mot · FY021249 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om ett särskilt kontaktorgan inom för vissa patienter. Två tidigare motioner beträffande ökad användning av s. k. naturläkemedel (1973:1174 och 1974:1321) har redogjort för svårigheterna för patienter i vårt land att få tillgång till naturläkemedel och behandlingsmetoder som bygger på i utlandet etablerade alternativ på naturenlig bas. I motionerna föreslogs vissa åtgärder för att i någon mån avhjälpa dessa svårigheter. Yrkandena i motionerna har visserligen inte bifallits av men torde ha bidragit till att saken avancerat i så måtto, att en särskild utredning, naturläkemedelsutredningen, har tillsatts för att behandla den i motionerna behandlade problematiken. Det måste också noteras att i skrivelse till framhållit det angelägna i att undersökningar kommer till stånd i syfte att värdera de metoder som av den icke auktoriserade medicinen förts fram som medel att hjälpa även svårt sjuka människor till hälsa. I skrivelsen betecknas sådana undersökningar som försöksverksamhet. Det framhålls att önskar få till stånd ett mer principiellt ställningstagande från departementet till styrelsens möjligheter i detta hänseende. I det följande skall beröras en frågeställning av något annorlunda art, som emellertid har samband med vad som anförts och yrkats i de nämnda motionerna. Ekonomisk grundtrygghet vid sjukdom Motionens förhållandevis kritiska hållning gentemot grundar sig på den uppfattning som från många håll ute i landet redovisas med avseende på styrelsens medicinska instansers förmenta inställning till och handläggning av ärenden rörande de icke konventionella läkemedlen och läkemetoderna. Ehuru det ej direkt berör motionens syfte hör det dock till helhetsbilden i detta ärende att något beröra de ekonomiska ersättningarna i samband med en sjukdomssituation. Den sjukvårdspolitiska målsättningen i vårt land innebär bl. a. att alla människor skall ha en ekonomisk grundtrygghet då de drabbas av sjukdom. Detta gäller alla medborgare oavsett religiös tro, politisk uppfattning eller det samhällsskikt man tillhör. Man skulle då kunna antaga att detsamma gällde även för dem som har en särskild medicinsk grunduppfattning, avvikande från den allmänt vedertagna. Enligt nu gällande bestämmelser får de som vill behandlas med inom landet accepterade och kontrollerade läkemetoder sina sjukvårdskostnader ersatta av , medan de patienter som av en eller annan anledning föredrar andra läkemetoder själva får betala sina sjukvårdskostnader och t. o. m. kan undandragas sjukpenning . Detta har för övrigt föranlett en enkel fråga. (protokoll s. 18-21). a. i de fall då sjuka människor måste resa till sjukhus i utlandet för att få den önskade medicinska behandlingen, kan kostnaderna bli avsevärda. I praktiken står denna utväg självfallet inte till buds för det stora flertalet i vårt land. Det finns vidare exempel på att patienter skött sin hälsa genom vistelse på s. k. hälsohem, antingen utan eller efter föregående sjukhusvistelse. Även dessa personer vägras den ekonomiska grundtrygghet som eljest gäller för patienter. En bakgrund till dagens situation Att önskemål om speciella läkemetoder eller särskild medicin inte tillgodoses inom ramen för vår sjukvård smmanhänger med en särskild vetenskaplig historisk utveckling. Som framhålles i motion 1973:1174 har den medicinska utvecklingen i gått efter en speciell linje sedan åtminstone . En speciell vetenskaplig metod och ett synsätt bland många har kommit att nästan helt dominera läkekonsten i vårt land. Synpunkter på läkekonst och läkemetoder som inte faller inom den gängse ramen för sjukvård och medicin har i vårt land kommit att betecknas som mindre vetenskapliga, suspekta eller rent bedrägliga. Ett uttryck för denna hållning är den grundsyn som präglade kvacksalveriutredningens betänkande med förslag till lag om rätt att utöva läkekonsten (SOU 1956:29). I betänkandet avsågs med kvacksalvare den som utövade läkekonst yrkesmässigt eller eljest mot ersättning utan att äga särskild behörighet. Det underströks av utredningen att termen kvacksalveri användes helt utan nedsättande bimening. I praktiken kan man dock inte komma ifrån att termen har en viss nedsättande betydelse. Till kvacksalveri hänfördes då bl. a. homeopati, kiropraktik, naturläkare och örtmedicinare, talpedagoger och psykoanalytiker. Från aspekten kvacksalveri jämställs dessa med bl. a. igelsättare, leddragare och bengubbar, åderlåtare och koppare samt "kloka" gubbar och gummor i övrigt. Beräkning av antalet svenska kvacksalvare Praktikens omfattning angiven vara Kloka gubbar och gummor i övrigt Ur SOU 1956:29, s. 86 i kvacksalveriutredningen. Sammanställningen gör långt ifrån anspråk på fullständighet. Totala antalet kvacksalvare måste nämligen överstiga det i sammanställningen angivna. Betänkandet har bl. a. legat till grund för den nu gällande lagen om rätt att utöva läkekonsten. På många punkter har dock utvecklingen medfört en omvärdering av de ställningstaganden som kom till uttryck i utredningens förslag. Psykoanalytiker, psykoterapeuter, talpedagoger, m. fl. torde inte hänföras till kvacksalvare i nutida språkbruk, alltså efter det att betänkandet avgavs. 1 dagens läge utbetalar försäkringskassorna sjukvårdsersättning för psykoanalys då sådan utföres av läkare. Det kan vara av intresse att helt kort beröra utvecklingen av några av de ovan angivna läkemetoderna. Kiropraktiken betecknades 1935 som ren humbug av dåvarande chefen för medicinalstyrelsen. Denna negativa inställning till kiropraktiken bibehölls , då dåvarande docenten betecknade kiropraktiken som icke önskvärd kvasivetenskap. hade representanter för den akademiska medicinen blivit förespråkare för kiropraktiken, som successivt kommit att användas av ett ökande antal legitimerade läkare och sjukgymnaster. Det finns nu i en läkarförening för medicin, och bland de legitimerade sjukgymnasterna finns en för terapi. Men såvitt det är oss bekant har man från officiellt håll ej föranstaltat några åtgärder för att införliva kiropraktik i den gängse läkarutbildningen eller vid de kurser som ombesörjer läkarnas vidareutbildning. I socialutskottets betänkande 1974:29 med anledning av motion 1974:1003 håller socialutskottet det inte för uteslutet att kiropraktisk behandling, rätt utförd, i vissa fall kan mildra smärttillstånd föranledda av funktionella störningar i kroppens leder och att den därför kan vara ett komplement till annan medicinsk behandling på samma sätt som t. ex. sjukgymnastik. Någon rätt för patienten att få ersättning från sjukförsäkringen är ännu ej beviljad. Psykoanalysen betecknades formellt som kvacksalveri av kvacksalveriutredningen, även om det i utredningens betänkande finns uttalanden som tyder på att man kunde tänka sig att läkare utvecklade behandlingsmetoden. Den psykoanalytiska behandlingsmetoden ingick i psykiatrikursen för medicinare , och är efterfrågan stor på psykoanalytiskt utbildade läkare, speciellt därför att många av de kemiska s. k. neurosmedlen har visat sig medföra biverkningar och risk för vanebildning. Frågan om ersättning från försäkringskassa för de patienter, som går under psykoanalytisk behandling hos välutbildade psykologer, är dock ännu ej löst på ett tillfredsställande sätt. Dessa patienters problem har blivit aktuella genom privatläkarreformen. De patienter som söker privatläkare för sina psykiska besvär får numera behandlingskostnaderna kraftigt subventionerade, medan de som låter sig behandlas av en psykolog måste bära hela kostnaden för detta. Man måste se den försenade lösningen av försäkringsproblemen för psykologernas patienter som en seneffekt av de ställningstaganden som gjordes i kvacksalveriutredningens betänkande om vissa sjukvårdande behandlingar. Utgångsläget för talpedagogerna var närmast det att de utsattes för förlöjligande från läkarhåll, där det dock fanns en och annan som redovisade en positiv inställning. Ett uppskattat arbete för tal pedagogi ken och dess vidareutveckling utfördes sedan av dåvarande riksdagsledamoten (), som bl. a. lyckades utverka ekonomiskt stöd från medicinalstyrelsen och . Väsentliga insatser gjordes också av dåvarande generaldirektören för medicinalstyrelsen , som särskilt intresserade sig för behandling av cp-barn med hjälp av talpedagogik. hade i detta arbete stöd av nuvarande generaldirektören för , som medverkade i en utredning beträffande logopedutbildningen. omfattar logopedutbildningen , som huvudsakligen äger rum på sjukhus. Logopeder arbetar numera vid ett flertal sjukhus i landet och talpedagoger bl. a. vid landets skolor. Det framgår av beskrivningen att den ändrade situationen för logopederna i hög grad berott på att de bemöttes med välvilja av några myndighetspersoner i ansvarig ställning. Den ställning som talpedagogiken (logopedin) numera har, trots att den betecknades som kvacksalveri, visar hur utvecklingen av en behandlingsform kan gestalta sig, om denna från början bemöts med positivt intresse från myndighets sida och på så sätt behandlas seriöst. Denna form av bemötande borde enligt vår mening vara den självklara förutsättningen för en fruktbringande kontakt mellan dem som företräder en alternativ behandlingsform och de myndigheter som framför allt är sakkunniga i fråga om redan godtagna behandlingsformer. Det har framgått att kvacksalveriutredningens rubriceringar av olika vårdmetoder i flera fall är accepterade ens i officiella sammanhang, alldeles bortsett från att allt fler människor reagerat mot den anda som betänkandet är ett uttryck för. Hur komma till tals med ? Mot bakgrunden av vad som ovan anförts kan man sammanfattningsvis i fråga om alternativa läkemetoder och medicin karakterisera den nuvarande situationen på samma sätt som en högt uppsatt tjänsteman i uttalat sig om brister inom alkoholvården. Denne har i ett radioprogram uttalat att dessa brister beror på att lagstiftningen är så gammal, den hänger efter och baserar sig på föreställningar och fakta, som fanns tillbaka, sedan längre tillbaka faktiskt, än lagarna kom till stånd, för det dröjer ju väldigt länge innan man får genomslag i lagar av nya idéer. Och därför måste vi, om vi skall komma till rätta med de mycket stora problemen här, anpassa lagstiftning och vård till den situation som finns i samhället och till de åsikter som människor har, och där passar helt enkelt inte statens subventioner och lagar ihop. Slut på citatet. Men lär det gärna gen gång till och tänk på naturläkemedlen. Den instans som emellertid visat sig minst angelägen att komma allmänheten till mötes i dessa önskemål om alternativa läkemetoder är beklagligt nog . Det kan erinras om att generaldirektören för tillskrevs av några öppenvårdsläkare som begärde ett sammanträffande i fråga om patienternas önskemål om sådana läkemetoder. Läkarna uttalade att de i sin praktik ofta mötte patienter med sådana önskemål och att deras avsikt var att informera om denna situation. Trots upprepade hänvändelser beviljades dessa aldrig det önskade sammanträffandet med generaldirektören. De hänvisades i stället till honom underställda tjänstemän, som i sin tur hänvisade till gällande och av läkarna redan kända bestämmelser om villkoren för registrering av läkemedel och erinrade om läkarnas skyldighet - även det känt av läkarna - att i sin verksamhet handla enligt vetenskap och beprövad erfarenhet. I efterhand torde kunna påstås att om hade beviljat läkarna den kontakt de önskade, så hade åtskilligt av den stundom uppslitande debatten kring naturläkemedel kunnat undvikas. På grund av denna debatt torde den kritiska hållning gentemot hos breda folklager ha förstärkts genom att tjänstemän uppträtt som angripare av naturläkemedel, vilka betecknas som overksamma, ovetenskapliga etc. Även sekreteraren i den pågående naturläkemedelsutredningen har deltagit i denna kritik i såväl muntlig som skriftlig form. Betecknande för agerande gentemot allmänheten i dessa avseenden är innehållet i det cirkulär som utsände till samtlig medicinsk personal angående THX-behandling. I cirkuläret underströks att det enligt styrelsens mening ej kan anses stå i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet att behandla patienter med THX. I cirkuläret finns emellertid inga råd och anvisningar om hur medicinsk personal skulle ta hand om alla de patienter som trots allt är övertygade om att THX har en positiv effekt, dvs. den i vart fall kvarstående socialmedicinska problematiken lämnas helt obeaktad. Man kan konstatera att i sin handläggning av medborgarnas önskemål om alternativa läkemedel och mediciner låtit sig vägledas av högt satta akademiska målsättningar, vilket emellertid medfört en hållning som ej varit ägnad att stödja tilltron till myndighetens agerande bland en stor del av allmänheten. hållning kan förvisso betecknas som akademiskt rätlinjig, men den saknar av allt att döma den folkliga förankring som kan sägas överensstämma med en aktiv patientpolitik. Patienter som hänvänder sig till medicinska instanser har inte ansett sig blivit mottagna på ett - för deras situation - lämpligt sätt. Det har i stället blivit allt vanligare att de telefonkontaktar eller uppsöker ledamöter för att på sådant sätt få gehör för de problem som enligt mångas uppfattning bort lösas av . Sjuka människor borde inte behöva framträda i veckopressen, vandra omkring i korridorer eller resa utomlands för att få hjälp med sina problem. Som nämnts i det föregående har tidigare utredningar om icke konventionella (inortodoxa) läkemetoder dominerats av företrädare för den i vårt land konventionella riktningen (som i detta sammanhang kallas ortodox). Tilltron till dessa utredningar har försvagats hos de människor som intresserar sig för, respektive arbetar med en annan vetenskaplig metod än den officiellt vedertagna. Att numera hos begärt besked om möjligheterna att få anslag för att undersöka inortodoxa läkemetoder och därigenom på ett tillfredsställande sätt värdera dem, har dock ännu inte ökat tilltron till inställning gentemot här avsedda frågor. Tvärtom har framställningen väckt oro hos stora patientgrupper, som befarar att genom dessa undersökningar skall kunna befästa sin förment negativa hållning till icke konventionella läkemetoder. Den som inte blivit nöjaktigt mottagen av tjänstemännen på har därefter svårt att förstå att en ändrad hållning hos dess tjänstemän skulle uppstå genom att samma myndighet får mer pengar att sköta efter sitt eget huvud. Den situation som uppstått i förhållande till måste självfallet beklagas. Det har emellertid under en följd av år uppbyggts underlag för dessa motsättningar mellan å ena sidan och å andra sidan patienter, patientorganisationer och läkare som önskar behandling enligt respektive vill tillämpa - här avsedda läkemetoder. Det måste ses som en väsentlig målsättning att söka överbrygga dessa motsättningar. I första hand bör för detta ändamål skapas möjlighet till ökade kontakter. Dessa kontakter bör på lämpligt sätt kanaliseras till de vetenskapsmän som skall utföra de eventuella undersökningar som skall äga rum enligt nämnda skrivelse till . Dessa kan därigenom på ett kontinuerligt sätt informeras om önskemålen hos de berörda patientgrupperna och befintliga patientorganisationer. Här avsedda kontakter kan lämpligen skapas genom att hos inrättas ett särskilt kontaktorgan (patientorgan), dit bl. a. patienter som önskar bli behandlade med icke konventionella läkemetoder och läkemedel kan vända sig. Detta kontaktorgan bör även ha till uppgift att informera allmänheten om pågående forskningar och studieprojekt, om möjligheterna att efter erforderliga beslut få viss behandling ersatt av försäkringskassa, varför man från svensk sida bedömer att vissa behandlingsmetoder är att anse som direkt skadliga etc. Organet bör även ha till uppgift att noga följa sjukvårdsdebatten i massmedia, att sammanställa önskemål hos olika patientgrupper och vidarebefordra dessa till naturläkemedelsutredningen och den grupp inom som avses utreda inortodoxa läkemetoder. I kontaktorganets stab bör förslagsvis ingå en öppenvårdsläkare, en sociolog och en kurator - samtliga med god erfarenhet av och god hand med patienter. I och med inrättandet av ett dylikt organ skulle sjuka människor med önskemål som här aktualiserats ha någonstans att vända sig, där de kan få sakkunniga råd, som de kan vara säkra på att deras synpunkter i en eller annan form verkligen förs fram till dem som initierat arbetar med icke konventionella läkemetoder. Med hänvisning till det anförda, och oavsett om hemtällan i skrivelse till bifalles eller ej, hemställes att anhåller hos regeringen om 1. att ett särskilt kontaktorgan inrättas på med uppgift att bl. a. ha kontakt med patienter och patientorganisationer, som önskar få tillgång till icke konventionella läkemetoder och naturläkemedel, och vårda sig om deras problem, 2. att föreskrifter utfärdas om att patienter och patientorganisationer med dylika önskemål bereds tillfälle att framföra sina synpunkter genom det föreslagna kontaktorganet eller på annat lämpligt sätt. . () i