mot · FY021700 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ett program för sysselsättningspolitik i ett decentraliserat samhälle, m. m. I motion till riksdag (motion nr 1974:91) begärde utredning och utvärdering av arbetsmarknadspolitiken i syfte att bättre samordna arbetsmarknadspolitikens mål med regionalpolitikens, sysselsättningspolitikens och övriga övergripande samhälleliga mål. framhöll i sitt av bifallna betänkande 1974:3 i anledning av centermotionen: Utskottet delar motionärernas uppfattning att det kan vara påkallat med en utvärdering av arbetsmarknadspolitiken, inte minst med hänsyn till dess regionalpolitiska konsekvenser. Enligt utskottets uppfattning bör det emellertid vara möjligt att tillgodose motionärernas önskemål inom ramen för sysselsättningsutredningens verksamhet och utan att ytterligare en omfattande utredning tillsätts. pågår eller planeras omfattande utrednings- och utvärderingsarbete som berör arbetsförmedlingens framtida uppgifter, anpassningsgruppernas verksamhet, arbetsmarknadsutbildningen och åtgärder för svårplacerade. Vissa aspekter på beredskapsarbeten och industribeställningar har utretts av budgetutredningen lämnade betänkande. Effekterna av vissa delar av arbetsmarknadspolitiken underströks dessutom av EFA, som beräknas lämna en sammanfattande redovisning av vissa vetenskapliga projekt. Slutligen kan nämnas att revisorer är sysselsatta med en utvärdering av vissa arbetsmarknadspolitiska medel. Enligt utskottets uppfattning är det naturligt att sysselsättningsutredningen nära följer det pågående utredningsarbetet inom arbetsmarknadspolitikens olika delar och sätter in resultaten i det större sammanhang som är sysselsättningsutredningens verksamhetsfält. Mycket betydelsefulla är därvid de regionalpolitiska aspekterna. Utredningen bör också initiera kompletterande undersökningar och vid behov begära att Kungl. Maj:t låter närmare utreda hur man konkret skall utforma olika arbetsmarknadspolitiska instrument. Inom ramen för sysselsättningsutredningens verksamhet bör det alltså vara möjligt att få till stånd den utvärdering och de framtidsbedömningar av arbetsmarknadspolitiken som motionärerna åsyftar. /76 bör det i enlighet med vad utskottet tidigare anfört föreligga vissa utredningsresultat, som innefattar bl. a. arbetsmarknadspolitiken. Utskottet har anledning utgå från att vad här anförts kommer att beaktas av Kungl. Någon åtgärd i anledning av de aktuella motionerna synes därför inte erforderlig. Detta uttalande gav god grund för uppfattningen att de regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska frågorna skulle tillmätas en betydande roll i direktiven till sysselsättningsutredningen. fann detta tillfredsställande. skall med utgångspunkt från utvecklingstendenser på arbetsmarknaden föreslå åtgärder för att lösa de framtida sysselsättningsproblemen. bedömningar skall därvid tillmätas stor betydelse. har enligt direktiven också i uppgift att med utgångspunkt från regionalpolitiska beslut och länsplanering 1974 göra en bedömning av vilka krav på den allmänna sysselsättningspolitiken som fullföljandet av de regionalpolitiska riktlinjerna ställer. Utredningen skall vidare följa pågående utredningsarbete inom arbetsmarknadspolitikens område och bedöma vilka ytterligare krav, som kommer att ställas på arbetsmarknadspolitiken och dess inriktning mot bakgrund av den framtida sysselsättningspolitiken. Utredningen skall således forma en sysselsättningspolitik med utgångspunkt från det regionalpolitiska program som antogs och inom vars ramar koncentrationen kan fortsätta. reservationer till de regionalpolitiska besluten har inneburit en annan inriktning av regionalpolitiken, vilket bl. a. framgår i reservation nr 3 till inrikesutskottets betänkande 1972:28. Där sägs bl. Det understrykes i partimotion, att det är ett viktigt mål att människor i olika landsdelar och bebyggelsetyper skall ha likvärdiga levnadsbetingelser. För tätorter och glesbygder måste eftersträvas likvärdig standard. Detta gäller såväl sysselsättnings- och inkomstmöjligheter som möjligheter till vård, kultur- och fritidsaktiviteter och annan service. För detta krävs att näringsliv och bebyggelse fördelas över hela landet i ett nät av livskraftiga regioner och tätorter. Från sida har vi således starkt understrukit de näringspolitiska och sysselsättningspolitiska konsekvenserna av en decentralistisk regionalpolitik. Enligt vår mening bör därför en decentralistisk utgångspunkt, i enlighet med riksplan, prägla sysselsättningsutredningens arbete. Arbetsmarknadspolitikens mål, så som de lades fast av riksdag, är att åstadkomma och bevara full, produktiv och fritt vald sysselsättning. Denna politik utgör en viktig del av den ekonomiska politiken som balansskapande faktor. Bristande överensstämmelse mellan efterfrågan och tillgång på arbetskraft motverkas med arbetsmarknadspolitiska medel. beslut innebar att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skulle utformas så, att de bidrog till att befästa den fria arbetsmarknaden och ge arbetsmarknadens parter växande utrymme för egna insatser. De rörlighetsstimulerande åtgärderna skulle t. ex. ge arbetsgivare möjlighet att rationalisera verksamheten utan att komma i konflikt med sitt sociala ansvar. riksdag preciserade inriktningen av arbetsförmedlingarnas arbete. Det skall eftersträvas att sökandes önskemål och arbetsförutsättningar klarläggs, att arbetsmarknadspolitikens medel utnyttjas för att ge sökanden möjlighet att ta arbete som nära ansluter till hans önskemål och förutsättningar samt att samråd etableras i syfte att anpassa arbetsuppgifter och arbetsförhållanden till de sökandes förutsättningar. Mot bakgrund av dessa förmedlingsinsatser bör arbetssökande erbjudas lediganmälda anställningar i vilka arbetsuppgifterna är sådana som sökande bedöms kunna fullgöra. Arbetsmarknadspolitiken tar betydande samhällsresurser i anspråk och verkar därmed i hög grad styrande på samhällsutvecklingen. Det är enligt mening nödvändigt att arbetsmarknadspolitiken blir ett medel att uppfylla övergripande samhälleliga målsättningar såsom de sysselsättningsmässiga och regionalpolitiska strävandena. Arbetsmarknadspolitiken skall motverka koncentrationen och bidra till att skapa en positiv utveckling i alla regioner. Arbetsmarknadspolitiken har alltför mycket stimulerat till en snabb strukturomvandling och koncentrationsprocess i samhället. Genom arbetsmarknadspolitiken skall de människor som har det svårt att göra sig gällande på arbetsmarknaden få särskilt stöd. Arbetslivet bör anpassas till människors sätt att fungera. Arbetsmarknadspolitiken har därför en viktig funktion i trygghets- och jämlikhetspolitiken. Den grundläggande karaktären av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna är sådan att den griper in på en råd olika samhällsområden. Det är av intresse att teckna den roll arbetsmarknadspolitiken har i olika avseenden. Behovet av arbetsmarknadspolitiska åtgärder är beroende av hur förhållandena generellt sett är på arbetsmarknaden, dvs. tillgången på arbete och förvärvsbenägenheten. En ökad sysselsättning innebär självklart att det är lättare för grupper och individer att få anställning i den öppna marknaden. Ett stort problem uppstår emellertid när efterfrågan på arbetskraft inte vare sig geografiskt, yrkesmässigt eller till omfattningen stämmer överens med arbetskraftsutbudet. Rätten till arbete har ett stort egenvärde för den enskilde. Genom den ekonomiska politiken, primärt näringspolitiken, skall antalet arbetstillfällen bringas att öka, så att alla som önskar arbete också skall få arbete. Genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör utbud och efterfrågan av arbetskraft bringas i bättre överensstämmelse än . Genom näringspolitiken måste inriktningen av sysselsättningen och produktionen formas. Arbetsmarknadspolitiken skall vara underordnad en aktiv näringspolitik och den sysselsättningsplan denna näringspolitik skall uppfylla. Det är därmed både näringspolitikens och arbetsmarknadspolitikens uppgift att skapa meningsfull sysselsättning för alla. 1 * 1975. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder måste bedrivas i varje arbetsmarknadssituation. har emellertid arbetsmarknadspolitiken i alltför stor utsträckning använts som en ersättning för uteblivna näringspolitiska åtgärder. Vi ifrågasätter om man därvid har fått en effektiv avvägning av utnyttjandet av samhällets resurser för upprätthållande av en hög sysselsättning. Det är nödvändigt att särskilt stora uppgifter tilldelas arbetsmarknadspolitiken vid krissituationer på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadspolitik och den enskildes trygghet De insatser som görs på arbetsmarknadspolitikens område kan i betydande utsträckning sägas vara ett stöd för människor som har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden. Personalen på arbetsförmedlingarna lägger ner ett mycket stort arbete på att hjälpa dessa människor med olika åtgärder som leder till en anställning genom vilken de kan få en trygg försörjning. Arbetsmarknadspolitiken har otvivelaktigt ett nära samband med socialpolitiken. Den som inte kan få ett arbete eller tvingas bryta upp från sin hemmamiljö utsätts för en stark social påfrestning. De arbetsmarknadspolitiska insatserna på det lokala planet har stor inverkan på de sociala myndigheternas verksamhet. Genom ökade möjligheter för intensifierade insatser från arbetsförmedlingarnas sida kan ekonomiska och sociala problem för den enskilde i många fall motverkas. Det framstår från mångå synpunkter som angeläget att en god samordning sker mellan arbetsmarknadsmyndigheterna och de sociala myndigheterna på det kommunala planet. Det är viktigt med nära och naturliga kontakter mellan de statliga och kommunala myndigheterna. De arbetsmarknadspolitiska insatserna har ett nära samband med insatser på utbildningsområdet såväl direkt som indirekt. Ett nära samarbete förekommer mellan AMS och SÖ. stöd till vuxenstuderande (), kommittén för försöksverksamhet av vuxenutbildning (FÖVUX) och kommittén för översyn av arbetsmarknadsutbildning (KAMU) har presenterat sina förslag. Det är viktigt att utbildningssystemet utvecklas och anpassas till ett system för återkommande utbildning. Ett effektivt resursutnyttjande förutsätter en god samplanering av den utbildning som finns i SÖ:s regi och övrig utbildning. Yrkesutbildningen för ungdomsstuderande har stor betydelse för behovet av arbetsmarknadsutbildning. Det är viktigt att ungdomsutbildningen bättre anpassas till den förväntade arbetsmarknaden än . Det är inte rimligt att nyutbildade måste omskolas. Ungdomsutbildningen bör emellertid ge en bred yrkesinriktning för att den enskilde skall ha betydande valmöjligheter och inte i utbildningsskedet låsas till ett företag eller en bransch. Möjligheten att genom planering och prognoser förutse utbildningsbehovet måste tas tili vara. Prognosmetoderna måste utvecklas. Regionalpolitiken måste syfta till att skapa goda utvecklingsbetingelser från sysselsättnings- och miljösynpunkt i alla delar av landet. Regeringspolitiken har emellertid i stor utsträckning varit inriktad på koncentration av näringsliv och bebyggelse. Genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder har denna utveckling främjats. Inbyggda tröghetsfaktorer i ekonomin har undanröjts genom åtgärder som underlättat människors geografiska rörlighet. En grundläggande filosofi bakom koncentrationssträvandena har varit att dessa ansetts vara en förutsättning för en ökad ekonomisk tillväxt och större möjlighet att jämnt fördela välfärden. Koncentrationspolitiken bygger på en filosofi som sätter de materiella värdena före de sociala och miljömässiga. Koncentrationen kan till en del uppfattas positivt om den ger ett stort personligt ekonomiskt utbyte. För ett stort antal människor, särskilt familjer, torde emellertid det ekonomiska utbytet vara så litet, att det inte uppväger de negativa faktorer som ett minskat socialt umgänge och en försämring av fritidsanvändningen innebär. En majoritet av de flyttande är beredda att flytta tillbaka om de erbjuds ett meningsfullt arbete. Koncentrationsprocessen medför betydande problem i såväl koncentrationsområden som utglesningsområden. Bristen på regional balans utgör en påfrestning för individerna och samhället. Genom den förda politiken har inte likvärdiga livsbetingelser kunnat skapas i olika delar av landet. En av de grundläggande förutsättningarna för koncentrationen har varit den obegränsade tillgången på billig energi. Också från denna utgångspunkt är det angeläget att ompröva koncentrationspolitiken. Samhällsinsatserna på alla områden måste underordnas kravet på regional balans och en positiv utveckling i alla regioner. För arbetsmarknadspolitiken innebär detta en omläggning av den inriktning slog fast 1966 och som fortfarande gäller. I de glesare befolkade delarna måste förutsättningarna skapas för att de lokala produktionsbetingelserna bättre skall kunna tas till vara. I många regioner har arbetsmarknaden en mycket ensidig inriktning. Människorna där har små valmöjligheter, och vissa grupper har över huvud taget små möjligheter att få ett arbete. De regionala skillnaderna i frekvensen yrkesarbetande kvinnor visar detta förhållande. Samhället måste genom kraftfulla åtgärder verka för att differentierade arbetsmarknader skapas i alla regioner. Arbetsmarknadspolitiken måste vara en samordnad del av regional politiken och därmed främja samhällets regionala målsättningar. Regeringens koncentrationspolitik har inneburit att de nya arbetstillfällena huvudsakligen lokaliserats till de större orterna. 1 annat sammanhang utvecklar vi vår syn på regionalpolitiken. Den regionala uppdelningen av arbetsmarknaden på en råvaruproducerande och en förädlande del förlagd till olika delar av landet är otillfredsställande. I ett decentraliserat samhälle måste strävan vara att bryta den regionala obalansen på arbetsmarknaden, bl. a. genom att ökad förädling av råvaror sker i regioner med särskilt låg och ensidig sysselsättning. Att de råvaruproducerande områdena har blivit eftersatta beror bl. a. på bristande industriellt kunnande och industriell tradition. Det är inte samhällets uppgift att ensidigt flytta råvaror och människor till de områden där industrin finns och låta glesbygdsområdena ta hand om det som eventuellt blir över. Stora näringspolitiska satsningar behöver göras främst i områden med svagt utvecklat näringsliv. Som tidigare framhållits präglades främst av kraftiga strukturella förändringar på arbetsmarknaden. Många företag slogs ut, och hela branscher fick betydande sysselsättningsproblem. Mycket talar för att också kommer att innebära stora omställningsproblem, även om dessa omställningar blir av annan karaktär. har i vissa fall ett alltför hårt utnyttjande av naturresurserna tillåtits. Produktionen har i många fall skett utanför det ekologiska systemets gränser. Begränsade naturresurser förbrukas i förhoppningen att när de är slut skall ersättningsprodukter finnas tillgängliga. Genom ökade krav på den enskilde arbetstagaren har arbetsmiljön i vissa avseenden försämrats, bl. a. med stressfenomen som följd. Den psykiska pressen är nu det största problemet för individen när det gäller att finna sig till rätta i arbetslivet. Förutom den personliga påfrestningen medför stressen betydande kostnader för såväl individ som samhälle. De aktuella energifrågorna visar att vi snart kan tvingas att radikalt ompröva produktionsmetoder och produktionsinriktning. Vår produktion är i hög utsträckning uppbyggd från förutsättningen att billig energi finns tillgänglig. torde inte detta kunna påräknas, vilket påverkar hela samhällsbilden och också därmed sysselsättningens inriktning. Den allmänna debatten om den framtida arbetsmarknaden har i hög utsträckning handlat om hur vi på smidigast möjliga sätt skall komma över i vad som brukar betecknas som det postindustriella samhället, dvs. ett samhälle där antalet i varuproduktionen sysselsatta kraftigt minskar och tjänste- och servicesektorn ökar. Det kan ifrågasättas om den nuvarande utvecklingen är i alla avseenden riktig och önskvärd. I årets finansplan påtalas att en ökning av industriinvesteringarna nu är ett viktigt mål också för regeringens ekonomiska politik. Det räder ingen tvekan om att det finns stora och angelägna behov att täcka på tjänste- och servicesektorn. Man behöver bara peka på det ökade behovet av vårdtjänster och utbildningstjänster. Det kan därmed inte utan vidare hävdas att de varuproducerande områdena kommer att få ett minskat behov av arbetskraft. Det finns stora behov att täcka också där. Förbättringar i arbetsmiljön, innebärande bl. a. ett mindre stressande arbetstempo, kan förutsätta ytterligare arbetskraftsbehov. En prövning av effekterna vid en annan fördelning av det totala skattetrycket på produktionen vad gäller arbetskraft, maskiner och energiförbrukning framstår som önskvärd från samhällsekonomisk, sysselsättnings-, miljöoch resurshushållningssynpunkt. Utredningen bör redan nu beakta detta förhållande i sitt arbete. En genomgripande förändring av villkoren i arbetslivet är från många utgångspunkter angelägen. Näringslivet måste anpassa sina krav på människorna med utgångspunkt i vad som är möjligt och förenligt med en god livskvalitet. Bättre förhållanden för familjerna, särskilt småbarnsfamiljerna, aktualiserar bl. a. behovet av en förkortning av arbetstiden per dag. Stora grupper har svårt att göra sig gällande på arbetsmarknaden. Orsaken till detta kan i huvudsak sammanfattas i tre punkter: Man har en bristande erfarenhet från arbetslivet. Det gäller främst ungdomar och de kvinnor som söker sig ut på arbetsmarknaden. Man har en bristande utbildning och blir därmed handikappad i det alltmer specialiserade och avancerade yrkeslivet. Det högre arbetstempot och brister i arbetsmiljön gör att allt fler människor får svårigheter beroende på fysiska eller psykiska handikapp. En arbetsmarknadspolitik för jämlikhet måste innebära att alla människor skall beredas samma möjligheter att få meningsfulla och trivsamma arbetsuppgifter. Insatser måste kunna göras på olika områden beroende på vilket problemkomplex som är aktuellt i det enskilda fallet. Den förbättrade utbildningen och de senare årens förändringar i skatte- och sociallagstiftningen har inneburit att allt fler kvinnor strävar efter att få ett förvärvsarbete. Alltför ofta har emellertid deras förväntningar på arbetsmarknaden inte kunnat infrias. Bristande eller inaktuell yrkesutbildning i kombination med könsrollstänkande har begränsat kvinnornas arbetsmarknad i så stor Utsträckning att de ibland inte varit motiverade att söka sig ut i yrkeslivet. Det traditionella könsrollstänkandet är djupt rotat, vilket inte minst linjevalet i gymnasieskolan visar. Barntillsynsfrågorna är i många fall ett svårt hinder för båda föräldrarnas förvärvsarbete på heltid, och antalet halvtids- och deltidsarbeten är otillräckligt. Stora insatser måste göras för att ge kvinnorna en mer jämställd ställning på arbetsmarknaden. Det gäller både att bryta könsrollsattityderna och att eliminera de handikapp som könsrollstänkandet har givit upphov till i form av bristande arbetslivserfarenhet och utbildning. Insatserna måste sättas in så att linjevalen i skolan inte blir könsbundna, så att den medelålders kvinnogenerationens bristande yrkesutbildning kompenseras och så att introduktionen på arbetsmarknaden för kvinnor underlättas. Självfallet måste barntillsynsfrågor och andra sociala frågor lösas på ett sätt som möjliggör för föräldrarna att arbeta utanför hemmet. En jämnare könsfördelning inom arbetsmarknadsutbildningen måste uppnås. Kvinnorna kan inte nå en jämlik ställning med mindre än att männens attityd till t. ex. hemarbete och kvinnliga chefer förändras. Här har framför allt skolan en viktig funktion att fylla. Den kraftiga strukturrationaliseringen har i stor utsträckning drabbat den äldre arbetskraften. Arbetstakten har drivits upp. Många arbetsmiljöer är fortfarande undermåliga. I vissa fall synes yrkeslivserfarenheten hos den äldre arbetskraften inte bli uppskattad. De äldres utbildning räcker ofta inte till för den moderna arbetsmarknadens krav. Många har redan stora svårigheter att vid arbetslöshet erhålla nytt arbete. Anställningstryggheten för de äldre har avsevärt förbättrats. Även måste dock förutses att betydande problem kommer att kvarstå. Intensifierade utbildningsinsatser, även inom företagen, är nödvändiga för att förbättra de äldres situation. Det är också nödvändigt att förbättra de äldres möjligheter att erhålla nytt arbete, t. ex. genom att slopa uttaget av ATP-avgift för anställda över en viss ålder. Anpassningsgrupperna har en viktig funktion att fylla när det gäller att finna lämpliga arbetsuppgifter för dem som har svårt att finna sig till rätta i arbetslivet. Att ha tillgång till ett arbete är en självklar rättighet i ett välfärdssamhälle. Att stora grupper unga människor inte kan få arbete är därför från många utgångspunkter en tragedi. Trots högkonjunkturen har många ungdomar, särskilt flickor, inte kunnat få arbete. Svårigheten för ungdomarna på arbetsmarknaden, i kombination med de regionala skillnaderna i sysselsättningsläget, ger upphov till en betydande utflyttning från de sysselsättningssvaga områdena i landet. De ungdomar som inte kan finna ett arbete har ofta en bristande utbildning bakom sig. Ofta har man ingen som helst yrkesutbildning, utan söker sig ut i förvärvslivet med endast grundskolekunskaper. Andra har en utbildning som inte är användbar på hemorten eller som inte passar arbetskraftsefterfrågan i samhället. De flesta kan svårligen svara upp mot kraven om arbetslivserfarenhet. 1 detta sammanhang måste påpekas den stora vikt som måste fästas vid att studier och yrkesorienteringen i skolan har resurser att hjälpa de unga till goda studie- och yrkesval. De ungas arbetsmarknadssituation är således allvarlig såväl med utgångspunkt i de rent personliga och sociala aspekterna som från regionalpolitisk utgångspunkt. När problemen i huvudsak kvarstår trots ett allmänt sett gott sysselsättningsläge, fordras att kraftfulla insatser görs skyndsamt. Arbetsmarknaden måste ha förmåga att ta emot de ungas arbetskraftsutbud. Introduktionen i arbetslivet måste underlättas genom fler praktikplatser och genom stöd för utbildningsinsatser inom företagen. Dc regionala variationerna i sysselsättningsläget måste hävas. Vi anser att denna fråga med förtur måste behandlas av sysselsättningsutredningen. De ständigt stegrade kraven i arbetslivet innebär att allt fler människor har svårt att klara arbetslivets påfrestningar. Som ett resultat av detta håller två arbetsmarknader på att växa fram genom en öppen och en skyddad del. Det måste vara grundläggande för en socialt riktig arbetsmarknadspolitik att motverka detta genom att företagen tar ett större ansvar för arbetsmiljön. Under ett övergångsskede bör samhället ekonomiskt stimulera företagen i detta avseende. För att uppnå detta kan såväl en utvidgad lagstiftning som ytterligare ekonomiska stimulanser behövas. De handikappades sysselsättning i den öppna marknaden måste underlättas. Den halvskyddade sysselsättningen måste byggas ut liksom stödet till olika arbetshjälpmedel m. m. Förutom det att de handikappade utgör en betydande arbetskraftsresurs är det nödvändigt att samhället gör insatser för att leda in dem i den sociala gemenskapen. Ett meningsfullt arbete är därvidlag betydelsefullt. På ett stort antal arbetsplatser har utvecklats s. k. anpassningsgrupper där representanter från löntagarorganisationer, arbetsgivare och arbetsförmedling gemensamt söker finna lämpliga arbetsuppgifter för dem som av fysiska eller psykiska skäl har svårt att klara påfrestningarna på sin arbetsplats. Verksamheten med anpassningsgrupper är relativt ny, och den omfattar endast de något större arbetsplatserna. Det är angeläget att denna verksamhet kan utvecklas såväl kvalitativt som kvantitativt. Den mest besvärliga situationen har de som av psykiska skäl inte finner sig till rätta på arbetsplatsen. Förhållandena i arbetslivet gör att dessa blir fler och fler.