ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY02410 · 1975-01-14 00:00:00 — av m. fl. om länsbostadsnämndernas fördelning av bostadsbyggandet. fattar beslut om ram för beviljande av bostadslån för nybyggnad. gör därefter en fördelning av byggandet mellan länen, vilken meddelas i skrivelse till länsbostadsnämnderna. Dessa har därefter att göra fördelningen mellan primärkommunerna. När det gäller kommunerna inom storstadsområdena har länsbostadsnämnderna dock inte några möjligheter att påverka fördelningen. anger i sin skrivelse hur många kvadratmeter våningsyta som får byggas i , och , och uppgifterna härom har vederbörande länsbostadsnämnd att vidarebefordra. Länsbostadsnämnderna i berörda län befattar sig alltså i praktiken enbart med fördelningen av bostadskvoterna mellan de kommuner som ligger utanför nämnda storstadsområden. Detta är enligt vår mening en otillfredsställande ordning. Det är angeläget att länsmyndigheten också i län med storstadsområden får möjligheter att fördela bostadsbyggandet i hela länet. Därigenom skulle bättre möjligheter ges till anpassning och till planering, där hänsyn kan tas till alla kommuner i länet. Hinder bör inte föreligga för länsbostadsnämnden att göra en fördelning som gäller flera kommuner gemensamt. Vårt krav innebär en decentralisering av beslut angående bostadsbyggandets omfattning från ett centralt verk, , till de regionala myndigheterna, länsbostadsnämnderna. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen framhåller att länsbostadsnämnderna också i län med storstadsområden skall ha att fördela bostadsbyggandet i hela länet.
mot · FY02414 · 1975-01-22 00:00:00 — av om arkivstadga för . Från bestämmelserna i den allmänna arkivstadgan, som reglerar det statliga arkivväsendet i stort, är bl. a. undantagen. Sedan gammalt har ansvar för vården av riksdagsarkivalierna åvilat , och i dess reglemente heter det att omfattar bl. a. de samlingar av arkivalier sorn är förvarade i och . I praktiken inskränker sig befattning med riksdagsarkivalierna till av kammaren, utskotten och vissa delegationer överlämnade handlingar, vilka förtecknas, binds och i viss utsträckning förvaras genom dess försorg. Vid förvaltningskontorets inrättande 1966 ålades detta uttryckligen att vårda det egna arkivet och att föra förteckning över detta. Utöver sistnämnda föreskrift finns för del inga bestämmelser som motsvarar allmänna arkivstadgans regler om arkivbildning och gallring, förvaring, förteckning osv. Den praxis som tillämpas i kammarkansli, utskott och andra organ torde skifta. Det är enligt min mening inte tillfredsställande att det för saknas övergripande regler för förvaring och gallring av handlingar. För som institution, för forskningen och för de tjänstemän som de facto har att handlägga hithörande frågor bör det vara av värde att enhetliga regler utarbetas. Den stora mängd av handlingar som inkommit till från allmänheten inför behandlingen av vissa uppmärksammade frågor understryker ytterligare behovet av arkiveringsregler. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att ge förvaltningsstyrelsen i uppdrag att utarbeta arkivstadga för . 1* 1975.
mot · FY02415 · 1975-01-22 00:00:00 — av och i Kumla om skyldighet för kommun att utse officiant vid borgerlig begravning. En grundläggande tanke i vår demokrati är att samhället måste respektera människors frihet att själva utforma sitt liv och själva få bestämma de etiska normerna i olika sammanhang. För den som inte är fast förankrad i religionen kan det vara svårt att behöva anlita den kyrkliga kommunens service vid vigsel, jordfästning och medling. Samhället har även respekterat människornas vilja så långt att kommunerna numera utser borgerliga vigselförrättare och medlare. I vår moderna tid då så få människor är verkligt religiösa eller besöker kyrkan och dess gudstjänster, kan det till och med bli en samvetskonflikt att begära hjälp från den kyrkliga kommunen vid en nära anhörigs bortgång. De flesta personer känner inte till möjligheten att själva agera vid en jordfästning, och de anhöriga saknar dessutom vid ett sådant tillfälle initiativförmåga att utforma jordfästningen efter sin egen eller den avlidnes önskningar. Det blir därför rent slentrianmässigt så, att man vänder sig till kyrkan. Under det senaste årtiondet har ett antal kommuner fattat beslut, innebärande dels att anvisningar lämnas på personer, lämpliga och villiga att officiera vid jordfästning enligt icke-kyrklig ritual, dels att ändamålsenliga lokaler härför ställs till förfogande och dels att bestämmelser för ekonomisk ersättning till officianterna antagits. har behandlat frågan om borgerlig begravning. Därvid har primärkommunernas ansvar markerats. Vidare har hänvisning gjorts till att frågan uppmärksammats av kyrka-stat-beredningen. Mot bakgrund av kyrka-stat-frågans aktuella läge och med beaktande av de erfarenheter som vunnits i vissa kommuner i vad gäller borgerliga jordfästningar, bör frågan nu på nytt aktualiseras. Vid en prövning bör särskild vikt läggas vid kommunernas skyldighet att svara för tillgången på lämpliga ofTicianter. Förebilden kan i denna del tänkas vara kommunernas förpliktelser att utse medlare och vigselförrättare. En för kommunerna tvingande lagstiftning om att ofTicianter vid borgerlig begravning skall utses bör således komma i fråga. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att beslutar att hos regeringen begära utredning och förslag om skyldighet för kommun att utse erforderligt antal personer, lämpade att officiera vid borgerlig begravning. () i Kumla
mot · FY02416 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om utlandssvenskarnas rösträtt vid riksdagsval. har vissa utlandssvenskar möjlighet att utöva rösträtt vid riksdagsval. Denna begränsas dock bl. a. av kravet på kyrkobokföring i . Valtekniska utredningen, som har att behandla denna fråga, har länge väntats föreslå ändring av denna begränsande regel. har också uttalat sig angående en förutsättningslös prövning av möjligheterna att vidga den krets av utlandssvenskar som kan delta i val till . Det är anmärkningsvärt att den självklara rätten för utlandssvenskar att delta i riksdagsval begränsas på detta sätt och att en angelägen reformering av vallagens bestämmelser på denna punkt förhalats. Kraven på innehav av giltigt svenskt pass och särskild ansökan att bli upptagen i den särskilda röstlängden räcker väl för att garantera att endast de utlandssvenskar som har en levande kontakt med hemlandet utövar rösträtt. Speciellt gäller detta mot bakgrund av den bristfälliga information som lämnats om villkoren för rösträttens utövande. Den enkla ändringen bör kunna göras i vallagens 12 § att femårsgränsen slopas. Därmed ges alla utlandssvenskar med bestående kontakter med hemlandet möjlighet att utöva sin rösträtt även om utlandsvistelsen råkat vara . Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att 12 § vallagen ges följande lydelse: I särskild röstlängd men varit kyrkobokförd här tidigare. i särskild röstlängd. () PER ()
mot · FY02417 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om utlandssvenskarnas rösträtt vid riksdagsval. Genom lagändringar 1967 fick vissa utlandssvenskar möjlighet att utöva rösträtt i val till . Bestämmelserna, som tillämpades forsta gången vid val, innebär att utlandssvenskar som varit kyrkobokförda i efter ansökan kan bli upptagna i särskild röstlängd. Under en följd av år har motioner väckts om att vidga utlandssvenskarnas rösträtt, och beslöt att i skrivelse till Kungl. ge till känna vad anfört om en förutsättningslös prövning av möjligheterna att vidga den krets av utlandssvenskar som kan deltaga i val till . Skrivelsen överlämnades till valtekniska utredning. Då utredningen ännu inte framlagt något betänkande anser vi oss åter böra ta upp frågan om utlandssvenskarnas rösträtt. har från vårt håll krävts att rösträtt bör tillkomma varje utlandssvensk som varit kyrkobokförd i . Vi vidhåller denna uppfattning. Åberopande det anförda hemställes att antager följande Förslag till Lag om ändring i vallagen. Härigenom förordnas att 4 kap. 12 § vallagen (1972:620) skall erhålla följande ändrade lydelse: I särskild röstlängd upptages, efter ansökan, den som 1. uppfyller de villkor som gäller för rösträtt och 2. enligt personband ej är kyrkobokförd i riket men varit kyrkobokförd här . Den som nästa kalenderår. Framgår i särskild röstlängd. Denna lag träder i kraft dagen efter den då lagen enligt därpå meddelad uppgift utkommit från trycket i . () ()
mot · FY02418 · 1975-01-23 00:00:00 — om produktionsbidrag till i utgivna dagstidningar på främmande sprik. har den estniska tidningen sökt produktionsbidrag men fått sin ansökan avslagen. kan uppenbarligen inte ha annan grund för sådant ställningstagande än att tidningen utgives på estniska språket. Men en språklig diskriminering har inget stöd 1 presstödskungörelsen av 1972. Påståendet att Eesti Päavaleht inte skulle vara en allmän nyhetstidning med andratidningens karaktär stämmer dåligt. Tidningens upplaga är över 2 600 exemplar. Det hade enligt kungörelsen räckt med 2 000. Den utkommer medan redan en utgivningsdag kvalificerar för bidrag. Eesti Päavaleht befinner sig i dubbel mening i andratidningens situation. Utöver en yttre överväldigande konkurrens har den också en inre. De balter som befunnit sig i och därför behärskar svenskan väl håller sig självklart också med en svensk tidning, medan svenska medborgare med svenskan som modersmål mera sällan torde prenumerera på . Den estniska tidningens konkurrensläge torde nog vara unikt i den svenska tidningsvärlden. Med tanke på våra tidigare förhållanden till den baltiska folkgruppen, vilka inte för oss i alla stycken varit hedrande, borde det vara så mycket mera angeläget att ge stöd åt esternas tidning. Att så göra vore inte uttryck för någon osedvanlig generositet. Det vore endast en akt av rättfärdighet. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen anhåller att det i presstödskungörelsen klart uttalas att dagstidning på främmande språk inte undantages från möjlighet till produktionsbidrag.
mot · FY02420 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. om den ekonomiska politiken. (Motionen återkallad) GOTAB 75 8623 S 1975
mot · FY02422 · 1975-01-23 00:00:00 — av och om tilläggsdirektiv för besparingsutredningen. begärde hos regeringen att en parlamentarisk besparingsutredning skulle tillsättas. I sitt betänkande anförde finansutskottet följande beträffande utredningens uppgifter: Arbetet bör omfatta en kartläggning av möjligheterna till omedelbara besparingar, en analys av resursanvändningen på samt åtgärder för att fl till stånd en snabbare rationalisering och en förbättrad planering i den offentliga förvaltningen. Ett viktigt led i arbetet bör också vara att försöka skapa effektivare instrument för statsmakternas planering och styrning av den offentliga sektorn. (FiU 1974:279.) Regeringen har tillsatt utredningen och utfärdat direktiv fördess arbete. Dessa direktiv avviker emellertid på ett anmärkningsvärt sätt från beslut. Trots att det ovan citerade avsnittet ur utskottets skrivning åberopas också i direktiven, har dessa snarare utformats som en polemik mot beslut än som en effektuering. Enligt direktiven skall utredningens huvuduppgift vara "att pröva om några statliga verksamheter kan läggas ned eller kraftigt reduceras samt om några statliga transfereringar kan upphöra eller betydligt minskas. Det förefaller så långt väl att ansluta till uttalade önskan. Denna uppgift omöjliggörs emellertid av de begränsningar för utredningens arbete som chefen för i övrigt ställer upp. Sålunda är utredningen förbjuden att behandla frågor om statsförvaltningens organisation, uppgifter och funktionssätt. Och vidare bör det inte heller ankomma på utredningen att behandla frågor som rör metoder för planering och styrning av den statliga verksamheten. Det är naturligtvis omöjligt för utredningen att fullgöra sin huvuduppgift - att pröva om några statliga verksamheter skall läggas ner - utan att få behandla frågor som rör den statliga förvaltningens organisation, uppgifter och funktionssätt". Utredningens direktiv är alltså på den här centrala punkten milt talat motsägelsefulla. Det är vidare naturligtvis omöjligt för besparingsutredningen att fullgöra den uppgift som ligger i beslut, nämligen att skapa en förbättrad planering i den statliga offentliga förvaltningen och effektivare instrument för statsmakternas planering och styrning, med direktiv som uttryckligen förbjuder den att behandla frågor som just rör metoder för planering och styrning Direktiven går på denna punkt stick i stäv mot Med de direktiv som utfärdats har utredningens möjligheter att uppnå sådant resultat som avsetts redan från början på ett allvarligt sätt starkt begränsats. För att kunna fullgöra sin uppgift i enlighet med beslut måste därför besparingsutredningen tilldelas nya direktiv, som står i överensstämmelse med finansutskottets skrivning och beslut. Med stöd av det anförda hemställer vi att hos regeringen begär att utredningen rörande möjligheterna att göra besparingar inom statsverksamheten tilldelas tilläggsdirektiv som nära ansluter till riksdagsbeslut i denna fråga. () ()
mot · FY02423 · 1975-01-23 00:00:00 — av herr m. fl. om det enskilda sparandet. Det enskilda sparandets utveckling har tilldelats en betydelsefull roll i de samhällsekonomiska bedömningarna. Årets budgetproposition redovisar en oväntat stark ökning i det enskilda sparandet . En omsvängning av denna utveckling anges som en förutsättning för att den privata efterfrågan skall öka tillräckligt för att prognoserna beträffande tillväxt och sysselsättning skall hålla. Det enskilda sparandets storlek och utveckling är emellertid statistiskt bristfälligt belagt. I nationalräkenskaperna beräknas detta sparande som en restpost mellan schablonmässigt beräknade andra poster. Eftersom sparandet endast är av storleksordningen 1 /20 av utgångsposterna, kan små avvikelser i dessa ge stort utslag. I nationalräkenskaperna har registrerats så orimliga svängningar i det enskilda sparandet att man torde kunna fastslå att statistiken ej speglar det verkliga förhållandet utan sammanhänger med felaktigheter i beräkningsmetoderna. Att mäta det enskilda sparandet genom en sammanräkning av olika sparformer har icke varit en framkomlig väg och torde icke heller kunna ge ett tillfredsställande statistiskt underlag. har arbetat med att förbättra kvaliteten på kreditmarknadsstatistiken. Förändringar i sparvanor, betalningssystem och andra faktorer innebär dock att denna statistik inte kan mäta sparandet på ett tillnärmelsevis fullständigt sätt. Det skulle otvivelaktigt vara av stort värde för den samhällsekonomiska utvecklingen om det enskilda sparandets struktur och de attityder och motiv som ligger bakom detta sparande kunde bli bättre kända. En utredning som förenar nationalekonomisk, kreditmarknadsteknisk, statistisk, sociologisk och statsvetenskaplig expertis skulle kunna bidra till att ge bättre instrument för finanspolitiken. Utredningen borde också uppdras att pröva olika metoder att påverka sparandet. Att kunna stimulera sparandet under högkonjunktur och dess användning till konsumtion i det motsatta konjunkturläget skulle vara av konjunkturpolitiskt värde. I sitt betänkande nr 1974 tillstyrkte finansutskottet vår begäran att en sådan utredning skulle tillsättas. Voteringen i kammaren gav lika röstetal, och avgjorde till förmån för minoritetens i reservation framförda avslagsyrkande. Behovet av säkrare metoder att mäta det enskilda sparandet har oförändrad aktualitet, varför det är angeläget att frågan om en utredning upptas till förnyad prövning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en utredning om det enskilda sparandet i enlighet med vad i motionen anförts. PER () i Gäddvik () HANS () () ()
mot · FY02425 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. (Motionen återkallad)
mot · FY02427 · 1975-01-21 00:00:00 — av m. fl. om slopande av reklamskatten, m. m. Den svenska pressen har under en lång följd av år befunnit sig i en svår ekonomisk situation. Utvecklingen har inte förändrat något därvidlag. Tidningsutgivarna drabbades av kraftiga kostnadsstegringar till följd av betydande prishöjningar på bl. a. papper och energi. Papperspriserna steg med inte , medan olje- och bensinpriserna gick upp . För dagspressens del är läget fortfarande svårt, även om situationen förbättrades . En bidragande orsak till det förbättrade läget är det statliga presstödet, en annan är utvecklingen på annonsmarknaden, som för hela dagspressen var positiv . För den periodiska pressen innebar 1974 en fortsatt mindre nedgång på exemplarmarknaden och en stark sådan på annonsmarknaden. Allt tyder på att mervärdeskatten och den högre reklamskattesatsen utgör den främsta orsaken till denna negativa utveckling. Mot denna bakgrund finns det all anledning att ånyo pröva rimligheten av en särbehandling av olika presstyper när det gäller mervärde- och reklamskatt. Denna ojämlika belastning av mervärde- och reklamskatten slår ut på exemplar- och annonspris och leder till val av andra tidningar än som annars kanske varit fallet. Mervärdeskatten innebär att tidskriftsutgivarna måste ta ut ett exemplarpris som är högre än som annars hade behövt vara fallet. Man vet av erfarenhet att varje pristillägg innebär ett ökat köpmotstånd, vilket kan leda till en bestående lägre försäljningsvolym. Åberopande det anförda anhåller vi att beslutar dels att slopa reklamskatten, dels att hos regeringen begära översyn i tillämpliga delar av bestämmelserna för mervärdeskattens uttagande. HANS () () GOTAB 75 8624 S 1975
mot · FY02428 · 1975-01-23 00:00:00 — om ändring av reglerna för beskattning av tvåfamiljshus. gäller att ägare av en- och tvåfamiljshus måste i sin deklaration ta upp en beräknad intäkt från fastigheten som uppgår till av taxeringsvärdet , 4 96 av den del som överstiger 150 000kr. samt av den del som överstiger . Om två familjer gemensamt äger ett tvåfamiljshus med taxeringsvärdet . måste de således ta upp . som intäkt, dvs. Om huset i stället betraktas som två rådhus, som var för sig taxeras till , skulle ägarna var för sig behöva ta upp av detta taxeringsvärde, dvs. Beroende således på hur två familjer delar upp ett hus mellan sig kan beskattningen ändras avsevärt. Det kan inte heller gärna hävdas att det skulle vara lyxigare att två familjer bor i var sin lägenhet i en stor villa än att de bor i två mindre villor som ligger bredvid varandra. De nuvarande beskattningsreglerna kan således ej gärna betecknas som rättvisa. Dessutom motverkar de önskvärd sanering och rationellt utnyttjande av det bestånd av äldre stora villor som finns i våra många villastäder. En ändring av bestämmelserna skulle förmodligen innebära att man fick en större boendetäthet i dessa områden och kunde bevara dessa ofta kulturhistoriskt värdefulla områden och byggnader. Hur detta skall lösas tekniskt, genom att man gör det möjligt att fä lagfart på delar av hus som särskilda fastigheter eller genom särskilda regler vid beskattningen, måste utredas närmare. Problem finns också på landsbygden, där det finns flera bostadslägenheter, t. ex. flygelbyggnader och liknande, på samma fastighet. Vederbörande utskott bör därför fl i uppdrag att upprätta förslag till författningstext. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring av bestämmelserna beträffande beskattning av tvåfamiljshus i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FY02430 · 1975-01-22 00:00:00 — om justering av inkomsttaxeringen vid beslut i besvärsinstans om taxeringsvärde på fastighet. För den som äger fastighet av något slag ligger fastighetens taxeringsvärde i flera avseenden till grund för taxeringen till inkomst- och förmögenhetsskatt. Vid fastighetstaxeringarna får fastighetsägafna i allmänhet preliminära uppgifter om de nya taxeringsvärdena eller mars månad taxeringsåret. Uppgifter om de definitiva taxeringsbesluten i första instans skickas ut senare . De skattskyldiga kan då i allmänhet tillämpa de nya taxeringsvärdena vid deklarationen påföljande år utan några speciella komplikationer. Om däremot taxeringen av en fastighet överklagas, dröjer det som regel ganska länge innan överinstanserna hinner meddela sina beslut. Det inträffar därför ofta att en fastighetsägare vid minst ett deklarationstillfälle måste beräkna sin inkomst på grundval av ett fastighetstaxeringsvärde som är fastställt i första instans men som därefter har blivit överklagat. Ändrar någon av överinstanserna fastighetstaxeringsnämndens beslut, måste ändring företagas även i inkomsttaxeringen. Detta sker dock inte automatiskt av vederbörande skattemyndigheter. Enligt bestämmelserna i 102 § taxeringsförordningen kan nämligen inkomsttaxeringen rättas först efter besvär av den skattskyldige själv, kommunen eller taxeringsintendenten. Besvärstiden är för den skattskyidige och för kommunen samt för taxeringsintendenten. 1 praktiken förekommer det ofta att skattskyldiga inte är medvetna om att de måsta anföra besvär över inkomsttaxeringen för att denna skall kunna rättas till deras egen förmån efter det att skatterätten i länet, kammarrätt eller regeringsrätten har beslutat ändra (sänka) fastighetsvärdet. Andra iakttar inte besvärstiden, och inte heller då kan rättelse ske. När den skattskyldige upptäcker att det är för sent att få rättelse, t. ex. i samband med att han erhåller slutskattesedeln för det aktuella året, känner han sig som regel orättvist behandlad. Även skattemyndigheterna åsamkas i sådana fall mycket besvär. Enligt min uppfattning borde en skattskyldig som hamnar i den beskrivna situationen ha rätt att fordra att inkomsttaxeringen rättas automatiskt efter det att fastighetens taxeringsvärde har ändras genom beslut i högre instans. Rättelse bör alltså inte vara beroende av ett formellt överklagande av in Med nutidens rutiner i taxeringsarbetet bör det inte heller erbjuda några praktiska svårigheter att ålägga berörda myndigheter att vidta rättelser av dett slag. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer jag att taxeringslagen ändras så att det alltid ankommer på berörda skattemyndigheter att vidta sådana justeringar i inkomsttaxeringen, som föranleds av beslut i regeringsrätten, kammarrätt eller länsskatterätt om ändrat taxeringsvärde på fastighet.
mot · FY02432 · 1975-01-23 00:00:00 — av herrar i och om avdrag vid inkomsttaxeringen för skyddskläder. Enligt nu gällande bestämmelser medger ej kommunalskattelagen rätt till avdrag för skyddskläder för den enskilde arbetstagaren. Detta måste anses otillfredsställande och orättvist olika kategorier löntagare emellan. Vissa arbetsgivare tillhandahåller sina anställda skyddskläder. Inom andra områden får arbetstagarna bekosta dessa själva. För många grupper av anställda, liksom för jordbrukare, är dock behovet av skyddskläder nödvändigt och slitaget stort. Utgiften för skyddskläder är sålunda en kostnad för intäkternas förvärvande och borde vara avdragsgill. Skatteavdragen bör dock göras så enkla som möjligt. Ett sätt att lösa problemet synes vara att ett extra avdrag om införs för dem som i sitt arbete måste använda skyddskläder. Enligt vår mening bör inom ramen för gällande lagstiftning kunna meddela anvisningar om vilka grupper som kan komma i fråga i vad gäller ett extra schablonavdrag. Vi stöder denna vår uppfattning på att utredningen om förenklad löntagarbeskattning för fram förslag om att schablonavdrag för olika yrkesgrupper skall tillämpas i ökad utsträckning. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att ett extra schablonavdrag om medges vid taxeringen för personer som i sitt arbete måste använda skyddskläder och själva får bekosta dessa. () ()