mot · FY022169 · 1975-05-28 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m. m. I propositionen 1975: 104 föreslås att som huvudregel skall gälla att räkenskapsåret skall omfatta och vara kalenderår. Dock föreslås möjlighet för rörelse, som påbörjat sin verksamhet före den nya lagens ikraftträdande, att använda sig av brutet räkenskapsår. Orsaken till att dessa företag får behålla brutet räkenskapsår även i fortsättningen är att ett stort antal bokföringsskyldiga anlitar bokföringsoch redovisningsbyråer, framför allt för sina årsbokslut. Om endast kalenderår skall vara räkenskapsår, uppstår betydande risk för att koncentrationen av arbetsuppgifter då årsboksluten i så fall skulle göras i ordning blir så omfattande att byråerna inte kan bemästra situationen. Merparten av dessa byråers arbete skulle komma att koncentreras till tre av årets . Med hjälp av brutet räkenskapsår kan i stället en jämn belastning på byråerna hållas, vilket från såväl företagens som det allmännas synpunkt är viktigt, det senare inte minst med tanke på taxeringsmyndigheternas arbete. Enligt propositionen skall emellertid räkenskapsåret vara kalenderår för alla rörelser som påbörjar sin verksamhet efter lagens ikraftträdande. Detta kommer att innebära, att landets bokföringsbyråer befinner sig i den situation som man från departementshåll säger sig vilja undvika. Orsaken till det är att av landets rörelser av olika orsaker försvinner och att en nyetablering sker. Bokföringsbyråernas och revisionsbyråernas betydelse för en god utveckling av den svenska småföretagsamheten kommer säkert att öka, inte minst mot bakgrund av vad som sägs i propositionen 1975: 104. Därför är det viktigt att dessa även i fortsättningen kan arbeta i en jämn takt. En viktig förutsättning för detta är att även nystartade rörelser får använda sig av brutet räkenskapår efter lagens ikraftträdande. Ståndpunkten att dispens för brutet räkenskapsår endast skall kunna ges för rörelse som drivs vid lagens ikraftträdande har kritiserats också av lagrådet. I dess yttrande heter det: Av motiven ehuru ej tydligt nog av lagtexten framgår att i rörelse som påbörjats efter lagens ikraftträdande brutet räkenskapsår ej skall få användas ens med sådant tillstånd av länsstyrelse som åsyftas i tredje stycket. Detta är uppenbart att gå för långt i de i och för sig erkännansvärda strävandena att söka undvika en alltför brokig flora av Även nystartade rörelser kan ju vara utpräglat säsongbetonade och därför ha behov av att få tillämpa annat räkenskapsår än kalenderåret. Tillstånd enligt tredje stycket andra meningen bör alltså kunna beviljas även sådana rörelser som påbörjats efter lagens ikraftträdande. Om, i enlighet med förslagets konstruktion, brutet räkenskapsår ej skall få börja än , och , synes härigenom skälig avvägning ha uppnåtts mellan de samhälleliga kontrollorganens krav på ordning och reda i bokföringsväsendet och det ekonomiska livets intresse av flexibilitet i fråga om räkenskapsårets förläggning. Mot denna bakgrund föreslår lagrådet att 12 § ges följande lydelse: Kalenderåret är räkenskapsår. Om särskilda skäl föreligger, kan dock lämna tillstånd till att annan period av , med början , eller , får utgöra räkenskapsår. Sådant räkenskapsår benämnes brutet räkenskapsår. När bokföringsskyldighet inträder eller räkenskapsåret lägges om, får räkenskapsåret avse än eller utsträckas att omfatta högst aderton månader. Avkortning av räkenskapsåret får också göras om bokföringsskyldigheten upphör. Tillämpas brutet räkenskapsår, får omläggning av räkenskapsåret ske till kalenderår utan särskilt tillstånd. Den som är bokföringsskyldig i fråga om flera rörelser skall använda samma räkenskapsår för dessa, om ej synnerliga skäl föranleder annat. Tillämpas brutet räkenskapsår i en av rörelserna, får samma räkenskapsår användas i de andra utan att tillstånd härtill behöver inhämtas enligt första stycket andra meningen. Vad nu sagts äger motsvarande tillämpning inom koncern. I 8 § andra stycket i lagförslaget anges när bokföring skall ske. Kontanta in- och utbetalningar (kassabokföring) skall enligt förslaget bokföras senast påföljande arbetsdag. Detta krav kan för mindre rörelseidkare, som inte har bokföringskunnig personal, medföra oöverkomliga svårigheter. Oavsett om rörelseidkaren sköter sin bokföring själv eller har hjälp av bokföringsbyrå, medför sjukdom eller semester automatiskt en kortare eller längre tids frånvaro från rörelsen. I sådana fall kommer den bokföringsskyldige inte att kunna uppfylla lagens krav. Det är föga meningsfullt att stifta en bokföringslag som inte alla kan följa i praktiken utan med säkerhet kommer att bryta mot den träder i kraft. Självfallet måste bokföringslagen ges en sådan utformning att de mindre företagarna kan följa den. En förutsättning därför är då att dessa ges möjlighet att senare, efter återkomst från semester eller sjukdom, bokföra kontanta in- och utbetalningar som skett i rörelsen . I vad gäller kretsen av bokföringsskyldiga innebär den föreslagna bokföringslagen en avsevärd utvidgning i förhållande till gällande lagstift I fortsättningen skall, om propositionen bifalles på denna punkt, varje näringsidkare, dvs. var och en som yrkesmässigt bedriver verksamhet av ekonomisk art, vara bokföringsskyldig enligt de regler som ges i den nya lagen. Genom att välja det civilrättsliga begreppet näringsidkare har föredragande statsrådet valt en vidare avgränsning än vad utredningen om bokföringslagstiftningen förordat. Flertalet av de fysiska eller juridiska personer som med den föreslagna avgränsningen kommer att falla under den nya lagen är, som påpekas i propositionen, skyldiga att föra räkenskaper i någon form. För den som inte är bokföringsskyldig enligt gällande lag gäller föreskriften i 20 § taxeringslagen att var och en är skyldig att genom räkenskaper, anteckningar eller på annat lämpligt sätt sörja för att det finns underlag för fullgörande av deklarationsskyldigheten. Dessa bestämmelser innebär otvivelaktigt att alla rörelseidkare i praktiken måste föra räkenskaper. Därmed torde skälen från skattekontrollsynpunkt att utvidga kretsen av bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen vara mindre tungt vägande. Föredragande statsrådet tycks anse att eftersom flertalet näringsidkare ändå måste föra någon form av räkenskaper innebär en utvidgning av kretsen av dem som omfattas av bokföringslagen ingen olägenhet. Därvid bortses emellertid från att lagen ställer upp mycket bestämda krav på hur räkenskaperna skall föras krav som särskilt för företagare utan anställda, t. ex. hantverkare, fria yrkesutövare och konstnärer, kan bli nog så betungande. Enligt min mening bör därför företagare utan anställda inte omfattas av den nya lagen. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer jag 1. att även rörelse som startas efter den nya bokföringslagens ikraftträdande får använda sig av annat räkenskapsår än kalenderår (brutet räkenskapsår), 2. att bokföring av kontanta in- och utbetalningar skall kunna ske senare än påföljande arbetsdag, 3. att företagare utan anställda skall undantas från bokföringsskyldighet enligt den nya bokföringslagen. . () i