mot · FY021751 · 1975-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om skapande av lokala miljöer. Sedan industrialismens genombrott har utvecklingen på de flesta områden gått mot allt större enheter. Detta gäller inte minst i fråga om bostäder och arbetsplatser. Många människor bor i stora koncentrerade bostadsområden och arbetar på storarbetsplatser, ofta på ett betydande avstånd från bostaden. Från att ha varit uppbyggt av ett stort antal delvis självförsörjande och självstyrande småsamhällen kännetecknas av det storsamhället, styrt av centralt placerade beslutsfattare. Människorna har lokalt i mycket begränsad utsträckning inflytande över sin närmaste omgivning. Utvecklingen mot stora enheter har setts som en naturlig och nödvändig följd av genombrotten inom teknik och industri. En betydande del av vår välfärdsökning har därför nästan reservationslöst tillskrivits koncentrationen. Allteftersom utvecklingen fortskridit börjar vi nu erfara att koncentrationen har betydande nackdelar. Allt starkare röster höjs därför för en annan inriktning av strukturförändringarna i samhället. Koncentrationen mot stordrift har lett till en långtgående uppdelning av funktioner i samhället. Omgivningen kring den egna bostaden innebär därför för många enbart andra bostäder. Sådana miljöer karaktäriseras av ensidighet i stället för allsidighet. Ensidigheten - bristen på funktioner - ger få eller inga naturliga anledningar att umgås och ha kontakter med varandra. Det torde utan tvivel vara i dessa avseenden som det koncentrerade och på stora enheter uppbyggda samhället har sina största brister. Kontaktlöshet, främlingskap, missanpassning, stress, vantrivsel är omvittnade företeelser. För att förebygga sociala missförhållanden måste man eftersträva en samhällsstruktur som bl. a. har följande kännetecken: Att olika funktioner, som upptar en stor del av vardagen såsom arbete, boende, vård, utbildning, fritidsaktiviteter och beslutsfattande, finns nära och har samband med varandra. Att den enskilde, tillsammans med människorna i den nära omgivningen, har ett mycket direkt inflytande på och ansvar för den lokala livsmiljön. Att enskilda människor i större utsträckning och på fler områden än har relationer till människor i den nära omgivningen, men är mindre beroende av avlägsna beslutsfattare. Att råvaruproduktion, förädling, konsumtion och kommersiell service, i större utsträckning än , sker i den nära omgivningen, vilket bl. a. minskar transportbehoven. En sådan samhällsstruktur har många egenskaper som är värdefulla för samhället i stort och bör tas till vara. Detta gäller inte minst den sociala välfärden och omvårdnaden som måste ha hög prioritet i samhället. I en lokal miljö där människorna känner varandra och har relationer till varandra på många områden finns de bästa förutsättningarna för samverkan och gemenskap. Samverkan och gemenskap kan förebygga och förhindra sociala problem. Ett sådant sätt att förebygga problem innebär väsentliga besparingar för samhället och är vida humanare än den vård och rehabilitering som kan erbjudas av myndigheter och institutioner. Det hävdas ibland i debatten att en integrerad lokal miljö innebär social kontroll och att detta är negativt. Social kontroll finns i alla samhällen och kan vara positiv eller negativ. Om livsmiljön leder till att man värnar om sin omgivning i både fysisk och mänsklig bemärkelse och försöker att hjälpa varandra, måste detta vara positivt. Motsatser är en miljö som inte ger dessa förutsättningar. Attityden till omgivningen blir då ibland fördömande, och man försöker t. o. m. ibland att skydda sig mot sin omgivning i stället för att ta itu med problem. Denna typ av social kontroll, som tyvärr tenderar att bli vanligare, måste betraktas som negativ. Barnens situation kan vara en bra test på samhällets bestånd. De flesta barn som växer upp har det väl beställt materiellt sett. Näringsriktig mat, ordentligt med kläder och husrum m. m. Man får tillsyn av utbildade förskollärare och lärare. Men det finns också problem. Den höga arbetstakten och de långa arbetsresorna gör att föräldrarna ofta är trötta de stunder de har möjlighet att umgås med barnen. Många barn befinner sig en stor del av sin vakna tid på institution. Institutionsmiljön innebär att de umgås med människor i samma ålder. Svårigheten att få ett samspel mellan olika åldrar är uppenbar. Detta tar sig t. ex. uttryck i att äldre barn i allt mindre utsträckning överför kunskaper till yngre. Kontakten med andra åldersgrupper är alltför begränsad. I stället för att t. ex. lära sig lekar av äldre kamrater hämtas de ur instruktionsböcker på daghemmet. Många barn har förmodligen väldigt vaga begrepp om hur vuxenvärlden fungerar, exempelvis om vad mamma och pappa gör och vad deras verksamhet syftar till annat än att den ger pengar som man kan köpa för. Likaså är kontakten med de äldre som lämnat produktionen ofta dålig. Äldre återfinns isolerade på institutioner på annat håll. Vid en undersökning 1969 i fann man att av dem som bor på vissa ålderdomshem regelbundet äter lugnande medel. En anledning till detta måste vara att de äldre har ett aktivitetsbehov som inte blir tillgodosett. Här finns en stor resurs som samhället inte tar till vara. De äldre skulle kunna fylla en stor funktion när det gäller barns tillsyn och uppfostran. Barn och äldre har på något sätt samma livsrytm. De äldre kan överföra livserfarenheter till barnen och ge dem perspektiv på tillvaron. Kontakt med barn innebär en viktig stimulans för många äldre. Det är viktigt att slå fast att barn-äldre-kontakten inte förutsätter släktförhållanden eller samboende. Hittillsvarande strukturomvandling med befolkningsomflyttning till koncentrationsorter har motverkat en allsidig åldersstruktur. Detta har förstärkts av att strukturomvandlingen, förutom att den ensidigt gått mot större enheter, också skett mycket snabbt. Många nya förorter har t. ex. en mycket hög andel barnfamiljer. Arbete, boende, utbildning, vård m. fl. funktioner nära varandra i kombination med en allsidig befolkningsstruktur bör vara målsättningen vid utformningen av de lokala miljöerna. I sådana integrerade miljöer skulle behovet av institutioner minska, som institutionskaraktären i hög grad skulle mildras i befintliga institutioner genom ökade kontaktmöjligheter. En självklar strävan måste vara att utveckla samhället på ett ekologiskt riktigt sätt. Det gäller människan både som en del av och i förhållande till naturen och dess lagar. Det moderna samhället upplevs som alltmer komplicerat. Genom ett längre avstånd till olika funktioner och genom att mångå funktioner finns åtskilda blir sammanhangen svåra att förstå. Problemet berör också beslutsfattare trots att de har betydligt större möjligheter till överblick än den enskilda människan. Att detta förhållande råder styrks av att utredningsmaskineriet ständigt växer. Det vi upplever som komplicerat är egentligen inget utslag av komplexitet. Naturen strävar ständigt efter mångfald (komplexitet) medan storsamhället strävar efter enkelhet - enkelhet genom ständig renodling av de delar som ingår i helheten. Olika verksamheter utvecklas och förfinas åtskilda från varandra. Olika vetenskaper fördjupar kunskaperna på klart avgränsade områden. Inom samhällsplanering, produktion, utbildning, vetenskap etc. finns krafter som sätter helheten och mångfalden på undantag. Då människan är en del av naturen är det sannolikt att människan på samma sätt som naturen i övrigt strävar efter mångsidighet och helhet. Slutsatsen av detta blir i så fall i allt större utsträckning att vi organiserar samhället på ett sätt som strider mot människans natur. Ekologidiskussionen har också en överlevandeaspekt. Bristen på balans i naturen kan få följder som försämrar livsförutsättningarna för vår och kommande generationer, detta både på grund av det stora uttaget av råvaror och nyttigheter i olika former från naturen i sig och på grund av att användningen av dessa resurser kan försämra förutsättningarna för skapande av nya resurser, t. ex. genom förgiftningar. En ständig åderlåtning av naturen i den omfattning som sker är omöjlig . Därför är det nödvändigt att bygga ett samhälle som hushållar med begränsade resurser och fungerar i balans med naturen, så att för människan användbara nyttigheter ständigt reproduceras. Ett samhälle där de lokala miljöerna karakteriseras av närhet mellan olika funktioner ger förutsättningar för hushållning. Integrerade lokala miljöer skulle förutom minskat transportbehov också kunna minska behovet av ständigt fler institutioner inom vård, förvaltning etc. Det är genom att se på samtliga verksamheter sammantagna som ett samhälle uppbyggt på integrerade miljöer skall jämföras med dagens koncentrerade och uppdelade samhälle från resurs- och miljösynpunkt. En decentraliserad bebyggelseoch näringsstruktur skulle också ge bättre förutsättningar att nyttja kontinuerliga energikällor och över huvud taget resurser som finns lokalt och som utnyttjas dåligt. Demokratins arbetsmöjligheter lokalt är av avgörande betydelse för att integrerade sociala miljöer skall kunna skapas och utvecklas. Visserligen kan olika funktioner placeras in i de lokala miljöerna av centrala organ och skötas av centrala organ. Men det inre sambandet mellan de olika funktionerna kommer då att saknas, och integrationen och mångfalden finns bara på ytan. En verklig samverkan och gemenskap kan endast nås om man får större möjligheter att lokalt fatta beslut och ta ansvar för olika uppgifter. Den kommunala demokratin måste utformas så, att en utveckling mot integrerade lokala miljöer påskyndas. Här kan olika alternativ diskuteras. Den mest framkomliga vägen torde vara att inrätta direktvalda kommundelsfullmäktige med självständiga beslutsuppgifter. Genom inrättande av kommundelsfullmäktige kan nuvarande kommuner ges framförallt ramplanerande uppgifter, medan de flesta besluten och verksamheterna kan bedrivas på kommundelsnivå för att nå den lokala integrationen, helheten och mångfalden. Med kommundelar menas även en uppdelning av större tätorter. Små enheter passar alla orter Dagens samhälle karakteriseras bl. a. av stora enheter på de flesta områden, och enheterna tenderar ständigt att bli större. Detta gäller inte minst inom näringslivet där de stora företagen blir alltmer dominerande. Detsamma gäller inom utbildning, sjukvård, åldringsvård m. m. passar bara för de stora orterna. Små enheter däremot passar både för den stora och för den lilla orten. Genom att i de stora orterna satsa på många små enheter i stället för ett fåtal stora ges förutsättningar för integrerade miljöer i alla dess delar. ges de små orterna möjligheter att existera och utvecklas. Arbetet är en nödvändig del i det lokala samhällets funktion. Stordriften inom näringslivet är oförenlig med målet att bygga upp integrerade livsmiljöer genom att närhet mellan arbete och boende i ett stordriftsorienterat näringsliv innebär kategorisering. måste även viss produktion ske i större enheter och vara av fjärrkaraktär. Med en näringspolitik där huvudregeln är små företag skulle situationen ändå markant skilja sig från den nuvarande där huvudregeln är den motsatta. Dagens svenska näringsliv är effektivt, om man mäter effektiviteten i de enskilda produktionsmomenten eller i enskilda verksamheter åtskilda från varandra. Detta innebär att begreppet effektivitet oftast används i betydelsen produktivitet. Därmed kommer faktorer som insats av råvaror, glädjen och meningsfullheten i arbetet, konsekvenser för samhällsstrukturen, sociala följdverkningar etc. inte med i bilden. Välfärden skulle främjas av att man i långt större utsträckning ser dessa olika saker i ett sammanhang och inte låter effektiviteten i enskilda verksamhetsmoment i industri, utbildning, vård etc. få styra samhällsutvecklingen på det sätt som sker . Sårbart eller starkt samhälle Dagens samhälle är sårbart i många avseenden. Energikrisen visade tydliga prov på detta. Sårbarheten gäller också vår försörjning i andra avseenden. Genom att många verksamheter bedrivs i centraliserade former kan störningar på ett fåtal strategiska punkter få vittomfattande konsekvenser. De verkliga konsekvenserna av sårbarheten gör sig gällande om det skulle bli avspärrning och krig. Situationer liknande energikrisen kan bli vanligare i samband med brist på strategiska råvaror. Även i en sådan situation kommer vår sårbarhet att ge utslag. Sårbarheten ligger såväl i stordriften och i lösande av uppgifter i centraliserade former som i vårt stora internationella beroende. Dessa två företeelser hänger intimt ihop. Ett samhälle med många små enheter är betydligt mindre sårbart än ett samhälle med få och stora enheter. Detta är en viktig utgångspunkt för vår försvarspolitik. Strävan måste vara att minska vårt internationella ekonomiska beroende. Vi bör i större utsträckning producera förnödenheter av olika slag inom landet. Detta kan minska produktionshetsen och ge de små enheterna bättre livsvillkor genom att det blir möjligt att väga in även annat än produktivitetskrav i produktionen. Med mindre enheter kan i vissa fall lokal produktion för lokala behov åstadkommas. Förutom de i företagen verksamma kan då också konsumenterna fl ett direkt inflytande över produktionen. Ett sådant förhållande torde öka kontrollen av kvaliteten på olika produkter. Annan inriktning på strukturomvandlingen En utveckling i linje med resonemangen i denna motion skulle innebära en markant förändring av inriktningen på strukturomvandlingen i samhället. Det innebär en uppbromsning av centraliseringen och koncentrationen. En fortsatt strukturomvandling måste inriktas på att komplettera befintliga miljöer och göra det möjligt för alla små orter i landet att bestå och utvecklas. En sådan ändrad inriktning på strukturomvandlingen skall ses som ett långsiktigt mål för samhällsutvecklingen. Det kan inte bli frågan om en omstrukturering av samhället i den takt som skett under framför allt av flera skäl. Många människor kommer i kläm vid en snabb strukturomvandling - framför allt de redan sämst ställda. Dessutom måste av hushållningsskäl de investeringar som gjorts i framför allt bostäder självfallet nyttjas. Det är dock en avgörande skillnad mellan dessa två typer av strukturomvandling. Den hittillsvarande omvandlingen har i hög grad lett till att många fungerande sociala miljöer slagits sönder och ersatts med miljöer där de sociala relationerna har haft svårt att etablera sig. En strukturomvandling i riktning mot väl integrerade samhällen i alla delar av landet innebär en direkt satsning på att bygga upp fungerande sociala miljöer överallt. En annan inriktning av strukturomvandlingen kräver samverkande åtgärder på en rad områden. har dessa olika åtgärder i de flesta fall värde, även om de vidtas separat. Det är dock viktigt att försöka se bort ifrån den traditionella ämnes- och sektorsindelningen och försöka se till helheten. Det vore därför angeläget att på parlamentarisk grund utreda den inriktning av strukturomvandlingen som skisseras i denna motion. En sådan framtidsutredning måste arbeta snabbt men med ett långt tidsperspektiv. Den totala samhällsekonomin måste bedömas från synpunkten av ekonomi i dess ursprungliga betydelse av hushållning. Detta är nödvändigt för att den kortsiktiga ekonomi som styr dagens samhälle inte tillåts styra utredningsarbetet. måste en sådan utredning självfallet föreslå successiva åtgärder för en utveckling i en annan riktning som snabbt kan sättas in i samhällsplaneringen. Vissa åtgärder kan självfallet genomföras . Planlagstiftningen måste till exempel ha en sådan utformning att goda förutsättningar i detta avseende ges för planering av integrerade lokala miljöer. Utbildningen är likaså ett område där åtgärder bör sättas in snabbt, eftersom verkningarna inte får utslag på en gång. Sambanden och helheten bör betonas genom att ämnet ekologi införs i skolarbetet. Därigenom skulle också människans roll i samspelet betonas. Med hänvisning till det anförda hemställs' 1. att beslutar att hos regeringen begära en parlamen tarisk utredning med uppgift att föreslå åtgärder, inriktade på att skapa lokala miljöer med närhet och samband mellan olika funktioner inom integrerade samhällen, i enlighet med vad som anförts i motionen, och där energi- och råvaruhushållning är en avgörande förutsättning för utredningens arbete, 2. att uttalar att kommande planlagstiftning utformas så, att goda förutsättningar ges för skapande av lokala miljöer med integration av olika verksamheter och funktioner. () () '(Se även motionerna 1975:1346 och 1975:983) GOTAB 75 8876 S 1975