mot · FY02769 · 1975-01-23 00:00:00 — av m. fl. om en plan för utbyggnad av barnomsorgen. Alla barn och ungdomar har rätt till goda levnadsbetingelser under uppväxtårenr. Ansträngningarna att ge alla barn och ungdomar trygga, jämlika och stimulerande uppväxtförhållanden måste stå i centrum för samhällets verksamhet och ges den prioritet som bör tillkomma svaga grupper i samhället. Tillräckliga resurser - mänskliga, kulturella och ekonomiska - av det gemensamma folkhushållet måste ställas till förfogande för att barnens behov av omvårdnad skall kunna tillgodoses. Det borde vara självklart att dessa krav måste tillgodoses först och främst för barnens egen skull men också för föräldrarnas skull och för att göra det möjligt att åstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor. Men förhållandena är långt ifrån sådana att dessa till synes självklara krav tillgodoses. Inte heller kan man vänta sig någon avgörande förändring om nuvarande utvecklingstendenser håller i sig. Tvärtom ser det ut som om utvecklingen i viktiga avseenden går i fel riktning. Det behövs kraftfulla åtgärder för att vända utvecklingen. Bristen på barntillsyn är katastrofal. Omkring 400 000 förskolebarn har förvärvsarbetande mödrar, omkring 300 000 barn har mödrar som arbetar . LO har krävt att hälften av tillsynsbehovet skall täckas . Men fanns det bara knappt 60 000 daghemsplatser och drygt 50 000 familjedaghenisplatser. Det finns vidare 200 000 lågstadiebarn med tillsynsbehov men bara 16 400 fritidshemsplatser - som dessutom egentligen också skall räcka till för mellanstadiebarnen. Dessa siffror, som visar att bara en liten del av de småbarnsföräldrar som redan nu yrkesarbetar kan få hjälp av samhället med barntillsynen, blir än mer skrämmande när man vet att många fler skulle förvärvsarbeta om barntillsynen kunde ordnas samt att de tillsynsplatser som finns är mycket ojämnt fördelade över landet. Det finns många kommuner som inte kan klara tillsynsbehovet för tvåföräldersfamiljer med typiska låglöner. Utvecklingen förde kommande åren förefaller dyster. Efter den tillfälliga uppgången i barnstugebyggandet skär kommunerna nu ner utbyggnaden och planeringen för den framtida utbyggnaden. vidtar man andra åtgärder för att spara pengar på barnfamiljernas bekostnad: öppethållandet och personalstyrkan skärs ned, färdiga barnstugor står tomma, familjedaghemsverksamhet inskränks, likaså verksamhet i parklek och utebarnhagarsamt hemsamaritverksamhet och tillsyn av sjuka barn i hemmet. Denna situation skapar sociala missförhållanden. Nr 7(59-774 rar, särskilt ensamförsörjare och låginkomsttagare med dålig ekonomi, tvingas acceptera lösningar på barntillsynsfrågan som är dåliga för både barnen och föräldrarna när samhällets stöd uteblir. I många familjer tvingas föräldrarna till skiftarbete, deltidsarbete , tidiga morgnar och eller andra arrangemang som minskar möjligheterna till ett normalt familjeliv. De tillfälliga lösningar och täta byten av vårdare man tvingas till liksom oron för hur man skall ordna omvårdnaden ifall barnen blir sjuka gör att barn och föräldrar lever i otrygghet. Många småbarnsföräldrar, framför allt kvinnor, tvingas avstå från förvärvsarbete, som de själva vill ha och som behövs för familjens försörjning, därför att det inte går att ordna barntillsynen. Bland dessa finns många ensamförsörjare, som då tvingas leva på socialhjälp. Även i tvåföräldersfamiljerna blir det i en sådan situation ofta nödvändigt att förstärka familjens ekonomi med socialhjälp. Föräldrarna upplever ofta detta som förnedrande. Dessutom kan sådana förhållanden särskilt för ensamföräldrarna leda till en tilltagande social isolering och stora svårigheter att komma ut i arbetslivet igen. Även i övrigt är förutsättningarna för att ge barnen en stimulerande uppväxtmiljö på många håll dåliga. Medan den kommersiella skräpkulturen överflödar är bostadsmiljön på många håll torftig och aktiviteterna i regi av föreningar, skolan och andra kommunala organ otillräckliga. Även här pågår nu i många kommuner en social och kulturell nedrustning, motiverad av kommunernas besvärliga ekonomiska situation, i stället för den utbyggnad som skulle behövas. Sett mot denna bakgrund ter sig de reformförslag som lagts fram av bl. a. barnstugeutredningen, och socialutredningen som vackra och ambitiösa drömmar som aldrig kommer att bli verklighet. Risken härför är så mycket större som man avstått från att föreslå styrmedel i form av t. ex. lagstiftning och minimikrav i fråga om kommunernas åtaganden. Kommunerna får inte heller det ekonomiska stöd som behövs för verksamheten. Därför är det nödvändigt att nu utarbeta en konkret plan för en snabb utbyggnad av omsorgen om förskolebarn och yngre skolbarn. Målsättningen bör vara att senast uppnå full behovstäckning. Vidare bör däri anges hur de gemensamma insatser för skolbarnen som och barnstugeutredningen föreslår snabbt skall förverkligas. De statliga bidragen till kommunerna för barnomsorgen bör ökas kraftigt. Miljön i redan befintliga bostadsområden måste förbättras och byggnadslagstiftningen utformas så att alla nya bostadsområden planeras med hänsyn till barnens behov. Med stöd av väd som anförts i motionen hemställer vi att hos regeringen begär att en plan för hur barnomsorgen genom daghem, fritidshem och kompletterande fritidsverksamhet skall kunna byggas ut, så att full behovstäckning uppnås senast skyndsamt utarbetas och föreläggs . () () () PER () i 1* 1975.