mot · FY021704 · 1975-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder mot ungdomsarbetslösheten. Dagens stora arbetslöshet bland ungdomen är oroande. Enligt statistik utgörs de arbetslösa i vårt land till av ungdom mellan . Ökningen hör samman med skolungdomars tendens att tidigt söka sig ut i arbetslivet. söker arbete redan efter . Många av dessa ungdomar hoppar av för att söka sig till vidareutbildning yrkeslivserfarenhet. De senaste årens erfarenheter visar vidare att av de som påbörjar gymnasieutbildning avbryter denna. Detta innebär att arbetsmarknaden får ta emot 25 000 ungdomar som saknar yrkesutbildning. av varje årskull går inte igenom gymnasial utbildning. Det innebär följaktligen att gymnasieskolan, som vid gymnasiereformens införande antogs skulle ta hand om av eleverna, nu förlorar 1/4 av dessa. Det finns ingen utformad beredskap för samhällets agerande i den uppkomna situationen. Skärskådar man den grupp ungdomar som tidigt söker sig ut i arbetslivet utan yrkesutbildning, visar det sig att många av eleverna har problem av olika slag. Det borde vara en självklar uppgift från samhällets sida att ta ansvar för alla ungdomar under myndighetsåldern. Lika naturligt som samhällets engagemang för ungdomarnas utbildning är måste ett engagemang för dem som vill skaffa sig arbetslivserfarenhet vara. De ungdomar som väljer förvärvslivet direkt efter är ofta de som beroende på en pressad skolsituation slagits ut, och då måste självfallet samhället gripa in med stöd. Det är orimligt att, som det nu är, de ungdomar som bäst behöver samhällets stöd inte nås. Arbetsmarknadsmyndigheterna i samarbete med såväl privat som offentlig sektor och skolan måste gemensamt forma handlingslinjer för hur det konkreta arbetet skall utformas. Det bör vara naturligt att kommunen, som ansvarar för utbildningen, också är huvudman för denna verksamhet. Det ekonomiska ansvaret för dessa gemensamma insatser måste emellertid åligga statsmakterna. Arbetet för ungdomsarbetslöshetsbekämpning är på en såväl arbetsmarknads- som social- och utbildningspolitisk fråga. Det är fråga om att eliminera olika slag av utslagningsmekanismer. Vi vet att utslagningen kan börja redan vid födelsen. Trots en relativt väl utvecklad socialpolitik är de samhälleliga organens metoder och resurser otillräckliga för att eliminera och mildra de sämst ställdas situation. utslagningsmekanismerna följa barnen upp , och därefter förvärra situationen. Självfallet har utbildningspolitiken ett stort värde i det här avseendet. Erfarenheter visar att huvuddelen av de hårdast drabbade ungdomsarbetslösa är ungdomar som av en eller annan anledning slagits ut ur skolarbetet. Problemen rörande de sysslolösa ungdomarnas situation är således dels vad som kan göras för att dessa ungdomar skall komma i gång med arbete eller med yrkesutbildning och komma in i arbetslivet, dels att ta reda på vilka åtgärder som krävs för att förhindra att situationen förvärras. Utan tvivel är kraftfulla åtgärder för att bekämpa ungdomsarbetslösheten av stort värde för att förebygga sociala problem. Erfarenheter tyder på att en arbetslöshetsperiod som kommer i 15 för ungdom som av olika skäl lämnat utbildningen kan få förödande konsekvenser. Man kan därför säga att sysselsättning, dvs. att ha något meningsfullt att göra, är av oerhörd betydelse för ungdomens utveckling. Dessutom torde insatser från samhällets sida i detta skede innebära att samhället inte behöver gå in med social rehabilitering i samma utsträckning som sker. Det förtjänar här att påpeka att intensiva åtgärder erfordras, som inte bara strävar efter att anpassa dessa ungdomar till arbetsmarknaden utan som dessutom anpassar lämpliga sektorer av arbetsmarknaden till dem. Ett åtgärdsprogram mot ungdomsarbetslösheten bör omfatta följande: måste slå fast att samhället positivt engagerar sig för alla ungdomar under myndighetsålder. Varje ungdom skall alltså ha rätt till och garanteras sysselsättning antingen i form av utbildning eller på annat sätt. För att möjliggöra detta krävs att betydande resurser satsas på den arbetslösa ungdomen från samhällets sida. Dessutom krävs en långtgående samordning mellan arbetsmarknadsmyndigheter och skolförvaltningar. Det behövs en rullande inventering över ungdomars sysselsättningssituation. Skolstyrelsen borde rimligen ansvara för och följa upp elev som lämnar . Denna uppföljning måste också omfatta ungdomar som lämnar gymnasieskolan . Uppföljningen bör ske högstadieområdesvis, förslagsvis en gång per kvartal. Med hänvisning till ovanstående hemställes1 att beslutar 1. att arbetsmarknadsmyndigheterna ges i uppdrag att i samverkan med skolan söka skapa lämpliga arbetsuppgifter för ungdomar, bl. a. med sikte på en utveckling mot varvad utbildning, 1 (Se även motionen 1975:1365) 2. att kommunerna ges möjlighet att bedriva beredskapsarbeten för ungdomar i syfte att ge alla rätt till antingen arbete eller utbildning på sätt som angivits i motionen. () () () ()