mot · FZ02138 · 1975-11-27 00:00:00 — Motion 1975/76: 138 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:56 om ändring i byggnadslagen (1947:385) Tillgången på skogsråvara över är avgörande för den svenska skogsindustrins fortbestånd och utveckling och därmed också av stor betydelse för den svenska ekonomin. Därför är det högst ororande att de bedömningar som gjorts preliminärt visar att virkestillgången är en starkt begränsande faktor för skogsindustrins utbyggnad. Det fortsatta arbetet i skogsutredningen och på andra håll får visa på hur säker grund dessa bedömningar vilar och vilket virkestillskott som kan åstadkommas genom produktionshöjande åtgärder i skogsbruket, genom nya avverkningsmetoder och genom återvinningar. Det är dock fel att ta dessa framtida möjligheter till ökat tillskott av fiberråvara som intäkt för en expansion innan de kunnat bedömas från olika aspekter. Vi anser därför liksom departementschefen och en rad remissinstanser att det är nödvändigt att t. v. iaktta stor återhållsamhet när det gäller investeringar som leder till att ytterligare råvara tas i anspråk. Denna uppfattning delas av allt att döma också av skogsindustrin. I en överenskommelse mellan landets skogsindustriföretag har dessa på eget initiativ åtagit sig att fram till inte öka sin förbrukning av svensk vedråvara utöver årsförbrukningen 1973 eller 1974 mer än vad som betingas av föreden genomförda eller påbörjade kapacitetsutbyggnader eller projekt som getts rättsligt tillstånd. Överenskommelsen bör ge utrymme för att avvakta förslagen från skogspolitiska utredningen innan några ytterligare åtgärder vidtas. Denna uppfattning delas i stort också av industriministern enligt uttalanden . Den föreslagna nya lydelsen av 136 a §BL innebär en betydande utvidgning i förhållande till nuläget. Kretsen av företag som berörs utökas högst väsentligt och kriterierna för prövning enligt paragrafen vidgas. Därigenom får lagrummet en delvis ny principiell inriktning. Det blir inte bara ett medel för att skydda landets mark- och vattentillgångar och knappa råvaruresurser utan blir också ett näringspolitiskt styrinstrument. I sin nya lydelse blir 136 a § ett utomordentligt maktmedel för regeringen att styra utvecklingen inom skogsindustrin. Inte bara nyetableringar, utbyggnader och ombyggnader kommer att omfattas av prövningstvånget utan också rationaliseringar och driftsomläggningar i den mån de leder till ökad råvaruförbrukning. En åtgärd som övergång från två- till treskift skall således i vissa fall i fortsättningen prövas och godkännas av regeringen innan den får genomföras. En sådan utveckling inger betänkligheter. Det är i många fall nödvändigt att staten påverkar företagens handlande. Men det bör i första hand ske genom att man ställer upp ramar och inte genom att staten fattar besluten åt företagen eller bygger in sig i deras beslutsprocess. Det bör vidare ske i former som möjliggör en ordentlig insyn och inte lägger all makt i händerna på några få beslutsfattare inom regeringen. En svårkontrollerad maktkoncentration i statens hand medför bara stora risker för godtycke och ineffektivitet. Vi anser, av vad som framgått ovan, att en hushållning med fiberråvara är nödvändig om skogsutredningens preliminära beräkningar av den framtida virkestillgången står sig. Men en sådan hushållning bör då åstadkommas med medel som inte leder till en oacceptabel maktkoncentration eller detaljstyrning av näringslivet. Det bör vara en uppgift för skogsutredningen att föreslå vilka medel som är lämpliga. Innan utredningen lagt fram sina förslag bör det inte ske några utbyggnader inom skogsindustrin som begränsar handlingsfriheten på . Någon ökning av råvaruuttaget utöver eller nivå bör därför inte ske. Detta är också innebörden av den överenskommelse inom skogsindustrin som redovisats ovan. Den innebär att inga utbyggnads- eller ombyggnadsprojekt som leder till ökad råvaruförbrukning kommer till stånd före . föreligger förslagen från skogspolitiska utredningen och därmed också grunden för beslut om skogsindustrins fortsatta utveckling i . Om så inte skulle vara fallet utgår vi från att skogsindustrin är beredd att förlänga utbyggnadsstoppet. Mot denna bakgrund anser vi att det inte finns behov av en utvidgning av 136 a § BL som föreslås i propositionen. Paragrafen är viktig för sitt nuvarande syfte att åstadkomma bättre hushållning av våra mark-, vattenoch energiresurser, men den bör inte ges karaktär av detaljreglering. Propositionen bör därför avslås. Om så inte sker bör den nya lydelsen av paragrafen åtminstone tidsbegränsas till , då bör ha haft möjlighet att ta ställning till skogspolitiska utredningens resultat. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att avslår propositionen 1975/76:56. * (fp)