ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY022181 · 1975-05-28 00:00:00 — med anledning av skrivelse (förslag 1975:18) från talmanskonferensen med överlämnande av JO-utrednings betänkande uppgifter och organisation (SOU 1975: 23). Enligt betänkande SOU 1975: 23 skall äga befogenhet att anmäla felande tjänstemän till arbetsgivarmyndighet för disciplinär åtgärd. Utredningen har även föreslagit en befogenhet för JO att i vissa fall fullfölja talan mot beslut i disciplinärende till domstol som avses i lagen om rättegången i arbetstvister. Utredningen har vidare föreslagit att domstol på talan av JO under vissa förutsättningar skall kunna skärpa eller ålägga disciplinpåföljd eller besluta om avskedande eller avstängning. I betänkandet framläggs däremot inte förslag till regler om hur rättegångskostnader skall fördelas i disciplinmålen. Genom att disciplinmål i vilka JO för talan skall handläggas i samma ordning som arbetstvister i allmänhet blir reglerna i 18 kap. om rättegångskostnader i tvistemål i första hand tillämpliga. Härav följer att i princip förlorande part skall ersätta motparten för dennes kostnader. En kompletterande föreskrift i 5 kap. 2 § lagen om rättegången i arbetstvister gör emellertid att domstol i mål som handläggs enligt den lagen kan förordna att vardera parten skall bära sin kostnad om den part som förlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prövad. Enligt min mening kan starka invändningar resas mot att de angivna bestämmelserna om fördelning av rättegångskostnader, som är anpassade till tvister mellan arbetsgivare och arbetstagare, skall gälla i disciplinmål där JO för talan och saken inte gäller en egentlig arbetstvist. Det gäller ju här spörsmålet om det från allmän synpunkt är påkallat att disciplinpåföljd skärps eller åläggs eller att en tjänsteman avskedas. Det offentligrättsliga inslaget i sådana disciplinmål synes så starkt att målen föga skiljer sig från brottmål, i vilka avsättning kan ifrågakomma som påföljd. Övervägande skäl talar för att den enskilde tjänstemannen bör kunna åläggas att betala motpartens kostnader endast i den utsträckning som gäller tilltalad jämlikt RB 31 kap. Vidare synes garantier böra skapas för att tjänstemannen alltid skall få sina kostnader ersatta om han vinner målet. Ersättning för rättegångskostnader synes också lämp ligen böra utgå till tjänstemännen i de fall då JO:s talan bifallits endast till viss del som är av ringa betydelse. Det bör uttryckligen anges att i disciplinmål där JO för talan ersättning för rättegångskostnader skall utges av eller tillerkännas statsverket. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. Under hänvisning till det anförda hemställes att vid behandlingen av förslag antar lagbestämmelser om ansvar för rättegångskostnader i disciplinmål där JO för talan, i enlighet med vad i motionen anförs.
mot · FZ0210 · 1975-10-30 00:00:00 — Motion 1975/76:10 av herrar Ekinge och med anledning av propositionen 1975/76:1 med redovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen I regeringens länsvisa ställningstaganden till programmaterialet för den fysiska riksplaneringen har i skilda sammanhang föreskrivits specifika uppgifter för länsstyrelserna och riktlinjer om samråd mellan vissa kommuner. Så har t. ex. i beslutet rörande angetts beträffande Båvernområdet, att under planeringsskedet bör samarbetet i planeringsfrågorna mellan kommunerna drivas vidare med deltagande från och andra berörda regionala och centrala myndigheter för att övervägandena skall kunna ligga till grund för kommunernas fortsatta planering i området. De som exempel anförda föreskrifterna förenas med riktlinjer i sak. Sålunda betonas angelägenheten av att utredningsarbetet leder fram till ställningstaganden som beaktar den vetenskapliga naturvårdens och det rörliga friluftslivets intressen. Det anförs vidare att återhållsamhet med att tillåta ny fritidsbebyggelse vid bl. a. Båven ställer krav på hög planeringsberedskap för sådan bebyggelse i vissa andra delar av länet - ett uttalande som sålunda berör även andra kommuner än de av Båvenplaneringen närmast berörda. Planeringsåtgärder av den här exemplifierade samrådstypen är i stor utsträckning ett fortsatt programarbete, även om detta direkt ingår i ett planeringsskede. I propositionen betonas det angelägna i att man under planeringsskedet tillgodoser de omedelbara skyddsbehoven i syfte att förebygga oönskade förändringar till följd av exploatering och bristande vård. Det sägs också att, om under planeringsskedet finner t. ex. att den fysiska riksplaneringens syften äventyras, det kan bli aktuellt att göra regeringen uppmärksam på frågan. Det faktum att riksintressena ytterst skall preciseras i den kommunala planeringen är en självklarhet. Det har i vissa sammanhang uppstått osäkerhet om hushållningsaspekterna i planeringen och om av godkända riktlinjer alltid kommer till uttryck eller om man i enstaka planärenden godtar lösningar som senare binder kommunen då översiktsplaneringen skall sammanfattas. För att undvika denna osäkerhet bör i sitt yttrande över redovisningen ta upp dessa aspekter och betona vikten av att dellösningar inte får hindra tillgodoseendet av övergripande syften. 1975/76: 10 Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att den fysiska riksplaneringens syften fortlöpande bör bevakas även i enskilda planbeslut under planeringsskedet.
mot · FZ0211 · 1975-10-30 00:00:00 — 1975/76: 11 av herrar och i med anledning av propositionen 1975/76:1 med redovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen Ett av syftena med den fysiska riksplaneringen är att lösa konflikter mellan krav på mark för samhällsutbyggnad och krav på skydd för åkerjorden. Bevarandet av åkerjorden fick visserligen en undanskymd plats vid riksdagsbeslutet om den fysiska riksplaneringen men har under programarbetet givits ökad vikt. har också i flera sammanhang understrukit detta. Av propositionen 1975/76 nr 1 framgår också att jordbruksintresset skall ges ökad tyngd. Särskilda program skall utarbetas för de viktigaste jordbruksområdena för hushållning med jordbruksmarken. Ett 100-tal kommuner har också fått riktlinjer för hur jordbruksintressena skall bevakas. Till dessa hör bl. a. kommunerna i Norrbottens kustland. I de mest utpräglade jordbruksbygderna är dessa motstående intressen ofta mycket svåra att sammanjämka, eftersom samhällsutbyggnad i stort sett är möjlig endast på mark som används för jordbruksändamål. Men i stora delar av landet är förhållandena sådana att bebyggelsen utan avgörande nackdelar kan läggas i andra områden än på jordbruksmark. Detta förutsätter dock klara angivelser om planeringens bedrivande och en vilja från kommunernas sida att följa riksplaneintentionerna. Vi vill understryka att vi anser det mycket angeläget att riktlinjerna tilllämpas på ett sådant sätt att jordbruksmark i all den utsträckning som är möjlig skyddas och att markbehov för kommunikationer och bebyggelse i möjligaste mån bör täckas på annat sätt än genom exploatering av god åkerjord. Det är angeläget att de allmänna riktlinjerna inom den fysiska riksplaneringen ges en sådan tolkning. Den uppfattning givit uttryck för och som verifieras i propositionen, nämligen om bevarande av jordbruksmark, har dock inte hindrat att på sina håll i landet värdefull jordbruksmark exploaterats på ett flagrant sätt. Som exempel på nu aktuella exploateringsärenden kan som nämnas Sävast i Bodens kommun. Det planeringsarbete som vidtar och där särskilda insatser skall göras inom de väsentligaste jordbruksbygderna kommer vidare att kräva . Det kan befaras att ytterligare exploatering av jordbruksmark i strid med intentionerna i riksplaneringen aktualiseras. Enligt vår mening bör därför understryka att exploateringsärenden, som är eller blir aktuella innan kommunernas planer till skydd för åkerjorden utarbetats, bör handläggas på ett sådant sätt att om möjligt annan mark än åkerjord tas i anspråk. 1975/76: 11 Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande förstärkt skydd för under det fortsatta planeringsarbetet.
mot · FZ0215 · 1975-10-30 00:00:00 — av herrar och Ekinge med anledning av propositionen 1975/76:1 med redovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen I propositionen 1975/76:1 framhålls att behandlingen av jordbruksfrågorna skall syfta till en hushållning med naturresurserna. Översiktliga planer för markanvändningen som beaktar jordbrukets intressen skall därför utarbetas. I regeringens beslut län för län anges ett drygt hundratal kommuner där krav ställs på översiktlig planering för tätortsutbyggnaden. För landets viktigaste jordbruksbygder är det inte tillräckligt att man behandlar åkermarken med utgångspunkt i enskilda kommuners planering. I regeringens beslut har därför angivits att regionala program bör utarbetas i ett antal län i landet. Programmen kommer att i princip omfatta de viktigaste jordbruksbygderna. I regeringens beslut anges att regionalt program för jordbruksmarken bör upprättas för delar av . Det skall ske för , och kommuner. Onekligen omfattar dessa en stor del av länets yta, men stora konflikter om marken föreligger även i andra länsdelar. Några av bördigaste jordbruksområden finns i de kommuner som inte innefattas i regeringens ställningstagande. Skulle propositionens förslag följas innebär det att viktiga jordbruksbygder såsom slätterna i Stora , , , etc. inte berörs av den regionala bedömningen. Enligt vår mening borde det regionala programmet omfatta hela . Begränsas de regionala övervägandena till endast delar av länet kommer för jordbruket viktiga områden att undandras en nödvändig bedömning. För både tätortsutbyggnaden och jordbruket är den lösningen otillfredsställande. Även ansvariga länsorgan och har tagit ställning för att ett regionalt program för jordbruksmarken bör upprättas för hela . Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställes att i anledning av propositionen 1975/76:1 uttalar att ett regionalt program för jordbruksmarken bör upprättas för hela . () ()
mot · FZ0216 · 1975-10-30 00:00:00 — av i ni. med anledning av propositionen 1975/76:1 med redovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen Propositionen 1975/76:1 rörande fysisk riksplanering har karaktären av rapport om det arbete som utförts. I anslutning till propositionen 1972:111 kritiserade kommunisterna själva den grundläggande utformningen av det fysiska riksplanearbetet. Detta arbete har enbart formen av allmänna riktlinjer, som djupare sett förpliktar till föga eller intet. I den gällande planeringsmodellen skall de statliga myndigheternas riktlinjer ha karaktär av önskemål. Dessa skall vägas mot andra önskemål - företags- och finansintressens, kommunernas, markägarnas osv. Vid konflikt mellan olika intressen kan alltså besluten i stor utsträckning gå helt emot planarbetets presenterade önskemål och riktlinjer. Vpk har kritiserat detta. Följden av en sådan planeringsmodell blir att ingen långsiktig planering sker. All översiktlig styrning hindras. Besluten får karaktär av anpassning till den rådande situationen. Beslutsprocessen spaltas sönder i detaljärenden, vilkas avgörande och samlade verkningar inte kan förutses. Det föreligger m. a. o. ingen planering i den vedertagna betydelsen: förutseende och styrning. Den nu refererade kritiken kvarstår. Vad som presenteras är egentligen endast en inventeringslista, om vars genomförande vet föga. Det är enligt vår mening högst väsentligt att antar så mycket som möjligt av klara prioriteringar. Det räcker inte med att föreliggande material och allmänt uttalade önskemål och riktlinjer godkänns. Ett sådant godkännande leder inte till några konkreta resultat. Det ger ingen bild av vart hushållningen med mark och vatten kommer att leda. Ett sådant överlämnande av hela den reella makten över utvecklingsprocessen till en okontrollerad ekonomisk utveckling, till mäktiga påtryckare och ekonomiska privatintressen samt till interna administrativa beslut, kan inte gärna accepteras av en parlamentarisk församling. måste få ta ställning till något annat och mer än i huvudsak en lista på önskemål och ett presenterande av vissa underlagsfakta. bör få ett förslag till konkret styrningsprogram. Detta program bör ge en klar bild av hur bebyggelse- och industriutveckling, exploateringsgrad, fritidsintressen, natur- och kulturskydd skall prioriteras i förhållande till varandra. De konkreta detalj besluten på basis av ett sådant prioriteringsprogram skulle bli i hög grad förutsebara i . Förändringar i förutsättningarna skulle med nödvändighet böra presenteras för . munernas planering skulle underlättas. En öppnare redovisning och en livligare offentlig planeringsdiskussion skulle bli följden. Den politiska förankringen skulle bli starkare. Ett verkligt grepp över den faktiska utvecklingen skulle kunna tas. Mot bakgrund av vad här anförts hemställer vi att hos regeringen begär ett konkret prioriterings- och styrningsprogram förden fysiska riksplaneringen i enlighet med vad som anförts i motionen. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FZ0218 · 1975-10-30 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975/76:5 om åtgärder i fråga om sjöfarten till skydd av miljö, m. m. I propositionen 1975/76:5 föreslås - på grundval av havsföroreningskonvention och Östersjökonvention - en rad åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Ansträngningar i syfte att skydda miljö, bl. a. lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, är angelägna. medverkan och anslutning till internationella överenskommelser är en naturlig åtgärd då det gäller att värna om miljön kring och Sveriges sjöterritorium utanför detta. Sålunda tillstyrks ett svenskt tillträde till havsföroreningskonventionen liksom till av remissinstanserna. Emellertid förtjänar det att uppmärksammas att kritiska synpunkter på tidpunkten för konventionernas ikraftträdande liksom på vissa tekniska frågor rörande mottagningsanordningar framförts. Enligt min uppfattning måste mätnings- och kontrollsystem testas i praktiskt bruk och mottagningsanordningar vara om inte färdigställda så åtminstone befinna sig i ett sent planerings- och projekteringsstadium för att ett svenskt tillträde till konventionerna skall fä praktisk betydelse. Likaså måste kostnader för installationer på fartyg liksom avgifter för omhändertagande av föroreningar anpassas på sådant sätt att den svenska sjöfartsnäringens konkurrensmöjligheter inte blir hämmade då det gäller transporter av vissa varor. För det redan hårt drabbade svenska fisket får ett svenskt tillträde till konventionerna inte innebära ytterligare pålagor. En tillämpning av konventionsbestämmelserna bör ske först då ett internationellt ikraftträdande av konventionen uppnåtts. Enligt min mening åligger det regeringen att taga sådana åtgärder att ovan beskrivna svårigheter i samband med ett svenskt tillträde till de båda konventionerna som blir följden härav begränsas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att i skrivelse till regeringen begär sådana åtgärder i samband med svenska dispositioner rörande skyddet av miljö att de i motionen anförda olägenheterna undanröjes.
mot · FZ0219 · 1975-10-29 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975/76:5 om åtgärder i fråga om sjöfarten till skydd av miljö, m. m. 1 propositionen 1975/76:5 föreslås att skall godkänna Helsingforskonvention om skydd av miljö. Konventionen är utan tvivel av stor betydelse för att förhindra fortsatta föroreningar av genom bl. a. det totalförbud som föreslås mot utsläpp från fartyg inte bara av olja och oljerester utan även genom de begränsningar som föreslås gälla för utsläpp av exempelvis toalettavfall från fartyg. innebär också ett ökat samarbete mellan samtliga strandstater för att ytterligare motverka föroreningar från fartyg. Till detta bör också med tillfredsställelse noteras förslaget i propositionen om ratificering av Londonkonvention - havsföroreningskonventionen. Genom svensk ratificering av denna konvention ansluter vi oss till bl. a. viktiga föreskrifter om fartygs konstruktion och utrustning, vilket också är av vikt för att förhindra exempelvis oljeföroreningar. Som ett ytterligare led i skyddet av miljö bör man se de förslag som framlagts av utredningen i farled med bl. a. förslag om vidgad skyldighet att anlita lots. Detta är av stor betydelse, när det gäller att förebygga olyckor med fartyg, som transporterar miljöfarligt gods. Vid var enligt uppgift delegaterna mycket tillfredsställda med de framsteg som gjordes för att göra till ett renare hav. På alla punkter lyckades man dock inte ena sig, och det gällde bl. a. frågan om begränsningar av tankfartygens storlek och tonnage. Detta är att beklaga, då en olycka med en supertanker i skulle kunna få mycket allvarliga konsekvenser för strandstaterna vid liksom för dess miljö. Arbetet för att förhindra att supertankrar kommer in i bör därför fortsättas. En möjlighet vore t. ex. att anlägga en omlastningsterminal på , och en förfrågan därom kom från den till det svenska . Bakom denna förfrågan låg tanken att råolja som importeras till raffinaderierna i och Nådendal skulle omlastas från supertankrar till mindre fartyg, vilka lättare skulle kunna gå in i . Dessa tankegångar har ännu ej lett till något resultat. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att hos regeringen begär skyndsamma åtgärder för att på anlägga en omlastningsterminal för att därigenom förhindra att supertankrar behöver gå in i .
mot · FZ0221 · 1975-10-30 00:00:00 — 1975/76 21-28 Motion 1975/76: 21 av herrar Henmark och med anledning av propositionen 1975/76:7 med förslag till lag om järnvägs ansvarighet vid befordran av resande m. m. 1 rubricerad proposition anges att ansvarsgränsen för skada på handresgods i inrikes trafik bör uttryckas i kronor. Departementschefen framhåller att det bör bestämmas på ett sådant sätt att det kan behållas utan att behov av förändringar uppstår på grund av penningvärdets fall. Med hänsyn härtill anser han ett belopp om . Det har blivit alltmera vanligt att som utgångspunkt använda basbelopp i stället för ett fast i kronor angivet belopp. Genom det ständigt pågående penningvärdefallet kommer ett fast i kronor angivet belopp att relativt snart kräva ändring. Detta undvikes genom att använda basbeloppet som värdemätare. 1 förevarande fall bör värdet sättas till ett halvt basbelopp. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar att i förslaget till Lag om järnvägs ansvarighet vid befordran av resande 8 § och 14 § värdet utbytes mot ett halvt basbelopp. () () 1 1975/76.
mot · FZ0222 · 1975-10-30 00:00:00 — Motion 1975/76: 22 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:15 med förslag till trafikskadelag m. m. 1975/76:15 framläggs förslag till ny trafikskadelag m. m. Lagförslaget innehåller bl. a. bestämmelser om skadeersättning till skadelidande som gjort sig skyldig till brottslig gärning eller grov oaktsamhet, t. ex. rattfylleri och bilstöld. Den som oförskyllt drabbas av dessa personers oaktsamhet, vårdslöshet eller brottsliga gärning skall självfallet få ett fullgott, icke jämkningsbart försäkringsskydd. Det är också helt riktigt att skadelidande som gjort sig skyldig till brottsligt förfarande i princip får sin ersättning för liden skada och att deras brottsliga gärning bedöms enligt gällande lag. Vi delar sålunda föredragandens syn att en reduktion av ersättningen till dessa personer är ett olämpligt korrektiv mot brottsliga förfaranden och att sådana skulle stå i strid med de principer för modern kriminalvård som vårt samhälle omfattar. I föredragandens motivering står emellertid följande: Vad särskilt gäller fordonsförare som har gjort sig skyldig till rattfylleri kan det emellertid tänkas att föraren i samband med rattfylleribrottet också har fört fordonet på ett sådant sätt att han måste bedömas ha vållat skadorna genom grov vårdslöshet. I så fall kan jämkning av personskadeersättningen ske enligt de regler jag förordat. De regler som föredraganden i den senare meningen hänvisar till innebär att jämkning av skadestånd kan ske om den skadelidande uppsåtligen har medverkat till skadan. Med tanke på att domstolarna i sin rättsvårdande och dömande uppgift ofta går tillbaka till motiveringar vid sin tillämpning av ett aktuellt lagrum finns det anledning att utforma dessa motiveringar så klart att riskerna för att olika domstolar ger ett aktuellt lagrum skilda tolkningar undanröjs. Föredragandens uttryckssätt i den ovan citerade passusen ger enligt vår mening möjlighet att tolka lagen så, att rattfylleribrott i samband med skada skulle vara tillräcklig grund för jämkning. Enligt vår mening är rattfylleri att betrakta som grov vårdslöshet i trafik och sålunda enligt det framlagda förslaget grund för jämkning av skadestånd. Vi vill i detta sammanhang påminna om vad anfört. Verket finnér det vara onödigt att avstå från den eventuellt preventiva effekt som ligger i att en förare vid rattonykterhet riskerar jämkning på grund av medvållande även vid 'enkel vårdslöshet. Det torde icke krävas någon förändring av lagtexten för att rattfylleri skall kunna sägas vara grund för jämkning. Däremot torde det vara nöd 1975/76: 22 vändigt att gör ett klart uttalande på denna punkt till ledning för dem som i detta sammanhang har att tolka trafikskadelagen. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att beslutar uttala att med grov vårdslöshet i 12 § förslag till trafikskadelag även avses rattfylleri. H. () () ()
mot · FZ0223 · 1975-10-30 00:00:00 — Motion 1975/76: 23 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:15 med förslag till trafikskadelag m. m. I propositionen 1975/76:15 föreslås nya regler om trafikförsäkring och om ersättning vid trafikskada. Reglerna tas in i en trafikskadelag. Den skall ersätta de nuvarande bestämmelserna i bilansvarighetslagen och trafikförsäkringslagen. 1 den debatt som föregått propositionen har stor enighet rått om behovet av ändringar, främst när det gälier ersättning för personskador. Det har dock rått delade meningar om huruvida undantag från rätt till ersättning skall bibehållas när det gäller förare som gjort sig skyldig till rattfylleri, rattonykterhet, olovlig körning etc. Sådana undantag kan, påpekas i propositionen, få ödesdigra konsekvenser inte bara för den skadade utan också för anhöriga till den skadade. De sociala skälen måste enligt vår mening väga över. Därför bör inga begränsningar göras i fråga om personskadeskyddet. Vi vill dock hävda att man inte får bortse från de förebyggande synpunkterna härvidlag. Om undantag inte görs i de fall som ovan nämnts, måste andra åtgärder vidtas för att öka trafiksäkerheten och förebygga rattfylleri och rattonykterhet. Utvidgade försök pågår nu med s. k. alkotest, vilka uppenbarligen har en god preventiv effekt. Vi tror att det i samband med att man avskaffar undantag från ersättning till onyktra förare är nödvändigt att permanenta de rutinmässiga utandningsproven och göra alkotesten riksomfattande. att förslaget till trafikskadelag tillstyrks samt att lagen träder i kraft först då rutinmässiga utandningsprov för bilförare blivit riksomfattande.