mot · FY021312 · 1975-01-25 00:00:00 — av m. fl. om massmediernas nyhetsförmedling. Den moderna massmediatekniken medger ett intensivt informationsflöde mellan kontinenter, nationer och individer över hela jorden. Tal, text och bild kan nära nog på nolltid förmedlas från och till varje enskild människa i hela den civiliserade världen. Dessa enorma tekniska resurser ger människan lika enorma möjligheter till ett rikare liv genom vidgade kunskaper. Men ju effektivare ett verktyg är, desto större krav ställs på de människor som skall hantera det. Det var naturligtvis viktigt att den som skulle förmedla information genom vårdkase eller budkavle var snabb på foten när ofärd stod för dörren. Men nog har den ett större ansvar som på några fa sekunder kan förmedla budskap till miljoner människor. Vi vill i den här motionen ta upp frågan om de kvalitetskrav som bör ställas på nyhetsförmedlingen. Övertygelsen om att ha fått riktig och säker information skänker en viss grad av trygghet. Misstanken att man kanske är helt felinformerad leder till otrygghet och allmän oro. Detta gäller naturligtvis i allra största allmänhet då information ges om enskilda människors öden eller om de små sammanhangen. Men det gäller i särskilt hög grad i svåra krislägen då stora människoskaror hotas till liv och säkerhet. Då måste en riktig information vara någorlunda garanterad. Om nyhetsförmedlingen går helt snett kan en allvarlig katastrof ytterligare förvärras. Det kan synas väl enkelt att belysa ett allvarligt problem med två enstaka exempel. Men de exempel vi väljer gäller just en situation som många människor just nu diskuterar och som ganska många också fruktar - ett haveri i ett kärnkraftverk. Hur skulle informationen till allmänheten komma att fungera i ett sådant läge? För att utforska hur en beredskap fungerar brukar man ordna beredskapsövningar. Här kan man säga att två sådana beredskapsövningar redan hållits. Den ena inträffade då ungdomsredaktion sände det s. k. Barsebäcksprogrammet, en skildring av en fingerad kärnkraftsolycka. Den andra var haveriövningen i . Båda dessa händelser var avsedda att belysa vår beredskap inför en katastrof av svåröverskådlig räckvidd. Men de båda händelserna blev - så att säga på köpet - en beredskapsövning för svensk nyhetsförmedling. Hur den första lyckades har ganska utförligt beskrivits i personaltidningen för , Antennen (nr 79/1974). Antennen berättar att Barsebäcksprogrammet enligt tidningar, radio och TV gav upphov till panik bland befolkningen runt som rapporterades fly i stora skaror. En tid efter programmet undersökte försvar hur det verkligen gick till. i intervjuade på beredskapsnämndens uppdrag 1 220 personer från de tre närmast berörda kommunerna. Undersökarna har - trots energiska efterfrågningar bland polis och andra myndigheter, journalister, nyckelpersoner på orten m. fl. - inte funnit ett enda säkert belägg för att någon enda individ skulle ha gett sig i väg. Ändå rapporterade massmedia om stora skaror flyktingar på vägarna bort från olycksområdet. undersökare har granskat nyhetsrapporteringen från händelsen i , , 18 dagstidningar och en veckotidning. Bland sändningar har Sydkvarten, Sydnytt, Rapport, , och Kvällsekot detaljgranskats. Sammanlagt rapporterades panik och flykt i i 15 dramatiska versioner i radio och TV:s nyhetssändningar som programmet om den fingerade kärnkraftsolyckan sänts. Det började med Sydkvarten , efter ungdomsredaktionens program. Där skildrades händelserna på platsen så här: har det skapats panik i ett halvt landskap. Människor i stora skaror började ge sig ut på vägarna från samhällena kring . En man som kom hem till sin familj i området fann familjen på sammanbrottets gräns. Familjemedlemmarna hade redan börjat stapla möblerna på en lastbil för att evakuera, precis så som man sagt i den fingerade nyhetssändningen. I köade människor vid flera skyddsrum. 1 ett bostadsområde i , som ligger två och från , rapporterades människor samla ihop sina värdepapper och bege sig söderut. Samtliga undersökta tidningar hade också rapporter om panik och flykt. Endast en journalist försökte hindra panikspridandet. Det var reporter i som åkte ut till och kollade stämningen i 15 hus och de uppgifter polisen lämnat. Han rapporterade sedan till i att TT:s, och morgontidningarnas uppgifter var kolossalt överdrivna och att man i med omnejd i stort sett skrattade åt de panikbeskrivningar som gavs. Han påpekade att ev. korrekta fakta hade fått växa ut som i saga om fjädern, som blev en höna. och han motsatte sig att fortsatte överdrifterna. Men när redaktion kl. därpå fick klart för sig att bredde på med samma panikskildring som alla andra, ströks Malmöreporterns rapport ner för att helt tas bort ur den sista upplagan. Utredningen tycker sig ha kunnat spåra källan till uppgifterna om panik och flykt till den journalist på i som vid tillfället hade till uppgift att svara i telefon på centralredaktionen. ett samtal från en kvinna han kände i som oroligt frågade vad som hänt. hörde han genom sitt öppna fönster sirenerna från tre polisbilar på utryckning, och när han slog på radion kom han mitt in i ungdomsredaktionens program där han med egna öron kunde höra Ekoreportrarnas röster rapportera om olyckan i . Journalisten ringde då till i och sa: Det har ju hänt en olycka. Det är panik i ! Ryktet spred sig sedan från journalist till journalist och tycktes bekräftas av de många telefonsamtal som blockerade linjerna till polisen i och . Förvirringen ökade eftersom tydligen så många poliser och journalister ringt varandra att linjerna blev ännu mer upptagna. Den artikel i personaltidning jag nu i vissa delar återgivit har rubriken "Massmedierna citerar varandras lögner. För svensk nyhetsförmedling blev övningen i något av ett haveri - eller en misslyckad beredskapsövning. Två frågor inställer sig: Hur skulle nyhetsförmedlingen ha fungerat om det varit allvar? Vilka möjligheter finns det att snabbt och effektivt rätta till den information som gått snett? Den sista frågan är kanske den allvarligaste. Och den får i någon mån en belysning i angående nyhetsförmedlingen i samband med haveriövningen i . 1 broschyren som sändes till alla hushåll skildras hur , och försökte rätta till den enligt deras mening felaktiga informationen om haveriövningen. Hur deras försök lyckades sammanfattas på följande sätt: bemötande utsändes av TT, men användes sparsamt av dagspress och ej av TV. utnyttjades av någon enstaka tidning, men refererades inte i TT, Aktuellt och Rapport. krav hos Aktuellt och Rapport om att borde refereras, ledde inte till någonting. Detta häfte har framställts i den känsla av vanmakt, som vi upplevt inför uppgiften att tillrättalägga de missförstånd, som gett Ringhalsövningen ett felaktigt eftermäle i vissa massmedia. De samhällsorgan som har huvudansvaret för driften av kärnkraftverken och som skall leda räddningsarbetet vid en svår olycka känner vanmakt inför uppgiften att tillrättalägga missförstånd. Vi förbigår i denna motion frågan om var ansvaret ligger för den felaktiga nyhetsförmedlingen i de två exemplen. Olycksfall i arbetet kan f. ö. inträffa inom alla yrkesområden. De frågor vi vill aktualisera kan formuleras på följande sätt: Hur skulle informationen fungera i ett svårt krisläge, då det är livsviktigt att informationen blir korrekt? Hur skall det gå till att snabbt och effektivt rätta till en nyhetsförmedling som av någon anledning gått snett? Gruppkorsband till alla hushåll är i svåra krissituationer en alltför långsam metod. Med hänvisning till det ovan anförda föreslår vi att hos regeringen anhåller om tilläggsdirektiv till massmediautredningen och den parlamentariska radioutredningen angående metoder att i svåra krissituationer garantera en korrekt nyhetsförmedling. () ()