mot · FY02729 · 1975-01-23 00:00:00 — insatser på familjeplaneringens område är väl kända, och i många fall har det varit fråga om en pionjärgärning, där vårt land och dess företrädare i internationella sammanhang gått i spetsen för en öppnare och friare syn på frågor som rör människornas fortplantning. Vid befolkningskonferensen i underströks återigen att en sänkning av födelsetalen inte i sig innebär några garantier för bättre levnadsvillkor i fattiga länder. Likväl måste från svensk sida familjeplaneringen i förening med sociala och ekonomiska reformer alltjämt utgöra ett viktigt led i den jämlikhetsskapande biståndspolitik som vi önskar att vårt land bidrar till. Människor över hela världen måste ges rätt att själva planera sin familjs storlek. Denna rätt kan inte tillåtas vara förbehållen en väl utbildad och etablerad minoritet bland världens befolkning. Vi hälsar sålunda med tillfredsställelse det ökade anslag till familjeplaneringsinsatser som föreslås i budgetpropositionen. Skall de biståndspolitiska mål som vi i det föregående har angivit kunna nås krävs stora satsningar på att vidga kunskaperna om de problem det här gäller. Satsning på u-landsforskning måste ske i vårt eget land, men utöver detta måste svenska insatser göras för forskningen i . I budgetpropositionen föreslås ökade satsningar på u-landsforskning. Förslagen grundar sig på det betänkande som avgivits av u-landsforskningsutredningen (SOU 1973:41). Vi ansluter oss i huvudsak till de förslag som framförs i propositionen. Enligt vår mening bör u-landsforskningen underordnas de mål för de svenska och internationella biståndssatsningarna som vi ovan har angivit. Det innebär att vi särskilt vill understryka vikten av svenskt stöd till forskning kring jordbruksproblem och livsmedelsförsörjning samt forskning rörande arbetslöshet och undersysselsättning i . Innevarande budgetår ger stöd till u-landsforskningsinsatser på jordbruksområdet med 10 milj. kr. genom den konsultativa gruppen för internationell jordbruksforskning. I propositionen föreslås att denna typ av forskning får oförändrat stöd. Genom inflationen m. m. innebär detta att andel antingen blir lägre under kommande budgetår eller att gruppen totalt får ett i realiteten minskat anslag. Enligt vår mening bör i stället öka sina insatser i dessa avseenden, varför vi vill förorda att som sin mening uttalar att andel av bidragen till u-landsforskning om jordbruksproblem inte minskas och att, därest övriga bidragsnationer av olika skäl finner anledning att minska sina anslag, garantier ges för att det svenska bidragets värde genom en indexuppräkning bibehålls under kommande budgetår. Forskning kring sysselsättningsfrågorna i bedrivs bl. a. inom ramen för FN:s arbetsorganisations () världssysselsättningsprogram (WEP). Innevarande budgetår bidrar med 3 milj. kr. till denna forskning, och anslaget föreslås höjt till 4 milj. kr. Vi finner denna ökning nödvändig och väl motiverad. I linje med vår syn på den svenska biståndspolitikens målsättningar och konkreta utformning vill vi förorda att i detta arbete understryker vikten av att denna typ av forskning särskilt ägnas frågor som belyser konsekvenserna av och förutsättningarna för industrialisering och utvecklingsarbete i grundade på arbetsintensiva metoder. Vi vill i detta sammanhang starkt understryka vikten av att denna forskning särskilt ägnas problemen med sysselsättning på landsbygden, och vi noterar med tillfredsställelse propositionens förslag om svenskt stöd till ett sådant forskningsprojekt. Vi finner det emellertid angeläget att denna forskning väsentligt vidgas och vi vill föreslå att inom ramen för WEP tar initiativ till att så också sker. Vi finner det väl motiverat att, såsom föreslås i propositionen i avvaktan på förslag från biståndspolitiska utredningen en beredning för u-landsforskning tillsätts. Inrättandet av en sådan beredning, med sekretariat förlagt till SIDA, torde vara väl ägnat att på ett tillfredsställande sätt underbygga beslut om anslag m. m. till u-landsforskningen i dess helhet. Med hänsyn till vikten av att forskningsinsatser sker i nära anslutning till politiska beslut om biståndspolitikens målsättning och agerande i internationella sammanhang finner vi det angeläget att beredningen ges parlamentariskt inslag. Vi vill också förorda att i beredningen ingår personer som har eller har haft direkta personliga erfarenheter av utvecklingsarbete i såsom fredskårister m. m. Vad vi här anfört om beredningens sammansättning bör ges regeringen till känna. I samband med ett ökat svenskt engagemang i u-landsforskningsfrågor finns det anledning att här särskilt uppmärksamma de önskemål som framförts från en rad vid den senaste . Särskilt betonades i de sammanhangen från sida möjligheten av att skapa s. k. innovationscentra, bl. a. i syfte att där utveckla en teknologi som tvingas köpa i i-länderna. Sådana innovationscentra skulle ge möjlighet att utveckla en egen, annorlunda teknologi bättre anpassad till förhållanden. Avsikten är att med sådana innovationscentra som bas kunna fl i gång självgenererande utvecklingsprocesser i , vilka gör dessa länder mindre beroende av i-länderna. 1 arbetet på global jämlikhet måste också ingå en strävan att medverka till att ge människor i alla länder medansvar och medinflytande vid utvecklingen av sina egna samhällen. 1 vårt eget land är den parlamentariska demokratin själva grundvalen för detta medinflytande, men därutöver spelar organisationer av skilda slag stor roll. Vi vill här särskilt peka på fackföreningsrörelsen och kooperationen som viktiga instrument för förverkligandet av medinflytande och medansvar för alla. Även om den parlamentariska demokratin sådan den utformats i vårt land sannolikt inte passar länder med andra traditioner och förhållanden står det helt klart att starka fackliga organisationer och en ökad roll för kooperationen spelar en stor roll för människornas medinflytande och medansvar i samhällsutvecklingen, oavsett under vilket rationellt styrelseskick de arbetar. Den svenska fackföreningsrörelsen och kooperationen gör viktiga insatser för att bygga upp en fackföreningsrörelse och utveckla kooperationen i . Detta arbete bör utvecklas och utvidgas genom att ges större utrymme i den statliga bilaterala och multilaterala biståndsverksamheten. De svenska biståndsinsatserna i dessa hänseenden måste självfallet bygga på de erfarenheter som vunnits genom den svenska fackföreningsrörelsens och kooperationens verksamhet i . En sådan ökad satsning från svensk sida bör, rätt utformad, bidra till en utveckling som innebär medinflytande och medansvar för löntagarna i och därigenom skapa möjligheter för dessa människor att effektivt stå emot totalitära anspråk från små grupper av makthavare i det egna landet. Den globala jämlikhet som vi ser som målsättning för svenskt och internationellt biståndssamarbete innesluter självfallet också en strävan till jämlikhet mellan könen. Hur stark än vår och andras önskan är att förhindra att den negativa påverkan som de rika länderna genom sina biståndsinsatser utövar på de fattiga länderna, t. ex. att traditionella kulturella och sociala mönster i bryts ner utan att ersättas med andra för befolkningen naturliga mönster, torde det aldrig gå att helt undvika en sådan påverkan. Det kan konstateras att denna påverkan bl. a. har lett till att kvinnans situation i många försämrats. De arbetstillfällen som tillkommit genom de rika ländernas privata och statliga satsningar i har i första hand varit förbehållna männen, medan kvinnorna, vilka tidigare svarade för en stor del av arbetsinsatsen inom t. ex. jordbruket, successivt har utträngts från arbetslivet enligt det mönster som de rika länderna har anvisat. Häri ligger också en fara för att kvinnorna kommer att ligga efter männen i fråga om utbildning och därmed utestängas från del i och möjlighet att påverka samhällsutvecklingen. Det måste starkt understrykas att det svenska biståndssamarbetet också måste utformas så att kvinnornas ställning inte ytterligare försämras. 1 internationella sammanhang måste betona vikten av att detta problem ägnas stor och varaktig uppmärksamhet av andra länder och inte minst av de stora internationella organisationerna i deras arbete i den fattiga världen. I den mån det av FN proklamerade internationella kvinnoåret kan bidraga till en större jämlikhet mellan könen hälsar vi självfallet detta med glädje. Den internationella kvinnokonferens som inom ramen för det internationella kvinnoåret avses hållas i senare detta år kan i detta sammanhang få stor betydelse. Det är självfallet angeläget att den svenska delegationen vid denna, liksom vid andra viktiga FN-konferenser, ges en parlamentarisk sammansättning så att en bred uppslutning också inom vårt land åstadkommes kring de beslut som konferensen kan komma att fatta. 1 budgetpropositionen föreslås det svenska biståndsanslaget totalt komma att uppgå till 2 860 milj. kr., vilket innebär att av bruttonationalprodukten anslås till biståndsändamål under /76. De svårigheter som uppstått att uppfylla löftet om att enprocentsmålet skulle uppnås /75 beror till stor del på regeringens ovilja att genomföra sådana planmässiga höjningar av biståndsanslagen att målet kunnat nås utan den sista extra kraftansträngning som måste till för att infria löftet. Detta visar klarare än någonsin hur angeläget det är att man från regeringens sida anlägger en långsiktig syn på anslagsutvecklingen för vårt biståndssamarbete med fattiga länder. Vi kan i huvudsak godta de totala planeringsramar som föreslås i budgetpropositionen förde kommande tre budgetåren. Dessa innebär att ligger kvar på av bruttonationalprodukten i biståndsanslag under kommandeår, men att anslagen sålunda successivt höjs i takt med BNP-ökningen i vårt land. Denna planering får emellertid inte utesluta extra insatser om ytterligare starka skäl härför skulle visa sig. En synnerligen angelägen uppgift för vårt land måste nu vara att på allt sätt söka påverka andra rika länder att öka sina insatser så att i första hand FN:s mål för innevarande utvecklingsårtionde - av BNP i biståndsanslag - uppnås, men att alla rika länder får in för ökade biståndsanslag i riktning mot enprocentsmålet. Debatten om det svenska anslagets storlek har bl. a. medfört att den minst lika viktiga, kanske den ännu viktigare, debatten om det svenska och det internationella biståndssamarbetets mål och utformning har fått stå tillbaka. Sedan i enlighet med det förslag vi här har framfört nu har uppnått det uppställda målet inom utlovad tid, betraktar vi det som extra angeläget att den globala utvecklings och jämlikhetsdebatten ges större utrymme i vårt samhälle. Inte minst mot bakgrund av att ökade biståndsanslag från bl. a. inte minskat klyftorna mellan rika och fattiga länder måste extra stora ansträngningar göras för att finna effektiva motmedel mot denna utveckling. Det kan dock konstateras att enbart ökade anslag inte är till fyllest för att åstadkomma en global jämlikhetsutveckling av den typ vi i det föregående har förordat. Med hänsyn till livsmedelssituationen i världen bör emellertid anslagen till internationellt livsmedelsbistånd bli föremål för särskild prövning. Vi har ovan utförligt motiverat hur angeläget vi anser det vara att livsmedelsförsörjningen garanteras för alla människor. Med hänsyn härtill förefaller det oss motiverat att ytterligare insatser görs inom ramen för det internationella livsmedelsbiståndet. I budgetpropositionen föreslås anslaget härtill öka med totalt 51,5 milj. kr. till 136,5 milj. kr. Därutöver anförs att ytterligare medel från katastrofreserver kan tas i anspråk om behov härför skulle uppkomma. Starka motiv kan anföras för att livsmedelsbiståndets andel av totalanslaget för internationellt biståndssamarbete ökas under kommande budgetår. De utfästelser som gjorts av om lagerhållning och disposition av i första hand veteöverskott är självfallet ett viktigt led i de svenska insatserna på livsmedelsförsörjningens område. Vi finner det emellertid mindre väl genomtänkt att binda dessa utfästelser till bestämda kvantiteter. Enligt vår mening bör i stället en minimikvantitet garanteras och därutöver utfästelser kunna göras beträffande ytterligare svenskt överskott. Den svenska lagerhållningen av vete bör ha en sådan omfattning att vårt eget land, för den händelse skördeutfallet skulle ge ett underskott, inte skall behöva köpa spannmål i utlandet. Inom ramen för en femårsplan bör en sådan planering kunna genomföras. Vår i det föregående anförda åsikt om att Program i större utsträckning än bör ges status som livsmedelsfond innebär självfallet en önskan från vår sida att anslagen till den organisationen måste ökas. kommer även de närmare riktlinjerna för den fond för jordbruksutvecklingen i om vilken världslivsmedelskonferensen fattade principbeslut att utformas. Vi förutsätter att verkar för att såväl WFP:s och den särskilda jordbruksfondens som övriga insatser på livsmedelsförsörjningens område samordnas så att all konkurrens mellan dessa instanser upphör eller förhindras uppkomma. När riktlinjer för jordbruksfondens verksamhet fastslagits är det angeläget att , om fondens målsättningar överensstämmer med vad som gäller för svensk biståndspolitik, genom utfästelser om bidrag medverkar till att fonden så snabbt som möjligt träder i verksamhet. Frågan om s. k. bundet bistånd bör, inom ramen för våra bilaterala insatser, ägnas stor uppmärksamhet. Enligt vår mening bör, liksom , av det bilaterala biståndet kunna utgöras av varubistånd eller s. k. bundet bistånd. Denna procentsats bör vara vägledande också för fram tiden och torde kunna inpassas mycket väl inom ramen för de biståndspolitiska mål och biståndspolitikens utformning som vi angivit ovan, under förutsättning att i varubiståndet innefattas konkurrenskraftiga varor. Livsmedelskatastrofen har ånyo fäst uppmärksamheten på katastrofanslagets storlek. Utan att de långsiktiga målen för svensk biståndspolitik ställs åt sidan är det självfallet angeläget att i vårt samlade biståndsanslag också ingår anslag till extra ordinära biståndsinsatser, s. k. katastrofbistånd. Vi delar i stort den uppfattning om dispositionen av dessa medel som framförs i budgetpropositionen. Som nämnts ovan föreslår vi dock att redan nu beslutar om ett extra anslag för innevarande budgetår på 500 milj. kr. för att bl. a. täcka kostnaderna för uppköp av det eventuella svenska veteöverskott vars storlek definitivt kan beräknas först . Vi kan sålunda inte godta att köp av resterande veteöverskott i , i enlighet med beslut , belastar anslaget för katastrofbistånd under kommande budgetår. I linje med den interna förslag beträffande SIDA:s roll vid administration av katastrofbiståndet vill vi förorda att SIDA ges möjligheter att mera aktivt medverka vid beredningen av dessa ärenden i katastrofgruppen inom . a. samordnings- och effektivitetsskäl vill vi förorda att SIDA ges beredningsansvaret också för programverksamheten och i frågor som gäller medverkan i internationella biståndsprogram. Frågan om val av programländer för svenskt biståndssamarbete har varit föremål för stor uppmärksamhet i den svenska debatten. Från sida har i avvaktan på kommande utredning inga avgörande anmärkningar rests mot det urval av samarbetspartners som tidigare skett. Debatten har emellertid bl. a. bidragit till att skapa en enligt vår mening olycklig och oriktig motsatsställning mellan s. k. progressiva länder och fattiga länder. Från regeringens sida har därvid hävdats att i första hand bör inrikta sitt biståndssamarbete på s. k. progressiva länder. Från sida finner vi det föga fruktbart att efter sådana kriterier utforma vår biståndspolitik. Möjligheterna att etappvis genomföra den jämlikhet som vi önskar se vår biståndspolitik bidra till bör i stället vara grunden för vårt ställningstagande vid val av samarbetspartners i den fattiga världen. Vi har i det föregående föreslagit att de svenska satsningarna i första hand bör inriktas på projekt som ligger inom ramen för de angivna etapperna ett och två. Där inom de två första etapperna behoven är störst och chanserna till framgång rimliga bör söka sina samarbetspartners alldeles oavsett om där rådande styrelseskick kan betecknas som progressivt eller ej. De svenskfmansierade insatserna bör i stället efter överenskommelse med samarbetslandet vara så utformade att de oavsett rådande inrikespoli tiska situation i samarbetslandet har en fördelningspolitisk och därför jämlikhetsskapande effekt. Med biståndsprojekt utformade efter dessa linjer försvinner även varje risk att vårt land genom biståndssamarbetet otillbörligt skulle blanda sig i andra länders inre angelägenheter. I takt med att våra samarbetsländer i allmänhet och programländer i synnerhet kan bedömas av egen kraft svara för sin befolknings livsmedelsbehov, sociala och medicinska hälsa och därtill kan uppvisa klara tecken till att också själva kunna upprätthålla och successivt förbättra levnadsförhållandena i stort bör, i samarbete med detta land, det svenska biståndet successivt avvecklas. En sådan utveckling kan konstateras i . Den kubanska regeringen har gjort framgångsrika satsningar i undervisning och sjukvård, vilket har lett till att de tidigare svåra problemen med analfabetism, epidemier och svår undernäring torde ha bemästrats. ger världsmarknadspriserna på socker utomordentliga möjligheter för att också säkra inkomster från sockerexporten av en storlek som på goda grunder kan antas lägga en fast grund för fortsatt utveckling mot social trygghet. Därtill kommer att de klimatiska förhållandena på är sådana att goda förutsättningar finns för fortsatt utveckling av landets jordbruk. Vi vill mot denna bakgrund förorda att det svenska biståndet till successivt nedtrappas i takt med att ingångna avtal uppfylls. Som en konsekvens härav bör regeringen inte ingå nya långsiktiga avtal med . Vi vill särskilt understryka att det enligt vår mening inte finns anledning för vårt land att, mot bakgrund av vad vi tidigare anfört beträffande biståndets utformning m. m., träffa nya avtal om bl. a. industriutveckling på . Därmed bortfaller ett behov av ca 10 milj. kr., varför planeringsramen för under /76 kan fastställas till 50 milj. kr. De medel som frigörs genom den successiva nedtrappningen av det svenska biståndet till bör tillföras länderramarna för och , där behoven alltjämt är mycket stora och under kommande budgetår sannolikt växer ytterligare. Det torde därutöver kunna förutsättas att en avsevärd del av det budgeterade katastrofbiståndet måste tillföras dessa länder. 1 takt med att , i enlighet med vårt synsätt ovan, kan trappa ner sina biståndsåtaganden till några av våra nuvarande programländer bör planering påbörjas för nya programländer, med vilka vårt land bör överväga biståndssamarbete därest intresse härför föreligger i respektive länder. Vi vill i detta sammanhang särskilt peka på och . Det svenska biståndet till dessa länder trappades ner eller avbröts helt i samband med svåra inre oroligheter, vilka gjorde praktiskt biståndssamarbete omöjligt. torde i båda länderna rimligt stabila politiska förhållanden ha inträtt, varför goda skäl finns för vårt land att, när det ekonomiska utrymmet har skapats, återuppta det tidigare avbrutna biståndssamarbetet med dessa länder. kommer enligt föreliggande planer att nå full själv Trots att landet är rikt på råvaror och sålunda kan förväntas ha ekonomiska möjligheter att av egen kraft erbjuda sina medborgare goda livsbetingelser , torde svenska och internationella biståndsinsatser under ett uppbyggnadsskede efter självständigheten alltjämt vara angelägna. Redan nu bör från svensk sida klargöras att det svenska biståndet efter självständighet inte är bundet endast till en av de tre numera samverkande befrielseorganisationerna MPLA, FNLA och UNITA utan självfallet gäller landet som helhet. Vi vill förorda att för kommande budgetår uppsätts en planeringsram om 5 milj. kr. för utvecklingsstöd till det självständiga . För Demokratiska Republiken (DRV, ) föreslås i budgetpropositionen en planeringsram för kommande budgetår om 225 milj. kr., vilken med 15 milj. kr. överskrider vad SIDA under denna länderram begärt. Enligt vår mening finns ingen anledning att underkänna den bedömning av medelsbehovet för biståndssamarbetet med DRV som SIDA har gjort. Uppenbarligen står utöver den föreslagna planeringsramen för /76 en betydande reservation från tidigare budgetår till förfogande för insatser i DRV under kommande budgetår, vilket ytterligare talar för att planeringsramen för DRV för /76 fastställs till 210 milj. kr. Vi vill i detta sammanhang återigen understryka vår skeptiska inställning till den stora satsningen på ett papperskombinat i DRV, vars ekologiska, regionalpolitiska och sociala konsekvenser uppenbarligen blir sådana att de måste sägas stå i strid med de riktlinjer för utformningen av det svenska bilaterala biståndssamarbete vi i det föregående förordat. Det är angeläget att allt görs för att så långt möjligt motverka de uppenbart negativa konsekvenser som denna stora industrisatsning i DRV kommer att medföra. Särskild omsorg i det sammanhanget ägnas de samhällsinvesteringar i form av skolor, vägar, sjukstugor m. m. som ingår i projektet. Detta är så mycket mera angeläget som det nu med säkerhet kan sägas att projektet också innebär att tusentals människor, som till utnyttjat de aktuella områdena som betesmarker m. m., fördrivs och tvingas söka sin utkomst på andra platser. Mot denna bakgrund ter sig det faktum att kombinatet fullt utbyggt beräknas ge arbete åt ca 5 000 människor föga imponerande. Vi förutsätter - och vill med skärpa understryka - att det inom ramen för hela projektet vidtas sådana åtgärder och görs sådana ekonomiska satsningar att de negativa konsekvenserna för de människor som uppenbarligen drabbas hårt av projektet i största möjliga utsträckning mildras. För föreslås i budgetpropositionen en planeringsram för kommande budgetår med 250 milj. kr., vilket med 50 milj. kr. överskrider vad SIDA under denna länderram begärt. Den akuta livsmedelsbrist som drabbat gör självfallet varje ökning ytterst angelägen. Likväl måste största möjliga hänsyn även tas till de övriga av våra programländer som nu lider under särskilt svår hungersnöd, som fallet är med och . Den ambitiösa satsningen på en allsidig utveckling av landsbygdsnäringarna i ger rimliga förhoppningar om ett någorlunda hyggligt livsmedelsläge . Dessa satsningar sker inom ramen för det anslag som SIDA begär. Den brist på finansiella resurser som försvårar genomförandet av dessa utvecklingsplaner gör det emellertid befogat att anvisa en planeringsram som med 10 milj. kr. överstiger vad SIDA begärt för biståndssamarbete med . Vi vill sålunda förorda att planeringsramen för under /76 fastställs till 210 milj. kr. Skulle livsmedelsläget i landet förvärras eller risk uppkomma att utvecklingsplanerna varaktigt försenades kan extra bidrag till över anslaget för katastrofbistånd övervägas. De medel - 60 milj. kr. - som genom våra förslag är disponibla inom budgetpropositionens förslag till totalram för det svenska bilaterala biståndet föreslår vi, av skäl som tidigare anförts, tillförs länderramarna för och . Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi A. att beslutar 1. att anslå 500 milj. kr. på tilläggsstat under innevarande budgetår för livsmedelsbistånd i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att för /76 fastställa planeringsram för Demokratiska Republiken till 210 milj. kr., för till 210 milj. kr., för det självständiga till 5 milj. kr., för till 50 milj. kr., för till 260 milj. kr. samt för till 130 milj. B. att beslutar ge regeringen till känna 1. vad i motionen under rubriken anförts beträffande behovet att utforma en biståndspolitik som främjar en utveckling i riktning mot ett decentraliserat samhälle,