mot · FY02663 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om regler för omröstning inom regeringen. Enligt den nya regeringsformen fattas den verkställande maktens beslut av regeringen i plenum. Det måste då också finnas regler för beslutsfattandet inom regeringen. Grundlagberedningen framhöll att det i princip finns två möjligheter härför: Allmän kollegial omröstning med utslagsröst för statsministern. Beslutanderätten lagd hos statsministern ensam. Grundlagberedningen förordade för sin del allmän omröstning, i första hand för att därmed vinna anslutning till vanliga principer för beslutsfattande i föreningar och i offentliga organ. I förslaget till ny regeringsform (prop. 1973:90) togs emellertid denna bestämmelse bort. följde propositionen, och det finns således f. n. över huvud taget inga regler i RF om hur man skall handla vid oenighet inom regeringen. Det är självfallet endast i sällsynta fall som meningsskiljaktigheter inom regeringen är så djupgående att de direkt redovisas i beslutsfattandet. När så inträffar, är det å andra sidan sannolikt att det oftast gäller för rikets styrelse väsentliga frågor. Om statsministern i ett sådant fall haren gentemot regeringen i övrigt avvikande mening skulle ett konstitutionellt oklart läge uppstå genom att det inte klart framgick vilken linje som skulle bli regeringens beslut - statsministerns eller övriga regeringsledamöters. Om en majoritet inom regeringen t. ex. vill utfärda undantagstillstånd eller utge lösensumma till flygkapare medan statsministern motsätter sig detta, blir ju resultatet att något beslut inte kan fattas. Då har avsaknaden av regler i verkligheten gett statsministern en vetorätt mot hela den övriga regeringen. Enligt vår mening är det därför nödvändigt att man i grundlagen har bestämmelser om hur man skall förfara då det råder delade meningar inom regeringen. Avsaknaden av regler leder eljest i realiteten till ensamrätt för statsministern. Grundtankarna bakom den nya grundlagen är att beslutanderätten skall förläggas till de organ som företräder folket. I inget fall finns någon bestämmelse som ger exklusiv beslutanderätt i viktiga frågor till en enda person. Inte heller på andra områden inom den svenska demokratin finns några sådana bestämmelser. Inom t. ex. intresseorganisationerna och kommunerna fattas styrelsebesluten genom vanlig omröstning. Enligt vår mening finns inga bärande skäl för att inte dessa principer skall gälla också den . Att ge statsministern ensam beslutanderätten i alla de viktiga ärenden som ankommer på regeringen är alltså olämpligt. Grundlagberedningens förslag till omröstningsregler inom regeringen bör därför som framhölls i reservation till betänkande 1973 (KU 1973:26, reservation nr 19) införas i regeringsformen. Vi yrkar med hänvisning till det anförda att antar såsom vilande 1. i 7 kap. RF efter 4 5 en ny 5 § av följande lydelse: 5 8 Yppas vid regeringssammanträde skilda meningar i något ärende, får ärendet ej avgöras såvida icke mer än hälften av statsråden är närvarande. Som beslut skall, om omröstning begäres, den mening gälla varom flertalet av de närvarande statsråden förena sig eller, vid lika röstetal, den mening som statsministern biträder. 2. att 7 kap. 5-8 SS RF numreras 6-9 SS () ()