mot · FY022029 · 1975-04-09 00:00:00 — En lagstiftning i detta hänseende bör få en sådan utformning, att det är möjligt för ett företag, som överväger en energikrävande etablering, att med utgångspunkt i lagtexten bilda sig en uppfattning om sannolikheten för att etableringen skall medges. Det bör övervägas om inte den slutliga prövningen bör ske inom . Energipolitiken bör enligt vår uppfattning i första hand förlita sig på generella styrmedel för att påverka konsumtionen i önskad riktning. Vi är mot denna bakgrund i princip positivt inställda till användningen av miljöeller energiavgifter som styrinstrument. Generellt torde gälla att en högre prisnivå på energi medverkar till en bättre energihushållning. Vi vet emellertid mycket litet om efterfrågans priselasticitet i fråga om energi och sålunda mycket litet om hur effektiva energiavgifter kan förväntas bli. Dessa frågor bör göras till föremål för ytterligare studier. Däremot ställer vi oss avvisande till höjda energiskatter i rent fiskalt syfte för att öka statens inkomster. Energibeskattning får inte bli ett medel att öka det totala skattetrycket. De inkomster statskassan tillgodogör sig genom energiavgifter bör direkt kunna komma medborgarna till godo genom att andra skatter-t. ex. mervärdeskatten - sänks. Avgiften blir då ett medel att stimulera konsumtion av mer energisnåla varor och tjänster på bekostnad av mer energikrävande. Alternativt bör avgiftsmedlen användas för att ge stöd till bl. a. investeringar i energibesparande åtgärder eller till energiforskning. Vi får i annat sammanhang anledning att ta ställning till den höjning av energibeskattningen som föreslagits som ett led i finansieringen av en skatteomläggning 1976. Det kan emellertid redan här ifrågasättas, om förändringen över huvud taget kommer att få en positiv effekt ur energipolitisk synvinkel. En generell avgift per förbrukad kilowattimme leder bl. a. till att det blir relativt mindre förmånligt att utnyttja de lägre eltaxorna . Därmed försämras förutsättningarna för s. k. elackumulering. En ökad användning av elackumulering skulle medverka till en utjämning av elförbrukningen mellan dag och natt och leda till ett relativt sett minskat behov av installerad eleffekt. Vidare synes ingen hänsyn ha tagits vid skattens utformning till de olika energikällornas miljömässiga eller andra effekter. Inom IEP har ett principbeslut fattats om att minimipriser på olja skall fixeras gentemot konsumenterna i enlighet med den s. k. Kissinger-planen. Även i en situation med temporär överproduktion av oljeprodukter i världen och med tendenser till fallande priser bör en minskning av det svenska oljeberoendet kvarstå som ett centralt energipolitiskt mål. Skall emellertid detta vara möjligt, får inte priset på olja sjunka i förhållande till alternativa energislag, och en mindre energisnål produktion får inte te sig ekonomiskt fördelaktig i förhållande till en mer energisnål, så att gjorda investeringar i energisparande därigenom blir olönsamma och nya investeringar motverkas. Fastställande av minimipriser på olja framstår i detta sammanhang som ett verkningsfullt styrmedel för att motverka en eventuell sådan utveckling. En sänkning av priset på olja på världsmarknaden skulle då motvägas genom att skatten på olja och bensin i motsvarande grad höjs. De medel som därigenom skulle inflyta till statskassan bör användas för en sänkning av andra skatter i enlighet med vad som ovan anförts, så att prissänkningen ändå kommer konsumenterna till del. En svensk anslutning till IEP:s beslut i detta hänseende bör övervägas. Här i princip förordade miljö- och energiavgifter bör ges en sådan utformning, att de tyngst belastar de energikällor som vi är mest angelägna att minska vårt beroende av. I första hand bör de alltså läggas på importerad energi, dvs. olja och kol. I mindre grad bör de drabba de inhemska energikällorna. Vissa energikällor slutligen bör vara helt befriade från energibeskattning. Det gäller t. ex. solenergi i den utsträckning den i ökad utsträckning kan användas för bl. a. lokaluppvärmning. Stöd till investeringar i syfte att minska energiåtgången är ett annat viktigt styrmedel. Vi kan i detta hänseende i princip bifalla vad som anförs i propositionen. Så snart tillräckliga erfarenheter härom vunnits, bör det ankomma på regeringen att lämna en redovisning av resultatet av stödåtgärderna. En första sådan redovisning bör kunna ges till . På hushållssidan fordrar ett effektivt energisparprogram bl. a. individuell mätning av energiförbrukningen. Den enskilde måste själv direkt få del av frukterna av de uppoffringar han gör för att nedbringa den egna energiförbrukningen. bör individuell mätning av värme-, varmvattenoch elförbrukningen generellt införas. Genom ändrade lagregler kan i vissa fall en bättre energihushållning uppnås. I propositionen föreslås ändringar i byggnadsstadgan (1959:612) innebärande att en god energi- och värmehushållning förs till de kriterier som skall beaktas vid bebyggelsplanering, ny- och ombyggnad. En paragraf, 44 a, föreslås som komplettering till lagen, och enligt denna skall byggnad utföras så att den möjliggör god värmehushållning. att lokaluppvärmningen svarar mot en mycket stor del av den totala energikonsumtionen, är åtgärder ägnade att åstadkomma en bättre värmeekonomi i detta hänseende utomordentligt angelägna. Kvantitativt mycket betydande spareffekter torde vara möjliga att uppnå. Vi tillstyrker den föreslagna ändringen i byggnadslagen och vill understryka vikten av att denna snabbt följs upp med föreskrifter och anvisningar från planverket, så att bestämmelserna skall kunna tillämpas på ett meningsfullt sätt. Bland de energipolitiska styrmedlen vill vi slutligen starkt understryka vikten av information om möjligheterna till energisparande till såväl allmänheten, näringslivet som berörda statliga och kommunala organ. Den s. k. energisparkommittén har i uppdrag att planera och biträda vid genomförandet av sparkampanjen under vinterhalvåret 1974-1975. I propositionen sägs att en liknande kampanj planeras för nästa vinterhalvår. Kommittén skall vidare få i uppdrag att följa upp insatta åtgärder för att spara energi och göra samlade redovisningar av konsumtionsutvecklingen. Det bör enligt vår uppfattning övervägas, om energisparkommittén inte bör ombildas till en energisparkommission med en mer självständig ställning och med ökade myndighetsbefogenheter efter samma modell som tidigare högertrafikkommissionen. Slutligen bör i fråga om energipolitiska styrmedel fastslås att direkta ransoneringsåtgärder inte bör ifrågakomma under normala förhållanden. Ransoneringsinstrumentet bör förbehållas rena undantagssituationer, såsom exempelvis en oljeblockad. Ransonering förutsätter en stor byråkratisk kontrollapparat. Den är svåradministrerad och tungrodd. Den drabbar ojämnt och leder till ett icke-optimalt resursutnyttjande. Forsknings- och utvecklingsarbete måste ha en central roll i energipolitiken. Som inledningsvis berördes är utvecklandet av nya metoder för energiproduktion som utnyttjar andra energikällor än fossila bränslen en förutsättning för att energiförsörjningen i det globala perspektivet skall . Ökade forskningsinsatser är nödvändiga inom ett vitt fält från ren grundforskning till förbättring och vidareutveckling av befintlig teknik. I fråga om fusionsenergiforskning och forskning kring utnyttjandet av solenergi för elproduktion är de insatser som kan göras från svensk sida givetvis begränsade. För ett litet land kan det här främst bli fråga om att medverka i internationella projekt. Inte minst i fråga om fusionstekniken torde emellertid värdefulla bidrag kunna lämnas från svensk forskning. Vi hälsar med tillfredsställelse att en uppskrivning av anslagen till denna typ av forskning gjorts i propositionen i förhållande till energiprogramkommitténs förslag. I vad däremot gäller forskningen kring framtida reaktortyper - gaskylda högtemperaturreaktorer samt snabba bridreaktorer - föreslås en betydande nedskärning i förhållande till det av EPK föreslagna anslaget. Det är enligt vår uppfattning väsentligt att kan följa upp och deltaga i det internationella arbetet på detta område. Det av EPK föreslagna anslaget på 21,5 milj. kr. För /76 bör anslaget skrivas upp med 3 milj. kr. jämfört med förslaget i propositionen. Möjligheterna att utnyttja biologiska system för bränsleproduktion studeras på flera håll i världen. Den svenska kompetensen inom området bedöms vara av hög internationell kvalitet, och möjligheter bör sålunda finnas för ett värdefullt bidrag från svensk sida till den internationella forskningen. Denna forskning har emellertid i propositionen behandlats med en anmärkningsvärd kallsinnighet. Vi föreslåratt anslaget inom delprogrammet Organiska bränslen som ersättning för olja höjs från 9 till 10 milj. kr. för /76 för att bereda utrymme för forskning kring energi ur biosystem. Vi vill i fråga om forskning och utveckling understryka sambandet på med undervisningens kvalitet. Utan hög kvalitet i undervisningssystemet får vi inte de forskare som är den yttersta förutsättningen för en svensk insats på detta område. I tabell 1 nedan återges energibalanser samt den i propositionen beräknade energibalansen . beräknas den totala energiförbrukningen öka från 428,7 till eller med 26 96. Jämfört med 1974, då oljekonsumtionen tvingades ner till följd av Mellanöstemkrisen, blirökningen 33 96. Av tabell 2 framgår hur ökningen fördelar sig på olika energislag. Kärnkraften svarar för 55 96 av den ökade energitllförseln, de importerade fossila bränslena för nästan 40 96. I fråga om de senare svarar importen av kol och koks för nära 2/3 av ökningen. Orsaken härtill är främst järn- och stålindustrins tillväxt. Oljeberoendet sjunker från över 70 96 till ca 60 96. I fråga om fördelningen mellan el och bränslen förutsätts en elkonsumtion på ca , vilket motsvarar en ökning med ca 6 96 . Detta innebär, liksom i vad gäller den totala energikonsumtionen, en långsammare ökningstakt än , då den årliga ökningen låg 1 Tabell I: Energibalanser , 1974 och 1985. Tabell 2: Energibalansens förändring 1973-1985 enligt propositionen. Liksom i fråga om den totala energikonsumtionen måste konstateras att det är en optimistisk prognos - inte minst med tanke på att tidigare prognoser regelmässigt underskattat den faktiska utvecklingen. Vi är emellertid också på denna punkt beredda att acceptera prognosen som ett mål i vad gäller strävandena att genom bättre hushållning dämpa ökningstakten i elkonsumtionen. uppgick elkraftsproduktionen till ca . erfordras sålunda en produktionsökning av storleksordningen . Härav kan redan beslutade kärnkraftsaggregat beräknas komma att bidraga med ca ; det återstår sålunda ytterligare drygt som måste täckas in genom en ytterligare utbyggd produktionskapacitet. I propositionen föreslås detta ske genom utbyggnad av ytterligare två kärnkraftsaggregat (+10 TWh) samt genom viss fortsatt utbyggnad av vattenkraften (+5 TWh). Återstoden skall i huvudsak genom mottryckskraft, dvs. genom oljebaserad kraftproduktion. Ett större oljeberoende än 60 96 kan enligt vår uppfattning inte accepteras 1985. En väsentlig fråga är därför hur detta påverkas av marginella förändringar i energikonsumtionens tillväxt jämfört med 2-procentsmålet; utan beslut om en forcerad utbyggnad av kärn- eller vattenkraften måste en snabbare tillväxt i energikonsumtionen till helt dominerande del tillgodoses genom ökad oljeimport. En beräkning härav har gjorts i tabell Vid en jämförelse med tabell 2 kan konstateras att en blott snabbare ökning av energikonsumtionen fram skulle .Energikonsumtionens ökning i % Total energiförbrukning, TWh Ökat behov av oljeimport, TWh Tabell 3: Ökat behov av oljeimport vid en snabbare takt i energikonsumtionens ökning . leda till att behovet av ökad oljeimport detta år jämfört med skulle fyrdubblas från till ca . Oljeberoendet skulle öka . Vid en ökning av energikonsumtionen på 3 96 skulle större delen av den ökade energiförbrukningen jämfört med behöva täckas genom ökad oljeimport - ca mot kärnkraftens bidrag på . Oljeberoendet skulle komma att uppgå till ca 65 96. Energibalansens förändring påverkas kraftigt redan av små avvikelser från tillväxtmålet på 2 96. Såsom tidigare framhållits i avsnittet om energiprognoser bör därför en hög beredskap upprätthållas, så att beslut snabbt kan fattas och åtgärder vidtagas för att anpassa den inhemska energiproduktionen till en eventuell snabbare förbrukningsökning. Under förutsättning att ett ökat oljeberoende inte accepteras måste den förutsedda ökningen av energikonsumtionen tillgodoses huvudsakligen genom en fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Vissa möjligheter finns att ersätta olja med kol, och den fördelen skulle därigenom vinnas att importen av fossila bränslen di versifierades. I nu befintliga värmeverk kan emellertid kol i allmänhet inte användas i stället för olja utan ombyggnad. Med nuvarande prisrelationer anses kolet vidare oekonomiskt i förhållande till oljan. Till detta kommer att kolet från miljösynpunkt erbjuder än större problem än oljan och att kolet hanteringstekniskt är besvärligt. Vi ser inte några mer påtagliga fördelar med en övergång från användning av olja till användning av kol. En fortsatt utbyggnad av vattenkraften erbjuder vid sidan av kärnkraften möjligheter att tillgodose en del av den ökade energiproduktionen inom ramen för ett minskat oljeberoende. Gränserna förden möjliga utbyggnaden sätts av begränsad tillgång på kvalificerad arbetskraft, lång projekteringstid och lång byggnadstid. Den praktiskt möjliga utbyggnaden av produktionskapaciteten överstiger de som föreslås i regeringens proposition. Gränsen för den utbyggnad av vattenkraften som kan accepteras sätts emellertid enligt vår uppfattning inte av byggnadskapaciteten utan av miljöhänsyn. Vi är inte beredda att tillstyrka utbyggnad av älvsträckor med högt bevarandevärde. Någon som helst utbyggnad av de fyra stora, orörda Norrlandsälvarna, , och älvar samt , bör inte komma i fråga. I vad gäller utbyggnaden av kända projekt i norra och södra har i propositionen förordats att ca skall tas i anspråk. Det innebär i stort sett en utbyggnad inom klasserna 0, 1 och 2 enligt den Sehlstedtska utredningen. Vissa projekt inom klassen 2 måste enligt vår uppfattning bedömas som känsliga. Ett bemyndigande till regeringen att i vanlig ordning fatta beslut om utbyggnad bör begränsas till klasserna 0 och 1. I fråga om projekt, som givits ett högre bevarandevärde, bör dessa från fall till fall underställas för prövning. Inom klasserna 0 och 1 bedöms en utbyggnad av storleksordningen som möjlig. Vi utesluter i och för sig inte att den utbyggnad därutöver av storleksordningen , som propositionen förutsätter, även skall kunna medges. Den pågående utredningen om möjliga utbyggnader i norra bör emellertid avvaktas innan ytterligare vattenkraftsutbyggnad tillstyrks. Vi förutsätter att regeringen återkommer till med förslag härom. Inhemska bränslen av typen ved, lutar, osv. spelar en betydande roll i den svenska energiförsörjningen. 1973 svarade de för av den totala energiomsättningen eller . Vi räknar emellertid inte med att dessa energislag skall bidraga med mer än en mindre del av energiproduktionens ökning . Skogsindustrins avfall används redan i stor utsträckning till energiproduktion. Gränserna för en ökning av denna produktion sätts bl. a. av att skogsindustrins expansionsutrymme är begränsat. Ved och skogsavfall liksom pappersavfall har därtill i ökad utsträckning kommit till användning som fiberråvara. I vad gäller torv delar vi uppfattningen i propositionen att denna har sitt främsta värde från beredskapssynpunkt och att en exploatering i stor skala av torv för energiproduktion skulle få betydande negativa miljöeffekter. Angeläget är emellertid att avfall från hushållen och näringslivet, i den utsträckning detta inte på ett ekonomiskt sätt kan återanvändas, utnyttjas för energiproduktionen. Vi vill bl. a. understryka vikten av att pyrolystekniken vidareutvecklas. Av den i propositionen antagna ökningen av energiförbrukningen på ca beräknas produktionsbidraget från bränslen av typen lutar och avfall inte bli större än knappt . Vi anser att denna bedömning är realistisk. Bidraget från redan beslutade kärnkraftsaggregat blir ca . Behovet av kol- och koksimport för - som redan påpekats -användning främst inom järn- och stålindustrin har beräknats till knappt . Det återstår alltså drygt att täcka in på annat sätt. Önskvärt skulle enligt vår uppfattning vara om detta hade kunnat ske utan någon ökning av oljeimporten. Om prognosen för den totala energiförbrukningens utveckling håller, borde detta vara möjligt genom byggande av tre nya kärnkraftsaggregat. Utformade som kärnkraftsvärmeverk skulle nämligen dessa kunna bidraga med ca el och åtminstone värme. Behovet av olja skulle reduceras genom att mindre behövdes för såväl elproduktion som uppvärmningsän Minskningen av oljebehovet skulle bli av storleksordningen olja. I propositionen föreslås byggandet av två nya kärnkraftsaggregat, vilka skulle svara för hälften av de som enligt det föregående återstår att täcka in för att klara energibehovet 1985. Resten skall täckas genom ökad oljeimport. Resonemanget ovan att man med tre aggregat skulle kunna reducera behovet av ökad oljeimport till noll förutsätter att åtminstone två av dessa aggregat förläggs i sådan närhet till storstadsområden att den producerade värmen ekonomiskt konkurrenskraftigt kan användas för uppvärmning. erbjuder endast den möjligheten. Någon förläggningsort i tillräcklig närhet till Stockholms- och finns inte projekterad. Med denna bakgrund anser vi att det inte är motiverat att fatta beslut om fler än två aggregat utöver redan beslutade elva. Till skillnad från regeringen anser vi att bör uttala sig för som förläggningsort för ett av de två aggregaten. Argumentet härför är det ovan antydda. Spillvärmen från aggregatet bör användas för uppvärmning av /. Ett aggregat lil i bör alltså utformas som ett kärnkraftsvärmeverk. Behovet av oljeimport för uppvärmningsändamål borde därigenom kunna reduceras med ca . I vad gäller förläggningen av det andra aggregatet har vi inget emot fortsatt projektering rörande en förläggning till Forsmark. Enligt vår uppfattning bör emellertid parallellt härmed frågan om en eventuell bergrumsförläggning av ett aggregat snabbutredas. Både strävan att nedbringa oljeimporten och miljöhänsyn talar för att möjligheterna att förlägga ytterligare ett aggregat på sådan plats, att det kan användas för såväl el- som värmeproduktion, undersöks. På samma sätt som ett kärnkraftsvärmeverk i väsentligt kommer att reducera utsläppet av svaveldioxid i atmosfären i /Lund-området skulle en motsvarande fjärrvärmeförsörjning av andra storstadsregioner leda till väsentligt minskade svavelutsläpp. För den av oss i det föregående förordade beredskapen för en högre energiproduktion, om konsumtionsutvecklingen skulle tyda på att 2-procentsmålet inte kan upprätthållas, torde i första hand byggandet av ett tredje kärnkraftsaggregat bli aktuellt. Till den del elproduktionen även måste ske i oljeeldade kraftverk vill vi understryka angelägenheten av att detta i möjligaste mån sker i s. k. mottrycksanläggningar, där elproduktionen kombineras med värmeproduktion. Verkningsgraden kan därigenom väsentligt höjas, så att ett effektivare utnyttjande av oljan uppnås. En samverkan mellan industri och kommuner bör uppmuntras, så att möjligheterna att i olika typer av kombinat utnyttja spillvärmen från industrianläggningar för uppvärmningsändamål tas till vara. En återhållande faktor vid utbyggnaden av kraftvärmeproduktionen är de höga kapitalinvesteringarna. Åtskilliga kommuner planerar att installera kraftvärmen, men investeringarna kommer inte att bli av, om inte kapitalanskaffningen underlättas. Den i propositionen angivna mottrycksproduktionen 1985 kommer såvitt vi kan bedöma inte att kunna realiseras utan aktiv medverkan från statens sida. I propositionen föreslås bidrag och lån kunna utgå till mottrycksinvesteringar inom näringslivet. Lika angeläget är att kapital kan ställas till kommunernas förfogande på förmånliga villkor. Regeringen måste återkomma till med förslag i detta ärende. En stor del av den energipolitiska debatten har koncentrerats till frågan hur pass säker kärnkraften är. Ett omfattande utredningsmaterial föreligger rörande dessa problem. Detta pekar med stor entydighet på att riskerna för kärnkraftsolyckor, där människor kan komma till skada, är mycket små. I den s. k. Rassmussenrapporten angavs risktal, som väsentligt understiger vad som gäller för flertalet mänskliga aktiviteter. , som haft till uppgift att studera bl. a. dessa frågor, har kommit fram till liknande slutsatser. De samlade erfarenheter av reaktordrift som finns - det rör sig i hela världen om ca 1 000 reaktorår - ger också belägg för att olycksriskerna är små. Jämfört med annan industriell verksamhet är olycksfrekvensen bland dem som yrkesmässigt arbetat med kärnkraften utomordentligt låg. Vi anser oss mot denna bakgrund inte ha anledning att ifrågasätta det möjliga i en kärnkraftsutbyggnad utan att medborgarnas säkerhetskrav skall behöva eftersättas. Att forskningen kring säkerhetsfrågorna skall ges hög prioritet finner vi emellertid självklart. I vad gäller risken för att medborgarna skall utsättas för ökad radioaktiv strålning på grund av en utbyggnad av kärnkraften, kan det konstateras att de doser det här är fråga om endast är en bråkdel av den naturliga bakgrundsstrålningen i naturen i form av strålning från rymden eller från berggrunden. Det finns områden i världen, där denna naturliga strålning är flerdubbelt högre än i . Några belägg för genetiska skador i sådana områden finns inte. Inte heller djurförsök har givit vid handen att stråldoser av den ringa storleksordning det här kan bli fråga om har några som helst sådana effekter. Ett reaktorhaveri är teoretiskt tänkbart om , som framhållits ovan, mycket osannolikt. Vid närförläggning av kärnkraftverk till tättbebyggda områden skulle vid ett reaktorhaveri under olyckliga omständigheter icke försumbara strålskador kunna uppkomma. Om än för- och nackdelar med bergrumsförläggning av kärnkraftsaggregat ännu inte är helt klarlagda, torde det vara möjligt att härigenom helt eliminera riskerna för skador bland de kringboende även om mycket osannolika olyckor skulle inträffa. Frågan om bergrumsförläggning vid en fortsatt kärnkraftsutbyggnad bör, såsom anförts i det föregående, göras till föremål för en snabb utredning. Avfallshanteringen bör också beröras i detta sammanhang. Dessa problem utreds av den s. k. . Utredningen har i en lägesrapport redovisat dagsläget på olika håll i världen i vad gäller upparbetning av det utbrända bränslet samt tillämpade metoder för förvaring av avfallet. konstaterar i lägesrapporten, att "utredningen inte funnit någonting som talar emot att avfallsfrågorna skulle gå att lösa rent tekniskt. Den teknik som både i och förordas för avfallets förvaring och senare deponering innebär solidifiering, dvs. överföring av avfallet i fast form, samt ingjutning i glas. Avfallsmängden från en medelstor reaktor blir då ca 2 m1 . Avsikten är att slutligt deponera det fasta avfallet i djupt belägna bergsrum eller, som t. ex. i , i nedlagda saltgruvor. Vi anser att redan dagens teknik för avfallshanteringen ger tillfredsställande säkerhet för att avfallet inte skall komma i kontakt med mänsklig verksamhet. Vi bedömer det sannolikt att tekniken ytterligare utvecklas så att det skall vara möjligt att till stor del bränna upp avfallet. Vi vill slutligen understryka vikten av att aktivt deltar i arbetet för en vidgad internationell kontroll av det klyvbara materialet. Utan en strikt internationell kontroll finns det risk för att t. ex. plutonium kommer i orätta händer och kan användas för vapenframställning eller i utpressningssyfte. Det arbete som bedrivs i anslutning till nedrustningskonferensen på detta område är betjänt av allt tänkbart stöd.