mot · FY02915 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om översyn av bestämmelserna om etableringskontroll, m. m. Problem med etablering av icke seriösa foretag, med mindre nogräknade entreprenadföretag, med okynnesföretagande av skattetekniska skäl m. m. har aktualiserats i flera sammanhang. Inom varvsindustrin har svårbemästrade problem med grå arbetskraft uppmärksammats. För hotell- och restaurangnäringen har en utredning tillsatts för att kartlägga påtalade missförhållanden. Detsamma gället byggnadsindustrin och städentreprenadbranschen. Dessutom har statsrådet tillsatt en interdepartemental arbetsgrupp i syfte att kartlägga hur bl. a. arbetsmarknadslagstiftningen kringgås genom enmansföretagande. En rundfråga som vi gjort till samtliga visar att dessa och likartade problem förekommer i större eller mindre omfattning inom samtliga förbunds verksamhetsområden. Underentreprenörsverksamhet blir allt vanligare inte endast för specialarbeten som t. ex. bevakning och städning utan också för den reguljära huvudsakliga verksamheten. Också enmansföretagande på entreprenad i syfte att kringgå skatte- och arbetsmarknadslagstiftning blir allt vanligare. En rad olika åtgärder har föreslagits i syfte att komma till rätta med dessa problem. Krav har framförts på ändring av näringsfrihetslagen samt införande av etableringskontroll eller auktorisationsförfarande. Krav har också rests på skärpt konkurslagstiftning, skärpt skattelagstiftning, skärpt lagstiftning mot olaga arbetsförmedling samt utvidgning av tillämpningen av lagen om allmän arbetsgivaravgift, lagen om anställningsskydd, främjandelagen,arbetstidslagen,arbetsmiljölagen etc. till att även omfatta företagare. Dessutom har krav på fackligt veto vid anlitande av underentreprenör framförts samt krav på renodling av arbetstagar- respektive företagsbegreppen i arbetslagstiftningen till överensstämmelse med det sociala arbetstagarbegreppet. Vi anser att berörda missförhållanden inte enbart är en fråga som rör entreprenadföretag. Visserligen torde det finnas gott om mindre seriösa entreprenadföretag, och nog är det sant att många avarter av företagande kommer till uttryck i samband med underentreprenader till andra företag, men de problem som har aktualiserats har inte endast samband med just entreprenadföretagande. I grunden är det den fria etableringsrätten - näringsfriheten - som möjliggör de mindre nogräknade företagen. Upplevelsen av att det är lönsamt att kringgå arbetstagarbegreppet m. m. har lockat ett icke obetydligt antal mindre seriösa foretag att etablera sig på marknaden. Aktiebolagsformen medger konkurs och upprepade konkurser utan att företagarens verksamhet behöver beröras. Det innebär en latent lönsamhet att inte inbetala mervärdeskatt, inkomstskatt, arbetsgivaravgifter etc. samt att ej utbetala löner till de anställda. De nya regler som införts i aktiebolagslagen om minsta aktiekapital m. m. har något förbättrat situationen men långtifrån eliminerat alla problem. Lagen om statlig lönegaranti vid konkurs har gjort det både möjligt och lönsamt att driva fifflet så långt som till rullande konkurser. Det finns exempel på företagare som har ett lager av aktiebolag och som gör konkurs med jämna mellanrum. Verksamheten övergår då till nästa aktiebolag. Varken samhället, beställaren eller de anställda torde vara betjänta av existensen av denna typ av företag. Särskilt svåra att komma åt är de i de fall de fyller sina förpliktelser gentemot beställaren men ej mot samhället eller de anställda. Beställaren har ofta skäl att vara nöjd bl. a. med ett lågt pris för arbetet (dessa företag blir naturligtvis prismässigt mycket konkurrenskraftiga). För denna typ av företag behövs någon sorts etableringskontroll eller auktorisationsförfarande och ett fackligt inflytande vid företagsbildning eller entreprenadavtal. Det säger sig självt att både arbetsgivare och arbetstagare kan tycka sig ha ekonomiskt intresse av att kringgå den nya arbetsmarknadslagstiftningen, som syftat till att skydda de anställda. Som exempel kan nämnas arbetstidslagen, arbetsmiljölagen, lagen om anställningsskydd, lagen om arbetsgivaravgift etc. Man undviker anställningsförhållanden för att i stället reglera sina mellanhavanden på annat sätt, dvs. Sålunda kan t. ex. ett husbygge ombesörjas av ett företag utan anställda byggnadsarbetare. Varje byggnadsarbetare är en underentreprenör. Uppenbart är att enmansföretagandet är en skenmanöver för att undvika arbetstagarbegreppet med vad som därtill hör. Egentligen är detta en sorts arbetsentreprenad. Arbetsentreprenader förekommer inte bara på enmansbasis utan också i grupp. Ett arbetslag kan bilda bolag och självt utföra åtaget arbete. Här uppträder många gränsfall mellan egentliga arbetstagare och företag. Så länge samtliga företagare" jobbar med byggnadsarbete och ingen av dem till övervägande del arbetar som företagsledare kan det hävdas att det är fråga om ett egentligt socialt arbetstagarförhållande mellan "företagarna och beställaren. Så länge företagarna" inte själva håller med material till arbetet är det fråga om en ren arbetsentreprenad. Alla tänkbara mellanformer förekommer. arbetsentreprenader i olika skepnader, som således syftar till att lagligt kringgå olika lagar och skyldigheter som drabbar ett anställningsförhållande, förekommer ibland i kombination med svarta arbeten och skattefiffel. Denna typ av undanmanövrer från arbetstagarbegreppet genom enmansföretagande förekommer i många branscher, t. ex. när frisören ej är anställd utan hyr en stol i en frisörsalong och uppträder som företagare och när kocken i en restaurang hyr spisplåten och uppträder som egen företagare. Detsamma gäller i princip de beroende uppdragstagare i olika former som ibland äger de maskiner de arbetar med. För att undvika anställningsförhållande anlitas schaktentreprenörer för anläggningsarbeten i byggnadsindustrin. Dessa är ofta enmansföretagare som åtar sig arbeten för sig och sin maskin - arbetsentreprenad. Utpräglad till sin form förekommer denna typ av arbetsentreprenad i skogsindustrin där entreprenörer arbetar åt samma skogsföretag, ibland som anställd med egen maskin, ibland som egen företagare. Ofta har företaget hjälpt honom att anskaffa maskinen. I maskinentreprenadbranschen har metoderna att anskaffa maskiner till enmansföretagarna uppmärksammats. har det räckt att lämna en symbolisk handpenning för en maskin värd . Arbetsentreprenader förekommer slutligen också i företagsform. Denna typ av arbetsentreprenader skiljer sig från enmansföretagen genom att de som är anställda i entreprenadföretaget inte kringgår arbetstagarbegreppet. Denna typ av arbetsentreprenadföretag förekommer inom de liesta branscher. Som exempel kan nämnas byggskuttar, entreprenadfirmor på varven och städbolag. Bortsett från att det ofta är fråga om rena arbetsentreprenader och sålunda egentligen olaga arbetsförmedling förekommer mer eller mindre seriösa företag inom detta område. har också beställt en utredning om förhållandena inom slädbranschen. Det finns ingen enkel lösning för att komma till rätta med de problem som påtalats. Till en del ligger problemet i näringsfrihetslagen som inte ändrats i takt med samhällsutvecklingen. Näringsfrihetslagens grundtanke är att företagsetablering ej skall hindras. Dock har många begränsningar införts, t. ex. genom auktorisationsförfarande för revisorer, låssmeder m. fl. Reglerna om deposition för resebyråer och lägsta aktiekapital för aktiebolag är också liknande begränsningar. I det utvecklade samhälle som vi lever i anses ett företag och dess verksamhet inte längre vara en angelägenhet enbart för ägaren. Företagen är en samhällsangelägenhet. Både samhället och de anställda är direkt beroende av att företagen svarar för sina förpliktelser. Näringsfrihetslagen borde därför vara villkorlig. Ett företag borde tjäna ett samhällssyfte - vara samhällsnyttigt och ha grundläggande förutsättningar att fylla de förpliktelser som samhället och de anställda regelmässigt utsätter företag för. Den andra grundförutsättningen för de mindre nogräknade bolagens existens är vårt skattesystem. Skillnaden mellan företagsbeskattning och inkomstbeskattning uppmanar utan tvekan till dels okynnesföretagande, dels skattefiffel. Det finns en mycket stor flora av företag vilkas enda motiv står att finna i skattelagstiftningen. Det ligger en laglig lönsamhet i att sätta sitt eget arbete på bolag. Dessutom öppnar sig då också mycket stora möjligheter till transaktioner på gränsen till och på andra sidan gränsen av det lagliga. Möjligheterna att övervaka den flora av företag som tillkommit i anledning av skattesystemet är mycket små. Utöver de lagliga skattemässiga fördelarna finns således stora möjligheter att mellan företag och företagare göra transaktioner som är lönsamma för företagaren. Sålunda har fåmansbolag betydligt oftare brutet räkenskapsår än större bolag. Med brutet räkenskapsår kan en företagare ej samtaxeras med sitt bolag. Så länge man inte har samordnad taxering för företagare och företag är det mycket svårt att reda ut den verkliga innebörden i företagarens respektive företagets deklaration. Enmansföretagandet, som har sin grund bl. a. i lagen om anställningsskydd, arbetstidslagen, arbetsmiljölagen samt lagen om allmän arbetsgivaravgift, kan kanske begränsas något av att dessa lagar ändras till att omfatta även företagare. Men rent generellt kommer man inte åt de mindre nogräknade företagen med detta. De blir fler och fler med varje ny pålaga på de seriösa företagen. Dessa kan inte konkurrera med dem som underlåter att betala mervärdeskatt, sociala avgifter, arbetsgivaravgifter etc. Ett annat nödvändigt sätt att begränsa enmansföretagandet är att renodla arbetstagar- respektive företagarbegreppet. Om man skulle upphöra att skilja mellan ett arbetsrättsligt och ett socialt arbetstagarbegrepp vore mycket vunnet. Om byggnadsarbetaren som säljer sitt arbete på entreprenad, frisören som hyr sig en stol och kocken som hyr sin spisplåt arbetsrättsligt skulle betraktas som arbetstagare, kunde arbetstagare respektive företag arbetsrättsligt omdefinieras. Detta skulle ge ökade möjligheter att med fackliga medel åstadkomma en naturlig sanering samt förhindra etablering av icke seriösa företag. Får man en definition på arbetstagare respektive företagare och inte tillåter några mellanformer går det också lättare att utforma etableringsvillkor för företag. Alla problem är inte lösta för att man reder ut arbetstagarbegreppet. Icke seriösa företag kommer att finnas ändå. Men om företag kan definieras och om krav kan knytas till företagande, blir det lättare att komma till rätta med icke seriösa företag. Alla de problem som här berörts kan inte rimligen utredas i ett sammanhang. Det skulle i så fall bli en helt ohanterlig utredning. Men många av de berörda frågorna måste av för alla branscher , t. ex. lagarnas tillämplighet för företagare vad avser arbetstid, arbetsmiljö, arbetsgivaravgift etc. Arbetstagarbegreppet måste naturligtvis också ändras för alla branscher . Om skattelagstiftningen skall ändras måste det ske generellt. Detsamma gäller näringsfrihetslagen och aktiebolagslagen. Om lagen om olaga arbetsförmedling skall skärpas måste det ske för hela arbetsmarknaden. Om konkurslagen skall ändras skall det ske generellt. Men när det gäller etablering av icke seriösa företag, som regelmässigt underlåter att fylla sina förpliktelser gentemot samhället och de anställda, skiljer sig förhållandena mellan olika branscher. Hotell- och restaurangbranschen har sina förutsättningar och sina problem med skojarföretag. Städbranschen, varvsindustrin, maskinentreprenadbranschen och byggnadsindustrin har likaså sina speciella förhållanden utöver de mer generella problemen. Detta kan illustreras av att ett byggföretag inte behöver satsa någonting alls ekonomiskt för att etablera en verksamhet. Det enda företagaren behöver riskera är beställarens pengar, och detta har ofta visat sig lätt att göra alltför lätt. Utöver de generella grundorsakerna och grundförutsättningarna för okynnesföretagande finns således också branschspecifika orsaker och förutsättningar. Skärpta etableringskrav bör övervägas för hela arbetsmarknaden, vilket dock inte får hindra snara åtgärder inom särskilt utsatta branscher. Detsamma gäller kravet på fackligt veto vid anlitande av underentreprenörer. Vi anser inte att etablering av seriösa företag skall försvåras, inte heller i fråga om entreprenad och fåmansföretag. är ett samhällsintresse, och dessa har ett eget intresse att en sanering sker. Regeringen har redan tagit betydande initiativ inom olika delar av det problemområde vi berört. Vi är övertygade om att dessa åtgärder måste följas upp med reformer även inom andra delområden. Det är nödvändigt med ett helhetsgrepp på dessa frågor. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär en samlad översyn av bestämmelserna kring etableringskontrollen m. fl. frågor som berörts i förevarande motion samt på grundval härav tar de initiativ och framlägger de förslag om ytterligare åtgärder, vilka kan medverka till att stärka löntagarnas ställning på arbetsmarknaden.