mot · FY021040 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar och i om rätten att vid inkomstbeskattningen göra avdrag för ökade levnadskostnader och resekostnader. Den pågående strukturrationaliseringen inom näringslivet har helt förändrat förutsättningarna för boende och sysselsättning i vårt land. Många arbetstagare tvingas till följd av rationaliseringar, företagsnedläggelser eller liknande omständigheter att bli yrkesverksamma på annan ort än där de tidigare' varit verksamma. När människor byter arbetsplats innebär det ofta problem för den enskilde och kostnader för samhället. Svårigheter att skaffa lämplig bostad, otillräckligt utbyggda kommunikationer och andra förhållanden i de större tätorterna skapar regelmässigt anpassningsproblem för de familjer som tvingas flytta. Inflyttningskommunema ställs på hårda ekonomiska prov för att klara de nödvändiga investeringarna. Enbart de offentliga investeringarna för att ge de inflyttade bostad och acceptabel samhällsservice torde i många kommuner dra en kostnad i storleksordningen . rycks underlaget undan för den befintliga servicen i utflyttningskommunerna, och även bostadsbeståndet kommer i många fall att utnyttjas mindre effektivt. Sammantagna blir de samhällsekonomiska verkningarna avsevärda. Det står helt klart att det är till fördel såväl för den enskilde som för berörda kommuner, om en person som övergår till arbete på annan ort bor kvar i sin gamla hemort. Inte minst har det glädjande nog märkts ett ökat intresse för att bo kvar i glesbygder och mindre tätorter, även om arbetsplatsen är belägen på annat håll. Flyttningsproblem kan naturligtvis också aktualiseras i andra fall, t. ex. vid utlokalisering av statliga verk från . De nuvarande skattereglerna ger inte någon rättvisa och stimulans åt dem som vill behålla sina bostäder i områden med vikande sysselsättning. De s. k. pendlarna får inte möjligheter till något avdrag för fördyrade omkostnader för intäkternas förvärvande. Skattedomstolar och beskattningsmyndigheter har sålunda med den nuvarande utformningen av bestämmelserna om avdrag för ökade levnadskostnader vid dubbel bosättning inte möjligheter att medge avdrag i ens tillnärmelsevis alla de fall då kostnaderna uppkommit till följd av den skattskyldiges förvärvsverksamhet och därför rimligen bör vara avdragsgilla vid taxeringen. Avdrag för arbetsresor utanför hemorten medges t. ex. i regel inte under längre tid än , om det rör sig om en fortlöpande anställning på en och samma ort. Det är enligt vår mening angeläget att kommunalskattelagens avdragsbestämmelser för fördyrade levnadsomkostnader och resekostnader utformas och tolkas liberalare. Om en skattskyldig finner det förenligt med sina och sin familjs eller anhörigas intressen att bo kvar i sin tidigare miljö och bostadsort, bör skattebestämmelserna vara så utformade att reell valfrihet föreligger. uttalade sig 1973 för att denna fråga borde bli föremål för närmare utredning. Det förutsattes då att den bl. a. skulle bli behandlad av traktamentsbeskattningsutredningen. 1 dess senare lämnade betänkande, Samordnad traktamentsbeskattning (SOU 1974:45), har emellertid frågan inte tagits upp. Vi anser därför att på nytt bör hemställa om utredning av denna fråga. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att anhåller hos regeringen om utredning och förslag till ändrade bestämmelser beträffande avdrag vid beskattningen för förhöjda levnadskostnader på annan ort och resekostnader i enlighet med vad som anförts i motionen. H. ()