mot · FY022182 · 1975-05-28 00:00:00 — med anledning av skrivelse (förslag 1975:18) från talmanskonferensen med överlämnande av JO-utrednings betänkande uppgifter och organisation (SOU 1975: 23). Justitieombudsmannainstitutionens betydelse i det svenska samhällslivet är allmänt omvittnad. Ämbetets uppgift att utöva tillsyn över offentliga befattningshavare utgör en viktig funktion i den svenska demokratin. Ämbetets organisation och verksamhetsformer har varit föremål för ändringar vid ett flertal tillfällen, särskilt . Detta tyder på svårigheterna att i ett samhälle, där avsevärda förändringar, inte minst i avseende på den offentligrättsliga regleringen, sker, nå en mer definitiv utformning av ämbetet. Det nu föreliggande betänkandet uppgifter och organisation, avgivet av den av talmanskonferensen tillsatta utredningen om ombudsmäns uppgifter och arbetsformer m. m., kan sägas bära vittne härom. Utredningen föreslår väsentliga ändringar i den nuvarande organisationen, ehuru denna inte varit i kraft . Utredningen lägger fram sina förslag för att söka komma till rätta med ombudsmännens stora arbetsbörda, vilken växt på grund av det stora och fram t. o. m. 1973 ökande antalet klagomål hos JO. Olika alternativ kan givetvis väljas när det gäller att söka nå en så effektiv organisation som möjligt av . Det är emellertid väsentligt att styrka under att JO:s huvudsakliga uppgift är att granska rättstillämpningen hos de organ som står under hans tillsyn. Det är diskutabelt om JO så ofta som skett bör uttala sig i rena lämplighetsfrågor. Det s. k. personliga momentet i JO-utövningen, som varit markerat , är i och för sig väsentligt för verksamheten och för den önskvärda strävan att förhindra att ämbetet växer ut och får en organisation som liknar ett statligt verk av traditionell typ. Vid utformandet av organisationen måste noga fasthållas att JO är ett extraordinärt tillsynsorgan vid sidan av andra tillsynsorgan i den statliga förvaltningen, vilka utövar den normala övervakningen av myndigheternas verksamhet. De extraordinära uppgifterna gör att organisa tion endast i begränsad utsträckning kan och bör hämta sina drag från andra organ. Det stora antalet JO-ärenden synes dock medföra att det personliga momentet av praktiska skäl måste tonas ned. En avvägning måste därför ske mellan önskemålet om det personliga inslaget och kravet på en organisation som effektivt kan bemästra det stora antalet ärenden. Den nuvarande organisationen synes oss om ock ej helt invändningsfri i väsentliga delar och i större utsträckning än utredningens förslag förena dessa skilda önskemål. Utredningens förslag att en JO skall vara chef för övriga JO synes mindre lämpligt, bl. a. med hänsyn till att här är fråga om befattningar som torde få anses tillhöra landets högsta. Det kan vidare måhända försvåra att till övriga JO rekrytera personer av den synnerligen höga kapacitet som erfordras, om en formell och i vissa avseenden även reell chef skall finnas för dessa. önskemålet att befria ombudsmännen från ett gemensamt ansvar för administrativa frågor synes man kunna tillmötesgå utan att göra en JO till chef för övriga. Organisationen för högsta domstolen och regeringsrätten kan tas till förebild så till vida att en JO lämpligen den till tjänsteåren äldste får viss beslutanderätt i personal-, lokal- och ekonomiska frågor. Ytterligare befogenheter av angiven art synes också kunna läggas på ämbetets kanslichef. Vad beträffar antalet JO visar tillgänglig statistik att arbetsbelastningen f. n. motsvarar behov av inemot fyra JO. Då förslaget att en JO skall vara chef för övriga här avvisas bör, om en organisation med fyra JO väljs, samtliga ha egna tillsynsområden. Vissa skäl talar dock för att behålla nuvarande system med tre JO jämte ställföreträdare. Även om en internationell jämförelse med hänsyn till de svenska inte är alldeles rättvisande, kan dock de av utredningen (s. 62) angivna uppgifterna om antalet ombudsmän i andra länder ge anledning till återhållsamhet beträffande numerär. Utredningen visar att det behov av förstärkning av ämbetet som sker genom att s. k. dubblering äger rum starkt varierar år . De nackdelar som utredningen anfört med ställföreträdarsystemet förefaller överdrivna. Med nuvarande organisation (3 + 2) synes arbetsbelastningen kunna bemästras även då stora och komplicerade ärenden föreligger att handlägga. Med hänsyn till den elasticitet som nuvarande system innebär i jämförelse med en organisation som har fyra ordinarie JO och ingen ställföreträdare vill vi ge förstnämnda organisationsform företräde. I princip bör varje JO själv avgöra samtliga frågor inom sitt tillsynsområde. Mot detta talar dock ämbetets arbetsbelastning och nödvändigheten av att begränsa antalet JO till ett fåtal. Utredningens förslag att JO äger att till kanslichef eller byråchef delegera vissa avskrivningsbeslut och liknande kan därför accepteras. Det kan emellertid ifrågasättas om inte även dessa beslut borde, i vart fall i formell mening, ge uttryck för att ha utgått från genom att de undertecknas på JO:s uppdrag eller för eller på liknande sätt. Frågor med anledning av ärabetsansvarsreformen Enligt utredningens förslag skall JO få befogenhet att föra talan mot beslut av disciplinmyndighet angående disciplinpåföljd. Sådan talan skall ske i civilprocess och normalt föras till arbetsdomstolen. Detta överensstämmer med vad som upptas i justitieutskottets betänkande 1975: 22, som vid denna motions utarbetande icke varit föremål för kammarens behandling. I reservationen 2 till detta betänkande anförs dock att talan mot beslut om avskedande av fullmaktshavare alltid skall avgöras av allmän domstol. Vi delar reservanternas mening och förmenar som följd härav att JO:s befogenhet i dessa fall skall gälla talan vid allmän domstol. Det författningsreglerade disciplinansvaret skall vidare enligt propositionen 1975: 78 och JuU 1975: 22 begränsas till statstjänstemän och statligt lönereglerade kommunala tjänstemän. I reservationen 1 till betänkandet hävdas att disciplinansvaret bör gälla alla anställda i . Ett sådant system har avsevärda fördelar. Till följd härav bör JO ha befogenhet att föra talan mot arbetsgivarens beslut även för dessa grupper. Man slipper då komma i den situationen att, för det fall att arbetsgivaren beträffande kommunala tjänstemän utanför det statligt lönereglerade området underlåter att ingripa med tillräcklig kraft, JO inte kan reagera häremot på annat sätt än genom eget uttalande. Utredningen påpekar att reformeringen av ämbetsansvaret medför att JO:s åtalsmöjligheter minskar och att JO kommer att få sin stora betydelse då han med saklig argumentation påtalar fel och framför sin mening om vidtagna åtgärder. I samband därmed bör påpekas vad som ovan anförts, nämligen att JO:s uppgift i första hand är att granska rättstillämpningen och inte att göra uttalanden i rena lämplighetsfrågor. Beträffande JO:s åtalspraxis hävdar utredningen (s. 134) att det inte finns anledning för JO att skärpa denna endast för att ge kritiserade tjänstemän möjlighet till domstolsprövning. Nuvarande tre JO har dock uttalat att de är beredda att anställa åtal, om vederbörande tjänsteman begär det, under förutsättning att felet anses vara straffbart. Utredningen har anslutit sig till denna mening. Det kan dock diskuteras om åtal bör väckas av denna anledning. Även i sådana fall kan det nämligen hävdas att åtal bör väckas endast på objektiva grunder och inte därför att en av JO kritiserad tjänsteman önskar det. Utredningen diskuterar JO:s inspektionsverksamhet, som man finner viktig om än tidsödande. I vad gäller inspektioner som sker av speciell anledning anser utredningen att dessa bör företas så snart anledning föreligger därtill, medan man ifrågasätter om inte en väsentlig minskning av den rutinmässiga inspektionsverksamheten kan ske. Den rutinmässiga inspektionsverksamhet som JO uppehållit är dock ett mycket viktigt inslag i hans arbete att åstadkomma en enhetlig rättstillämpning hos myndigheter och kontrollera efterlevnaden av lagar och författningar. Även om andra organ utför inspektioner av liknande slag som JO, gör dennes speciella ställning som ombudsman att en förhållandevis omfattande inspektionsverksamhet bör åligga JO. JO bör därför utföra inspektioner i ungefär samma utsträckning som . Åberopande det anförda hemställs A. att beslutar 1. att nuvarande organisation skall behållas, 2. att expeditioner i frågor som avgjorts av kanslichef eller byråchef efter delegation undertecknas på sätt i motionen anförts, 3. att JO:s ställning med anledning av ämbetsansvarsreformen utformas på sätt i motionen anförts, B. att uttalar att JO:s inspektionsverksamhet bör bedrivas i ungefär samma utsträckning som . () ()