mot · FY021594 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder till stöd åt det norrländska jordbruket. När fattade sitt jordbrukspolitiska beslut blåste en hård motvind mot det svenska jordbruket i allmänhet och det norrländska jordbruket i synnerhet. Under trycket av ett inhemskt överskott på vissa jordbruksprodukter, överskott och prisdumpningar på den internationella marknaden och en viss snedbalans i bytesbalansen med våra närmaste handelspartner togs ett jordbrukspolitiskt program som i korta drag innebar att endast de bördigaste delarna av den svenska åkerjorden betraktades som värdiga att satsa på för framtida jordbruksdrift. För det norrländska jordbruket innebar denna värdering att bara de bördigaste kustremsorna fick det nödvändiga godkännandet, medan jordbruket i det övriga endast gavs en nådatid före avveckling. När man , , gör en snabbanalys av det jordbrukspolitiska läget i är bilden helt förändrad. På världsmarknaden har det tidigare överskottet förbytts i en kraftig efterfrågan på viktiga produkter. Världssvälten har lagt ett moraliskt ansvar på de länder som kan öka sin livsmedelsproduktion, och miljödebatten har väckt en kraftig opinion mot ödeläggelsen av det leende odlingslandskapet. Lägger man sedan till näringens egen förbluffande livskraft och sega tåga behöver man ej förvånas över detta dagens resultat. Den svenska åkerarealen totalt sett visar en ökning på omkring närmast föregående år. Enligt de prognoser som ansågs realistiska skulle det i stället ha varit en reduktion på 35 00050 000 ha . Svenska jordbruksprodukter röner en stark efterfrågan på världsmarknaden. Den positiva synen på det svenska jordbruket kom redan före uppsvinget på världsmarknaden. Detta kan tas som ett hoppfullt tecken för det svenska jordbruket, då intresset att förstärka näringen inte enbart är en konjunkturföreteelse. Jordbruket i norra har haft en väl hävdad utveckling jämfört med jordbruket i den övriga delen av landet, och det har inte minst skett en välkommen uppmjukning av jordbrukspolitiska riktlinjer. Statsmakternas regionalpolitiska satsningar, om vilka i stort sett rått politisk enighet, har även tillfört jordbruket livskraft. Det bör också därmed fastslås att jordbrukets framtida utveckling är beroende av att samordnade insatser görs med arbetsmarknadspolitik, kommunikationspolitik, socialpolitik och jordbrukspolitik som verksamma delar i en regionalpolitisk satsning. Därmed bryter man udden av det olyckliga sektorstänkande, varpå jordbrukspolitiska beslut kan tjäna som avskräckande exempel. Där angavs ju att man skulle bortse från andra regionalpolitiska synpunkter vid utformning av de jordbrukspolitiska åtgärderna. Dessa utformades också med dessa direktiv som grund för att utveckla jordbruket i södra och , där de bästa förutsättningarna fanns. De praktiska konsekvenserna av detta principtänkande och en hårt driven rationaliseringspolitik innebar påtagliga risker för att tidigare blomstrande bygder i på en generation skulle förvandlas till ödebygder. Efter hand har insikten om det norrländska jordbrukets betydelse som näringsgren och som ett viktigt inslag i regionalpolitiken vunnit gehör, och formulerade utredningen om stöd till jordbruket i norra detta i följande punkter: I vissa delar av norra finns goda förutsättningar för jordbruksproduktion. Sociala skäl talar för att medelålders och äldre brukare får möjlighet att stanna kvar och driva sitt jordbruk. Beredskapsskäl talar för stöd till det norrländska jordbruket. Produktionen i förädlingsföretagen måste säkras. Miljövårdssynpunkter motiverar fortsatt jordbruksdrift. Utredningens förslag har tidigare (1971 och 1974) resulterat i att prisstödet förstärkts och det s. k. B-stödet införts. Innan vi övergår till förslag om ändring av dessa regler och motiveringar för detta, är det viktigt att summariskt redogöra för lantbrukets struktur i . Lantbrukets struktur i norra Det hör till undantagen att den norrländske jordbrukaren enbart är hänvisad till inkomster från jordbruksdriften. Den vanligaste förvärvskombinationen är jord-skog, men även andra förvärvskällor för en eller flera familjemedlemmar är vanligen förekommande. Deltidsjordbruk är den vanligaste brukningsformen. Nödvändigheten av kompletterande förvärvskällor framgår klart av att brukningsenheterna i inland har ett genomsnitt av knappt sex ha per gård. Bruttointäkterna per gård i inlandet var för ca , vilket inte är mycket men måste ses mot bakgrunden av kombinationen med andra förvärvskällor. Inlandsgårdarnas skogsinnehav är i medeltal 85 ha. Inom den egentliga jordbruksnäringen är mjölkproduktionen den viktigaste grenen. 1 inlandet var invägningen vid mejerierna ca per leverantör. Endast drygt 60-talet av mjölkproducenterna i inland hade en invägning överstigande . Småbrukets och deltidsjordbrukets dominans framgår av en del siffror från . Endast 26 av 2 150 jordbrukare i länets inland har över 20 ha åker, och har mellan 10 och 20 ha. av gårdarna har endast 25 ha åker. Riksmedeltalet är ca 20 ha. Av de personer som betecknades som brukare var eller äldre. Detta belyser de framtida problem som det norrländska jordbruket i allmänhet och inlandsjordbruket i synnerhet står inför. De senaste årens utveckling har emellertid det glädjande inslaget att unga människor visat ett ökat intresse för att förvärva brukningsenhetcr och uppfylla villkoren för deras brukande. Detta visar att med samordnade insatser av länsmyndigheter och kommuner och med förbättrade stödåtgärder från statsmakternas sida kan betydande effekter för sysselsättning och allmän regionalpolitik uppnås. Enligt vår uppfattning bör stödåtgärderna till det norrländska jordbruket förbättras på följande områden: Förändring av villkoren för de s. k. SR-, A- och B-stöden till det norrländska jordbruket SR-stödet är ett särskilt rationaliseringsstöd och ger möjligheter att sammanslå små enheter till stora jordbruksföretag. Bidragsdelen är av investeringskostnaderna. SR-stödet har utgått till ett mindre antal jordbrukare i Norrlands kustbygder, och i inland (bortsett från Storsjöbygden) är detta stöd en sällsynthet och kommer att så förbli. A-stödet har haft betydelse för slättbygdsjordbruket, men det har på grund av bestämmelserna för stödet fått rätt ringa användning i inlandet. A-stödet ges till de jordbruk som med nuvarande bestämmelser ansetts som tillräckligt lönsamma. Då A-stödet är lika motiverat från närings- och samhällsekonomisk synpunkt som SR-stödet bör detta höjas till av investeringskostnaderna. Den största betydelsen för inland har det s. k. B-stödet haft. Det har möjliggjort för många av inlandets jordbrukare att rusta upp ekonomibyggnader. har B-stöd utgivits till 152 jordbrukare i Norr- och , och har totalt i norra utgivits B-bidrag med 9,67 milj. kr. samt lånegarantier på 10,54 milj. kr. har B-stödet karaktären av ett övergångsstöd för att trygga den äldre jordbruksgenerationens möjligheter till en försörjning livstiden ut. Denna begränsning av B-stödet till den nuvarande äldre jordbrukargenerationen bör ändras, så att det även kan ges på , dvs. infogas som en med SR-stödet och A-stödet jämbördig del av den statliga administrativa rationaliseringsverksamheten. Hinder för stöd åt nyetableringar bör inte längre föreligga. Detta är särskilt aktuellt när man vet att de flesta nyetableringar i skogs- och mellanbygderna sker i deltidsjordbruk. Storleken på B-stödet bör vidare ökas från nu utgående till av investeringsbeloppet, alltså samma tal som inom SR-verksamheten. I detta sammanhang bör även observeras att djurskötsel och därmed förenad mjölkproduktion i glesbygder utanför pendlingsavstånd till en tätort oftast är den enda förtjänstmöjligheten för den kvinnliga arbetskraften. För männen finns större möjligheter till arbete: väg-, skogs-eller Det faller därför ofta på kvinnans lott att sköta jordbruksdriften. Sorn bestämmelserna nu är utformade får mannen - den formelle gårdsägaren avslag på sin ansökan om statligt stöd av formella skäl. En utvidgning av B-stödet till att omfatta även den yngre jordbrukargenerationen med framtidstro är också att betrakta som ett krav från glesbygdens kvinnor på jämlikhet med tätorternas kvinnor. Stöd till täckdikningsföre tag En viktig förutsättning för goda resultat i jordbruksnäringen är att man håller jorden i god kondition. En grundläggande åtgärd i detta syfte är de täckdikningsföretag som utförs på de jordbruksområden där förhållandena kräver detta. Täckdikning är också företag som har långsiktig verkan, och de ger oftast full utdelning först till en kommande generation. Jämförelse kan här göras med vissa former av skogsvårdande åtgärder inom skogsbruket. Erfarenheterna från förra årets svåra skördeförhållanden visar också avsevärt mindre skador på täckdikade jordar än på andra. Det ytterligare nyttiggörande av svensk åkerjord som täckdikning ger motiverar en höjning av investeringsbidraget till . För de mindre och medelstora jordbruken är det ett stort socialt och arbetsmarknadsmässigt problem att bereda brukarna nödvändig ledighet. På lokalt initiativ har system med avbytare praktiserats. Värdet av verksamheten är odiskutabelt, om man ser till den sociala effekten: att nödvändig ledighet har kunnat beredas en hårt arbetande yrkeskår. Systemets nackdelar är främst av ekonomisk natur. Avbytaren blir dyr för lantbrukaren. Per dag kostar avbytaren . för vardagstjänst och . Särskilt på jordbruk med små besättningar blir kostnaderna för den enskilde lantbrukaren för höga för att han skall nyttja den befogade ledigheten. Inom andra produktområden, hantverk och industri, är nödiga kostnader för semester inkalkylerade i det pris produkterna betingar. Detta tycks inte vara fallet inom jordbruksnäringen som enda näringsgren. Då det från samhällssynpunkt är motiverat att jordbruksnäringen har en god rekrytering, bör möjligheterna till semester och rekreation för jordbrukets kvinnor och män betraktas som en angelägen reform. För att ytterligare stimulera den försöksverksamhet med avbytare som LRF påbörjat i vissa län och få ytterligare spridning av verksamheten bör förslagsvis för kommande budgetår 5 milj. kr. avsättas av prisreglerade medel på jordbruksprodukter för en socialt anpassad avbytarverksamhet bland lantbrukare i . Utvärderingen av verksamheten kan sedan läggas till grund för en avbytarverksamhet som omfattar hela landet. 1 den interna jordbruksdebatten har från det norrländska jordbruket framförts klagomål på att de inre delarna blivit vanlottade i fråga om rådgivningen från lantbruksnämndernas sida. Detta är särskilt påtagligt på animalieområdet. Bristsituationen är en följd av att lokalrådgivarna, som var strategiskt utplacerade i länen, i enlighet med beslut blivit förflyttade in till lantbruksnämndernas kanslier i residensstäderna. Från dessa stationeringsorter har det varit svårigheter att uppehålla den tidigare goda kontakten med jordbrukarna och deras problem. Detta är naturligtvis särskilt påtagligt i Norrlandslänen med deras stora geografiska avstånd. En successiv återgång till tidigare decentraliserad rådgivningsverksamhet bör vidtas. Vissa lantbruksnämnder har redan tagit initiativ i denna riktning genom planering av rådgivare i avlägsna länsdelar. En återgång till en decentraliserad rådgivningsverksamhet bör dock påskyndas genom klara direktiv från regering och riksdag. Detta är särskilt viktigt om man skall fullfölja de framtidsinriktade åtgärder som föreslås i denna motion för främjande av det norrländska jordbruket. Jord och skog är den vanligaste kombinationen av förvärvskällor i de norrländska jordbruksföretagen. Skogsinnehav ger ekonomisk stadga åt den norrländske lantbrukaren och fungerar som en värdefull utjämnande sysselsättningsfaktor . För många norrländska jordbrukare är dock skogsarealerna för små för att fylla dessa anspråk. Disponibla skogsmarker finns ej heller för inköp inom brukningshåll. väckte en norrländsk riksdagsman, . i (s), en motion i riksdag om att, där så var lämpligt från arronderingssynpunkt, tillstånd skulle ges till norrländska småbrukare att färvärva kompletteringsskog från skogsskiften tillhöriga kronan och kyrkan. Motionen vann livligt gehör hos lantbrukarna inom berörda områden, då ett genomförande av förslaget skulle ha gett dem en större trygghet i tillvaron. riksdag sade nej till förslaget, vilket är att beklaga, då vi om motionen vunnit bifall - med säkerhet ej haft samma flykt från skogsbygderna som vi nu fått bevittna . har diskussionen haft ett aktuellt kretslopp kring de områden där domänverket med nuvarande högmekaniserade avverkningsmetoder förklarat att avverkning och skogsvård ej är lönsamma. Stora arealer av de allmänningsskogar som är tilldelade vissa byalag i de gamla fjällsocknarna har sämre belägenhet från skogsekonomisk synpunkt än de som obrukbart område förklarade domänskogarna. Detta till trots brukas allmänningsskogarna med tillfredsställande lönsamhet och som ett värdefullt tillskott till sysselsättningen. Alla framstötar om förvärv av de olönsamma domänskogarna från byaallmänningar och enskilda har besvarats med ett principfast nej. Enligt uppgift pågår en enmansutredning i ärendet utredare generaldirektör I. och denna skall bli föremål för remissbehandling. Beträffande kyrkans innehav av skogsmark kan sägas att kyrkan inom många skogsområden saknar nödvändig expertis och organisation för ett rationellt brukande av skogen. I sådana områden bör en försäljning och fördelning av kyrkans skog vara till fördel för både kyrkan och de enskilda lantbrukare som kan få det nödiga tillskott av skog som betyder framtida sysselsättning och försörjning. I den mån inte den Widénska utredningen täcker in angivna synpunkter på enskilda lantbrukares möjligheter till framtida förvärv av kompletteringsskog från kronan och kyrkan bör kompletterande utredning verkställas, så att förslag i ärendet möjligt kan underställas för prövning. Med stöd av det anförda hemställer vi 1. att stödformerna för det norrländska jordbruket ändras, så att bidraget till investering i det s. k. A- och B-stödet höjs till av investeringskostnaden, 2. att bestämmelserna för B-stödet ändras, så att det även kan utgå till yngre jordbrukare och vid nyetablering, 3. att bidraget till täckdikning höjs till av investeringskostnaden, 4. att kommande budgetår 5 milj. kr. av prisreglerade medel på jordbruksprodukter avsätts för en socialt anpassad försöksverksamhet med avbytare inom lantbruket i , 5. att återgång skall ske till en decentraliserad rådgivningsverksamhet i lantbruksnämndernas regi, 6. att möjliggöra för enskilda lantbrukare i att förvärva kompletteringsskog av kronan och kyrkan. () ()