mot · FY021033 · 1975-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om svenska företags utlandsinvesteringar. Antalet sysselsatta vid svenska tillverkningsföretag utomlands har i stort sett fördubblats och uppgick till närmare 200 000 personer. ökade industrisysselsättningen knappast alls i vårt land. Tillväxten i utlandsbolagen har alltså varit väsentligt mycket snabbare än den svenska industrins inhemska expansion. arbetar inte mindre än var femte anställd i svenska företag utanför gränser. Det är självklart att en sådan snedfördelning av sysselsättningsutvecklingen ger anledning till oro bland de svenska löntagarna. Frågan om på vilket sätt de anställda och samhället skall kunna få en bättre kontroll över de svenska företagens utlandsinvesteringar i de fall de medför nackdelar för samhället, regionen eller de anställda har också diskuterats i olika sammanhang. beslöt exempelvis om en viss skärpning av valutalagstiftningen. Den skärpning som då skedde är emellertid knappast tillräcklig enligt vår mening. Den innebär nämligen att av sysselsättningspolitiska skäl endast kan avslå en framställning om den enskilda utlandsinvesteringen skulle åsamka landets intressen utomordentlig skada. Hänsyn kan alltså varken tas till regionala aspekter eller till de anställdas krav i det enskilda företaget, om det inte rör sig om väldigt omfattande utlandsinvesteringar. Inte heller kommer man med den nuvarande lagstiftningen till rätta med det faktum att det är de - sett ur landets synpunkt - många vanliga utlandsinvesteringarna som sammantagna skapar problem också på nationell nivå. Det är alltså nödvändigt att komplettera den nuvarande valutalagstiftningen på så sätt att framför allt de anställdas synpunkter på utlandsinvesteringarna kan beaktas på ett helt annat sätt . En lösning som ligger väl i linje med de företagsdemokratiska strävandena i vårt land vore att ge de anställda en direkt medbestämmanderätt över företagens utlandsinvesteringar via företagsnämnden. Tanken skulle då vara att endast om ett utlandsinvesteringsprojekt fått klartecken av personalrepresentanterna i företagsnämnden, skulle företagsledningen kunna gå vidare och få ärendet prövat i . Om man inte vill gå den vägen, skulle man i stället kunna ta fasta på den tolkning som regeringen gjorde av hur praxis har utvecklats beträffande kapitalliberaliseringsstadga och göra sådana förändring ar i nuvarande valutalag, att även ett enskilt utlandsinvesteringsprojekt av mera normal storlek skulle kunna prövas med hänsyn till sysselsättningseffekten inom den svenska delen av företagskoncernen. Detta avvisades dock av den borgerliga lottmajoriteten i . Ytterligare ett alternativ vore självfallet att man ställer frågan om inte kapitalliberaliseringsstadga i sin nuvarande utformning har överlevt sig själv, om det skulle vara så att tillräcklig hänsyn inte kan tas till de anställdas krav på kontroll över sysselsättningsutvecklingen inom multinationella företag, vare sig nu ägarna är svenska eller av annan nationalitet. Man kan alltså fråga sig om vi behöver vara anslutna till stadgan på denna punkt. Det förtjänar här att påpekas att ett utvecklat industriland som inte alls har skrivit på kapitalliberaliseringsstadgan. Det finns alltså flera alternativa lösningar att välja mellan om man är överens om behovet av att kunna motverka eventuella negativa sysselsättningseffekter av enskilda företags utlandsinvesteringar. 1 den mån en närmare utredning behövs kan en sådan med fördel göras av den sittande utredningen angående utländska övertaganden av svenska företag, vilken arbetar med en närbesläktad problematik. Vi får därför hemställa att av regeringen begär förslag till en utökad kontroll av svenska företags utlandsinvesteringar i enlighet med vad som anförts i motionen.