mot · FY022117 · 1975-04-16 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975: 92 om sänkning av den statliga inkomstskatten, m. m. I propositionen 1975: 92 angående sänkning av den statliga inkomstskatten föreslås att taket för socialförsäkringsavgifterna skall slopas. I en annan motion, 1975:2106, av m. fl. med anledning av nämnda proposition tar vi avstånd från den tanken och yrkar avslag på förslaget. Den huvudsakliga motiveringen är att sambandet mellan avgift och förmån bör bibehållas. Eljest kan t. ex. den orimliga situationen uppstå att arbetsgivare måste betala såväl sjuklön som socialförsäkringsavgift till sjukförsäkringen för lönedelar över 7,5 basbelopp. Taket för sjukpenninggrundande inkomst rubbas nämligen inte av regeringens förslag. Mot bakgrunden av den s. k. förefaller det emellertid troligt att vårt yrkande i den nämnda motionen inte kommer att erhålla majoritetens stöd i det forum där rätteligen dessa frågor borde avgöras, nämligen i . Vi finner oss därför föranlåtna påpeka att propositionens mot bakgrund av framlagda förslag i ett avseende är helt orimligt om det tar sikte på rubriceringen, sänkning av den statliga inkomstskatten. Uppdrag vid inkomster över 7,5 basbelopp kommer att medföra en försäkringsmässigt helt omotiverad avgiftsbelastning för uppdragstagaren och höja marginalskatten med i trakten av avgiftstaket trots att avgifterna är avdragsgilla. Att i förhållandevis måttliga inkomstlägen införa faktiska marginalskatter på s. k. extraknäck på eller däröver torde klart strida mot propositionens angivna syfte att sänka den direkta skatten. Uppdragstagaren får nämligen själv betala socialförsäkringsavgifterna till folkpensioneringen och sjukförsäkringen för så vitt vederbörande inte lyckats träffa ett s. k. likställighetsavtal med uppdragsgivaren. Likställighetsavtal innebär en överenskommelse om att ersättning som annars skulle ha varit att anse som inkomst av annat förvärvsarbete skall anses som inkomst av anställning. Om sådant avtal slutits, betalar den som utger ersättningen arbetsgivaravgift för denna, och den försäkrade slipper alltså betala egenavgift. Det finns två typer av likställighetsavtal. Det ena avser avgift till ATP och det andra avgift till både ATP och sjukförsäkring. Däremot går det inte att sluta likställighetsavtal enbart för avgift till sjukförsäkringen. Har likställighetsavtal av någon av dessa typer slutits, slipper även den försäkrade betala egenavgift till folkpensioneringen, eftersom egenavgift till folkpensioneringen skall erläggas bara om den försäkrade haft inkomst av annat förvärvsarbete enligt bestämmelserna för ATP. Vid begränsat likställighetsavtal (ATP) behöver inte heller arbetsgivaren med nuvarande utformning av lagstiftningen utge arbetsgivaravgift till folkpensioneringen för ersättningen i fråga. Vid begränsat likställighetsavtal leder alltså inte den nya lagstiftningen till ökade avgifter för arbetsgivaren, men däremot vid fullständigt likställighetsavtal. I de fall där likställighetsavtal inte träffats innebär slopandet av avgiftstaket en ökad belastning på uppdragstagare. Dessa får som nämnts i fortsättningen betala de nämnda socialförsäkringsavgiftema på arvoden som ligger över 7,5 gånger basbeloppet, men ej ATP-avgift. Har likställighetsavtal slutits, drabbas arbetsgivaren i princip av motsvarande ökade belastning men måste också betala ATP-avgift på uppdragsinkomsten, oavsett att den utgiften saknar försäkringsmässigt värde för uppdragstagaren. Den omständigheten torde avsevärt försvåra för uppdragstagare att sluta ett fullständigt likställighetsavtal, då från uppdragsgivarsynpunkt taket kommer att vara slopat för såväl ATP- som socialförsäkringsavgiftema i motsats till nu rådande ordning, där detta enbart gäller ATP. Man måste ha klart för sig att när uppdragstagares totalinkomster med nu gällande regler överstiger 7,5 basbelopp, finns normalt inget som helst skäl att sluta likställighetsavtal. Uppdragsgivare behöver således nu inte ställas inför propåer om likställighetsavtal i det läget. Det är slopandet av taket för socialförsäkringsavgiftema som helt ändrar förutsättningarna. Den enklaste utvägen vore att skapa sådana regler att likställighetsavtal kan slutas om enbart socialförsäkringsavgiftema till sjukförsäkringen och folkpensioneringen. Därmed slipper uppdragstagaren dessa avgifter. De överförs på uppdragsgivaren. ATP-avgiften slipper uppdragstagaren, om hans inkomster överstiger 7,5 basbelopp enligt gällande och förutsättningsvis oförändrad lagstiftning. Då likställighetsavtal således kan träffas antingen enbart om ATP-avgiften (vilket alltså också helt utesluter avgiften till folkpensioneringen) eller om ATP-avgiften och de båda övriga ifrågavarande avgifterna tillsammans, löser inte socialministerns uttalande på s. 123 i propositionen problemet: Avtalet har bl. a. betydelse för den skyldighet att betala egenavgift som annars gäller i fråga om sjukförsäkring och folkpensionering. Innebörden är att uppdragsgivaren påtar sig avgiftsplikten. Bestämmelserna äger tillämpning på t. ex. ersättning för förtroendeuppdrag. Likställighetsavtal gäller allmänt i fråga om sådan ersättning som utgår från staten. och har på sina områden gett rekommendationer av samma innebörd. Samma anordning kan även tillämpas för andra uppdragstagare. (Motionärernas kursivering.) Mot den här anförda bakgrunden vill vi föreslå att sådana regler medges att likställighetsavtal kan träffas enbart om socialförsäkringsavgiftema till sjukförsäkringen och folkpensioneringen. Under förutsättning att propositionens förslag om slopande av taket för socialförsäkringsavgiftema vinner majoritet i och med stöd av vad i motionen anförts hemställes att hos regeringen begär förslag till höstens , innebärande att s. k. likställighetsavtal med avseende på uppdragsinkomster fr. o. m. även kan slutas om enbart socialförsäkringsavgiftema till sjukförsäkringen och folkpensioneringen. . NISSER (m) () () () HANS NYHAGE (m)