mot · FY022106 · 1975-04-16 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975: 92 om sänkning av den statliga inkomstskatten, m. m. Skattefrågan har under en följd av år stått i centrum för moderata samlingspartiets politik. Vi har gång på gång begärt en sänkning av statsskatten. Särskild vikt har vi lagt vid en nedjustering av de orimligt höga marginalskatterna. I motionen konstateras att trots tre provisoriska skatteomläggningar har flertalet heltidsarbetande inkomsttagare drabbats av ett skärpt skattetryck. Om hänsyn tas till penningvärdeförsämringen kan det konstateras att marginalskatterna 1975 är högre i alla inkomstlägen . beskattningsbar inkomst än 1971. Enligt vår uppfattning är detta en bidragande orsak till de ökade svårigheterna att nå överenskommelser mellan parterna på arbetsmarknaden. Skatteutvecklingen har också drivit fram så stora höjningar av arbetskraftskostnaderna att penningvärdeförsämringen accelererat. I motionen konstateras att principen om s. k. totalfinansiering av skatteomläggningar innebär en omfördelning av skattebördan, framför allt inom hushållssektom. De som får bära den relativt sett största bördan av denna finansiering är de som har den största disponibla inkomsten i förhållande till sina inkomster, dvs. Det kan ifrågasättas om låginkomsttagarna verkligen får ett positivt nettoutbyte av den av regeringen föreslagna skatteomläggningen. Den i propositionen föreslagna skatteskalan innebär oförändrade eller höjda marginalskatter vid inkomster . Med tanke på att den genomsnittliga heltidsarbetande löntagaren 1976 kommer att tjäna . anser vi detta klart otillfredsställande. Vi föreslår en alternativ skatteskala, som lägger tyngdpunkten vid marginalskattesänkningar i inkomstlägena . Förslaget innebär en skattesänkning på maximalt . I fråga om pensionärernas beskattning föreslår vi en längre övergångstid i enlighet med vad skatteutredningen rekommenderade. Vi föreslår att principen om särbeskattning tillämpas även i fråga om reglerna för hur pensionärernas extra avdrag avtrappas mot deras förmögenhet. Vi föreslår att villaavdraget sätts till . Vidare förordar vi nya schablonintäktsgränser vid villabeskattningen med hänsyn till de höjda taxeringsvärdena: , . Dessutom begär vi förslag till åtgärder avsedda att begränsa de problem för vissa pensionärer som de höjda taxeringsvärdena kommer att medföra. Vi konstaterar att regeringens förslag innebär en kraftig inkomstökning för statskassan . Enligt vår uppfattning måste hänsyn tas till den automatiska skatteskärpningen vid bedömningen av finansieringsbehovet. Vidare bör de inkomster som inflyter genom att punktskatterna höjs användas för finansiering av skatteomläggningen. Vi anser att det bör vara möjligt att genom besparingar i fråga om statens utgifter ytterligare reducera finansieringsbehovet. bör få tilläggsdirektiv att med förtur utarbeta förslag till besparingar på ca . Härigenom kan behovet att tillföra staten ökade inkomster reduceras väsentligt. Större delen av därutöver erforderlig finansiering föreslår vi skall täckas genom punktskatter. Vi säger nej till föreslagna arbetsgivaravgiftshöjningar, till förslaget om borttagandet av taket vid uttag av socialförsäkringsavgifter och till skattehöjningar på förpackningar och stilldrinkar. Vi föreslår lägre skatt på el och lättöl än vad regeringen föreslår. Kravet på en genomgripande skattereform har stått i centrum för moderata samlingspartiets politik. I första hand har vi begärt åtgärder ägnade att reducera marginalskatterna, som redan i medelinkomstlägena är orimligt höga. Vi har härvid begärt att det skall uppdras åt skatteutredningen att utarbeta ett förslag till en plan för marginalskattesänkningar. Vi har uttalat att marginalskatterna för normalinkomsttagare åtminstone inte bör överstiga . Moderata samlingspartiet har vidare hävdat att den ekonomiska politiken bör inriktas på att bereda utrymme för en verklig skattesänkning, innebärande en sänkning av det totala skattetrycket, ej blott en omfördelning av skattebördan. Det är mot denna bakgrund som vi drivit kravet på en parlamentarisk besparingsutredning med uppgift att undersöka möjligheterna till besparingar och rationaliseringar inom den offentliga sektorn. Moderata samlingspartiet har gjort gällande att skattesystemet bör indexregleras. Detta krav hänger samman med de ovan nämnda. Genom en indexreglering undviker man den automatiska skärpning av skattetrycket som följer av progressionen i skattesystemet i förening med inflationen. Marginalskatten vid en given realinkomst blir därmed oföränd Den automatiska ökning av statens inkomster som uppkommer utan en indexreglering elimineras också. I det skattepolitiska avsnittet i den motion som vi väckte under den allmänna motionstiden rörande den ekonomiska politiken, skattepolitiken m. m. (1975: 1020) har vi bl. a. behandlat dessa frågor. Vi begärde där 1) en plan för successiva marginalskattesänkningar, 2) ett extra familjeavdrag om . för barnfamiljer med hemmavarande make, 3) att skatteutredningen skulle få i uppdrag att utarbeta förslag till åtgärder ägnade att åstadkomma erforderliga förbättringar för denna typ av barnfamiljer, 4) att rätt till avdrag skulle medges för styrkta bamtillsynskostnader, 5) att skatteutredningen genom nya direktiv skulle ges möjlighet till ett mer förutsättningslöst arbete. Vi underströk vidare vikten av att besparingsutredningen snabbt kom i gång med sitt arbete. Slutligen tog vi i ovannämnda motion också upp de mindre företagens problem och föreslog bl. a. att i fråga om rörelseidkares egenavgift ett avdrag motsvarande av denna skulle medges. beslut om den skatteomläggning som utlovades ge skattesänkningar åt två tredjedelar av alla inkomsttagare har tre provisoriska skatteomläggningar genomförts. Den omläggning som föreslås i propositionen 92 är den fjärde omläggningen under loppet av . De årliga provisoriska omläggningarna har framtvingats av de höga marginalskatterna. De har varit nödvändiga för att den genomsnittliga löntagaren över huvud taget skulle få ett positivt realnettoutbyte av erhållna löneförbättringar respektive år. De genomförda skatteomläggningarna har framställts som skattesänkningar. Detta stämmer inte med verkligheten. Möjligen har takten i den automatiska skatteskärpningen till följd av inflationen och progressionen i skattesystemet dämpats något genom omläggningarna. Å andra sidan har progressionen successivt skärpts. I tabell 1 har den gällande skatteskalan omräknats med hänsyn till penningvärdeförsämringen skalgränserna har avrundats till närmaste 5 000-tal kr. och jämförs med den gällande skatteskalan. Det framgår att den nu gällande skatteskalan, trots de s. k skattesänkningarna och efter justering för penningvärdeförändringen, innebär skärpt statsskatt för alla med inkomster överstigande . och skärpt marginalskatt i den statliga beskattningen . Med hänsyn till att den genomsnittliga reallönen stigit icke oväsentligt den genomsnittliga, heltidsarbetande löntagaren torde 1975 ha en lön på . torde det stå helt klart att det inte varit fråga om några skattesänkningar. Tabell 1: Jämförelse mellan 1971 och 1975 års skatteskalor, den förra omräknad till penningvärde. Marginalskatt enl. prisjusterade skatteskala Total statsskatt vid nedre skiktgränsen Total statsskatt vid nedre skiktgränsen 15 000- 20 000 20 000 - 25 000 25 000- 30 000 30 000 - 40 000 40 000 - 45 000 45 000- 65 000 65 000- 70 000 70 000- 90 000 150 000 -200 000 har slutligen den genomsnittliga kommunalskatten höjts betydligt. Höjningen kan beräknas uppgå till ca . Till betydande del är det beslut av regeringen och , som framtvingat dessa höjningar. Marginalskatten för en genomsnittlig, heltidsarbetande inkomsttagare kommer att ligga mot 1971 för samma reallön. Siffrorna ovan underskattar den verkliga förändringen i skattetrycket och ökningen av marginalskatterna, eftersom den genomsnittliga inkomsttagaren fått en icke obetydlig realinkomstökning . Den som 1975 kommer upp i en lön på . torde 1971 knappast ha haft mer än . Av den löneökning han fick 1971 betalade han i skatt. 1975 har han en marginalskatt på . Den skärpning i marginalbeskattningen som sålunda skett torde vara en orsak till att svårigheterna uppenbarligen ökat för parterna på arbetsmarknaden att förhandla sig fram till avtalsuppgörelser. Den genom provisorierna skärpta progressiviteten i skattesystemet betecknar TCO i sitt remissyttrande över skatteutredningens förslag som den för utvecklingen på kanske allra största nack delen, eftersom det innebär att man skjuter ett ständigt växande problem framför sig. Situationen för förhandlingsparterna på arbetsmarknaden blir allt mer ohållbar och kravet på årliga skatteprovisorier blir permanent. För att få kompensation för en procents prisökning behövde den genomsnittliga, heltidsarbetande löntagaren 1971 en löneökning på ca 1,; 1975 behöver han för att kompensera samma prisökning ca Det behövs med andra ord en större löneökning för att kompensera en given prisökning, så att inkomsttagaren har samma realinkomst efter skatt som tidigare, än fallet var . Med beaktande av att dessutom inflationstakten är betydligt högre mellan genomsnittslägena steg priserna men mellan genomsnittslägena beräknas prisstegringarna till är det naturligtvis inte ägnat att förvåna att avtalsförhandlingarna blivit svårare. För att ge den genomsnittliga inkomsttagaren kompensation för dessa prisstegringar behövdes 1971 en inkomstökning på , medan motsvarande siffra blir . Det hör till bilden att löneökningen 1971 inkl. löneglidning var . Den mycket hårda marginalbeskattningen i högre inkomstlägen nödvändiggör mycket stora lönelyft för att kompensera inträffade prisstegringar och torde medverka till att öka de nominella löneklyftorna. En lönestegring i takt med produktiviteten i samhällsekonomin påverkar i princip inte prisnivån. En större ökning av lönekostnaderna leder emellertid till prishöjningar. Hur stort detta genomslag är går inte exakt att ange. Med tanke på lönekostnadernas andel av bruttonationalprodukten synes det emellertid rimligt att anta att den sista procentens löneökning leder till prisstegringar av storleksordningen . En ytterligare löneökning 1971 på skulle då ha gett en ökning av den genomsnittliga, heltidsarbetande inkomsttagarens realinkomst efter skatt på ; på grund av de skärpta marginalskatterna skulle det däremot 1975 inte vara möjligt att genom ökade nominella löner höja den reala disponibla inkomsten priserna skulle stiga snabbare än inkomsten efter skatt. Ett sådant förhållande komplicerar givetvis avtalsförhandlingarna ytterligare. Regeringen har i samband med senare års skatteomläggningar drivit principen att dessa skall totalfinansieras. har i sina skilda tilläggsdirektiv haft inskrivet att föreslagna skattesänkningar skall motsvaras av förslag till kompenserande höjningar av andra skatter eller avgifter. Vad detta egentligen inneburit är emellertid oklart. I den mån en skatteomläggning dämpar takten i lönestegringarna leder detta till att statskassan till viss del går miste om automatiska skatteskärpningar. Härför har i samband med tidigare omläggningar staten inte krävt kompensation. Lönehöjningarna har det oaktat inte blivit mindre än vad man tidigare räknat med och som legat till grund för statens inkomstprognoser. Statskassan har med andra ord tillförsäkrats den automatiska skatteskärpning som skulle ha inträtt även om någon skatteomläggning inte vidtagits. Detta torde också komma att gälla . I propositionen sägs om totalfinansieringen att genom denna finan siering säkras en ansvarsfull politik. Det är föga upplysande. Klart är emellertid att regeringen anser sig få kompensation för dels bortfallet av inkomstskatt till följd av skatteomläggningen, dels kostnaden för höjningen av barnbidragen. Rimligen bör man med totalfinansiering avse att statens skatteinkomster i reala termer inte blir mindre om en skatteomläggning genomförs än om den inte skulle genomföras. Den köpkraftsökning inom hushållssektom som åstadkommes genom att den direkta statsskatten sänks skall alltså uppvägas genom en motsvarande efterfrågeindragning med hjälp av andra skatter och avgifter. En totalfinansierad omläggning skulle bli konjunkturpolitiskt neutral i den bemärkelsen att den totala efterfrågan i samhället i någon väsentlig utsträckning inte påverkas av skatteomläggningen. Den för en totalfinansiering erforderliga köpkraftsindragningen kommer till stånd huvudsakligen genom att priserna stiger snabbare och/eller lönerna stiger långsammare än vad de annars skulle ha gjort. Totalfinansiering av en skatteomläggning leder alltså i princip till oförändrad köpkraft inom hushållssektom. Det kan antagas att köpkraftsindragningen i stort sett kommer att drabba hushållen proportionellt mot deras disponibla inkomster. Till den del köpkraftsindragningen åstadkommes genom högre priser är det självklart att så blir fallet. Detta förhållande gör det möjligt att jämföra sänkningen av den direkta skatten enligt propositionen i olika inkomstlägen med den köpkraftsindragning som är en följd av totalfinansieringen. Skulle staten ha tagit in de som omläggningen m. m. enligt propositionen kostar genom en högre mervärdeskatt, hade en höjning på erfordrats. I princip är den köpkraftsindragning som totalfinansieringen förutsätter alltså jämförbar med effekten av en momshöjning. I tabell 2 jämförs effekten av i propositionen föreslagna skattesänkningar med en köpkraftsindragning motsvarande av den disponibla inkomsten i resp. inkomstskikt. Som framgår av tabellen får inkomsttagare med inkomster understigande ca . inte ut något positivt netto av omläggningen. Detta är i och för sig inte särskilt överraskande. Även om skattesänkningen i förhållande till nuvarande skattebelastning är relativt stor för lägre inkomsttagare, är den i förhållande till den disponibla inkomsten liten, eftersom lägre inkomsttagare betalar en i relation till denna inkomst låg skatt. Omläggningen ger sedan ett positivt netto upp till en inkomst på ca . Därefter är köpkraftsindragningen återigen större än skattesänkningen. Såsom kommer att utvecklas i det följande stannar emellertid den inkomstförstärkning som regeringen vill tillförsäkra statskassan inte vid de som ligger till grund för beräkningarna Tabell 2: Skattesänkning genom den föreslagna skatteomläggningen samt den beräknade effekten av den för totalfinansiering erforderliga köpkraftsindragningen. i tabell 2. Uttryckt som köpkraftsindragning på samma sätt som i denna tillkommer . Omräknat i kronor motsvarar en köpkraftsindragning på (4,5 %+2,) ca . för en 40 000kronorsinkomsttagare, dvs. den inkomstgrupp som kan sägas vara mest gynnad av skatteomläggningen. Mot denna bakgrund är det uppenbart att regeringens förslag, som skärper progressiviteten och som innebär oförändrade eller höjda marginalskatter . inkomst, inte är ägnat att underlätta löneförhandlingarna. Moderata samlingspartiet har såväl under arbetet i skatteutredningen som senare framhållit att endast genom rejäla marginalskattesänkningar i vanliga inkomstlägen uppnås effekten att främja en snabb och för samhällsekonomin rimlig avtalsuppgörelse. När löneyrkanden på framfördes , föreslog moderata samlingspartiet åtgärder för att tillgodose det bakomliggande önskemålet om en förbättrad köpkraft utan att det skedde till priset av inflationsdrivande lönehöjningar. Vi begärde att staten skulle garantera löntagarna en köpkraftsförbättring med genomsnittligt och förklara sig beredd att infria denna garanti, i sista hand genom skattepolitiska åtgärder. De fackliga organisationerna skulle då kunna visa återhållsamhet med lönehöjningar och arbetsgivarna med prishöjningar. Därmed skulle kostnadsläge i förhållande till utlandet förbättras och utifrån kommande prisstegringar motverkas. Inflationsproblemet är fortfarande lika aktuellt men har fått en något annan karaktär. Den internationella prisstegringen har saktat av. är då att vi genom stora nominella lönehöjningar i åstadkommer en inhemskt genererad kostnadsinflation, som kan leda till problem med den externa balansen och t. o. m. föranleda en devalvering. Moderata samlingspartiet vidhåller sitt krav att regeringen bör ta initiativ till åtgärder mot inflationen. Moderata samlingspartiet delar helt uppfattningen att det behövs en skatteomläggning 1976. Härigenom kan man göra det möjligt för parterna på arbetsmarknaden att nå en uppgörelse, som tillförsäkrar inkomsttagarna en rimlig reallöneförbättring efter skatt inom ramen för nominella löneökningar, som är förenliga med kraven på prisstabilitet och balans i de utrikes betalningarna. Detta var också ett av motiven bakom förra årets s. k. och beslut om en skatteomläggning avseende . sades innebära att man tog ett spjämtag mot inflationen. Det kan konstateras att inflationen varit mycket snabb och att uppgörelsen inte påtagligt har underlättat årets avtalsrörelse. Den uppgörelse som träffats mellan regeringen, och och som ligger till grund för propositionen 92 tycks i dessa hänseenden inte skilja sig nämnvärt från förra årets. Regeringens förslag till ändring av skatteskalan kan sägas ha en låglöneprofil så till vida att endast inkomsttagare med en årsinkomst understigande . får någon marginalskattesänkning. blir det oförändrade eller höjda marginalskatter. Med tanke på att den genomsnittliga, heltidsarbetande LO-medlemmen torde komma att ha en inkomst på ca . och sålunda ha en marginalskatt på , underlättas inte möjligheterna att genom löneökningar i vanlig ordning ge honom en ökad reallön efter skatt. Med hänvisning till det tidigare förda resonemanget kan det ifrågasättas huruvida nettoreallönen över huvud taget kommer att förbättras till följd av lönepåslag av den storleksordning som diskuteras. Marginalskattelättnadema ligger i fel inkomstskikt. Skall genom marginalskattelättnader möjligheterna förbättras att nå en avtalsuppgörelse avseende den genomsnittliga löntagaren, måste det rimligen vara denne som får sin marginalskatt sänkt. Detta utesluter i och för sig inte att det skulle ha blivit ännu svårare att sluta avtal utan den skattesänkning på . som nu föreslås. De största marginalskattesänkningama föreslås alltså ske i inkomstskikt där marginalskatterna rimligen representerar ett mindre problem. I förhållande till sin inkomst efter skatt får lägre inkomsttagare ändå en så blygsam skattesänkning att det med tanke på effekterna av den föreslagna finansieringen kan ifrågasättas om de över huvud taget får ett po Det är svårt att förbättra situationen för lägre inkomsttagare med stor försörjningsbörda genom skattepolitiska åtgärder. I deras fall är arbetsmarknadspolitiska, näringspolitiska och socialpolitiska åtgärder mer verkningsfulla. Det är enligt vår uppfattning nödvändigt att ge skatteskalan en sådan utformning att mellaninkomsttagama får en märkbar marginalskattesänkning. Den av oss förordade skatteskalan framgår av tabell 3. Som synes innebär vårt förslag marginalskattesänkningar ända upp till en beskattningsbar inkomst på . Tyngdpunkten i marginalskattesänkningarna har vi lagt i inkomstskikten . Tabell 3: Nuvarande marginalskatteskala och den av oss föreslagna. Beskattnings- Skattesats inom skiktet Skillnad 1 000-tal kr. Nuvarande Vår Mot nuvarande inkomstlägen enligt moderata sam lingspartiets förslag jämfört med nuvarande skatteskala. bar inkomst, mot nu gällande 1 000-tal kr. Vilka skattesänkningar vårt förslag innebär framgår av tabell 4. Det innebär som synes betydande skattesänkningar för nästan alla inkomsttagare. I förhållande till regeringens förslag innebär det större skattesänkningar för alla som 1976 kommer upp i en inkomst överstigande . och det är majoriteten av alla inkomsttagare och nästan alla heltidsarbetande inkomsttagare. Sänkningen uppgår till maximalt , vilket uppnås vid en inkomst av . Det torde komma att göras gällande att regeringens förslag är väsentligt mer gynnsamt för lägre inkomsttagare än vårt. Så är dock inte fallet, om man tar hänsyn till de skatte- och prishöjningar som regeringens förslag kommer att medföra. I det föregående har vi visat hur den köpkraftsindragning via diverse skatter och avgifter som propositionen innebär kan tänkas komma att slå i olika inkomstlägen. Som vi redovisar närmare nedan går vi emot en rad sådana skatte- och avgiftshöjningar. Tillsammans gör detta att det är rimligt att reducera den köpkraftsindragning på som vi räknade med i avsnittet Totalfinansiering till . I själva verket leder detta till att låginkomsttagarna med vårt förslag har anledning att räkna med ett bättre nettoutbyte av skatteomläggningen än med regeringens förslag. Vårt förslag är en verklig skattesänkning. Det är inte regeringsförslaget. Till bilden hör också att t. ex. en 30 000-kronorsinkomsttagare, som får en löneökning på , med den av oss förordade skatteskalan får behålla . mer av denna än med regeringsförslaget. Det bör i detta sammanhang konstateras att förslaget i propositionen om borttagande av beloppstaket för arbetsgivarnas socialförsäkringsavgifter det ligger nu vid 7,5 gånger basbeloppet innebär en kraftig marginalskattehöjning på extrainkomster för dem vilkas inkomster överstiger inkomsttaket. För en person med en inkomst på . blir marginalskatten på extrainkomster E 2-inkomster . Egenföretagare och fria yrkesutövare kommer generellt att drabbas av denna högre marginalskatt. Enligt vår uppfattning kan dessa effekter inte accepteras. Som vi utvecklar närmare nedan säger moderata samlingspartiet nej till att taket på socialförsäkringsavgifter slopas. Moderata samlingspartiet har drivit uppfattningen att folkpensionen bör vara skattefri. Med tanke på den provisoriska karaktär som den nu föreslagna skatteomläggningen har avstår vi emellertid från att i detta sammanhang föreslå en sådan reform. I samband med en mer genomgripande omläggning av skattesystemet bör emellertid vid utformningen av reglerna för pensionärernas beskattning principen om skattefri folkpension vara vägledande. Regeringens förslag innebär en övergång till individuell beskattning av folkpensionärema. föreslog i sitt betänkande i detta hänseende att en garantiregel skulle införas, enligt vilken de gamla reglerna skulle tillämpas, om dessa ställer sig fördelaktigare. Garantiregeln skulle gälla under ett obegränsat antal år framåt. I propositionen begränsas denna övergångstid till . Enligt vår uppfattning bör skatteutredningens förslag följas på denna punkt. Särbeskattningen är inte fullt genomförd. I fråga om de regler som gäller för rätten till extra avdrag skall hänsyn tas till makarnas sammanlagda förmögenhet. Den ena maken får sålunda sitt extra avdrag reducerat, om den andra maken har en förmögenhet överstigande . Enligt vår uppfattning bör även här särbeskattning tillämpas. Endast den egna förmögenheten bör beaktas vid avtrappningen av det extra avdraget. Sjömansskatten ändras regelmässigt när den vanliga statliga inkomstskatten ändras. Vi föreslår en justering av sjömansskatten efter samma principer som vi förordar i fråga om statsskatten. fastighetstaxering ledde till en höjning av taxeringsvärdena för en- och tvåfamiljsfastigheter på i genomsnitt . Med nuvarande beskattningsregler skulle detta för många småhusägare leda till mycket kännbara skatteskärpningar. Mot denna bakgrund har moderata samlingspartiet drivit kravet på en uppjustering av schablonvärdesgränsema i proportion till taxeringsvärdeshöj ningen. Vi har vidare begärt en höjning av det s. k. villaavdraget. Regeringen föreslår en höjning av villaavdraget till . Enligt vår mening bör avdraget sättas till . I propositionen föreslås en viss uppjustering av gränsen för 2-procentsskiktet från . Det är emellertid en uppjustering med blott , vilket skall ställas mot ovannämnda genomsnittliga höjning av taxeringsvärdena på . Enligt vår uppfattning är detta klart otillräckligt. Vi förordar att schablonintäktsgränsema utformas enligt följande skala: i 300 001 - kr. Vårt förslag innebär att högsta schablonintäktsprocenten blir .