mot · FY021278 · 1975-01-27 00:00:00 — av i och fröken om höjt anslag till Ungdomsvårdsskolorna: Driftkostnader för placering i enskilda hem. förs en intensiv debatt om den framtida barn- och ungdomsvården, om nya principer och eventuell ny lagstiftning, som kan komma att beslutas. Den debatten är nödvändig. Men den får ej såstå i centrum att man glömmer de ungdomar som är i behov av vård och som vistas på de statliga ungdomsvårdsskolorna. I propositionen beskrivs situationen med utgångspunkt från pågående eller under remiss varande utredningar och ej från den aktuella situationen. Ett avvecklingsarbete synes vara på gång utan att har haft möjligheter att ta ställning till ev. nya principer eller ny lagstiftning. Detta är naturligtvis fel från flera synpunkter, och vi befarar dessutom att nuvarande elever kan komma i kläm och ej få den vård, undervisning och rehabilitering som de har rätt att få. De ungdomar som kommer till ungdomsvårdsskolorna är mer störda och mer beroende av gifter än elever . Nästan alla elever som kommer till ungdomsvårdsskolorna har av olika anledningar kommit i konflikt med och ej kunnat tillgodogöra sig den undervisning som meddelas vid våra grundskolor. Kommunerna har stora resurser, och vi är övertygade om att alla resurser också utnyttjas, men måste ändå konstateras att de ej klarar att förmedla undervisningen. Många av eleverna som kommer till ungdomsvårdsskolorna är också psykiskt störda, och den psykiska barn- och ungdomsvården konstaterar bara att de ej har mera att ge. I denna svåra situation kommer eleverna till ungdomsvårdsskolorna. Där måste då personalen, i samarbete med eleven, arbeta fram en behandlingsplan som i första hand tar sikte på att eleven blir motiverad för undervisning och rehabilitering. Men detta tar tid och är personalkrävande. Alla barn och ungdomar har både rätt till undervisning och skyldighet att deltaga i undervisning. Den rätten tillkommer också elever vid ungdomsvårdsskolor, och den får inte göras illusorisk genom att placera skolpliktiga elever vid yrkesskolor. Grundskoleundervisning får endast ske vid skolhemmen som har de resurser som krävs för att lagen om rätten till undervisning skall kunna uppfyllas även för denna grupp ungdomar. Vi måste även acceptera mycket små grupper för varje lärare, ibland ner till 1-2 elever. Den lilla grupp elever som kommer till ungdomsvårdsskolorna, och som det kommunala skolväsendet ej har förmått lära läsa, måste få sin chans till detta på ungdomsvårdsskolorna. Denna rätt får vi inte ge avkall på genom placering på yrkesskola, där några timmars undervisning finns tillgänglig om eleven så önskar. Däremot är naturligtvis den undervisning som sker på yrkesskolorna för de äldre eleverna nödvändig för att reparera de brister som de har i kunskaper. Men denna frivilliga och tidsmässigt knappa undervisning får aldrig ersätta skolpliktiga elevers grundskoleundervisning. Antalet intagna elever har sjunkit, men olika vid olika skolor. De s. k. skolhemmen med grundskoleundervisning har ej märkt att placeringstalen är lägre. Vi utgår ifrån att dessa skolor ej kommer att beröras av ev. nerskärningar. Av beläggningsstatistiken är det ganska svårt att få en klar bild av situationen. Beläggningen vid skolorna är ganska ojämn . Under förhösten är beläggningen låg. När sedan skolproblemen hopar sig ökar också placeringarna. Därför är ett jämnt beläggningstal omöjligt att uppnå. Sedan har ett något ovanligt sätt att föra statistik, man räknar sängar och närvarande elever. Alla som sysslat något med ungdomsvårdsskolor vet att rymningar förekommer. Resultatet blir att eleven ej finns i sin säng och alltså inte räknas. Elever får också permissioner till sina hem för att hålla hemkontakt och för att förbereda utskrivning, även dessa bokförs som ej närvarande. Men dessa elever måste det ej endast finnas plats för när de kommer tillbaka, utan bildligt talat finnas samma säng och samma behandlingsgrupp. Det är helt oacceptabelt att elever placeras i för honom främmande grupp, och det spolierar det arbete som är påbörjat. Vi finner det vidare diskutabelt att på de skolor som har slutna avdelningar inräkna även dessa platser som en total platsresurs. Här skall elever endast behöva vistas när särskilda skäl föreligger och endast under kortast möjliga tid. De slutna avdelningarna bör därför ej inräknas i platsantalet. Om antalet elever blir mindre på ungdomsvårdsskolorna, så kan det naturligtvis ses positivt, men vi får nog ha i minnet att de elever som kommer till skolorna är mer störda än tidigare och att var och en kräver större insatser och större resurser, om intagningen skall syfta till vård, rehabilitering och undervisning och inte bara till en förvaring och en anhalt på väg till kriminalvård. I propositionen nämnes vissa försök i vissa namngivna skolor, t. ex. , där man ger elever placerade i vård utan skola visst stöd, och Fagared, där man försöker med intensiv social träning före vusk-placering. Detta, som beskrivs som försök, tillhör det dagliga arbetet och dagliga rutinen vid samtliga skolor. På ungdomsvårdsskolorna arbetar man efter principen att tiden vid skolan skall bli så kort som möjligt och att man skall kunna placera eleverna i öppen vård, men med bibehållande av alla de resurser som skolan har som hjälp för eleven och den familj han kommer till. Därför håller inte resonemanget att när så många placeras för vård utom skola, så kan skolans resurser minskas. För att nå resultat måste fosterfamiljen och skolan arbeta tillsammans. Detta medför att skolans arbets insatser måste öka om antalet elever i öppen vård ökar. De familjer som ställer upp och tar emot elever gör en mycket stor samhällsinsats och ersättningen är i de flesta fall alldeles för blygsam. Med tanke på den positiva syn som skolorna har på vusk-placeringen, med stöd från skolan, är det förvånande att departementschefen beräknar antalet placeringar i enskilt hem under nästa budgetår så lågt. Någon förklaring ges ej till detta. De ersättningar som betalas ut ligger långt under de taxor som har rekommenderat kommunerna att betala för sina placeringar. Vi är därför övertygade om att även ungdomsvårdsskolorna måste väsentligt höja sina ersättningar. Vi anser därför att samma belopp bör beviljas som under innevarande budgetår. Av antalet elever i vård utom skola har många yrkesarbete och uppbär då också lön för sitt arbete. När dessa elever blir arbetsoförmögna på grund av sjukdom förlorar de sin arbetsinkomst men får inte, som andra försäkrade arbetstagare, kompensation för den förlorade arbetsinkomsten i form av sjukpenning. Enligt lagen om allmän försäkring 3 kap. 15 § kan sjukpenning ej utgå för tid då försäkrad är intagen på ungdomsvårdsskola. Intagen har därvid jämställts med "inskriven'', vilket innebär att denna undantagsbestämmelse gäller för alla ungdomsvårdsskolor, oavsett om vården sker inom eller utom skolan. Dessa omständigheter har föranlett sjukförsäkringsutredning att i ett betänkande (S 1969:3) påpeka att en ändring är befogad. Utredningen framhåller att vårdformen, vård utom skola, utgör en förberedelse för elevs utskrivning från ungdomsvårdsskola och att den i regel används som en övergång mellan anstaltsmiljön och de mera fria förhållanden som eleven möter efter utskrivningen. Det övervägande antalet av de elever som vårdas utom skola har avlönat förvärvsarbete, varför deras förvärvsmöjligheter förändras vid arbetsoförmåga på grund av sjukdom. Utredningen föreslår därför att ungdomsvårdsskoleelev i vård utom skola inte skall vara undantagen från sjukpenningförmåner. Enligt vår mening skulle en sådan ordning också bidra till en önskvärd förstärkning av resocialiseringseffekten vid denna vårdform. Det borde vara ganska lätt att med en enkel lagändring undanröja nuvarande missförhållande. Med hänvisning till det anförda hemställs' att beslutar 1. att till Ungdomsvårdsskolorna: Driftkostnader för placering i enskilda hem anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag på , 2. att i övrigt beakta vad som i motionen anförts. () MAJ () (Se även motion 1975:1810)