mot · FY021523 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om utvidgning av den svenska sockerbetsarealen. Till och med förekom en relativt omfattande sockerbetsodling i . 1954 hade den en utbredning av 2 200 ha. Nedläggningen av denna odling medförde övergång till en ensidigare växtodling. Den minskade kreaturshållningen med reducerad vallareal har accentuerat denna utveckling mot ökad spannmålsodling. 1 medeltal har stråsädesodlingen upptagit 63 96 av den totala åkerarealen. Växtodlingens inriktning i de slättbetonade delarna av länet, dvs. de områden där sockerbetsodlingen förekom, innebär stråsädesodling på mellan 75 och 85 96 av den totala åkerarealen. Genom denna ensidighet föreligger risk för ogynnsamt inflytande på åkerjordens bördighet, vilket kan befaras ta sig uttryck i stagnerade eller under extrema förhållanden t. o. m. reducerade hektarskördar. återupptogs sockerbetsodlingen i blygsam skala. Sockerbetorna transporterades då till och förädlades huvudsakligen vid Karpalunds sockerfabrik utanför . ansåg Svenska sockerfabriksaktiebolaget att odlingen inte kunde fortsätta, då fraktkostnaderna ställde sig alltför höga. Under dessa år uppgick sockerbetsarealen inte till mer än omkring 200 ha . Orsaken till att odlingen inte nådde större areal torde bl. a. ha varit att den starkt förändrade odlingstekniken med mindra arbetsåtgång inte hade trängt igenom hos de gamla sockerbetsodlarna. Tveksamhet rådde också beträffande transporterna till . Ganska allmänt befarades att kontaktsvårigheterna mellan fabrik och odlare skulle bli starkt framträdande. Vidare rådde tveksamhet till maskininvesteringar i en odling, vars framtid man inte med säkerhet kunde överblicka. Sådden och upptagningen organiserades dock under denna femåriga odlingsperiod genom att sockerfabriksbolaget vid vissa maskinstationer ställde upp såmaskiner och upptagare. Det är angeläget att odlingen av sockerbetor kan återupptas i så att växtodlingen i länet kan bli mer mångsidig. Därför måste en ökning av den totala sockerarealen i landet komma till stånd. Sockerpriset på den internationella marknaden har stigit avsevärt . De planer som förelåg på att i växande utsträckning basera den svenska sockerkonsumtionen på import har efter hand visat sig vara orealistiska. har en viss ökning av den inhemska odlingen av sockerbetor ägt rum. Denna utökade areal har emellertid inte inneburit möjlighet till odling i , eftersom utökningen förlagts till de regioner där sockerbruk finnes. Förutsättningarna för sockerbetsodling i är goda. Tillgången på dränerade jordar och lämpliga jordarter är tillräcklig för en odling av 3000-5 000 ha. De klimatologiska förhållandena är också sådana, att tillfredsställande skördar kan uppnås. Klart belägg för detta kan erhållas från tidigare odlingsperioder. Icke minst var blastskörden mycket riklig, vilket är viktigt ur fodersynpunkt. Men även rotskörden låg väl till, trots att den inte kom i samma nivå som den skånska. Sockerhalten låg däremot lika högt och ofta t. o. m. högre. Det är inte osannolikt att den nya generationen jordbrukare skulle vara benägna att engagera sig i sockerbetsodling på ett annat sätt än som skedde under de tidigare odlingsepokerna. Kännedom om sockerbetsodlingens mekanisering har trängt igenom på ett annat sätt än . Jordbrukarna har också själva kunnat konstatera de olägenheter som den ensidiga spannmålsodlingen medför. Det är givetvis nödvändigt att raffineringen av sockret kan ske på ett sådant sätt att odlingen blir ekonomiskt bärkraftig. Avståndet till sockerbruk får därför inte vara alltför stort. I första hand bör en lösning komma i fråga som innebär att en s. k. saftstation uppförs i . Med saftstation menas en enklare fabriksanläggning där sockersaften pressas ur betorna och sedan skickas vidare för förädling vid raffinaderi. Därigenom blir frakterna billigare och odlarna får möjlighet att behålla biprodukterna, vilket är önskvärt med tanke på den animalieproduktion som bedrivs i . Olika alternativ kan tänkas för vidareförädlingen, men i första hand bör möjligheterna att förlägga denna till raffinaderi på undersökas. Med en sådan lösning skulle man kunna utöka verksamheten utan omfattande raffinaderiinvesteringar i , och det östgötska jordbruket skulle kunna få en välbehövlig gröda i växtföljden. Omkring 80 96 av konsumtionen av socker i vårt land täcks genom inhemsk odling av sockerbetor. Det är enligt vår uppfattning önskvärt att en ökning av självförsörjningsgraden kommer till stånd. Detta bör i första hand ske genom en utvidgning av odlingen till delar av landet där sådan tidigare förekommit, t. ex. till . Med hänvisning till det anförda hemställes, att hos regeringen begär utredning och förslag angående utvidgning av den svenska sockerbetsarealen. () ()