mot · FY021239 · 1975-01-27 00:00:00 — om inrättande vid av en överläkartjänst i neuropatologi. De organiska sjukdomarna i nervsystemet, som omfattar hjärna,ryggmärg och kroppens nerver, är svåra att diagnostisera, behandla och rehabilitera. Det var därför naturligt att man tidigt avskiljde sådana sjukdomar inom invärtesmedicinen och bildade en separat disciplin, neurologin som enbart arbetade med diagnostik och medicinsk behandling av sådana processer. När det blev möjligt med kirurgiska ingrepp i hjärna och ryggmärg bildades neurokirurgin. Förutsättningen för adekvat behandling inom dessa båda discipliner var naturligtvis exakt diagnostik. 1 har vi länge haft förmånen av mycket högt utvecklad röntgendiagnostik, och det är därför ingen tillfällighet att man inom denna gren tidigt gjorde banbrytande tekniska och medicinska framsteg, som har resulterat i en högtstående neuroradiologisk disciplin i vårt land. Generellt kan sägas att svensk neurologi, neurokirurgi och neuroradiologi tillhör de ledande i världen. Samma pionjärmässiga ställning har den "teoretiska" eller grundforskningsmässiga aspekten av ämnet, nämligen forskningen över de normala neurofunktionerna (neurofysiologin) och -strukturerna (neurohistologin). Inom dessa områden har t. ex. tilldelats två i modern tid (U.S. v. Euler och R. I stort sett har denna utveckling i såväl kliniskt som teoretiskt avseende försiggått i . inom neurologin, i neuroradiologin och inom neurokirurgin var verksamma vid , liksom de tidigare nämnda banbrytarna inom neurofysiologin. En ytterst betydelsefull partner i det kliniskt-diagnostiska arbetet är patologen. Med sin mikroskopiska undersökning av vävnadsbitar från hjärna, ryggmärg, nerver och muskler är han vägledande för behandling, medicinsk, kirurgisk eller radioterapeutisk. Han bedömer, om det kirurgiska ingreppet är radikalt, om den tidigare diagnosen är riktig, och drar slutsatser om sjukdomsförloppet och dess prognos. För tillförlitligt sådant arbete krävs en ytterligt avancerad specialistkunskap. Den specialisering som åstadkommits inom medicin, kirurgi och röntgenologi i neurologisk riktning har av olika skäl inte kommit till stånd inom patologin i . Medan man i , , och har högt utvecklade, s. k. neuropatologiska laboratorier, finns endast rudimentära sådana i . Det hindrar inte att vi har internationellt mycket framstående neuropatologer, som genom ovanlig intensitet och utbildning utomlands skapat små enheter i neuropatologi i , , , och . I , som har landets mest betydande koncentration av neurodiscipliner, saknas emellertid såväl tjänster i neuropatologi som aktiva neuropatologer. har äskat en tjänst som professor i neuropatologi utan framgång. Det ansträngda finansiella läget gör att fakultetstjänster i nya ämnesområden företrädesvis skall tillkomma genom omvandlingar av ledigblivna tjänster enligt universitetsstadgans § 69. Med denna princip blir det inte möjligt att vid omvandla en tjänst i patologi till neuropatologi , då nästa tjänst i patologi prövas enligt § 69. Dessa förhållanden gör att situationen inom den neurologiska strukturdiagnostiken på är oacceptabel. På grund av den totala avsaknaden av specialutbildad neuropatolog ställs sjukhusets patologer inför ofta för dem omöjliga diagnostiska problem. Detta leder till otillförlitliga mikroskopiska diagnoser, ofullständig utredning av neurologiska, neurokirurgiska och psykiatriska fall. Denna brist drabbar ett stort antal kliniker vid sjukhuset, eftersom neurologiska fasetter förekommer vid en råd andra sjukdomar än de strikt neurologiska, t. ex. sockersjuka, ortopediska sjukdomar och kärlsjukdomar samt en rad barnsjukdomar. Den f. n. otillräckliga neuropatologiska diagnostiken orsakar därigenom en hämning av utvecklingen av andra diagnostiska metoder, eftersom "facit blir otillförlitligt, med återverkan även på behandlingsresultaten. Den väsentliga orsaken till att de vid sjukhuset tjänstgörande patologerna inte är kapabla till adekvat diagnostik ligger i neuropatologins mångfasetterade sjukdomspanorama, som kräver en specialutbildning såväl kunskapsmässigt som tekniskt. Nervsystemet reagerar på ett specifikt sätt vid inflammation, degeneration, kärlskador, tumörer och ämnesomsättningsrubbningar, olika också under livet. Sålunda är förändringarna i foster- och barnhjärna, som är omoget, helt avvikande från dem hos den vuxne, även om den bakomliggande defekten kan vara densamma. Tumörer i nervsystemet är av en typ som inte förekommer i andra organ eller vävnader. Därtill kommer att i nervsystemet ingår en isoleringssubstans, myelin,som är unik och som vid sjukdom reagerar på speciella sätt vid degeneration, medfödda ämnesomsättningsrubbningar och tumörsjukdomar. Nervsystemets unika funktion gör att även sjukdomsbilderna är komplicerade och kan ta sig antingen enbart psykiska eller organiska uttryck, ofta bådadera. Organiska processer i hjärnan ligger ofta bakom s. k. psykiska sjukdomar, för tidigt åldrande, psykiskt eller motorisk utvecklingsstörning samt cerebral pares (CP-barn). Sammantagna utgör dessa sjukdomstillstånd en mycket stor del av vårdbehovet, som belastar vår budget. Denna belastning drabbar såväl den omedelbara vården av de sjuka som rehabili teringen i både sluten och öppen vård. Kostnaderna härför är inte möjliga att överblicka. För att råda bot på dessa missförhållanden är det ytterst angeläget att en överläkartjänst i neuropatologi inrättas vid . Lokalfrågan kan lösas i befintliga och planerade lokaler för den patologiska avdelningen vid sjukhuset. Teknisk assistans och utrustning kan även ställas till förfogande. Det blir således inga följdkostnader som skulle kunna anföras som skäl att ytterligare fördröja ett så angeläget yrkande. Med stöd av det anförda hemställs 1. att bemyndigar regeringen att vid inrätta en tjänst som överläkare i SKBe3 i neuropatologi fr. o. m. /76, 2. att till : Driftkostnader anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag av .