mot · FY02990 · 1975-01-25 00:00:00 — av m. fl. ställning i samhället har varit föremål för ett omfattande utredningsarbete under närmare . Sedan det visat sig omöjligt att genomföra det förslag, som lades fram av stat-kyrka-beredningen 1972, gick arbetet in i ett mera passivt skede. Tiden är nu inne att aktivera reformarbetet. Från samhällets sida bör man i första hand stimulera reformer inom och garantera trossamfundens verksamhet. Kyrkan och religionen i samhället Vårt samhälle sägs ofta vara sekulariserat och pluralistiskt. Även om dessa ord är delvis oklara till sin innebörd, täcker de givetvis realiteter i vårt samhälle. är det emellertid viktigt att komma ihåg, att av landets invånare är medlemmar i , trots att det sedan snart varit en enkel sak för envar att träda ut. Detta höga medlemstal är ett bevis för djupa förankring hos vårt folk och för religionens fortlevande betydelse som samhällsfaktor. Man har särskild anledning att tänka på att flertalet av dem som tillhör andra trossamfund likafullt står kvar som medlemmar i . Det är ofrånkomligt att utgå från att framöver kommer att förbli en för folket betydelsefull institution, oavsett vilka beslut statsmakterna fattar och oavsett hur samhället förändras. Det höga medlemstalet ger en säker grund för denna bedömning. Alla institutioner i samhället måste anpassas till utvecklingen. Deras organisation och arbetssätt måste ses över med inte alltför långa mellanrum. Dessa behov gör sig allt starkare gällande i dagens samhälle med dess snabba förändringar. är inget undantag från detta. Självfallet är också att den grundläggande relationen mellan kyrkan och staten måste övervägas med hänsyn till dagens förhållanden. Om detta är både kyrkan och staten ense liksom de politiska partierna och trossamfunden. Att det visat sig vara ett svårt och mycket tidskrävande arbete att finna en lösning på frågan om kyrkans framtida ställning är inte förvånande. Sambandet mellan staten och kyrkan är lika gammalt som den evangelisk-lutherska läran i vårt land. Det har förändrats till sin innebörd , främst i samband med religionsfrihetens utsträckning samt genom religionsfrihetslag. Den reform, som föreslogs betänkande, innebar att skulle förvandlas från en offentligrättsligt grundad institution till en vanlig ideell förening. Att en så djupgående reform väckte invändningar är knappast onaturligt motsatsen hade varit märkligare och kan inte vara skäl för att låta hela reformfrågan falla. Allmän enighet råder om att en större förändring av ställning i samhället kräver en mycket bred uppslutning. Debatten i kyrkastat-frågan har stillnat. Den har emellertid bidragit till ökad klarhet. Det är lättare än tidigare att se skiljelinjerna och bedöma utsikterna att genom nya resonemang nå fram till en enighet. var det enda parti som från början anmälde en uppfattning som awek års förslag. Partiets representant var ensam reservant i huvudfrågorna. Mot denna bakgrund är det särskilt angeläget att redovisa partiets syn på dessa frågor. Respekt för olika livsåskådningar är den självklara utgångspunkten för resonemang i dessa frågor. En ofrånkomlig konsekvens av detta är att garantier måste skapas för framtida verksamhet. En annan konsekvens är att man måste eftersträva likvärdiga arbetsbetingelser för andra trossamfund. En diskussion om religionsfriheten i morgondagens samhälle utgjorde grundvalen förslag. Detta synsätt mötte stark kritik på många håll. Om man skjuter frågor om ordval och begreppsbildning åt sidan, reduceras emellertid åsiktsskillnaderna väsentligt då det gäller religionsfrihetens innebörd. anser självfallet att religionsfrihet måste vara en av de grundläggande fri- och rättigheterna i samhället. har anslutit sig till en definition av religionsfriheten i den nya regeringsformen, enligt vilken den innebär frihet att sammansluta sig med andra till trossamfund och att utöva sin religion samt att varje medborgare är skyddad mot att myndighet tvingar honom att tillhöra förening eller trossamfund eller att ge sina åsikter till känna (2 kap. 1 § 6 p. och 2 § RF). har också helt ställt sig bakom beslut att begära en ny utredning om förstärkt grundlagsskydd för medborgerliga fri- och rättigheter. Det är inte möjligt att använda olika definitioner av religionsfriheten i grundlag och i den kyrkopolitiska debatten. Ett motstridigt och oklart språkbruk fördunklar både frågan om grundlagsskydd för medborgerliga fri- och rättigheter och frågan om samhällets förhållande till trossamfunden. Om religionsfrihetsbegreppet skall vidgas, är det främst angeläget att värna om vad stat -kyrka-beredningen kallade trossamfundens religionsfrihet. Varje trossamfund bör ha rätt att självt bestämma i sina inre angelägenheter. Detta är för väsentligt. Statkyrka-beredningen ville under religionsfriheten också hänföra vad som bättre kan kallas jämlikhet mellan trossamfunden. Beredningen ansåg att alla trossamfund bör ha likvärdiga arbetsmöjligheter. Samhället borde aktivt stödja olika trosriktningar, och detta stöd borde utformas så att de förmåner som erbjuds är lika i den meningen att de uppfattas som lika mycket värda. ansluter sig helt till en sådan jämlikhetssträvan. Partiet har sedan en följd av år begärt ökat stöd till de fria trossamfunden och särskilt stöd till invandrarkyrkorna. Vad som skiljer är närmast frågan om man måste mera genomgripande ändra ställning för att åstadkomma den önskade jämlikheten. Statkyrka-beredningen ansåg detta nödvändigt. Motsatt mening hade utredning kyrka-stat en uppfattning som ansluter sig till. Jämlikhet kan aldrig åstadkommas i betydelsen full likhet i behandlingen, helt enkelt därför att trossamfunden är olika. Man kan inte sätta annat mål än det stat-kyrka-beredningen själv angav, nämligen att behandlingen skall uppfattas lika av samfunden. Beredningen ville inte heller behandla trossamfunden lika utan uppställde en lång rad krav, förväntningar m. m. på en fri kyrka, som inte ens kan komma i fråga när det gäller annat samfund. Den öppna folkkyrkan måste tryggas En ändring av ställning i samhället kan få mycket olikartade återverkningar för kyrkan själv. Vilka dessa blir kan vara svårt att förutse mera bestämt. Vissa förutsättningar måste emellertid läggas fast. För är det ett oeftergivligt krav att karaktär av öppen folkkyrka bevaras. Uttrycket den öppna folkkyrkan används ofta i debatten både inom och utom kyrkan själv. Uttrycket används inte alltid med samma innebörd. Med synsätt är tre karaktärsdrag hos särskilt väsentliga. tjänster står öppna för hela folket, utan krav på aktivt ställningstagande av den enskilde. Detta drag måste bevaras. Den svenska folkkyrkan präglas också av sin demokratiska uppbyggnad, sin särskilda förening av prästerlig ämbetsförvaltning och starkt lekmannainflytande i den kommunala självstyrelsens hävdvunna former. Denna demokratiska prägel förstärktes genom lag om församlingsstyrelse. Den måste bevaras och helst vidareutvecklas på stifts- och riksplanen. Bland de inomkyrkliga reformer, som är angelägna, sätter en bättre och demokratiskt förankrad organisation på riks- och stiftsplanen i första rummet. Ett tredje huvuddrag i är dess territoriella utbredning, dess hela landet omfattande församlingsorganisation, sorn garanterar alla människor på alla orter möjlighet till religionsutövning och själavård. Även detta värde är omistligt. Stat kyrka-beredningen förklarade i flera sammanhang, att den fann det angeläget att slå vakt om den öppna folkkyrkan. Någon meningsmotsättning borde alltså egentligen inte föreligga på dessa väsentliga punkter. Det avgörande är emellertid inte allmänna principdeklarationer utan de praktiska åtgärder som vidtas för att säkerställa att de eftersträvade målen uppnås. Enligt uppfattning ger lagen om församlingssty reisen den bästa garantin för den öppna folkkyrkans bevarande, för dess demokratiska uppbyggnad och för dess territoriella utbredning. Stat kyrka-beredningen förutsatte att likartade bestämmelser skulle tas in i en inomkyrklig stadga. Med beredningens i en rad sammanhang uttryckta önskemål och förväntningar beträffande den öppna folkkyrkans bevarande stämmer emellertid bäst överens att ha en grundläggande lagstiftning om kyrkan. Demokratin värnas t. ex. bäst om kyrkan även kan välja fullmäktige i allmänna val. Det förutsätter lagstiftning. Med frågor om författningsreglerna sammanhänger frågorna om s. k. allmänt samhälleliga uppgifter. Vid ställningstagandet till vem som skall vara huvudman för den lokala folkbokföringen bör man främst beakta två synpunkter av allmän, icke-kyrklig natur. Servicen för de enskilda människorna bör inte försämras. En centralisering till färre borgerliga myndigheter är därför mindre tilltalande. Värdet av den nära och personliga kontakt mellan kyrkan och församlingsborna, som följer av kyrkans uppgift att vara huvudman för folkbokföringen, skall inte heller underskattas. Vidare bör man i dagens ekonomiska läge inte genomföra kostnadskrävande omorganisationer inom förvaltningen utan starka sakliga skäl. Det kan ifrågasättas om det verkligen finns skäl att flytta den lokala folkbokföringen till andra myndigheter. En viktig fråga är också hur begravningsväsendet skall handhas. Starka principiella och ideella skäl talar för att kyrkan även har ett huvudansvar för begravningsväsendet. Om önskvärdheten att ge större självbestämmanderätt i sina inre angelägenheter råder inga delade meningar. Av grundläggande betydelse är givetvis att kyrkans ekonomi tryggas. För är det ett oeftergivligt krav att den öppna folkkyrkan säkerställs. Det går inte att bygga på allmänna principdeklarationer, förhoppningar eller lösa antaganden. En väsentlig del av kritiken mot förslag avsåg brister i detta avseende. Enligt uppfattning utgör den i lagen om församlingsstyrelse grundade beskattningsrätten den bästa garantin för framtid. Om skulle avlyftas kostnaderna för sina allmänt samhälleliga uppgifter, bortfaller motiven för att icke-medlemmar skall betala församlingsskatt. Vad beträffar juridiska personer står det klart att de måste bidra till dessa kostnader lika väl som till kostnaderna för övriga samhällssektorer. Under alla förhållanden måste statlig uppbörd förutsättas. Liksom kyrkan måste få anlita de statliga valmyndigheterna måste den också få biträde av de statliga uppbördsmyndigheterna. En sådan ordning är motiverad redan av det höga medlemsantalet. Statkyrka-beredningen föreslog endast en tioårig uppbördsgaranti. En sådan ordning kan enligt uppfattning inte komma i fråga. Att vissa statliga bidrag blir nödvändiga förutsatte också statkyrkaberedningen. Den föreslog bl. a. ett bidrag till ekonomisk utjämning mellan församlingarna, ett stöd till ungdoms- och studiearbete, ett stöd till kulturhistoriskt värdefulla kyrkobyggnader m. m. Vid övervägande av frågorna om den framtida finansieringen av måste man noga beakta följande synpunkt. har kyrkan en i huvudsak självständig finansiering. Den är i detta avseende en kommunkyrka. Då man diskuterar dessa frågor är det viktigt att komma ihåg, att de ekonomiska frågorna hänger intimt samman med kravet att skall förbli en öppen folkkyrka. Det går inte utan vidare att kräva att kyrkans tjänster skall stå öppna för alla och begära att denna verksamhet skall finansieras i största utsträckning genom frivilliga medlemsavgifter. Sådana förutsättningar gäller inte för någon sammanslutning eller institution i vårt samhälle. Ett mycket invecklat komplex, som hänger nära samman med det om kyrkans ekonomi, är det om den kyrkliga egendomen. Statkyrka-beredningen föreslog att kyrkan skulle behålla sin nuvarande dispositionsrätt men gick inte in på de svåra frågorna om äganderättsförhållandena m. m. Fortsatta överväganden och utredningar torde vara nödvändiga i dessa frågor. Den korta genomgången av huvudfrågorna i kyrka -stat-komplexet har visat, att det knappast kan på förhand sägas föreligga oöverbryggliga motsättningar. Det bör finnas utrymme för nya överläggningar och utsikter att småningom nå fram till en lösning som kan vinna önskvärd anslutning. Svårigheterna skall dock inte underskattas. Det gäller att finna de bästa formerna för att åter ta upp denna fråga. Enligt mening är det mest naturligt att låta själv komma till tals. Staten bör i första hand stimulera det inomkyrkliga reformarbetet. I förgrunden för detta står, som nämnts i det föregående, bl. a. frågan om kyrkans organisation på stifts- och riksplanen. Inom arbetar f. n. en arbetsgrupp som tillsatts av ärkebiskopen efter framställning av bl. a. biskopsmötet och . Staten bör därför inte nu tillsätta någon ny utredning. Parallellt med det inomkyrkliga reformarbetet kan det visa sig önskvärt att föra en dialog mellan och de politiska partierna. De lämpliga formerna för en sådan dialog bör icke avgöras . Av de skäl som anförts i det föregående hemställer vi att tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförts i denna motion om principer för lösning av och om handläggningen av dessa frågor. () i Glömminge . ÅSLING (c)