mot · FY02200 · 1975-01-17 00:00:00 — av herrar och om lagstiftning rörande ekonomiskt förtal. Som ekonomiskt förtal brukar betecknas förtal som riktar sig mot en fysisk eller juridisk person och medför ekonomiska skadeverkningar för denne men som inte innefattar angrepp mot någons personliga heder. Spridande av oriktiga eller ogrundade uppgifter om en persons yrkesutövning eller ekonomiska förhållanden kan dock i vissa fall åtkommas som vanlig ärekränkning. I gällande rätt saknas emellertid uttryckliga bestämmelser som direkt reglerar ekonomiskt förtal och ärekränkning av kollektiv. Straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal var föremål för ställningstagande i samband med lagstiftning om otillbörlig marknadsföring m. m. I detta lagstiftningsärende hade vid remissbehandlingen från flera håll anförts att det förelåg ett behov av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal. Departementschefen ansåg emellertid att sådana bestämmelser inte hade sin naturliga plats vare sig i en lag om illojal konkurrens eller i en lag om otillbörlig marknadsföring utan i och tryckfrihetsförordningen. Han ansåg därför att frågan om införande av allmänna bestämmelser i ämnet fick tas upp i annat sammanhang. Frågan om straffrättslig reglering av ekonomiskt förtal vid 1971, 1972, 1973 och riksdagar har aktualiserats genom motioner med förslag om ändringar av brottsbalk och tryckfrihetsförordning i berörda avseenden så att även ekonomiskt förtal omfattas av lagreglerna. Utskottsmajoriteten har de tre förstnämnda åren avslagit framställningarna under motivering att hithörande frågor förväntas komma att ägnas tillbörlig uppmärksamhet av vederbörande departementschef. När frågan behandlades vid riksdag framhöll justitieutskottets majoritet att de remissyttranden som utskottet inhämtat över den nu förevarande motionen har belyst det i tidigare lagstiftningssammanhang påtalade behovet av allmänna bestämmelser mot ekonomiskt förtal som de pekat på den svårbedömda frågan om gränsdragning mellan intresset av att etablera ett tillfredsställande skydd mot skadeverkningar av ekonomiskt förtal och intresset av att bevara de nuvarande vida gränserna för yttrandefrihet och tryckfrihet. Det rör sig här enligt utskottets mening om ett svårbedömt spörsmål som bör bli föremål för en närmare utredning. En sådan utredning bör inte vara bunden till några särskilda förutsättningar utan avse hela frågan om ekonomiskt förtal i ett vidare perspektiv, varvid även de skadeståndsrättsliga aspekterna liksom frågan om ärekränkning av juridisk person bör komma under bedömande. Utskottet föreslog att skulle ge Kungl. till känna vad utskottet uttalat om lagstiftning rörande ekonomiskt förtal. Anmärkningsvärt nog vann utskottsmajoriteten inte bifall, och något initiativ av regeringen har inte tagits trots att förflutit sedan vederbörande utskott konstaterat att departementschefen var införstådd med att ekonomiskt förtal kan medföra skada för dem som drabbats därav och förutsett att frågan skulle bringas till en lösning. Vi motionärer delar departementschefens uppfattning och hans uttalade mening att allmänna bestämmelser om ekonomiskt förtal inte bör behandlas i samband med lagstiftning rörande otillbörlig marknadsföring eller annan liknande näringsrättslig lagstiftning. Vi delar likaledes utskottsmajoritetens klart uttalade uppfattning att frågan bör bli föremål för en närmare utredning. Härjämte vill vi erinra om att såväl utredningen om illojal konkurrens som konsumentupplysningskommitté funnit det angeläget att lagstiftningsfrågan om ekonomiskt förtal blir löst. Enligt vår mening talar starka skäl för att frågan blir föremål för utredning, och vi finner det anmärkningsvärt att något initiativ härtill ännu inte tagits av vederbörande departementschef. Åberopande det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om utredning av frågan om lagstiftning rörande s. k. ekonomiskt förtal.