mot · FY021840 · 1975-03-07 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:13 om lokalradio och vissa andra rundradiofrågor. I propositionen om lokalradio och vissa andra rundradiofrågor (1975:13) föreslås bland annat att skall avvisa tanken på kommersiell reklam mot vederlag i televisions- och ljudradioprogram. Detta förslag grundas på reklamutredningens delbetänkande angående TV-reklamfrågan (Reklam lil). Bara det faktum att alla opinionsundersökningar redovisat ett påtagligt intresse hos allmänheten för reklam-TV och knappast någon rädsla för påstådd onödig reklam borde innebära att politikerna seriöst prövade möjligheten till försöksverksamhet med reklamsändningar i . De opinionsundersökningar som presenteras i nyssnämnda utredning visar för övrigt att man i är klart positiv till tanken på reklam-TV. Argumenten för reklam-TV som framför allt en finansieringsform inför ett pressat ekonomiskt läge i är många. Det måste vara fel om man tvingas att finansiera en förhoppningsvis utökad och förbättrad verksamhet med licensmedel, då höga licenser drabbar just dem som behöver radio och TV allra bäst, nämligen pensionärer och handikappade m. fl. Det är också en fördel för konsumenterna att få en informativ reklam även i etern. Konsumentpolitiska åtgärder med försök att skapa regler för reklamen minimerar risken att reklamen skulle bli annat än nyttig för konsumenterna. Vidare ökar våra möjligheter att kunna ta in program från andra länders radiobolag, vilka använder sig av reklam. Att beskära möjligheterna för medborgarna att direkt kunna få information från andra länder med enbart argumentet att svenskar inte skall få se och höra reklam är lika verklighetsfientligt som åtgärderna mot reklam när det gäller exempelvis videoband, som utbildningsministern aviserar i propositionen 1975:13. Med reklamutredningens arbete har en modell för ett reklamfinansierat TV-företag presenterats. I huvudsak är det en bra modell att ha som utgångspunkt för vidare arbete i frågan. Dess värre anförs inför utredningens ställningstagande en rad ogrundade resonemang som naturligtvis bara kunde resultera i att utredningen avskriver tanken på TV-reklam. Således är beräkningarna bakom utredningens påstående, vilket utbildningsministern särskilt framhåller som ett argument mot TV-reklam, att ekonomin inte skulle förbättras med TV-reklam mycket löst grundade. Förutsättningarna för beräkningarna - nämligen att reklaminslagen skulle vara , in ternationellt sett en hög siffra, och att den totala sändningstiden med reklam skulle vara per dag (sön- och helgdagar borträknade), en låg målsättning således - är ur ekonomisk synvinkel oacceptabla. Det finns inget som tyder på att konsumenterna skulle ogilla reklamsändningar upp till det dubbla räknat per dag, med inslag som kanske bara är hälften så långa som vad utredningen föreslår, som minimigräns. Trots de anmärkningsvärt snåla förutsättningarna och ett invecklat resonemang om ointresserade TV-tittares resursförbrukning, som ett samhällsekonomiskt dilemma, ger reklamutredningens modell en sänkning av radiolincenserna. Självklart är det av stor vikt att kunna garantera främst de s. k. andratidningarna fortsatt existens även efter införande av TV-reklam. Ett genomförande av de förslag som reklamutredningen framfört i det sammanhanget är en förutsättning för att TV-reklam skall kunna bli verklighet. Sak samma gäller utredningens förslag till konsumentpolitiska åtgärder för att eliminera risken av att reklamen blir något negativt för konsumenterna. I sammanhanget bör nämnas att de föreslagna åtgärderna om förbättrad konsumentupplysning i radio och TV rimligtvis borde kunna genomföras, oavsett om reklam-TV infördes eller inte. Med utgångspunkt i det i motionen förda resonemanget menar jag att det vore en fördel - ekonomiskt, konsumentpolitiskt, programpolitiskt att bedriva försöksverksamhet med reklam-TV enligt den modell som reklamutredningen utarbetat i sitt betänkande. Viljan att införa reklam i TV är inget självändamål men väl ett medel att tillgodose ett önskemål hos många. Eftersom propositionen 1975:13 inte behandlar frågan om möjlighet för etablering av ett till fristående reklamfinansierat radio/TV-företag, avstår jag från att utveckla mina synpunkter i denna principiella fråga. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om förslag till lagstiftning som innebär att försöksverksamhet kan inledas med reklam i TV-sändningar i huvudsak enligt den modell som presenterats av reklamutredningen (SOU 1973:10). GOTAB 75 9069 S Slockholm 1975