mot · FY02782 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om inrättande av en instituton för inventering av invandrarkulturen. Invandrarnas antal har vuxit till flera hundra tusen och är en betydande och delvis svåröverblickbar minoritet inkapslad i det svenska samhället. Om man till att börja med i korthet håller sig till detta århundrade, kom till vid seklets början skaror av politiska flyktingar från och . För en del av dem var vistelsen här endast övergående, för andra blev den stationär. Under det forsta världskriget kom i olika vågor flyktingar, vapenvägrare och krigsfångar. Svältande barn från krigshärjade länder fick för här. Efter i började en ny våg av immigration. Under och efter fortsatte det med tiotusentals nordiska flyktingar, flyktingar från och överlevande ur nazisternas dödsläger. sökte en ny skara av immigranter sitt uppehälle i , främst av ekonomiska skäl. Här fanns god tillgång på arbetstillfällen. Som är allmänt känt kommer invandrarminoriteten inte från geografiskt snäva områden med besläktade språk, religioner och kulturer. Det är i stället ca ett hundratal nationaliteter från de mest skiftande områden, från de nordiska länderna till Mellersta östern. I hemmet använder de sitt modersmål, ute det nya främmande språket. kan konstateras en markant strukturförändring av immigranternas motiv att söka sig till , och de politiska flyktingarnas etniska bakgrund har också vidgats och fått en mondial karaktär. Att så många söker sin tillflykt till vårt land, sporadiskt eller stadigvarande, beror säkerligen i hög grad på förmåga att bjuda invandrarna en öppen och emanciperad tillvaro i alla avseenden. De senaste årens invandrare har krav på en multinationell kultur i sitt nya hemland. Efterhand har de svenska myndigheterna gett och ger stöd till invandrarnas aktiviteter för språk, studieverksamhet, seminarier, kurser, utställningar, teaterverksamhet och dylikt. Men dessa gruppers verksamhet omfattar inte hela invandrarstammen. De vänder sig med sina aktiviteter huvudsakligast till den sista immigrantkategorien. Den tidigare bosatta gruppen är inte involverad i denna verksamhet och deras betydande insatser i svenskt kulturliv är föga kända. Efter olika punktinsatser har såväl statliga sorn kommunala myndigheter börjat vidta mera systematiska åtgärder för att följa upp invandrarnas acklimatiseringssvårigheter. Från den snäva utlänningspolitikens tid, före det , till har det hänt oerhört mycket. Invandrarnas politiska rättigheter att delta i vårt samhällsliv börjar ta form, och snart synes den kommunala rösträtten bli verklighet. Detta är en åtgärd, en politisk rättighet, som ett modernt demokratiskt statsskick kan garantera. Men trivseln och den nationella kulturella integreringen har många bottnar. Det säljande begreppet integrering kan bli en tveeggad åtgärd som kan leda till en känsla av tvång och vantrivsel. I samtliga myndigheters agerande ingår som ett mål att bevara invandrarnas kulturarv. Men vilket arv? I allmänhet vet man mycket litet om det. Det som kommer till kännedom sker huvudsakligen genom prestationer av några enskilda personligheter som lyckats bryta främlingsskapets förlamning och dra uppmärksamheten till sig. Som exempel kan anföras en känd konstnär som är uppväxt i med ungerska som modersmål. Plötsligt tillhörde han en minoritetsgrupp i den nya tjeckoslovakiska republiken, och fick han inte bara byta språk utan också helst skilda kulturtraditioner. Många flera liknande exempel kan anges. Här i finns inom invandrarminoriteten även författare, som skriver på svenska. Ändå har de inte accepterats som svenska författare, beroende på att de inte är födda med språket. Om man nu koncentrerar sig på immigranternas insatser på svensk botten på det kulturella planet dyker deras kulturaktivitet upp i olika sammanhang. Det vore en synnerligen angelägen uppgift att sätta i gång med en inventering av invandrarkulturen. Våra värderingar är i många fall annorlunda än deras. Men vad som behövs är bidrag till värdlandets kultur, det kulturella givandets och tagandets lycka. Vad invandrarminoriteten behöver är också ett självmedvetande, att själv ha vetskap om vad den har bidragit med till värdlandets kultur. Isoleringen av de olika kulturarbetarna bland invandrarna inom sin etniska grupp är möjligen ännu krassare än bland deras jämlikar i det svenska majoritetssamhället, enär de saknar naturliga organiska kulturkontakter, genom bristen på egna tidningar, publikationer eller möjligheten att komma till tals i massmedia annat än i undantagsfall.Utåt möter de ofta motstånd som t. ex. i form av fördomar och värderingar beroende på olika kulturmönster. Detta upplevs som ett hot mot invandrarminotiteten. Ett djupt beklagligt fenomen. Invandrargruppernas brokiga, sociala och kulturella bakgrund är i sig själv sinsemellan ett väldigt svårbemästrat problem. De har ofta inte ens haft de minsta kontakter tidigare emellan sig själva eller också levde de i det gamla hemlandet som förtryckta och diskriminerade minoriteter, som nu möter sina forna "förtryckare i det nya värdlandet. Dessa antydningar kan ge en tankeställare angående omfattningen av de många problem som kräver systematisk forskning för att kunna leda fram till ett fruktbringande samarbete. För att möjliggöra en inventering av invandrarkulturen och senare även forskningsuppgifter inom detta område föreslår vi inrättandet av ARKIVET FÖR INVANDRARKULTUR. Frågan bör först bli föremål för utredning. I början kunde detta arkiv inleda sin verksamhet med att upprätta ett kartotek över kulturarbetarna. Det kommer då bl. a. att visa sig att vi har en stor grupp kända och mycket verksamma personer som representerar den andra generationen av invandrare. Efter registreringen eller parallellt med detta arbete påbörjas insamlandet av material som manuskript, brev, fotografier, filmer, böcker, bildkonst, musik, dans, scenkonst, arkitektur, litteratur, översättningar, vetenskapliga verk, bandupptagningar och intervjuer. finns det tekniska förutsättningar att bevara och konservera olika kulturella yttringar för framtiden. Härefter kunde arkivet gripa sig an med uppgiften att kartlägga de och sociala sammansättningarna av de olika folkgrupperna. Arkivet kan senare utvidgas till ett forskningsinstitut med uppgift att bearbeta och forska utifrån det insamlande materialet. Efter registrering och insamling kan verksamheten med fördel växa ut i aktiviteter som symposier, seminarier, utställningar och pedagogiska förgreningar. Mot en neutral fond är de s. k. etniska och nationella särarterna mera påtagliga än i sina naturliga och invanda miljöer. Därför skulle ett invandrarnas kulturarkiv och forskningsinstitut kunna ge möjligheter till djupare kunskaper om olika sociala beteendemönster, som i sin tur kan ligga till grund för åtgärder och bedömanden från olika myndigheters sida. Med ändamålsenliga lokaler och en säkrad driftkostnad kan grunden läggas till en institution som kommande generationer blir tacksamma för. Är dessa grundläggande saker säkrade så finns också frivilliga krafter och - det finns inget bättre exempel än arkivet för dekorativ konst i . Som tidigare framhållits har många invandrare. Andra länder i har miljoner av gästarbetare och immigranter. Men, människan är mera än enbart arbetskraft - människans kultur- och identitetsbehov är lika viktigt. Det gäller att få en levande kulturprocess att bli en frisk transplantation i en mottagarorganisation, ett medium för att lära känna varandra bättre till gagn för hela vårt samhälle. 1* 1973. Med stöd av vad som anförts i denna motion föreslår vi att beslutar att hos regeringen hemställa om en utredning angående inrättandet av ARKIVET FÖR INVANDRARKULTUR med de arbetsuppgifter som redovisats i motionen. () ()