mot · FY022031 · 1975-04-09 00:00:00 — I övriga större älvar är delar av källområdena och några få sammanhängande älvsträckor fortfarande outbyggda. Vidare finns ett antal mindre skogsälvar som är orörda. De anspråk som ställs på fortsatt utbyggnad drabbar till största delen älvar och vattendrag där bevarandevärdet är stort. Enligt vår mening bör stor restriktivitet gälla för ytterligare vattenkraftsutbyggnad. De fyra orörda älvarna älv, älv, älv och måste bevaras för framtiden. Utbyggnader i nationalparker eller i övrigt skyddade naturområden får under inga omständigheter komma till stånd. Stor försiktighet måste också iakttas vad beträffar utbyggnad i områden för närrekreation. Inventeringar och utredningar rörande möjlig vattenkraftsutbyggnad har gjorts och pågår. Arbetet är ännu inte slutfört. Innan ett fullständigt ut redningsmaterial föreligger och har remissbehandlats, finns det inte anledning att medge utbyggnader som innebär betydande intressekonflikter. Regeringen anser att utbyggnader av flertalet av de projekt i och södra som av Sehlstedtska utredningen placerats i klasserna 0, 1 och 2 bör kunna ske. Det finns ingen anledning att redan nu medge en så omfattande utbyggnad. Flertalet av dessa projekt hinner inte påbörjas . Inom klass 2 finns flera utbyggnadsprojekt som är kontroversiella och där kommuner och lokalbefolkning motsätter sig exploatering. Vi föreslår därför att årets riksdagsbeslut inskränks till att omfatta de utbyggnadsprojekt som i Sehlstedtska utredningen placerats i klasserna 0 och 1. Dessa bör kunna prövas i vanlig ordning. Huruvida ytterligare utbyggnad kan tillåtas i och södra bör prövas först när utredningen rörande vattenkraftsutbyggnad i norra fullföljts och remissbehandlats. Flera kompletterande utredningar bör göras beträffande vissa projekt i klass 2. När utredningsarbetet slutförts finns det också bättre förutsättningaratt avväga utbyggnader i norra mot utbyggnader i det övriga landet. Handlingsfriheten bör bibehållas. Den nu pågående utbyggnadsfasen av kärnkraft i omfattar 11 aggregat vid fyra kärnkraftsstationer. Några av dessa aggregat är i drift eller kommer att vara i drift. Det sista aggregatet i serien skall enligt planerna tas i drift in . riksdag slog fast att ställning till fortsatt utbyggnad av kärnkraften kunde tas först när ett nytt Vid normal drift har kärnkraftverken fördelar framför dagens oljeeldade kraftverk. De ger inga utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider, stoft och tungmetaller som de fossileldade kraftverken. De radioaktiva utsläppen hålls på en mycket låg nivå. Kärnkraften ger också större trygghet mot kortfristiga störningar i bränsletillförseln än vad fallet är med fossila bränslen. Erfarenheterna av driften av stora kärnkraftsaggregat är dock fortfarande små. Industriministerns uppgifter om att erfarenheterna nu omfattar ca 1 000 reaktorår avser alla kärnkraftsaggregat, och främst då mindre anläggningar. Statsministern påpekar däremot att erfarenheterna av kärnkraftsstationer i drift är relativt begränsade. Det gäller särskilt stora anläggningar av den typ som planeras och där också riskerna för olyckor kan anses vara större än för mindre anläggningar. Erfarenheterna av stora lättvattenreaktorer av den typ som är aktuella för svensk del inskränker sig till dryga 50 reaktorår. Risken för reaktorolyckor med omfattande personskador anses av de allra flesta bedömarna vara mycket små. emellertid på ett osäkert underlag och få försök. Med ett ökat antal kärnkraftverk blir säkerhetsåtgärderna lätt rutin, och därmed kan riskerna för mänskliga felgrepp öka. Detta gäller inte enbart vid själva driften av kärnkraftverken utan i hela den långa och komplicerade industriella process som krävs för kärnkraftsekonomin. Redan de erfarenheter som föreligger visar att det trots mycket omfattande kontroll- och säkerhetssystem kan göras misstag som är omöjliga att i förväg kalkylera och sannolikhetsbedöma. Risken för haverier och olika slags tekniska fel utan effekter på miljö och människor är väsentligt mycket större. Detta påverkar inte minst kärnkraftens driftsäkerhet och ekonomi. Regeringen är optimistisk beträffande möjligheterna till försörjning med kärnbränsle. Vi har f. n. kontrakt med om bränsletillförsel. Det framhålls i propositionen att förutsättningarna för en nationell självförsörjning inom kärnkraftsområdet är goda. Detta gäller dock bara under vissa förutsättningar. Vi har tillgång till uranråvara men inte till egna anrikningsoch upparbetningsanläggningar. Vi är alltså beroende av omgivningen även för vårt kärnkraftsprogram, vilket finns anledning att påpeka. En omfattande utbyggnad av kärnkraften förutsätter att vi skaffar egna resurser för hela bränslecykeln. Vi vill understryka att några beslut som i praktiken binder oss för sådan utbyggnad inte får fattas. Kärnkraftens högaktiva avfall skapar problem av en särskild storleksordning, eftersom det här rör sig om materia, som är farlig . Forskning och utveckling på detta område har först under den allra tagit verklig fart. Det finns i princip tekniska lösningar för hanteringen av avfallet, men dessa befinner sig än så länge på ett försöksstadium. Enligt en redogörelse från till industriministern () kan man, med hänsyn till tid för undersökningar, planering, prov och utbyggnad, "räkna med en tidsrymd från nu , innan slutdeponering av högaktivt avfall utvecklas till en reguljär industriell verksamhet. Det högaktiva avfallet från svenska kärnkraftverk förs utomlands för upparbetning och deponering. Osäkerheten beträffande upparbetningskapaciteten är f. n. stor. Det finns nu inte någon stor industriell anläggning för upparbetning av bränsle från lättvattenreaktorer i bruk i eller . Industriministerns uttalande, att upparbetningskapaciteten i kommer att öka snabbt, särskilt , synes oss väl optimistiskt. I till rådet angående hantering av nukleärt bränsle () konstateras att den upparbetnings kapacitet som f. n. föreligger inom ramen för United Reprocessors synes vara tillräcklig för att täcka behovet fram (inklusive det svenska). kommer det sannolikt råda brist på upparbetningskapacitet, och denna brist kan ej hävas genom nybyggnader (tar ) eller genom utnyttjande av utomeuropeisk kapacitet, som är än mer ansträngd. har erbjudanden om ett avtal med United Reprocessors som i princip skall garantera omhändertagande av använt bränsle från de av redan tillstyrkta 11 reaktorerna. Vi kan emellertid inte utgå ifrån att detta skall kunna infrias helt efter planerna i ett läge då EG-ländema själva har betydande problem. Det kan därför bli aktuellt att måste lagra det använda bränslet innan det kan gå till upparbetning. Regeringen bör redovisa beredskapsplaner för hur denna lagring skall kunna ske. Det medelaktiva avfallet skapar övervaknings- och lagringsproblem som heller inte getts tillfredsställande lösningar. Regeringen bör lämna en fylligare redovisning för hur detta avfall skall behandlas och förvaras. Frågor rörande avfallsproblemet för svensk del utreds av . Tillräckligt beslutsunderlag beträffande avfallsfrågorna föreligger således inte . Kärnkraftsekonomin bedömdes från början mycket optimistiskt. Anläggningskostnaderna har emellertid ökat kraftigt. De flesta bedömare anser att kostnaderna kommer att fortsätta att öka i snabb takt. Skälen är bl. a. krav på högre säkerhet och tekniska svårigheter. Avgörande för kärnkraftens ekonomi är givetvis också driftsäkerheten, dvs. hur många timmar kraftverken kan vara i drift. Det synes som om kärnkraftverkens tillgänglighet och kapacitet är lägre än vad man från början räknat med. Inkörningssvårigheter finns alltid när det gäller ny teknik, men erfarenheterna från tyder på att driftsäkerheten även efter inkörningsperioden tenderar att sjunka. Departementschefen väljer att åberopa kraftföretagens beräkningar angående tillgänglighet och ekonomi. Vi vill emellertid understryka att dessa beräkningar ifrågasatts även av svensk expertis. Vi anser att regeringen är alltför optimistisk i sin bedömning av kärnkraftens ekonomi. Kärnkraftens inverkan på människors riskupplevelser En viktig faktor som måste beaktas när det gäller att ta ställning till kärnkraften är dess sociala aspekter. Det motstånd som finns mot kärnkraften gäller inte bara farhågor för säkerheten för avfallsproblemen etc. Det har att göra med människors reaktioner för olika risker och med deras inställning till stora tekniska system. Det tekniskt möjliga är inte längre automatiskt det socialt önskvärda. Stämningar av detta slag är realiteter, även om de inte exakt kan mätas eller värderas i ekonomiska modeller. Men de måste vägas in vid ställningstaganden av typ kärnkraft eller ej. I statsverkspropositionen 1973 konstaterade industriministern att den statliga energipolitiken i hög grad inriktas på att främja införandet av kärnkraften. Enligt de redovisade planerna skulle komma att få en större kärnkraftsproduktion i förhållande till folkmängden än något annat land. beslöt 1973 som bekant att arbetet på de 11 redan påbörjade och planerade kraftverken skulle fullföljas men att ställningstagande till frågan om fortsatt utbyggnad av kärnkraften kunde tas först när ett nytt och allsidigt beslutsunderlag förelåg. Regeringen ansåg sig kunna acceptera detta uppskov eftersom det, enligt industriministerns uttalande i riksdagsdebatten, inte skulle behöva påverka de nuvarande utbyggnadsplanerna. Det framgick tämligen klart av debatten att industridepartementet räknade med en fortsatt utbyggnad. har vi haft en omfattande debatt. Nya fakta och synpunkter har kommit fram, både i och i många andra länder. Två offentliga utredningar har presenterats, närförläggningsutredningen och en lägesrapport från AKA. När förläggningsutredningens bedömningar har, som påpekats, kritiserats, framför allt i vad gäller de data den baserar sina beräkningar på. AKA:s utredning gav vid handen att avfallsfrågorna synes tekniskt möjliga att lösa - men vi kan konstatera att det kommer att ta en betydande tid innan det finns en reguljär industriell teknik för detta. Deponeringsfrågorna är inte slutgiltigt lösta. Enligt vår mening har osäkerheten om kärnkraftens fördelar i förhållande till dess nackdelar och risker ökat . De gäller framför allt: O brist på erfarenhet av stora reaktoranläggningars drift och säkerhet, O brist på experimentella erfarenheter i stor skala av framför allt nödkylningssystemens effektivitet, O osäkerhet om de sociala förutsättningarna för att på lång sikt upprätthålla kvalitetskrav och detaljkontroll i mycket omfattande kärnkraftssystem, O osäkerhet om vilken metod som skall väljas för slutlig hantering av avfallet, O osäkerhet om kärnkraftens ekonomi i ett längre perspektiv, O osäkerhet om de politiska förutsättningarna för internationellt samarbete och internationell kontroll av kärnkraftcykeln. Ett visst mått av osäkerhet och risktagande är ofrånkomligt vid alla beslut som gäller tillämpning av stora tekniska system. Att föreskriva någon hundraprocentig säkerhet är inte rimligt. Men osäkerheten om kärnkraftens fördelar och nackdelar i förhållande till andra energikällor är enligt vår mening fortfarande så stor, att det vore oklokt att gå in för en omfattande kärnkraftsutbyggnad. Det vore också fel att forcera den utbyggnad av kärnkraften som redan är beslutad och på väg. Några "stora språng" bör inte ske när det gäller tillämpning av en teknik när osäkerheten är så betydande. Det förefaller som om även regeringen anser att osäkerheten har ökat - det skulle annars inte finnas något skäl för regeringen att föreslå en så nedbantad plan i förhållande till 1973. Regeringen förklarar också att den vill skapa handlingsfrihet för framtiden. Mot den bakgrunden är det enligt vår mening egendomligt att regeringen ändå nu vill gå vidare, utöver beslut. Det rimliga vore i stället att hålla fast vid beslut om 11 reaktorer och att till nästa avstämning av energipolitiken, förslagsvis vid riksdag, söka få fram det kunskapsunderlag som saknas. En sådan linje innebär att man vidgar valfriheten i förhållande till regeringens förslag. Det förutsätter givetvis en kraftfull hushållningspolitisk satsning på alternativa energikällor och att energipolitiken inte ges en sådan utformning, att vi i praktiken blir bundna till kärnkraften när nästa beslut skall fattas. Vi är angelägna att understryka att valfriheten också skall innefatta alternativa reaktortyper. Särskilt intressant är det förslag om små reaktorer för värmeproduktion som kommit fram i debatten. Vi bör självfallet följa den internationella utvecklingen på kärnkraftsområdet. bör därför avslå regeringens förslag om fortsatt kärnkraftsutbyggnad liksom de anslag som äskats för dessa ändamål. 1 samband härmed finns det anledning att granska de anslag som föreslås för att stötta upp svensk kärnkraftsindustri. Under anslaget E15, Industridepartementet, föreslås att AB Atomenergi skall få drygt 24 milj. kr. för forskning och utveckling som rör svensk industris kommersiella verksamhet på kärnenergiområdet. Vi finner starka skäl mot att statsmedel används för detta ändamål. bör uttala att sådant statsstöd ej må utgå när nu gällande avtal löpt ut. Starka invändningar kan också resas mot förslaget om ett medelstillskott till ASEA-Atom på 20 milj. kr. Anslagsbegäran motiveras med att tidigare order tagits i ett pressat läge med låga priser. Då medelsbehovet hänför sig till redan beslutade kärnkraftsaggregat avstår vi dock från att yrka avslag på anslagsbegäran. Vi vill understryka att ytterligare subventioner genom statsmedel av detta slag ej måtte medges. Regeringen framhåller i andra sammanhang kärnkraftens ekonomiska överlägsenhet. Då bör produktionen bära sina egna kostnader utan statliga subventioner. Industriministern hävdar att de åtgärder som föreslås skall syfta till att åstadkomma "en kraftigt ökad nationell kontroll över vår oljeförsörjning. Detta är naturligtvis önskvärt, men det bör observeras att svenskt statligt engagemang i olika led i oljehanteringen endast i begränsad utsträckning leder till sådan ökad kontroll. Det avgörande är producentländernas egna åtgärder. Eftersom de största riskerna för del är förknippade med s. k. fredskriser, dvs. i praktiken begränsningar i producentländemas leveranser, är det uppenbart att det största problemet ligger i det stora beroendet av olja från de oljeproducerande länderna i (OAPEC). Det är synnerligen tvivelaktigt om svårigheterna med detta beroende verkligen minskar genom direkta leveransavtal med de berörda länderna eller genom svenskt engagemang via Petroswede i oljeprospektering i dessa länder. Industriministern understryker med rätta att producentländerna nu förvärvat full nationell kontroll över all oljeproduktion. Om en ny s. k. fredskris uppträder och de oljeproducerande länderna av politiska skäl beslutar sig för en ny oljeblockad, är det föga sannolikt att ett svenskt engagemang av här avsedd art ger några större försörjningsgarantier. Det är tvärtom troligt att en gynnsammare behandling av skulle vara förenad med krav på vår utrikespolitik, vilket naturligtvis under inga omständigheter kan accepteras. Det viktigaste kan göra för att i görligaste mån skapa ökad trygghet mot försörjningskriser är därför dels samarbete inom ramen för IEA, dels direkta kontakter med andra producentländer, som inte kan förväntas deltaga i oljeembargon av modell. Det naturligaste är givetvis här att söka uppnå överenskommelser med . Industriministern framhåller att direkta förhandlingar kommer att upptas så fort den norska regeringen anser att det finns förutsättningar härför. Vi anser att det är synnerligen angeläget att den gör allt vad på den ankommer för att här söka uppnå godtagbara överenskommelser. Industriministern säger att den norska nordsjöoljan blir för dyr. Men enligt vår mening för nordsjöoljans högre pris inte vara en avskräckande faktor: det är det pris vi för lov att betala för att kunna skapa ökad försörjningstrygghet. I vad gäller det föreslagna statliga stödet till finansiering av oljeutvinning m. m. utomlands vill vi understryka vad industriministern själv anför. Han påpekar att en sådan verksamhet är synnerligen chansartad och att prospektering i allmänhet medges endast på mycket krävande villkor. är det oklart vilken nytta denna prospektering kan medföra för den svenska oljeförsörjningen, i varje fall sådan prospektering som äger rum i producentländer vilka kan bedömas som potentiella deltagare i oljeblockader. 1 propositionen föreslås att en garanti på 2 000 milj. kr. ställs till regeringens förfogande för lån till finansiering av investeringar i utvinning m. m. av olja, naturgas och kol. Förutsättningarna redovisas mycket summariskt i propositionen. Vi är inte beredda att på basis av ett så begränsat underlag medverka till att ett så stort belopp på en gång garanteras. Garantin bör nu begränsas till 500 milj. kr. Regeringen bör sedan återkomma till med preciserade redovisningar och önskemål. Enligt regeringens uppfattning är statsföretagsgruppen ett lämpligt instrument för den statliga oljepolitiken. Det är möjligt. Men faktum är, att insyn i och kontroll över Statsföretags verksamhet inte minst i detta avseende är synnerligen bristfällig. Detta kan illustreras med det statliga oljehandelsföretag, som Statsföretag nu - med bl. och som direkta intressenter - är i färd med att bilda. Dessa planer synes ha utarbetats i sådan hemlighet, att inte ens chefen för varit rätt underrättad, eftersom han i en särskild skrivelse till tvingats återkalla förslaget om ett statligt aktiebolag för förmedling av köp av råolja och oljeprodukter m. m., ett förslag som lades så sent som för . förutsätts över huvud taget inte ha något att säga till om i sammanhanget men kommer säkerligen, om projektet inte blir lyckat, att uppvaktas med hemställningar från regeringen om olika slag av subventioner. Hela denna situation är otillfredsställande från allmänna demokratiska utgångspunkter. Om statsmakterna skall ha ökad kontroll över oljehanteringen, vilket är önskvärt, bör det leda till ökad allmän insyn och ökade möjligheter för att styra oljepolitiken. Besluten skall inte läggas i händerna på ett fåtal toppadministratörer inom industridepartementet och Statsföretag, hur duktiga de än må vara. Detta problem har givetvis en vidare syftning än just oljepolitiken och har aktualiserats också på andra områden inom den statliga industripolitiken. bör begära att en utredning tillsätts med uppgift att lägga fram förslag om hur skall få ökad kontroll över och insyn i den statliga företagspolitiken. Inom statsföretagsgruppen finns redan flera företag med intresse i oljebranschen. Statsföretag har planer på raffmaderiutbyggnad. Gruppen har intressen i oljeprospektering och petrokemisk industri. Propositionen ger ingen klar bild av Statsföretags ambitioner inom denna sektor. bör hos regeringen begära en redovisning av mål och planer för statlig verksamhet inom denna sektor. Som ett led i samhällets oljepolitik föreslås i propositionen statligt deltagande i den svenska rafjinaderinäringen. Önskemål om utbyggnader har redovisats av olika intressenter. Flera lokaliseringsorter är tänkbara. Alla dessa utbyggnadsplaner kan inte förverkligas. Till dem som har planer på utbyggnad hör Statsföretag, med ett raffinaderi förlagt till . Regeringen föreslår att anvisar ett investeringsanslag på 36 milj. kr. som lån till Statsföretag för fortsatt projektering av detta raffinaderi. Regeringen begär att lånet, om projektet inte kommer till stånd, skall Detta torde vara en egendomlig princip. Om ett företag, också ett statligt, bedömer att det finns marknad för en viss investering bör det givetvis stå för risktagandet. Projektets angelägenhetsgrad är svår att bedöma på grundval av den förhållandevis magra information regeringen försett med. Tänkbara alternativ, t. ex. svenskt engagemang i raffinaderikapacitet utomlands, berörs endast flyktigt. Industriministern förklarar att han avser att återkomma till nästa för ett mer slutligt avgörande. Om då skall ha möjlighet att verkligen allsidigt kunna bedöma huruvida projektet bör komma till stånd måste garantier skapas för insyn i det utredningsarbete som förestår. Några övertygande motiv för lokalisering till av ett eventuellt nytt raffinaderi eller för att Statsföretags fortsatta projektering skall finansieras via statsbudgeten har således enligt vår mening inte presenterats. Den lämpligaste formen för byggande och drift av ett eventuellt nytt raffinaderi är ett konsortium, där Statsföretag ingår. Ett sådant konsortium bör bekosta den fortsatta projekteringen. Statsföretag bör finna annan finansieringsform för detta arbete än anslag via statsbudgeten. bör därför avslå regeringens hemställan i denna del. Vidare bör understrykas att projekteringen bör utföras så, att även annan lokaliseringsort än blir möjlig. Som vi tidigare framhållit medför utnyttjandet av olja mycket betydande nackdelar frän miljösynpunkt. Det gäller såväl i samband med transporterna som genom utsläppen av luftförorening vid förbränning. har i motioner lagt fram förslag om säkrare oljetransporter och åtgärder mot luftföroreningarna. De långsiktiga riskerna till följd av värmeutsläpp och koldioxidutsläpp kan endast motverkas genom en begränsning av användningen av fossila bränslen. Det finns tekniska och ekonomiska förutsättningar för att begränsa utsläppen av svaveldioxid, stoft och en del andra föroreningar. Rökgasrening är en lämplig metod vid sidan av inköp av lågsvavlig olja. Detta måste vara en viktig miljöpolitisk ambition. program för begränsning av svavelutsläppen har gång på gång försenats. Det är nu hög tid att genomföra ett mer målmedvetet program för begränsning av dessa utsläpp. bör som sin mening ge regeringen till känna att åtgärder snabbt måste vidtas i detta syfte. Med tanke på försörjningstryggheten är det angeläget att sprida den svenska energiförsörjningen på flera energiråvaror. Mot denna bakgrund är regeringens svala intresse för en ökad kolimport anmärkningsvärt. Enligt vår mening finns förutsättningar för ökad kolanvändning. kräver att kontakter tas med tänkbara säljarländer. Det krävs vidare beslut om vissa grundläggande investeringar i hamnar, lagringsutrymmen etc. som tar att förverkliga. För att industrier och andra tänkbara kolintressenter skall kunna planera för kolanvändning krävs besked om förutsättningarna. bör hos regeringen begära förslag om riktlinjer för ökad import av kol. Utveckling av nya energisystem tar tid. Än tar det att föra in nya tekniska lösningar i energiförsörjningssystemet. Nya tekniska metoder för energibesparing kan i allmänhet fä effekt långt snabbare, i alla händelser i ett läge då man länge slösat med energi. De nya metoder för energiproduktion som kan få betydelse för försörjningen på kort sikt måste redan nu vara så långt utvecklade att de befinner sig på demonstrationsstadiet. Fusionsenergi, utnyttjandet av jordvärme, solkraftverk är i och för sig intressanta projekt, som på lång sikt kan få väsentlig betydelse för energiförsörjningen, men de har ännu inte utvecklats så långt att de kan klara energibehoven som är aktuell. Detta hindrar givetvis inte att ansträngningarna att utveckla dessa tänkbara energikällor måste intensifieras. Tvärtom - det är mycket angeläget. Närmare i tiden ligger utnyttjande av vindkraft, solenergi för husuppvärmning och nya system för utnyttjande av organiska bränslen som ersättning för olja. Vindkraftens teknik är känd och har utnyttjats . Med det ökande intresset för vind som energikälla börjar nu också nya tekniska lösningar undersökas och tas fram. Dessa visar att vindkraften kan ge mycket betydande energitillskott till förhållandevis låga priser. Vindkraften har inte heller några avgörande nackdelar från ekologiska utgångspunkter. Det svenska forsknings- och utvecklingsarbetet bör forceras. Det bör också inriktas på att mycket snabbt få fram prototyper. Vi föreslåratt anslaget för forskning och utveckling rörande vindenergi utökas med 2 milj. kr.