ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY02465 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om ändrade ersättningsbestämmelser vid företagsläkares remiss av patient till laboratorie- och röntgenundersökning. infördes nya ersättningsregler inom sjukförsäkringen för läkarvård hos privatpraktiserande läkare. Härvid fastställdes patientavgifterna till . Dessa avgifter omfattar också laboratorie- och röntgenundersökningar. Undantagna från dessa bestämmelser är läkare vid företagshälsovården. De kan inte remittera patienten till laboratorie- och röntgenundersökningar utan att ny patientavgift erläggs på den nya undersökningsplatsen. 1 vissa fall måste företagsläkare gå via en privatläkare för att kunna remittera patienten till dessa prov. Företagsläkaren har inte remissrätt. Detta är enligt vår uppfattning ett onödigt krångligt förfarande, och den befintliga läkarkåren utnyttjas ej på ett rationellt sätt. Läkarna vid företagshälsovården är lika kvalificerade som privatläkarkåren och bör också ha samma rättigheter och möjligheter i sitt arbete. Det torde vara helt klart att den sjukvård som bedrivs inom företagshälsovården är av största betydelse för att förebygga ohälsa och olycksfall och bidrar till en bättre arbetsmiljö. Härigenom kan många olycksfallsrisker och yrkessjukdomar undvikas och även vanliga sjukdomsorsaker upptäckas på ett tidigt stadium. Detta bevisar att företagshälsovården är av stor betydelse för att förebygga ohälsa och olycksfall men också att den är ett viktigt komplement till landstingens och privatläkarnas verksamhet. Läkarresurserna utnyttjas mera effektivt om företagsläkarna får samma villkor som andra läkare att remittera patienter. Dessa förhållanden påpekas redan i överenskommelsen mellan angående företagshälsovården. Där angavs också som angeläget att sjukvårdsdelen ej skulle överstiga av den totala verksamheten. Mot denna bakgrund är denna sjukvård viktig. Det måste vara olyckligt och felaktigt att det för patienten blir dyrare och omständligare att gå till företagshälsovårdens läkare än till privat läkare. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär att bestämmelserna om ersättning vid företagsläkares remiss av patient till laboratorie- och röntgenundersökningar ändras så att de överensstämmer med vad som gäller i fråga om andra till sjukförsäkringen anslutna läkare.
mot · FY02466 · 1975-01-23 00:00:00 — av i om sjukpenningklassplaceringen av intagen på fångvårdsanstalt, m. m. Om vårdtid på fångvårdsanstalt beräknas understiga får den intagne behålla sin sjukpenningklass. Om tiden överstiger mister den försäkrade sin sjukpenning; han/hon nollklassas. Jag anser att tidsbegreppet bör borttagas och att de förhållanden som inträder efter frigivningen skall vara avgörande för sjukpenningplaceringen. Vårdtagare som före eller har blivit nollklassad får ofta stora svårigheter att efter frigivningen bli placerad i en sådan sjukpenningklass som gör det möjligt för honom/henne att klara sig under eventuell sjukskrivningstid. Om den frigivne får arbete med sjukpenninggrundande inkomst och anmäler detta till dröjer det innan den nya ersättningen från träder i kraft. Detta gäller även om den frigivne de senare månaderna av vårdtiden som s. k. frigångare arbetat i civil verksamhet med marknadslön men tillbringat icke arbetstid på anstalt. Jag anser att lagen eller tillämpningsbestämmelserna bör ändras så att avisering om sjukpenningplacering kan göras redan under anstaltsvistelsens senare del så att den frigivne redan när han släpps från en längre vistelse på vårdanstalt är sjukpenningplacerad i en relevant klass. Jag tror att detta är extra viktigt och väl motiverat med tanke på att människor efter en längre anstaltsvistelse har svårare att undvika sjukdomsperioder än andra försäkrade. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till sådan ändring av lag och tillämpningsbestämmelserså att vård på anstalt inte föranleder omprövning av sjukklasstillhörighet och så att inplacering i sjukklass kan ske redan vid frigivning; eller i så nära anslutning till den som möjligt.
mot · FY02467 · 1975-01-23 00:00:00 — om vidgad rätt till sjukpenning vid tjänstledighet för barntillsyn. Om ett barn är sjukt kan en förälder få sjukpenning om han eller hon stannar hemma för att vårda barnet. Detta gäller ensamstående föräldrar och makar som båda förvärvsarbetar. I familjer där en förälder är hemmamake kan den förvärvsarbetande föräldern få denna rätt om särskilda skäl föreligger. Sjukpenningen utgår per familj och år. Enligt min mening finns det ett annat viktigt tillfälle då familjen skulle ha nytta av den nya lagen, men som inte innefattas i bestämmelserna. Om en av föräldrarna blir sjuk i hemmet eller vårdas på sjukhus uppstår svårigheter för familjen att klara barnpassningen. uppkommer sådana situationer mycket snabbt och den andra föräldern måste då begära ledigt från arbetet - utan någon möjlighet till ekonomisk ersättning. Oavsett om det gäller kortare eller längre tids sjukdom skulle möjligheten att få utnyttja sjukpenningen vara värdefull för familjen. Om föräldraförsäkringen utökas att gälla även utan kriteriet sjukt barn skulle tryggheten öka för förvärvsarbetande föräldrar och en efterlängtad komplettering av familjepolitiken ske. Med hänvisning till vad som redovisats ovan föreslår jag att hos regeringen hemställer att familjestödsutredningen får i uppdrag att utreda frågan om vidgad rätt till sjukpenning vid tjänstledighet för barntillsyn.
mot · FY02468 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om sjukpenningen till deltidsarbetande m. fl. Enligt 3 kap. 2 § lagen om allmän försäkring skall till grund för den sjukpenninggrundande inkomsten läggas den årsinkomst av förvärvsarbete som den försäkrade kan antas komma att tills vidare åtnjuta. Inkomstberäkningen skall avse den framtida genomsnittsinkomsten för år. En säsongarbetare som tjänar . av året och ingenting under återstoden har en genomsnittlig årsinkomst av förvärvsarbete på , vilken även skall vara hans sjukpenninggrundande inkomst. Den sjukpenning han erhåller på grundval av denna inkomst utgår vid sjukdomsfall oberoende av om sjukskrivningstiden infaller då arbetet pågår eller . Ungefär 1 500 000 av de 4 300000 som är ute på arbetsmarknaden är antingen deltidssysselsatta och/eller delårsarbetande. Det är alltså en förhållandevis stor andel av de förvärvsarbetande vars trygghet mot sjukdom påverkas av de regler som finns för beräkning av sjukpenning. I många fall uppfattas bristerna i kompensationen vid sjukdom såsom orsakade av den s. k. fridagsregeln. Detta gäller emellertid endast vid sjukdomsfall som varar samt om deltidsarbetet innebär att den försäkrade arbetar mindre än . För den som arbetar del av året kan kompensationen med nuvarande regler bli låg även om sjukdomsfallet är längre än , men inträffar under den del av året då den försäkrade skulle ha arbetat. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär en utredning och förslag till en sådan ändring av reglerna om beräkning av sjukpenning. att sjukpenningen bättre än ersätter in komstbortfallet för delårs- och/eller deltidsarbetande.
mot · FY02469 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om rätt till sjukpenning vid regelbundet återkommande läkarkontroller. Det finns många människor i vårt land som drabbas av sjukdomar av olika slag, t. ex. diabetes, vilket innebär att de måste leva med sin sjukdom under hela sitt återstående liv. Ambitionen hos dessa är att kunna leva ett normalt liv med möjlighet till ett förvärvsarbete som ger dem förutsättning att kunna försörja sig själva och en eventuell familj. Samhället gör mycket för att hjälpa dem som drabbas, men trots det innebär sjukdomen betydande svårigheter, bl. a. ekonomiska, för många människor. De läkarkontroller som fordras för att dessa personer skall kunna sköta sin hälsa och därmed också sitt arbete innebär ofta ett betydande inkomstbortfall. Med resor och väntetid tar läkarbesöken ofta en hel dag i anspråk, vilket innebär en utebliven lön. Om läkarkontrollerna inträffar inom 20 dagars intervaller utgår ersättning från men ofta behövs en kontroll eller 8-10 kontroller , och eftersom då ingen ersättning utgår innebär detta ett onödigt och orättvist inkomstbortfall för en grupp människor i vårt samhälle. Det borde finnas möjlighet för dessa människor att erhålla ersättning från allmänna i form av sjukpenning för dagar som åtgår till läkarkontroller. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär översyn av reglerna för allmän försäkring innebärande att sjukpenning skall utgå vid regelbundet återkommande läkarkontroller även om intervallerna är längre än .
mot · FY02470 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om reseersättning vid besök på barn- och ungdomspsykiatrisk klinik. Inom den barn- och ungdomspsykiatriska verksamheten utgår reseersättning från allmänna sjukförsäkringen endast vid besök hos läkare. Det utbetalas sålunda inte någon reseersättning vid besök hos kurator eller psykolog. Läkare, kuratorer och psykologer arbetar emellertid som ett lag. Det förekommer att patienter och deras föräldrar uppehåller direkta kontakter inte med läkaren utan med kurator eller psykolog. Det händer även under behandlingens lopp att föräldrar besöker befattningshavare utan att patienten följer med. I vissa fall krävs upprepade besök . Det kan inte vara rimligt att reseersättning utgår enbart vid besök hos läkare. I vissa andra fall, där vård och behandling ges av annan än läkare, finns rätt till sådan reseersättning. Detta är exempelvis fallet vid sjukgymnastisk behandling och vård som meddelas av distriktssköterskan. Reseersättning bör kunna utgå även vid besök vid barn- och ungdomspsykiatrisk klinik i samband med utredning och behandling oavsett vilken befattningshavare besöket gäller och oavsett om barnet följer med eller inte. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär förslag om sådan ändring av gällande bestämmelser att reseersättning från allmänna sjukförsäkringen kan utgå för besök vid barn- och ungdomspsykiatrisk klinik i samband med utredning och behandling, oberoende av vilken befattningshavare besöket gäller och oberoende av om patienten medföljer eller inte.
mot · FY02474 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om inrättande av en medicinsk nomenklaturcentral. Det medicinska språket blir alltmer oenhetligt. Det består av många dialekter. Samma företeelser kan ha en mängd olika beteckningar, och det förekommer att en och samma term har flera betydelser. Normer saknas i stor utsträckning, och speciellt på nya medicinska områden är språkbruket svävande. Riskerna för missförstånd är betydande. har engelska facktermer blivit allt vanligare, och det skapar problem därför att de ofta är svåra att anpassa till svenskan. Docent har ägnat det medicinska fackspråket stort intresse. I en artikel i , , sammanfattar hon dagsläget på följande sätt. De termer som utgör basvokabulären inom medicinen uppgår nu till omkring 50 000, varav en stor del emellertid är synonymer. Någon del av skulden för den terminologiska oredan får kanske skjutas på de medicinska tidskrifterna - deras antal överstiger 7 000 vilkas möjligheter att påverka nomenklatur och terminologi inte bör underskattas. Alltför många tidskrifter påstås överlåta terminologivalet helt åt författarna, oavsett om deras språkbruk strider mot eventuella internationella rekommendationer. Det är lätt att föreställa sig vilka förluster , pengar och forskningsresultat som den terminologiska förvirringen måste orsaka genom att försvåra kommunikation och litteratursökning och därmed säkerligen också mången gång leda till oavsiktligt dubbelarbete på en och samma forskningsuppgift. Vad som behövs är en medicinalväsendets motsvarighet till . En medicinsk nomenklaturcentral skulle med tiden kunna rensa upp i den snabbt växande medicinska synonymfloran. Den skulle skapa fastare normer för det medicinska språket, inte minst genom att bistå i det svåra arbetet att bilda nya termer. Avsevärda förenklingar och icke föraktliga samhällsekonomiska vinster kan uppnås. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär inrättandet av en medicinsk nomenklaturcentral. () ()
mot · FY02475 · 1975-01-23 00:00:00 — om vidgade möjligheter till statsbidrag vid inköp av invalidbil. Det är självklart att handikappade har samma rätt som andra till ett självständigt liv som de ordnar efter egna önskemål och intressen. Handikappade skall kunna delta i samhällsgemenskapen med dess olika slag av verksamheter. Eftersom ett handikapp innebär en begränsning i individens möjligheter, är det så mycket viktigare att den handikappade kan utnyttja de speciella förutsättningar och resurser som han har. Härigenom kan den handikappade, inom de gränser som hans handikapp sätter, få en kompensation för sitt handikapp. En förutsättning för detta är bl. a. att goda kommunikationsmöjligheter erbjuds. Färdtjänsten bör erbjuda personer med förflyttningshandikapp minst lika bra transportmöjligheter som andra har med de reguljära färdmedlen. Ett förflyttningshandikapp innebär ofta isolering. Genom en effektiv färdtjänst kan isoleringen brytas, och handikappade kan delta i de aktiviteter som de har intresse för. Lika möjligheter att förflytta sig betraktar vi som en väsentlig jämlikhetsfråga. Vissa grupper kan vara i behov av att ha egen bil för att på ett smidigt sätt klara sin vardag och sin kontakt med andra människor. beviljas dock statsbidrag för bil endast till sådana handikappade som kan motivera bilinnehavet med att den behövs för inkomstens förvärvande. Därutöver finns det s. k. mopedbidraget, som är ett statligt bidrag till inköp av bil för handikappad som ej kan erhålla näringshjälp i form av bidrag för sådant inköp. Enligt bestämmelser gäller att statsbidrag till inköp av invalidbil utgår för kontantbelopp, som erhållits i stället för motordriven invalidvagn. (Med motordriven invalidvagn menas vanligen 3-hjulig moped, shopper, e. Man ansöker alltså om bidraget på samma sätt som då det gäller motordriven invalidvagn. Vid ordinationen skall läkaren bedöma behovet av en sådan. Enligt bestämmelserna får handikappad motordriven invalidvagn på samma villkor som elektrisk rullstol. Ytterligare förutsättning för ordination av motordriven invalidvagn är dock att den handikappade är i stånd att själv köra invalidvagnen utan fara för sig själv eller andra. Hänsyn tas till den handikappades möjlighet att vinna väsentligt större rörlighet, t. ex. för att göra inköp, ta sig till och från serviceinrättningar etc. Den begränsning i reglerna för mopedbidrag, som innebär att man själv måste kunna köra bilen, gör att vissa handikappgrupper, exempelvis blinda, inte kan få sådant bidrag. Enligt min mening borde bidrag kunna utgå, om den handikappade har någon annan person, t. ex. make eller barn, som förklarar sig beredd att köra bilen när den handikappade behöver komma ut. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av gällande statsbidragsregler för det s. k. mopedbidraget att kravet på att den handikappade själv skall vara i stånd att köra bilen slopas. 1» 1975.
mot · FY02476 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om statsbidrag till förskola för behandling av talsvårigheter hos barn. innevarande år startar allmän förskola för 6-åringar. Verksamheten anordnas i allmänhet med sociala centralnämnderna som huvudmän ute i kommunerna. Förskoleverksamheten avses öka möjligheterna till rättvisare inskolning i , och i många kommuner har sociala centralnämnden och skolstyrelsen inlett ett intimt samarbete för att underlätta övergången från förskola till lågstadium. visar forskning på nödvändigheten av att vidta åtgärder för att hjälpa barn med särskilda behov. Annan forskning pekar på att språkutvecklingen försenats hos förskolebarn . Åtgärder för att hjälpa vissa förskoleelever med försenad talutveckling kräver insatser av specialutbildad personal, s. k. talpedagoger. Det är ytterst viktigt att talkorrektion insätts tidigt, helst innan barnet kommer till grundskola. Nuvarande statsbidragsbestämmelser enligt SFS 1958:665 utgör dock ett hinder för detta, eftersom bidraget avser grundskola och inte förskola. Många kommuner med ett gott samarbete mellan socialmyndigheten och skolstyrelsen har tvingats konstatera att tidigareläggande till förskolan av insatser för korrektion av barnets tal omöjliggörs av dessa bestämmelser. En förändring skulle dels ge större chanser till hjälp åt barn med talsvårigheter, dels främja ett samarbete mellan barnavårdande och undervisande myndigheter ett samarbete som på vissa håll ännu är mycket svagt. Med hänvisning till det nämnda föreslås att statsbidrag skall utgå även om viss del av sådan talbehandling som avses i motionen sker på förskolenivå.
mot · FY02478 · 1975-01-22 00:00:00 — om översyn av bestämmelserna om statsbidrag för resa till och från semesterhem m. m. I som kännetecknas av ett allt högre och mer pressat arbetstempo utgör semestern ett välkommet avbrott med allt vad det innebär av rekreation och vila. För många människor blir semestern emellertid ej den tid av återhämtning som är önskvärd på grund av deras ekonomiska situation och familjesituation. Enligt kungörelsen 1967:472 utgår statsbidrag för resa till och från semesterhem och för resa i samband med annan semestervistelse enligt de grunder som fastställer. I Råd och anvisningar i socialvårdsfrågor, nr 203, dec. 1967 har lämnat anvisningar, vilka gällt . i landstingskommun där den resande har sin hemvist beviljar och betalar ut resebidragen. Enligt anvisningarna bör resebidrag utgå till personer med låg familjeinkomst, och särskild hänsyn bör tas till sjukdom eller arbetslöshet i familjen, stor arbetsbörda genom skötsel av flera barn eller skötsel av handikappat barn, kroniskt sjuk eller åldrad familjemedlem. Vid den praktiska handläggningen av bidragsansökningar var en statlig beskattningsbar inkomst av . ursprungligen den gräns som sattes vid bestämmande av om bidrag skulle utgå eller ej. Gränsen har emellertid varit något flexibel beroende på dels att hänsyn enligt anvisningarna även tagits till förhållandena i familjen i övrigt, dels den inkomstutveckling som skett sedan beloppet fastställdes. Bidrag har som regel beviljats med belopp som motsvarar kostnaderna för resa med tåg eller buss från sökandens hemort till det semesterhem som sorterar under landstingskommunen och som kan anses ge sökanden bästa möjlighet till vila och rekreation. Då det ansetts vara särskilt värdefullt för den sökande med luftombyte eller speciellt miljöbyte har högre bidrag beviljats, dock maximalt . Med hänsyn till den inkomst- och kostnadsutveckling som ägt rum i samhället bör en justering ske av nämnda inkomstgräns. Ett mer flexibelt system bör skapas vid bestämmande av det belopp med vilket bidrag bör utgå. anförde i nämnda Råd och anvisningar att styrelsen noggrant kommer att följa semesterhemsnämndernas handläggning av resebidragsärendena och tillsammans med nämnderna försöka komma fram till vissa normer. Då nu styrelsen i sina petita hemställt om översyn av bestämmelserna om bidrag för resor till och från semesterhem, finner vi detta synnerligen angeläget med hänsyn till dels den tid som förflutit sedan senast utfärdade sina anvisningar, dels den icke ringa erfarenhet som vunnits vid handläggning av ifrågavarande ärenden, varför utarbetande av närmare föreskrifter med ledning av denna torde kunna ske. Att uppnå uniformitet i handläggningen av dessa ärenden mellan de olika semesterhemsnämnderna anser vi angeläget. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära skyndsam översyn av bestämmelserna om bidrag för resa till och från semesterhem och för resor i samband med annan semesterVistelse. () ()
mot · FY02479 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om försöksverksamhet med kulturinriktad social hemhjälp. Ett betydande antal pensionärer, handikappade etc. får genom kommunernas försorg social hemhjälp. Den utförs av hemvårdare, hemsamariter, barnvårdare och därmed jämförlig personal. Många av dem som är hjälpmottagare lever tämligen ensamma och har få kontakter utanför hemmet. Det är en ibland självvald men som regel ofrivilligt påtvingad situation. För många av dem skulle kontakter med lokala organisationer och kulturaktiviteter kunna bli en värdefull stimulans och ett sätt att bryta isoleringen. Enligt vår mening är det motiverat att genom en bred och systematisk försöksverksamhet försöka nå dessa grupper av pensionärer och handikappade med det kulturutbud och den kulturella service som finns lokalt. Hemsamariterna skulle här kunna spela en långt viktigare förmedlande roll än . De skulle exempelvis ges tid - och viss utbildning - för att kunna ägna sig åt den s. k. sociala biblioteksverksamheten, genom vilken böcker och AV-medel kan lånas. Vidare borde de mera regelmässigt kunna svara för evenemangsservice, knyta kontakter till studieförbundens lokala aktiviteter m. m. En viss utbyggnad av informationsgivningen till och utbildningen av hemvårdare m. fl. är nödvändig för att de skall kunna fullgöra de nya uppgifter som läggs på dem. En sidoeffekt av de vidgade arbetsuppgifterna skulle kunna bli att ett större antal hemvårdare och motsvarande nådde upp till det antal tjänstgöringstimmar , dvs. 16, som medför att de omfattas av trygghetslagen. För att stimulera kommunerna till en försöksverksamhet av skisserad art synes det motiverat att överväga en viss differentiering av det statliga bidraget till social hemhjälp. Till den kulturinriktade sociala hemhjälpen skulle bidrag utgå enligt en något högre procentsats än för hemhjälpen i övrigt. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att hos regeringen begära prövning av möjligheterna att genom differentiering av bidraget till social hemhjälp främja kommunernas intresse för försöksverksamhet med kulturinriktad social hemhjälp i enlighet med vad som anförts i motionen. () i Kumla () ()