mot · FY02899 · 1975-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om detaljhandelns kapitalförsörjning. Vårt samhälle och vårt näringsliv genomgår en stark strukturförändring. Detta gäller inte minst inom varudistributionen. När det gäller varudistributionen kan vi konstatera att kännetecknades av en rationalisering, som närmast tog sig uttryck i självbetjäningsidéns genombrott. Vi kan också konstatera att varit det årtionde som närmast var inriktat på strukturförändringar i storlek och volym. Till de många problem som dagens varuhandel - inte minst inom dagligvarubranschen - har att lösa hör kapitalförsörjningen. För att åstadkomma en ökad effektivisering och därmed en produktionsförbättring är en fortsatt rationalisering nödvändig. Produktivitetsförbättringen kommer att vara helt beroende av de resurser som kan stå till varuhandelns förfogande. De nyinvesteringar som måste till, exempelvis inom dagligvaruhandeln, ligger i storleksordningen 100-125 milj. kr. och för hela varuhandeln i storleksordningen 450-500 milj. kr. Kapital av denna storleksordning erfordras för nyetableringar, ombyggnader och övrig rationaliseringsverksamhet i förening med pågående strukturförändring. Anskaffning av nödvändigt kapital till investeringar kommer med stor sannolikhet att utgöra det stora problemet för varuhandeln . Kan emellertid kapitalförsörjningen lösas, bör det bli möjligt för handeln att genomföra sina utvecklingsplaner och därmed åstadkomma kostnadsbesparande rationaliseringar, som skulle betyda mycket för såväl företagarna inom branschen som konsumenterna. Koncentrationen inom dagligvaruhandeln gör finansieringsfrågan synnerligen aktuell. Om inte finansieringen fåren snar lösning, finns det en uppenbar risk att den enskilda detaljhandeln blir helt beroende av partihandeln, som har ett starkt grepp om detaljistledet genom sina kapitalinsatser. I detta sammanhang bör man även undersöka möjligheterna och följderna av ett förbud för partihandeln att äga detaljister. Genom partihandelns starka grepp om detaljistledet har man inom dagligvarudistributionen särpräglade strukturförhållanden med en mycket långt driven horisontell och vertikal integration. De stora besluten fattas på blocknivå, där det finns tre starka block. Enligt teorin om fåtalsmarknadens beteende undviker företag i en sådan situation att inleda priskrig eller att vidta åtgärder som radikalt ändrar marknadsbilden eller som kan äventyra de egna investeringarna. Genom blockbildningen passerar allt sötrre del av varuflödet partihandelsledet, som i hög grad bestämmer vilka nya artiklar som skall tas upp och vilka som skall utgå. Även leverantörerna driver utvecklingen mot ett storbutikssystem. De inriktar i första hand sitt arbete på de stora butikerna, där de utför en betydande del av varuhanteringsarbetet. Detta minskar i motsvarande grad detaljisternas kostnader. De stora butikerna får på detta sätt en fördel jämfört med de små. I det sammanhanget finns det skäl att uppmärksamma det alltmer tilltagande beroendet av ett visst grossistföretag som den enskilde detaljisten har . Orsaken är att finna i brist på kapital och säkerheter som krävs av företagaren vid anskaffande av lokaler i nya bostads- eller affärsområden från husägaren. Grossistföretagen går här in och ställer garantier och tecknar kontrakt. För detaljisten medför detta en begränsad frihet vid varuköp och en mindre självständighet. Samhället kan mera påtagligt än medverka till handelns rationalisering och göra den oberoende av grossistföretagen. Det kan bl. a. ske genom medverkan i kapitalförsörjningen, exempelvis via AP-fonderna. Återlånerätten av AP-medel med sina generella bestämmelser är inte konstruerad så att den utgör någon påtaglig kapitalförsörjningsmöjlighet inom varuhandeln. begärde 1974 en utredning om ökade lånemöjligheter av AP-medel genom mellanhandsinstitut. I samband med det bör förslag framläggas som också omfattar varuhandeln. Handeln och dess anställda har ett stort behov av att få använda sin del av AP-medlen för att ytterligare effektivisera varudistributionen till gagn för både konsumenter och dem som arbetar inom distributionen. En annan väg för att åstadkomma en förbättring av handelns kapitalförsörjning kan vara att företagarföreningarnas låneverksamhet också får komma till användning inom varudistributionen. Det bör kunna gå att samordna denna verksamhet så att den även omfattar varuhandeln. Från kapitalförsörjningssynpunkt kan detaljhandelns problem sammanfattningsvis vara följande: För att kunna hävda sig i konkurrensen och vid nyetablering måste detaljhandeln göra betydande investeringar i inventarier, butiksutrustning och lager. Dessa investeringar kommer om kapitalförsörjningen inte förbättras att i allt mindre grad kunna finansieras med eget kapital. I stället måste detaljhandeln i högre utsträckning anlita grossistföretagen som finansieringskällor. Detta kommer att medföra att svensk livsmedelshandel, som redan nu i vissa avseenden är hårdare strukturerad och hårdare koncentrerad än i många andra länder, blir ytterligare beroende av grossistblocken. Från konkurrenssynpunkt är det betänkligt om blocken får denna dominans över detaljhandeln. Därför är det angeläget att detaljhandelns finansierings- och etableringsmöjligheter förbättras så att dess beroende av grossistblocken minskas. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär en utredning om detaljhandelns kapitalförsörjning och relationerna mellan detaljhandeln och grossistföretagen. () ()