mot · FZ022 · 1975-10-15 00:00:00 — Motion 1975/76:2 av m. fl. med anledning av propositionen 1975:74 med förslag om grundutbildning av värnpliktig medicinalpersonal Proposition 1975:74 bygger på en promemoria, som utarbetats inom försvarsdepartementet och som tar upp svårigheter i utbildningen av värnpliktig medicinalpersonal och antyder brister i utbildningsresultaten vid den nuvarande provisoriska medicinalfackskolan i . Till medicinalpersonal hänförs apotekare, läkare, läkarassistenter (tandläkare) och veterinärer. I propositionen föreslås bl. a. att läkares och tandläkares värnplikt skall anpassas bättre tidsmässigt till den civila utbildningen. En i promemorian antydd tanke att man kanske måste lägga om hela det nuvarande utbildningssystemet för medicinalvärnpliktiga på ett radikalt sätt berörs i förbigående i propositionen men föranleder inte nu något ställningstagande. Propositionen tar inte heller upp värnpliktens utbildningsvärde för medicinalpersonalens uppgifter i krigssjukvård eller i civilt arbete. De detaljändringar som föreslås, bl. a. att den första tjänstgöringsperioden, dvs. den grundläggande befälsskolan, begränsas , att utbildningstiden vid fackskolor för läkare, läkarassistenter (tandläkare) och apotekare utökas och att den sammanlagda grundutbildningstiden minskas för läkare och apotekare och för tandläkare, är i och för sig steg i en positiv riktning. Men de innebär endast nödvändiga korrigeringar av den existerande organisationen och kommer inte att bidra till en väsentligt förbättrad situation. En separat militär sjukvårdsorganisation inte nödvändig Man kan på goda grunder ifrågasätta om denna speciella form av värnpliktsutbildning är nödvändig eller ens önskvärd för att upprätthålla försvarsberedskap på det medicinska området. Är det inte t. o. m. tänkbart att särskild värnpliktstjänstgöring utöver (den grundläggande befälsskolan som inriktas på allmänmilitär utbildning) för läkare, tandläkare och annan manlig medicinalpersonal konserverar en separat militär sjukvårdsorganisation, som borde rationaliseras bort? Här och var i propositionen nämns svårigheterna att planlägga utbildningen, svårigheterna att fl timavlönade föreläsare och lärare etc. Det nämns att det är svårt att förena värnpliktstjänstgöringen med den strängt schemabundna civila studiegången för dessa kategorier av värnpliktiga. Däremot nämns inte en annan faktor, som utan tvivel har en avgörande betydelse i flertalet fall, nämligen att de blivande läkarna, tandläkarna, apotekarna och veterinärerna finner att en stor del av den militära utbildningen i dess nuvarande former är ointressant och rent av meningslös. Det grundläggande felet med krigssjukvården - liksom med företagshälsovården - är att den varit och förblivit isolerad från sjukvården i övrigt. Denna isolering har upprätthållits som den öppna och slutna sjukvården, både den kroppsliga och den psykiatriska, har förts in under samma huvudmannaskap, under landstingen. Härigenom har förutsättningar skapats för en rationell utbyggnad av den öppna vården (distriktsläkarstationer och vårdcentraler) och en rationell samordning av den öppna och den slutna sjukvården inom sjukvårdsdistrikt inom varje landstingsområde. med landstingen som huvudmän En radikal reform, som kunde ge intresse och mening åt den militära sjukvården och sjukvårdsberedskapen, skulle vara att samordna den med eller rättare sagt inordna den i en organisation, som omfattade alla former av katastrofberedskap och katastrofmedicin. skrift Hälsooch sjukvårdsberedskap (Folk och Försvars skriftserie Försvar i nutid, 1972) betonas betydelsen av en förbättrad akutkrigssjukvårdsutbildning och en ökad beredskap för katastrofhjälp i fred. Han pekar på de samordningsproblem som finns mellan civil sjukvård, civilförsvarets sjukvård och militär sjukvård i krig. Han konstaterar att en successiv förstärkning av den civila krigssjukvårdsberedskapen återverkar även på den militära krigssjukvårdens organisation (s. 30). Att den militära delen av sjukvården skulle kräva en militär ledning är inte motiverat. Verksamheten i ett krigssjukvårdsområde torde därför bäst kunna ledas och samordnas från ett i området beläget beredskapssjukhus, bl. a. med hänsyn till dess goda administrativa resurser. (s. 24). När läkarbristen i landet har fyllts genom den ökade utbildningen, kan överskottet av värnpliktiga läkare... därmed överföras för krigsplacering inom den civila krigssjukvården för att dess personalberedskap skall förbättras (s. 49). Inom vissa landsting och vid vissa större sjukhus har berömvärda ansträngningar gjorts att organisera en god civil katastrofberedskap. Men på många håll saknas resurser, och även på platser och i områden där man har en god planering för att möta katastrofsituationer kommer allvarliga brister när dessa situationer inträffar. Om militärsjukvården ingick i en organisation för katastrofmedicin, som lokalt hade landstingen som huvudmän, skulle möjligheter skapas för en tillfredsställande utveckling av både den civila och den militära katastrofberedskapen som utbildningssituationen på detta område för medicinalpersonal av alla kategorier skulle bli ojämförligt mycket bättre. Resurser skulle då också frigöras för en effektiv central organisation för katastrof- och krigsmedicin. Katastrofberedskapen är för övrigt inte en exklusiv medicinsk angelägenhet. Vid en interpellationsdebatt med bostadsministern redogjorde (vpk) för riskerna för brandkatastrofer i höghus och andra stora byggnader och sådana brister i brandförsvaret som experter och brandförsvarsansvariga länge har påtalat. Helikoptern, som blivit en viktig faktor i och för transporter av sjuka och skadade från otillgängliga platser, borde ingå som ett ständigt aktionsberett element även i brandförsvaret. Men också vid andra typer av katastrofer måste den medicinska beredskapen vara nära koordinerad med andra samhällsorgans beredskap. inträffade utanför den svåraste järnvägsolyckan i . Femton personer omkom, och omkring 50 skadades. Flera rapporter om räddningsarbetet har redan publicerats, senast en av biträdande sjukhusdirektör i Landstingens nr 11 1975. Vid fungerade varje enskilt räddningsorgan (sjukhus, brandkår, polis, SJ) bra, skriver , men sambandet och samverkan mellan dessa kunde ha varit bättre. Vid i , dit flertalet av de skadade fördes och där man hade en inövad katastrofplan att tillämpa, var efter olyckan över 100 anställda sysselsatta med eller beredda att ta hand om patienter från tågkatastrofen. efter olyckan var cirka 150 befattningshavare vid sjukhuset insatta i räddningsarbetet. Tack vare snabba och effektiva insatser av all inblandad personal på olycksplatsen och vid sjukhusen kunde de skadade tas om hand efter . som man kunde konstatera detta, fann man också att det var många brister i beredskapen. 1 andra delar av landet, där resurserna nu är väsentligt mindre, skulle en olycka av denna omfattning sannolikt ha fått ännu svårare följder till följd av att räddningsarbetet inte kunnat genomföras lika snabbt och effektivt. Katastrofberedskapen har också internationella aspekter. Att inom någon timme var som helst i världen kunna bistå byar och städer som drabbats av jordbävning, översvämning eller annan katastrof är nu en teknisk möjlighet. En internationell katastrofberedskap samordnad med den nationella skulle kunna ha en utomordentlig humanitär betydelse som den skulle utgöra en viktig del av utbildningen. Gemensam civil organisation för katastrof- och krigsmedicin Det är inte rimligt att den kvinnliga medicinalpersonalen hålls utanför en sektor av landets katastrof- och krigssjukvårdsorganisation av det skälet att de inte kan vara värnpliktiga. Också av denna anledning är det motiverat att skapa en gemensam civil organisation för katastrof- och krigsmedicinen. En utredning bör pröva frågan om medicinalpersonalens värnplikt bör ersättas med generell tjänsteplikt i katastrof- och krigsmedicin med regelbundet återkommande utbildningsperioder under de aktiva arbetsåren. Försvarets fackhögskola skulle med ändrad beteckning kunna utnyttjas för utbildning av såväl manlig som kvinnlig personal. Den planerade centrala krigssjukvårdsskolan skulle därmed - under annan beteckning - behöva byggas ut och kompletteras med regionala utbildningscentraler i katastrofmedicin. Finansieringen av utbildningen kunde ske med frigjorda militära anslag och landstingens anslag för utbildning i akutmedicin. Om en civil tjänsteplikt i katastrof- och krigsmedicin införs skulle den särskilda värnplikten för medicinalpersonal kunna slopas som man skulle fl en väsentligt förbättrad och allsidigt användbar utbildning för både manlig och kvinnlig personal i akut-, katastrof- och krigsmedicin. Med hänvisning till det anförda hemställer vi, utan att invända mot propositionens förslag beträffande den aktuella utbildningsordningen. 1. att frågan om grundutbildning av värnpliktig medicinalpersonal måtte skyndsamt utredas i syfte att ersätta denna särskilda värnplikt med en generell tjänsteplikt i akut-, katastrof- och krigsmedicin; samt 2. att en utredning görs om att ersätta den militära sjukvårdsorganisationen med en civil organisation för karastrof- och krigsmedicin, som regionalt skulle ha samma huvudmän som övrig hälso- och sjukvård, dvs. PER (vpk) (vpk) i (vpk) i