mot · FZ0251 · 1975-11-12 00:00:00 — Motion 1975/76: 51 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:33 med förslag till lag om förvärv av hyresfastighet m. m. I propositionen 1975/76:33 framlägger regeringen förslag till lagstiftning angående tillståndsprövning för förvärv av hyresfastighet. Syftet sägs vara att förhindra och förebygga spekulation och därmed hindra personer som är olämpliga att förvalta fastigheter att förvärva sådana. Tillståndsprövning skall göras av hyresnämnd. Moderata samlingspartiet yrkar i denna motion avslag på propositionen. Det bostadspolitiska och markpolitiska området utgör den mest genomreglerade och av det allmänna hårdast styrda sektorn i vårt samhälle. Markutnyttjande, bostadsproduktion, bostadsfinansiering och bostadsförvaltning har i allt högre grad undandragits de enskilda medborgarnas efterfrågan och inflytande samt en kostnadspressande fri konkurrens mellan olika intressen. Detta utgör enligt vår mening en förklaring till de i många fall oefterrättliga förhållanden, de otillfredsställande miljöer och den starkt begränsade valfrihet som råder på detta för de enskilda medborgarnas ekonomi och trivsel betydelsefulla samhällsområde. Moderata samlingspartiet har konsekvent hävdat att medborgarnas egna önskemål och fria efterfrågan skall styra markutnyttjande, bostadsproduktion och bostadsförvaltning. Valfriheten skall avse olika slags bostäder och skilda former för upplåtelse. Den som föredrar att bo i småhus skall ges möjlighet att äga sin mark och sin bostad. Den bostadssökande som önskar bo i ett flerfamiljshus skall ges tillfälle att välja mellan hyresrätt, bostadsrätt eller äganderätt. Valfriheten skall gälla bostadens läge, standard, miljö och olika kostnadsalternativ. Den hittillsvarande, målmedvetet bedrivna kollektivistiska bostadspolitiken har inte bara avskaffat den valfrihet i olika hänseenden som vi förordat utan också medfört betydligt högre boendekostnader och större behov av statliga och kommunala, med skattemedel finansierade subventioner än vad en bättre marknadsanpassad bostadspolitik skulle ha föranlett. Detta utgör en orsak till det stora antalet tomma bostadslägenheter i vissa tätorters ytterområden, lägenheter som genom skattesubventioner kan utan hyressänkning kvarstå som monument över en misslyckad bostadspolitik. Den statliga, centralt styrda regleringspolitiken har också kännetecknats av snabba, för enskilda hyresgäster och fastighetsägare förödande kastningar. Tillfälligt modebetonat tyckande har präglat politiken. Från en allmän strävan att riva i stort sett alla äldre hus till en saneringspolitik inriktad på att bibehålla i stort sett allt gammalt har steget inte varit långt. Det säger sig självt att en sådan politik och hyressättnings 1 1975/76 3 sami. principer, byggda på central reglering och inte på hyresgästens egna önskemål och värderingar, öppnar möjligheter för både svartabörshyror och osunda spekulationer av mindre nogräknade personer. Att komma till rätta med dylik verksamhet är en angelägen samhällelig uppgift. Däremot kan i allra högsta grad diskuteras om detta skall ske genom en generellt verkande, ytterligare uppluckring av enskild äganderätt och ett dyrt, omständligt, allmänt verkande byråkratiskt regleringssystem. Propositionen utgör ett typiskt exempel på ett regleringstänkande, som utgår ifrån att det endast genom nya regleringar skall vara möjligt att angripa missförhållanden som tidigare regleringar skapat. Med en liberal grundsyn på näringsfrihet och fastighetsägande har ett system som låter hyresnämnd pröva enskilda medborgares lämplighet att äga och förvalta fastigheter ingenting gemensamt. Det utgör tvärtom en återgång till skråtidens förmyndartänkande och ännu tidigare epokers syn på enskild jordäganderätt. I vad gäller ägande och förvaltning av flerfamiljshus har moderata samlingspartiet framlagt olika förslag med syfte att främja ett bättre och billigare boende samt stärka den enskildes ställning. Vi har föreslagit nya lagregler som gör det möjligt att vidga ägandet av lägenheter i hyreshus och därigenom flytta över inflytande och ekonomiskt ansvar på de enskilda människorna. Bostadskapitalet utgör omkring 1/3 av det totala realkapitalet i vårt land. Ett överförande av den del därav som ligger i hyresfastigheter i de boendes egna händer skulle innebära en betydelsefull samhällsförändring - en demokratisering" av ägandet. Direkt eller indirekt ägande ger de bästa förutsättningarna för ett verkligt inflytande över den egna boendesituationen. Driftkostnaderna för en ny hyreslägenhet överstiger . per kvadratmeter och år och stiger oavbrutet. Ägande ger möjlighet för den boende att nedbringa kostnaderna genom vård av hemmet, sparsamhet och egna arbetsinsatser. Moderata samlingspartiet anser att hyresgäster som förvärvar en icke statligt belånad fastighet för att själva bebo den bör kunna erhålla statliga lån. Bankerna bör genom statlig kredigaranti ges möjlighet att bevilja lån till del av kontantinsatsen. Hyresgästerna bör ges möjlighet att träffa överenskommelse med fastighetsägare, såväl enskilda som s. k. allmännyttiga, om förvärv av respektive lägenhet samt hembudsrättighet-dvs. förstahandsrätt vid överlåtelse - till det hus de bor i. Föredragande statsrådet uttalar i propositionen att det visserligen redan nu är möjligt att med olika medel ingripa mot hyresvärdar som inte fullgör sina skyldigheter på ett tillfredsställande sätt och fortsätter: Sådana regler lider emellertid av den ofrånkomliga svagheten att de endast medger ingripanden i efterhand, när skadan redan är skedd. Enligt min mening skulle det innebära en väsentlig förbättring att till de medel som redan finns foga ett kontrollsystem som gör att ingripande i efterhand blir aktuellt i så få fall som möjligt. Vi underkänner de sålunda anförda motiven för den föreslagna kontroll Föredragandens argument skulle lika väl kunna åberopas som grund för liknande ingrepp på alla andra områden av fri näringsutövning. En lagstiftning, byggd på det slags individuella förhandskontroll och subjektiva lämplighetsprövning som föreslås, står i klar strid med vårt svenska rättssystem och de näringsfrihetstraditioner på vilka detta uppbyggts. Statsrådet medger att han i och för sig delar den uppfattning, som kommit till uttryck i promemorian och vid remissbehandlingen, att de flesta fastighetsägare fullgör sina åligganden som hyresvärdar på ett tillfredsställande sätt. Han uttalar emellertid att det finns åtskilliga undantag och fortsätter: Erfarenheten visar att det på sina håll förekommer fastighetsägare som ingalunda uppfyller de krav som kan ställas på en hyresvärd. Detta har också bekräftats av många remissinstanser med särskild insikt i förhållandena på hyresmarknaden. Det är viktigt att sådana personer kan hållas borta från bostadsmarknaden. Intresset härav är enligt min mening så starkt att även det motiverar ett tillståndsförfarande av det slag som har förordats i promemorian. Många remissinstanser, som måste anses sakkunniga beträffande förhållandena på hyresmarknaden, har icke dragit de slutsatser statsrådet gjort. De understryker tvärtom att det blott är ett fåtal fastighetsägare som bedrivit fastighetsförvaltning på ett icke godtagbart sätt. anför: Den föreslagna lagstiftningen har till ändamål att råda bot på vissa missförhållanden vid förvaltning av bostadsfastigheter som ligger i linje med de syften som uppbär lagen om tvångsförvaltning av bostadsfastighet (TvL), bostadssaneringslagen (BSL) och 2 kap. 7 § expropriationslagen (ExL). Förslaget går emellertid längre och möjliggör ingripande redan på ett så tidigt stadium att missförhållanden inte skall behöva uppkomma. Huruvida behov av en sådan mera långtgående lagstiftning verkligen föreligger är en fråga som knappast kan bedömas enbart på grundval av promemorian. Det är visserligen möjligt, såsom där uppges, att handeln med äldre, oftast saneringsmogna flerfamiljsfastigheter inom framför allt vissa storstadsområden ökat med i vissa fall kraftiga prisstegringar som följd och även att fastigheter byter ägare med täta mellanrum, varvid priserna förskjuts uppåt (s. 20). Någon statistik eller annan utredning som belyser omfattningen av en sådan spekulation i hyresfastigheter redovisas emellertid ej. Problemets räckvidd får därför anses oviss. Mot antagandet att bristfällig förvaltning skulle vara mera allmänt förekommande talar det förhållandet att möjligheterna till ingripande enligt TvL, BSL och ExL inte har utnyttjats i särskilt många fall. Detta kan förklaras av att lagstiftningen genom sin blotta förekomst har en betydande preventiv effekt. i Södra Roslags domsaga framhåller att det är känt att ett fåtal enskilda personer och bolag, som handlar med hyreshus i främst spekulativt syfte och försummar vad som kan anses vara normal fastighetsförvaltning, opererar på marknaden. framhåller också att förslaget innebär att en omfattande apparat tillskapas för att komma till rätta med ett kvantitativt begränsat missförhållande. Ytterligare myndigheter sätts in i kontrollsystemet. En helt övervägande del av kontrollarbetet är icke blott onödigt för att lagstiftningens syfte skall uppnås utan vållar även rättsliga och administrativa komplikationer och medför betydande kostnadsökningar för stat och kommun. HSB påpekar att i förhållande till samtliga fastighetsöverlåtelser är dessa transaktioner av begränsad omfattning, och det är därför kanske svårt att, som skett i promemorian, dra slutsatsen att hyresfastigheter skulle ha börjat behandlas som handelsvara. I promemorian redovisas i vart fall inget stöd för dessa påståenden, framhåller HSB. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning kan de uppenbara missförhållanden som förekommit och av vilka åtskilliga har sin rot i regeringens egen bostadspolitik icke rimligen läggas till grund för ett så ingripande och krångligt regleringssystem som det som föreslås. För den händelse redan befintligt regelsystem inte kan anses tillräckligt för att tillvarata hyresgästernas och samhällets intressen, bör sådana kompletteringar däri vidtas att det begränsade antalet missförhållanden varom nu är fråga kan direkt angripas. Detta torde kunna ske genom den relativt antagna bostadssaneringslagen eller genom en utbyggnad av lagen om tvångsförvaltning av bostadsfastighet (TvL), som ju f. n. är föremål för omarbetning. Sistnämnda uppfattning delas f. ö. av en rad remissinstanser, t. ex. för , för , föreningsbankers förbund, HSB, Näringslivets byggnadsdelegation samt , och kommuner. Åberopande det anförda hemställes att avslår propositionen 1975/76:33. G. () PER () i Gäddvik