mot · FY02158 · 1975-01-16 00:00:00 — av m. fl. En forusättning för att den enskilda människan skall finna sig till rätta i samhället och kunna göra en fullgod insats för sitt eget och det gemensamma bästa är att hon får en utbildning av god kvalitet. Vi vill i begreppet god kvalitet lägga in inte bara kunskap och färdigheter utan även social fostran och förmåga till samverkan. Detta förutsätter en skola som i sin undervisning är inriktad på att hos varje elev ta vara på och utveckla anlag, intressen och förmåga, en skola som sätter individen i centrum men som betonar hans/hennes roll i gemenskapen. Om dessa mål har länge rått enighet i svensk utbildningspolitik. De har också varit utgångspunkten får de senaste decenniernas skolpolitiska reformer. Från främst socialdemokratiskt håll har dock gjorts gällande att det skulle råda en motsättning dels mellan undervisning och fostran, dels mellan individens och gemenskapens intresse. Denna inställning, som i stor utsträckning är ideologiskt präglad, saknar enligt vår mening verklighetsförankring. Skolans fostrande uppgift att göra eleven till en god medlem av samhällsgemenskapen förutsätter att denna bibringas faktakunskaper och basfärdigheter. Kunskaper och färdigheter utgör förutsättningar för självständigt tänkande och skapande och ger innehåll i begreppet allmänbildning. Likaså är det nödvändigt för att en individ skall kunna känna lojalitet mot gemenskapen att han inte på grund av något föregivet kollektivt krav hindras från att utvecklas efter sina egna förutsättningar. Den s. k. IEA-undersökningen har visat att svenska ungdomars trivsel i skolan är den klart sämsta vid en internationell jämförelse. Det omfattande skolket, de svårbemästrade disciplinproblemen, mobbningen och den sjunkande arbetsmoralen i klasserna visar också att den svenska skolan inte haft framgång i sin viktiga fostrande uppgift. Utredningen om skolans inre arbete - - har framlagt sitt huvudbetänkande (SOU 1974:53). Arbetsmiljöns utformning i skolorna kommer därmed längre fram att bli föremål för behandling. Här redovisas därför endast några av de grundläggande principer som enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör ligga till grund för reformarbetet. Ett flexiblare system för resursanvändning måste komma till stånd, vilket bör ge utrymme för ökat lokalt inflytande över skolarbetet. Elevvård och specialundervisning bör organiseras så att resurser och insatser kan anpassas på bästa sätt efter lokala förhållanden utan att vara låsta av i detalj styrande regler om elevvårdspersonal, specialundervisningens organisation och volym etc. All erfarenhet visar att arbetsmiljön blir bättre, trivseln större och kunskapsstandarden högre om undervisningen bedrivs i små grupper. En av orsakerna härtill är att detta möjliggör individualisering av undervisningen. Den ökade lärartäthet som fordras för att uppnå detta är möjlig mot bakgrund av den goda tillgången på utbildade lärare. Avskaffandet av klassrummen har bidragit till oron och vantrivseln i skolan. Klassrummen har i stor utsträckning ersatts av ämnesrum mellan vilka eleverna förflyttar sig under skoldagen. Skolmedicinsk expertis har påpekat det olämpliga i att tvinga skolbarn att bära med sig sina skolböcker. Än viktigare är det förhållandet att det nuvarande systemet berövar eleverna den trygghetskänsla som ett eget klassrum ger. Det är enligt vår mening nödvändigt att så långt möjligt eftersträva ett klassrumssystem i , särskilt på låg- och mellanstadiet. Den s. k. hemrums-idén bör också kunna prövas i första hand vid nybyggnad. Forceringen av reformerna i det svenska skolväsendet har lett till att reformbesluten inte alltid föregåtts av tillräckligt noggranna överväganden rörande de organisatoriska, ekonomiska och pedagogiska konsekvenserna av olika åtgärder. Därför är det synnerligen angeläget att bestående förändringar av skolans arbetsmiljö genomförs med stor försiktighet och i nära samarbete med lärare, elever och föräldrar. Vi vill inför det fortsatta arbetet med SIA:s förslag betona vikten av att remissinstanserna ges erforderlig tid att penetrera och analysera det omfattande material utredningen redovisat. Vidare utgår vi ifrån att de uttalanden som gjorts från utredningens sida om att SIA:s förslag förutsätter ett genomförande i dess helhet icke kommer att vinna regeringens anslutning. Eftersom icke redovisat genomarbetade beräkningar rörande de totala kostnaderna för förslagens genomförande, är det särskilt angeläget att den blivande propositionen ger en klar och betryggande redovisning i detta hänseende. Väsentligt är också att den blivande propositionen utarbetas så att elever, föräldrar och lärare kan få fullt klart för sig vad förslaget i realiteten kommer att innebära för utformningen av framtidens skola. Även om behovet av flexibilitet och anknytning tili de lokala förhållandena gör sig särskilt gällande på undervisningsområdet, får detta icke drivas så långt att därmed skapas allmän osäkerhet om de grundläggande riktlinjerna för utbildningens bedrivande. Skolan har en väsentlig uppgift när det gäller att fostra elever till ansvarskännande samhällsmedborgare med respekt och förståelse för de grundläggande värderingar som vårt demokratiska samhälle bygger på. Ansvaret för barnens uppfostran och utbildning vilar emellertid enligt allmänt rättsmedvetande och svensk lagstiftning ytterst på föräldrarna. Hemmens betydelse för barnens utveckling underskattas dock av många. I samband med SIA:s förslag om fria och frivilliga aktiviteter har uppstått en diskussion om ansvaret för barnens uppfostran och utveckling. Från socialdemokratiskt håll har antytts att föräldrarnas ansvar alltmer kan och bör övertas av samhället. Moderata samlingspartiet avvisar med skärpa sådana tankegångar. Olika undersökningar (t. ex. hem, fostran, skola och kamratmiljö i belysning av intervju och uppföljningsdata, SOU 1973:25) har klarlagt hemmiljöns grundläggande betydelse för barnens utveckling. Brister i hemmiljön under uppväxtåren har visat sig svåra att komma till rätta med genom insatser på skolans område. Hemmens centrala roll i förevarande sammanhang måste uppmärksammas och erkännas, om effektiva åtgärder skall kunna sättas in då problem uppstår. Aktiva insatser bör göras för att stärka föräldrarnas inflytande över barnens uppfostran och intensifiera samarbetet skola-hem. En harmonisk utveckling ställer krav på en förtroendefull växelverkan mellan skol- och hemmiljö. Moderata samlingspartiets familjepolitik är utformad mot bakgrund av denna inställning. Skolutbildningens kvalitet har i betydande utsträckning kommit att stå i utbildningsdebattens centrum. Ett genomgående drag i moderata samlingspartiets utbildningspolitik är kravet på kvalitet i all undervisning. Kvalitetskravet växer i takt med samhällsutvecklingen, som ständigt ställer nya fordringar på ungdomen vid utträdet i arbetslivet. har det framlagts åtskilliga rapporter, enligt vilka skolan allvarligt misslyckats med att upprätthålla en acceptabel standard på kunskapsresultaten. Särskilt allvarlig synes situationen vara i ämnena svenska och matematik. Under Skolveckan 74 hävdade svensklärarna att omkring 1 000 elever i vår kommer att lämna utan att kunna läsa tillfredsställande. Fortbildningskonsulenterna i matematik har genomfört en undersökning, som visar att en tredjedel av eleverna i sista årskurs inte kan räkna ut hur mycket av är. Otillräcklig träning i basfärdigheter angavs som en förklaring. Kraftfulla insatser måste vidtas för att komma till rätta med den uppkomna Den oro över utvecklingen som tidigare i olika sammanhang framförts av moderata samlingspartiet - och som fått ett allt starkare stöd från lärår-, föräldra- och avnämarhåll - får inte längre nonchaleras. Svenskämnet har, liksom flera andra ämnen, tillförts en rad nya i och för sig värdefulla moment (t. ex. dramatik och massmediakunskap). Olyckligtvis har detta skett på bekostnad av bl. a. undervisningen och träningen i läsning och skrivning, vilket medför att många elever inte har möjlighet att tillägna sig de kommunikationsfärdigheter i svenska som krävs i vårt alltmer komplicerade samhälle. Moderata samlingspartiet finnér det nödvändigt att en revision av läroplanerna och en översyn av målbeskrivningen för ämnena svenska och matematik i omgående kommer till stånd. En grundläggande målsättning bör därvid vara att öka elevernas basfardigheter, vilket för svenskämnets del borde innebära att detta ges en mindre splittrad utformning. bör senare föreläggas förslag till ny läroplan för hela . Resultaten av Lgr 69:s enligt vår mening alltför starka betoning av en vid allmän orientering i bör granskas. Massmedias, särskilt televisionens, möjligheter att utanför skolan tillgodose behovet av en sådan orientering bör därvid beaktas. Det är nödvändigt att prioritera kravet på fasta och väl inövade basfärdigheter i varje ämne. En grundlig genomgång av undervisningsgången genom stadierna bör leda till förändringar, så att moment inte i samma utsträckning som behandlas upprepade gånger . Förhållandet mellan teori och praktik i utbildningen bör på samma sätt omprövas. De senaste årtiondenas skolreformer, framför allt inom , har i alltför hög grad varit inriktade på utbildningens teoretiska innehåll. Det ändrade tillvalssystemet och avskaffandet av de praktiska linjerna har för många elever medfört stigande ovilja mot skolarbetet som helhet. Överteoretiseringen hämmar skolväsendets utveckling mot en utbildning för alla. Resultatet har bl. a. blivit en utbredd otrivsel bland sådana elever som saknar läggning och intresse för teoretiska studier. Ett försök vid i visar att trivseln och skolintresset hos en grupp skoltrötta elever i årskurs 9 kraftigt förbättrades, då möjligheter till en mer praktiskt inriktad studiegång gavs. Möjligheten till jämkad studiegång är begränsad till elever i årskurs 9. Erfarenheten visar att denna möjlighet är mycket värdefull för vissa elever och att resultaten har varit goda. De problem som motiverar sådan studiegång finns emellertid också i lägre årskurser, främst i årskurs 8 men också i begränsad omfattning i årskurs 7. Vi föreslår därför att även elever i årskurs 7 och 8 skall kunna beredas jämkad studiegång. Gymnasieskolans kvalitetsproblem - vilka synes ha fått en allt större omfattning - sammanhänger givetvis i stor utsträckning med kunskapsstandarden i . Svårigheterna och bristerna flyttas upp till gymnasieskolan och därefter till den högre utbildningen. Att situationen är allvarlig framgår bl. a. av gymnasieinspektörernas senaste rapporter till (). har problem uppkommit genom förskjutningen av elevernas val från 3- och 4-åriga till 2-åriga linjer. Denna tendens kan väntas bli förstärkt, när innebörden av de nya kompetensvillkoren blir allmänt känd. Det finns en risk att den beslutade gymnasieskolans struktur helt bryts sönder. Särskilt besvärlig är situationen vid de 3och 4-åriga naturvetenskapliga och tekniska linjerna. Dessa linjers starkt avtagande attraktionskraft är allvarlig. Samhällsutvecklingen ställer allt större krav på tillgång på tekniskt och naturvetenskapligt välutbildad arbetskraft. Läroplanen för gymnasieskolans 3- och 4-åriga linjer är nu . Det huvudsakliga arbetet med läroplanen utfördes emellertid , varför den i realiteten bygger på tankegångar, som är mer än . På grund av den snabba tekniska utvecklingen är det naturligt att det redan nu uppkommit ett behov av förändringar. Moderata samlingspartiet föreslår att en översyn avseende de naturvetenskapliga och tekniska 3- och 4-åriga linjernas konstruktion och innehåll kommer till stånd. Möjligheterna till en ökad samordning mellan linjerna bör därvid prövas. Företrädare för den eftergymnasiala utbildningen bör ges tillfälle att medverka i detta arbete. bör ett läroplansutvecklingsarbete komma till stånd, som syftar till en reformering av samtliga gymnasieskolans teoretiska linjer. Detta arbete bör redan nu inledas med en kartläggning av orsakerna till de senaste årens utveckling av efterfrågan på olika linjer inom gymnasieskolan. En sådan kartläggning får också ses som en förutsättning för en meningsfull långsiktig planering inom utbildningsområdet. SÖ föreslår i sina anslagsframställningar för /76 att antalet elevplatser i gymnasieskolans direkt grundskoleanknutna del ökas från 100 400 platser innevarande budgetår till 101 730. För de 3- och 4-åriga linjerna räknar SÖ sammanlagt med en ökning av 200 intagningsplatser. Detta skulle innebära att det totala antalet intagningsplatser blir 30 500 vid de längre linjerna, vilket utgör ungefär samma andel av antalet 16-åringar som motsvarande platsantal innevarande läsår. SÖ föreslår en minskning av antalet elevplatser på humanistisk och samhällsvetenskaplig linje, en ökning av antalet elevplatser på 3-årig ekonomisk linje och på naturvetenskaplig linje samt oförändrat antal intagningsplatser på 4-årig teknisk linje. Antalet elevplatser på 2-årig ekonomisk, social och teknisk linje föreslås minska med sammanlagt 100 platser. För 2-årig musiklinje föreslås ingen ändring. Beträffande övriga 2-åriga linjer föreslår SÖ att antalet elevplatser ökas med sammanlagt 1 230. Regeringen föreslår nu i budgetpropositionen att antalet elevplatser på de mera utpräglat yrkesinriktade utbildningsvägarna ökas mera än vad SÖ föreslagit. Vidare föreslår regeringen - i stället för den av SÖ föreslagna ökningen med 200 elevplatser - en viss minskning av antalet elevplatser på de 3- och 4-åriga linjerna. Moderata samlingspartiet finner det otillfredsställande att regeringen inte är beredd att tillstyrka SÖ:s förslag i avseende på de 3- och 4-åriga linjernas dimensionering. Den pågående successiva utarmningen av de längre gymnasiala linjerna, främst de naturvetenskapliga och tekniska, kommer att medföra problem för såväl den högre utbildningen som samhället i stort. Vi föreslår därför att antalet elevplatser på de 3- och 4-åriga linjerna ökas i enlighet med SÖ:s förslag. För att detta beslut skall vara meningsfullt är det nödvändigt att stimulera efterfrågan på naturvetenskaplig och teknisk utbildning. En av förutsättningarna härför är att studie- och yrkesvägledningen förstärks. Samhällets principiella ansvar för allas utbildning motiverar ej ett skolmonopol. Statliga och kommunala bidrag till driften av grundskolor och gymnasieskolor bör vara oberoende av skolans huvudmannaskap. Skolor utanför det allmänna skolväsendet bör betraktas som ett värdefullt komplement, då de ofta verkar pådrivande i det pedagogiska utvecklingsarbetet och erbjudit eleverna en bättre skolmiljö än vad allmänna skolor förmått. En del enskilda skolor erbjuder dessutom utbildning som inte ges inom det allmänna skolväsendet. Det relativa betygssystemet har blivit ett misslyckande. Systemet utgår från felaktiga principer, och dess konstruktion har för eleverna lett till otrivsel och ovilja till samarbete. Moderata samlingspartiet har som enda politiskt parti konsekvent tagit avstånd från nuvarande betygssystem, alltsedan tanken på detta första gången framfördes. Rätt utformade fyller betygen en rad viktiga funktioner. De lämnar värdefull information till föräldrar och tjänar därigenom som ett stöd i föräldraansvaret. De fungerar som stimulans för eleverna i skolarbetet, som dessa får vägledning inför det framtida studie- eller yrkesvalet. Betygen spelar också en betydelsefull roll vid intagning till spärrad utbildning och vid utträde på arbetsmarknaden. skapar de möjligheter att utvärdera utbildningssystemets effektivitet. Vi kan inte acceptera en betygslös skola. Den information och vägledning betygen bör ge skulle då sökas på andra och mer informella vägar. Ett sådant system skulle ge stort utrymme för subjektivitet och orättvisa. Vår uppfattning är därför att graderade betyg skall ges regelbundet och i skriftlig form. Vi förväntar att betygsutredning - som prövar betygssystemets utformning i grund- och gymnasieskolan - framlägger förslag till nytt betygssystem under innevarande år. Samhällsstrukturens komplexitet och den snabba utvecklingen inom en rad områden har medfört ett ökat behov av vuxenutbildning på olika stadier. Vuxenutbildningens överbryggande betydelse i avseende på utbildningsklyftor mellan generationer har alltmer uppmärksammats. Regeringen kommer enligt budgetpropositionen att framlägga propositioner på grundval av U 68:s, kompetenskommitténs, SVUX:s och FÖVUX:s förslag. Moderata samlingspartiet avser att i samband därmed ta ställning till frågor som berör den framtida vuxenutbildningen. Utvecklingen i samhället blir alltmer beroende av tillgången på välutbildad arbetskraft. Den eftergymnasiala utbildningen har till huvuduppgift att förbereda de studerande för kommande kvalificerad yrkesverksamhet. Utbildningens kvalitet är härvidlag av central betydelse. Undervisningen måste syfta till att förmedla de kunskaper och färdigheter som är en förutsättning för kritiskt tänkande och förmåga att tillämpa vetenskapliga metoder. Oroande tecken på en nedgång i den högre utbildningens kvalitet har framkommit . Den eftergymnasiala utbildningens kvantitativa utveckling synes delvis ha skett på bekostnad av kvaliteten. Åtgärder måste därför vidtas för att slå vakt om och vidareutveckla de krav på kvalitet som det ligger i både individens och samhällets intresse att tillgodose. Utbildningen på eftergymnasial nivå bör vara så upplagd att den möjliggör produktiva och meningsfyllda insatser på arbetsmarknaden. Detta förutsätter en utformning av utbildningen som bygger på erfarenheter och initiativ från olika avnämarkategorier. Brister i detta avseende har lett till betydande svårigheter på arbetsmarknaden för akademiker som slutfört sina studier, kontakterna utbildning-arbetsliv bör ytterligare utvecklas. Läroanstalterna bör stimuleras att ta initiativ till sådana kontakter. Som ett exempel härpå kan nämnas de regionala avnämarkonferenser som arrangerats av . Universitets- och högskoleutbildningen bör i princip vara yrkesinriktad. Betydande utrymme måste dock ges utbildning som inte är direkt yrkesförberedande. Reformeringen av studieordningen vid de filosofiska fakulteterna, den s. k. PUKAS-reformen, som statsmakterna genomförde 1969, syftade till att ge de studerande en bättre förberedelse för arbetslivet. En felaktig sammansättning av utbildningslinjerna, kombinerad med hårda ad ministrativa styrningar, som i praktiken dessutom visat sig i det närmaste omöjliga att tillämpa, medförde att reformen inte ledde till det åsyftade resultatet. För att bibehålla kvaliteten i utbildningen och öka yrkesanpassningen är det nödvändigt att ha ett nära samband mellan forskning och grundutbildning. Möjlighet skall finnas till fritt val av egna ämneskombinationer, vilket bl. a. medför att de små ämnenas existens kan tryggas. Utbildningens dimensionering måste i första hand ses mot bakgrund av samhällets behov av universitets- och högskoleutbildad arbetskraft och individernas efterfrågan på sådan utbildning. Kravet på valfrihet samt frånvaron av tillförlitliga prognosinstrument gör det orimligt att införa ett system med en total antagningsbegränsning med fördelning på utbildningsregioner, högskoleområden, linjer och enskilda kurser. Endast då det gäller utbildningar, som är särskilt kostnadskrävande eller har en klart begränsad efterfrågan på arbetsmarknaden, är antagningsbegränsningar motiverade. Tyngpunkten bör läggas på information och studievägledningar i stället för på administrativa styrmekanismer. En nödvändig begränsning av tillträdet till den högre utbildningen måste ske genom olika kompetensbestämmelser, som säkerställer att de som påbörjar högre utbildning också besitter de förkunskaper och övriga förutsättningar som erfordras för att fullfölja studierna. Ingen skall av sociala, ekonomiska eller geografiska skäl vara förhindrad att genomgå högre utbildning. En ökad satsning på distansundervisning och andra former för decentraliserad undervisning bör medverka till ökad rekrytering från grupper, som avstår från att studera vid universitet och högskolor. är det särskilt angeläget att situationen för universitetsfilialerna, och inte försämras. Den högre utbildningens organisation skall vara flexibel, så att den kan anpassas till varje utbildningsenhets särart. Varje universitets- eller högskoleenhet skall ha sin egen styrelse, där majoriteten utses av företrädare för lärare, studerande och övrig personal. Förslag om den högre utbildningens organisation, dimensionering, lokalisering m. m. kommer att föreläggas 1975 på grundval av U 68:s förslag. I samband härmed återkommer moderata samlingspartiet till dessa frågor. Betydande belopp satsas i vårt land på forskning och utvecklingsarbete (FoU). Innevarande budgetår uppskattas storleken av de resurser som för FoU anvisas över statsbudgeten till ca . revisorer har, mot bakgrund av de omfattande statliga insatserna på området, undersökt utbytet av de statliga bidragen till forskningen och de rutiner som tillämpas vid den fortlöpande bevakningen av forskningsmedlens an vändning (Den statliga forskningsverksamheten granskningspromemoria nr 8/1972). Undersökningen har givit vid handen att den svenska forskningen såväl kvalitativt som beträffande produktiviteten ligger fullt i nivå med forskningen i andra, jämförbara länder. Några allvarligare anmärkningar riktas inte mot den svenska forskningsverksamheten. Detta utesluter dock icke att åtgärder kan vidtas, syftande bl. a. till en ökad effektivitet inom olika delar av forskningssektorn. Av speciell betydelse i sammanhanget är vilka organ som på den politiska nivån övergripande handlägger frågorna rörande forskningen. En tillförlitlig helhetsbild av statens satsning på forskning och utveckling är önskvärd, särskilt då man skall avväga forskning mot andra samhällsbehovs rättmätiga krav eller prioritera ett forskningsområde framför ett annat. Genomgående hävdas i promemorian att den humanistiskt orienterade forskningen är starkt eftersatt. På grundval av sin utredning framförde revisorerna i en skrivelse till vissa synpunkter på bl. a. informationsbehov och nödvändigheten av ett forskningspolitiskt handlingsprogram. riksdag behandlade den statliga forskningsverksamheten med anledning av riksdagsrevisorernas skrivelse. Revisorernas synpunkter i fråga om ett forskningspolitiskt handlingsprogram borde enligt beslut bli föremål för en samlad bedömning i t. ex. forskningsrådsutredningen. Även frågan om tillgodoseendet av informationsbehov borde enligt bedömning prövas av forskningsrådsutredningen. Slutligen menade att revisorernas skrivelse borde överlämnas till informationsutredningen för övervägande om de enskilda riksdagsledamöternas och utskottens behov av kontakt med aktuell forskning och av kontinuerlig information om vetenskapliga rön på olika områden. Det är särskilt tillfredsställande att frågan om behov av såväl kontakt med aktuell forskning som kontinuerlig information som underlag för överväganden och beslut kommer att utredas. saknar en motsvarighet till den forskningsberedning regeringen har som rådgivande organ och informationskanal. Resultatet av utredningsarbetet måste bli att på ett helt annat sätt än får möjlighet att medverka till att utforma forskningspolitiken, göra nödvändiga avvägningar, bedöma utbytet av satsningar på olika forskningsområden, tillgodose eftersatt forskningsverksamhet etc. Arbetet bör bedrivas med största skyndsamhet. Forskningen inom universitetssektorn berörs i hög grad av den organisation av universitets- och högskoleutbildningen som kommer att gälla sedan statsmakterna tagit ställning till U 68:s förslag. Graden av anknytning mellan grundutbildning och forskning blir här av avgörande betydelse. , som tillkallades 1974, har icke fått till uppgift att behandla universitetsforskningens arbetsförhållanden och dimensionering i dess helhet. Övervägande skäl talar för att de med universitetsforskningen sammanhängande problemen, som U 68 inte hade i uppdrag att belysa,