mot · FZ02512 · 1975-01-21 00:00:00 — Motion 1975/76:512 av m. fl. Anpassningsverksamheten är ett arbetsmarknadspolitisk! instrument som kommit för att stanna. Verksamheten får dock ännu betraktas som varande i ett introduktionsskede. För att anpassningsgrupperna skall fungera i enlighet med intentionerna är det av stor vikt att de profilerar sig och allmänt sett får en starkare ställning i företagen. Efter intervjuer och kontakter med arbetsförmedlare och fackliga representanter med erfarenhet från arbetet i anpassningsgrupper kan vi bl. a. konstatera följande: Anpassningsgruppernas mening ges mycket sällan till känna i samband med pensionsutredning över personer som för utredningen har sin anställning kvar i företag där anpassningsgrupp finns. I de utredningar som görs av och som tillställs arbetsförmedlingen, dels före beslut om pension, dels efter beslut om sjukbidrag, och där man anser att nya rehabiliteringsförsök bör göras redovisas de kontakter som utredaren haft med den sökandes arbetsgivare och ibland också med arbetsförmedlingen. Däremot är det betydligt mera sällsynt att anpassningsgrupperna i sin trepartssammansättning prövat den sökandes möjligheter att på något sätt bli kvar i någon form av anställning i det företag där han arbetar. Även om möjligheterna till förtidspensionering är en stor social tillgång för många människor i samhället, upplever en del människor förtidspensioneringen som ett misslyckande på arbetsmarknaden. Visserligen har man i dessa fall löst frågan om försörjning, men det innebär också i många fall ett avskärande av de mänskliga och sociala kontakter som man får genom arbetet och som ger livet innehåll och mening. Känslan av att vara förbrukad och onyttig är därför inte ovanlig bland dessa människor. Att tillvarata sina fackliga kamraters intressen på en arbetsplats och att pröva varje möjlighet att finna lämpliga arbetsuppgifter för dem som blivit utslitna, sjuka eller skadade bör vara en förstahandsuppgift för den fackliga rörelsen. Men som redovisats är intresseorganisationernas mening sällan hörd i samband med en utredning om förtidspensionering. Facket borde annars vara den instans som genom sin kännedom om arbetsplatsen har de största möjligheterna att bedöma en arbetshandikappad kamrats möjligheter till annat jobb inom företaget. Enligt vår mening bör därför regeringen i sina anvisningar för den fortsatta verksamheten anmoda och arbetsmarknadsverket att uppta överläggningar som syftar till att få till stånd en ordning som innebär 1975/76: 512 att anpassningsgrupperna blir remissinstans i pensionsutredningar för personer som har sin anställning kvar i företag där anpassningsgrupp finns. Vidare bör det prövas om inte en liknande ordning skulle kunna gälla för personer med anställning kvar i företag med anpassningsgrupp, vilka av olika anledningar remitterats till arbetsförmedlingen efter s. k. En realisering av förslagen bör innebära en allmän aktivering av arbetet i anpassningsgrupperna. Detta bör också underlätta för arbetsförmedlaren att agera i anpassningsgrupperom han har stöd av anvisningar som fastställer att anpassningsgruppen i dylika ärenden är ett remissorgan med rätt att redovisa sitt ställningstagande. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande anpassningsgruppernas ställning som remissorgan i samband med pensionsutredningar och s. k. () () GOTAB 51024 Slockholm 1976