mot · FY02734 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. I pågår återuppbyggnaden efter många års förödande amerikanskt angreppskrig. Till denna återuppbyggnad lämnar den svenska staten ett inte obetydligt bidrag inom ramen för det officiella svenska biståndsprogrammet. I återuppbyggnadsarbetet kommer det svenska biståndet in på ett effektivt sätt. Det blir till stöd och hjälp för det absoluta folkflertalet i ett land som lever under ytterst hårda villkor, men där målet är klart: ett ekonomiskt och socialt återuppbygge präglat av folkets önskemål, en restaurering av det vietnamesiska samhället på demokratisk grund, för nationellt oberoende. Biståndet till Demokratiska republiken följer väl huvudprinciperna för den svenska biståndspolitiken såsom den numera brukar formuleras, t. ex.: Det svenska biståndet skall stödja egna ansträngningar att åstadkomma en utveckling präglad av ekonomisk och social utjämning och en samhällsutveckling i demokratisk riktning. Biståndet skall också stödja strävandena mot nationellt och ekonomiskt oberoende i tredje världen. (i direktiven till utredningen om utvecklingssamarbete med , 1973). I södra fortsätter den USA-understödda, fascistiska i uppenbart brott mot överenskommelserna i att anfalla FNL-kontrollerade områden, att mörda civilbefolkning, att fängsla och tortera hundratusentals vietnameser. Desperat försöker och dess marionetter i att återerövra herraväldet i . Ett viktigt fäste för det internationella monopolkapitalet, för imperialismen, är på väg att falla. I detta läge utnyttjar för sina strävanden i . Vid en hemlig överläggning i gavs rekommendationer, trots protester från och några andra länder, åt bankens president att som det heter hålla möten om . Det har talats om en första insats till Thieu på cirka 50 milj. kr., med direkt syfte att avlasta en del av de tunga bördorna - rådgivare, vapen, flygplan osv. Trots protesterna mot en Världsbanksinsats av detta slag, visar relationer till DRV och till på de inre motsättningarna i den svenska biståndspolitiken. Å ena sidan: det direkta bilaterala stödet - i växande utsträckning obundet sådant i form av gåvor - till stater som DRV, , , , tidigare också , till befrielserörelser som MPLA i , Frelimo i Här har kunnat slås fast att biståndet verkar med maximal effekt. Dessa stater och rörelser företräder folkmajoriteter i resp. länder, de arbetar efter principer om ekonomisk och social jämställdhet, de strävar efter nationellt oberoende i förhållande till koloniala och nykoloniala krafter som arbetar i motsatt riktning. I dessa länders sätt att fungera ryms garantier för att biståndet verkligen når alla som behöver det. Å andra sidan: det multilaterala biståndet via FN, m. fl., varubiståndet, kombinationen handel-bistånd. Av de samlade svenska biståndsanslagen /75 på i runt tal 2 100 milj. kr. var multilateralt bistånd, bilateralt och annat slags bistånd. Delen multilateralt bistånd minskar långsamt. Det brukar sägas att genom att utnyttja organ som FN och som mellanhänder i biståndsfrågor vinner man ökat administrativt och uhjälpskunnande, en världsomspännande apparat ställs till biståndets förfogande etc. Men vad som också sker, och det är det avgörande, är att insynen i dessa organs verksamhet trots allt är begränsad och att den detaljerade och slutgiltiga kontrollen över biståndet går förlorad, vilket är viktigast. Dessutom måste praktiskt taget varje multilateralt projekt där deltar innebära en kompromiss med officiell biståndspolitik. Vad blir effekten av att kanalisera bistånd genom eller dess internationella utvecklingsfond ? Världsbanksgruppen hör formellt till FN-familjen, men dess verkliga beskyddare och dominant är . har ensamt en röstandel - vilken bestäms av storleken på det satsade kapitalet i banken - på , och tillsammans med 18 andra kapitaliststater har röstmajoritet i banken gentemot drygt hundra länder, främst uländer. 1 själva verket är inflytande än större än vad röstandelen visar: har tillsatt bankens alla presidenter , senast förre försvarsministern 1968, och man har fullständig kontroll över bankens verkställande ledning, och det är avgörande, ty denna har helt ansvaret för bankgruppens planering. Bankens utveckling bestäms således i allt väsentligt av imperialistiska intressen. Dess politiska och finansiella struktur- med ett fullständigt beroende av finansiärerna på de internationella kapitalmarknaderna - blockerar varje steg i den progressiva riktning, i vilken vissa och t. ex. i en del frågor vill leda banken. är ett viktigt instrument i imperialismens händer; den stöder i praktiken reaktion och fascism. Att sedan i sin retorik talar vackert och radikalt om social utjämning, stöd åt de fattigaste m. m., får ses som taktiska eftergifter åt en progressiv opinion inom och utom banken. Verkligheten är en annan. Har då , med en röstandel på omkring en procent och ett gott rykte i biståndssammanhang, kunnat påverka banken i riktning mot officiell svensk biståndsideologi? Denna förmenta möjlighet att inifrån förändra bankens politik brukar vara det skäl som oftast framförs för fortsatt svenskt medlemskap i banken. Fakta talar om en utveckling i annan riktning. Militära högerdiktaturer, som kan garantera vad som brukar kallas ekonomisk stabilitet, ofta detsamma som folkligt förtryck, är typiska mottagare av bankens bistånd. Fascismen stöds öppet: - , minimalt Världsbanksbistånd. Efter juntans kupp började banken ge ett omfattande stöd. - under Goulart, obetydligt bistånd. Efter militärkuppen har landet utvecklats till bankens störste låntagare. - löre , starkt stöd. Under folkfrontsregeringen frös banken inne alla lån, men efter mordet på var den beredd att med stora krediter hålla fascister under armarna. - Och senast: bankledningen och försöker driva igenom stöd åt Saigonjuntan. I denna världsbanks dotterorganisation är den relativt sett störste bidragsgivaren. Vpk tar i särskild motion till årets riksdag upp sina yrkanden rörande förhållande till banken och . Obundet - bundet bistånd I officiella biståndsdeklarationer sägs att svensk u-hjälp skall ta sin utgångspunkt i mottagarlandets egen utvecklingspolitik, att det alltså inte skall vara förknippat med villkor från svensk sida utan i princip obundet. I exempelvis statsverksproposition underströks att lån kan bindas till import från givarlandet eller t. o. m. till vissa angivna varor från I princip reducerar detta slags bindning lånets värde från utvecklingssynpunkt. Lånemedlen skulle kanske kunna användas effektivare i ett annat land, som kunde erbjuda bättre varor, priser eller leveransvillkor. statsverksproposition anges klart att de delar av biståndet som binds minskar dess reella värde med mellan . Men mellan dessa nämnda år hade skett en utveckling som åter visar den försök att sitta på två stolar i biståndsfrågorna. Under tryck från en växande opinion med den antiimperialistiska rörelsen i spetsen har det svenska biståndet långsamt och i begränsad utsträckning förändrats i riktning mot u-hjälp i bilaterala former, inte sällan i obunden form. Detta sågs av borgerliga politiker och svenskt industrikapital som en farlig tendens. En rad motioner från m, c och fp pläderade för ökat varubistånd och andra former av bundet bistånd, och kapitalet menade att i nuvarande situation, där som enda land avstår från att binda biståndet, kommer den svenska industrin i ett sämre konkurrensläge gentemot andra länders foretag (, nr 4/73). I detta läge gav regeringen efter för påtryckningarna, och trots fortsatt tal om obundet bistånd - "utgångspunkten för vår biståndspolitk är egna behov och prioriteringar (i tidningen , ) - ökar man /74 varubiståndet från av det totala biståndet. Allmänt innebär bundet bistånd att svensk industri får effektuera de beställningar på varor som kan följa av att lån ges eller projekt startas i ett mottagarland. Varubiståndet innebär att mottagarländerna måste köpa svensk varor för biståndet. När varubiståndet ökades 1973 motiverades detta med att de totala biståndsanslagen blivit så stora att det är önskvärt att undersöka möjligheterna att mildra verkningarna i betalningsbalansen samt stimulera sysselsättningen i . Talet om en biståndspolitik solidarisk med och till stöd för förtryckta folkmassor svarar således mot en verklighet där biståndet faktiskt verkar som vitamininjektioner i det svenska kapitalet. Så fungerar varubiståndet, det multilaterala biståndet via /och t. ex. investeringsgarantisystemet. Dessutom bör understrykas att vad som kallas obundet bistånd långtifrån alltid är det. Uppgifterna varierar, men av det svenska bilaterala biståndet torde mellan användas för att utnyttja svenska tjänster eller för att köpa svenska varor. Det är också viktigt att framhålla att det bundna biståndet till största delen går till förbrukning, inte till uppbyggnad av t. ex. en inhemsk industri. I den mån det satsas på uppbyggnad, är det mest inom infrastrukturen - vägar, hamnar, flygplatser - för att möjliggöra och effektivisera storkapitalets råvaruutvinning. När det 1968 beslutades om regler för investeringsgarantier för svenska dotterbolag i , begränsades garantierna till att gälla huvudmottagarländerna av svenskt bistånd. Garantierna skulle stimulera investeringar i dessa länder och , i och med att de var huvudmottagarländer, innebära möjligheten av viss kontroll över investeringarna och deras effekter. Det svenska monopolkapitalet var missnöjt med restriktionerna och vägrade utnyttja garantisystemet. När industribiståndsutredningen lade fram sitt betänkande, hade man på alla väsentliga punkter gått kapitalet till mötes: Garantisystemet utsträcks till att gälla alla . För att ersätta företagen vid eventuella skadefall byggs en reservfond upp. genom att ett engångsbelopp avsätts från biståndsanslaget. Skadefall innebär att den svenska staten skall gå i god för företagens förluster vid t. ex. nationaliseringar i . Svenska företag, som vill etablera sig utomlands, skall alltså kunna göra det utan att ta hänsyn till eller samordna verksamheten med den officiella svenska biståndspolitiken. Eftersom investeringsklimatet för företagen är gynnsammast i hårda s. k. stabila militärdiktaturer, innebär den svenska biståndspolitiken i vad gäller investeringsgarantisystemet ett aktivt stöd åt storkapitalet och reaktionen samt ett effektivt stopp för förändringar, stora och små, av den ekonomiska och sociala strukturen i dessa länder. kommer under nästa budgetår att som första kapitalistiska industriland nå enprocentsmålet, dvs. det svenska biståndet kommer att utgöra en procent av bruttonationalprodukten. I synnerhet borgerligheten har giort biståndsdebatten tili nästan uteslutande en fråga om enprocentsmålet och har på så vis med viss framgång kunnat föra diskussionen bort från kärnfrågorna om länderval, om obundet/bundet bistånd, om bilateralt eller multilateralt och de multilaterala biståndsorganens karaktär som instrument för kapitalistisk maktutövning. Det bör därför betonas att vid flertalet av konferenser och i flertalet program från senare år understryks visserligen vikten av att industriländerna snabbt når enprocentsmålet, men det görs viktiga tillägg till detta. I exempelvis Limaprogrammet krävs att i-ländernä uppnår enprocentsmålet men också att alla icke-biståndselement, dvs. i princip allt bundet bistånd, skall uteslutas ur biståndspolitiken och att i-länderna vid beräkningar av sina nettobistånd drar av de räntor på tidigare givna lån som strömmar tillbaks från mottagarländerna. För del är det naturligtvis avgörande att enprocentskravet kombineras med andra krav: att bistånd ges uteslutande till stater och rörelser som kan använda det till folkflertalets nytta, att biståndet ges utan några som helst krav eller bindningar och i form av gåvor, att det ges bilateralt. Först med dessa krav med i bilden kan diskussionen om enprocentsmålet övergå från att gälla borgerlighetens samvete till att handla om verklig solidaritetspolitik. Och först med dessa krav uppfyllda kan den svenska statens biståndspolitik börja enhetligt fungera som ett medel, ett vapen i de förtryckta folkens kamp och resning mot utsugningen, mot imperialismen. Med hänvisning till vad som anförts föreslår vi att hos regeringen begär att den svenska biståndspolitiken utformas med beaktande av följande: 1. att biståndet omfördelas så att stödet till reaktionära regimer helt upphör och att de resurser som därvid frigörs används till stöd åt progressiva stater och nationella och sociala befrielserörelser, 2. att biståndets utformning ändras och får karaktären av gåvor som inte kringgärdas av villkor, 3. att investeringsgarantisystemet slopas. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)