och mellanhandsinstitut. Utlåningsmöjligheterna för företagarföreningarna bör vidgas. Samordningen av kreditstödet till mindre och medelstora företag måste förbättras. O Företagarföreningarna bör tillföras ytterligare resurser och utvecklas till regionala serviceorgan, som kan erbjuda de mindre och medelstora företagen ett brett register av tjänster. O Förmågan till nyskapande i mindre företag bör tas till vara och produktutvecklingen stödjas och stimuleras. Företagarföreningarna bör ges möjlighet att lämna enskilda och företag produktutvecklingslån eller kreditgarantier. Genom beslut av 1973 och riksdagar är en rad av de föreslagna åtgärderna på väg att förverkligas eller föremål för utredning. Det gäller t. ex. trygghetsfonder, särskild bolagsform för mindre företag, familjeföretagens skatteförhållanden samt AP-fondens långivning till mindre företag. En väsentlig framgång är också att ca 250 000 egenföretagare - jordbrukare, hantverkare, fiskare, handlare m. fl. - befrias från löneskatten för de första av årsinkomsten. Det är bra. Men vi vill understryka, att ytterligare insatser, inte minst på skatteområdet, fordras för att målet att trygga en stark och livskraftig sektor av mindre och medelstora företag skall kunna nås. Inom den stora och heterogena gruppen av mindre och medelstora företag finns vissa företagsgrupper, vilkas problem särskilt bör uppmärksammas. Det gäller t. ex. de minsta företagen (mindre än fem anställda), bl. a. inom servicesektorn, för vilka de ökade arbetsgivaravgifterna varit särskilt betungande och som också av andra skäl befinner sig i en utsatt konkurrenssituation. Det gäller vidare företag med 100-150 anställda, sorn är för stora för att vara små och för små för att vara stora, dvs. som varken kan tillgodogöra sig smådrifts- eller stordriftsfördelar. För deras del har lönsamhetsutvecklingen över tiden varit klart ogynnsam, och har de en klart sämre lönsamhet än företag i andra storleksgrupper. Det gäller slutligen,familjeföretagen för vilka kapitalbeskattning och generationsväxling skapar särskilda problem, som lett till att många sådana företag sålts . I ett anförande vid Företagets Dag beskrev docent vad han kallade övergivenhetens problem förde mindre företagen: De små och medelstora företagen känner sig inte sällan med rätta bortglömda, förbisedda och överkörda när det gäller för dem vitala intressen. Den ekonomiska politiken går över deras huvuden. är väl avsikten att skada eller förorsaka besvär. Men resultatet blir alltför ofta skador och besvär, helt enkelt därför att man över huvud taget inte tänkt på de mindre företagens svårigheter. Åtgärder och lagstiftning är liksom doserade för de Men denna dosering kan vara katastrofal eller på gränsen till katastrof för många små och medelstora företag. Känslan av övergivenhet kan tyckas paradoxal mot bakgrund av de näringspolitiska insatser för mindre och medelstora företag som otvivelaktigt gjorts . Men likväl är den bild av stämningsläget som tecknar riktig. Det är lätt att hitta exempel på åtgärder, särskilt inom skattepolitiken och den ekonomiska politiken, som särskilt belastat de mindre företagen. Bakom dem ligger att man inte tillräckligt beaktat de näringspolitiska konsekvenserna av olika åtgärder eller också att man funnit en fortsatt utslagning av mindre företag eftersträvansvärd eller åtminstone acceptabel. Den successiva ökningen av den allmänna arbetsgivaravgiften är ett exempel på en åtgärd, som hårdare drabbar de mindre än de större företagen. För ett litet företag med pressade marginaler och begränsade rationaliseringsmöjligheter är en skatt på arbetskraften, särskilt om den höjs med jämna mellanrum, tyngre att bära än för ett stort högmekaniserat företag. Ett annat exempel är den uppgifts- och uppbördsskyldighet, som håller på att växa många småföretagare över huvudet. Från många håll ställs krav på företagen att utan ersättning lämna uppgifter av olika slag. Många av dessa uppgifter behövs självfallet, men företagens möjligheter att ta fram dem och kostnaderna för detta måste beaktas i större utsträckning. De hårda kreditrestriktionerna 1970 verkade också klart till de mindre företagens nackdel. Det var de som fick bära den tunga bördan, medan de stora företagen hävdade sig väl i konkurrensen om begränsade krediter. De konjunkturstimulerande åtgärderna har delvis haft samma effekt. Avdragsmöjligheterna har, som bl. a. undersökningar visat, framför allt kunnat utnyttjas av de större företagen med god lönsamhet. På samma sätt förhåller det sig med det forskningsavdrag för industriföretag som fattade beslut om 1973. Övergången till en näringspolitik, som arbetar med alltmer selektiva metoder, och i vilken förhandlingar och överenskommelser mellan departement och storföretag är ett vanligt förekommande inslag, innebär också, måhända oavsiktligt, att de mindre företagen får stå tillbaka för de större. Därmed förstärks ju ytterligare känslan av övergivenhet. Det är således inte bara så att man känner sig särskilt drabbad av vissa åtgärder. Man tycker sig också ha sämre möjligheter att nå fram till statsmakterna med de egna problemen. De mindre och medelstora företagen saknar, som påpekade i sitt anförande, de genvägar till maktens centrum som är de stora börsföretagen förunnade, och de har inte mycket att erbjuda i en förhandling där uttag av investeringsfonder kvitteras mot lokaliseringspolitiska insatser. Mot den skisserade bakgrunden är det nödvändigt att statsmakterna på ett helt annat sätt än beaktar konsekvenserna för mindre och medelstora företag vid utformningen av insatserna inom näringspolitiken och av åtgärderna inom skattepolitiken och den ekonomiska politiken. bör enligt vår mening klargöra detta förhållande genom ett särskilt uttalande, som kan tjäna som vägledning förarbetet inom departement och utredningar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att uttalar att en målsättning för näringspolitiken, skattepolitiken och den ekonomiska politiken skall vara att främja ett decentraliserat näringsliv med en livskraftig sektor av mindre och medelstora företag. () () () () PER () () () () GOTAB 75 8556 s Slockholm 1975