mot · FY021716 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om arbetsmarknadsförhållandena i . kännetecknades av en stark expansion i vad gäller såväl befolkning som ekonomisk tillväxt. Kommunerna utanför ökade sin befolkning med i genomsnitt 22 000 personer . Själva huvudstaden nådde sitt befolkningsmaximum 1960 för att därefter minska . Fr. o. m. 1970 förändrades förhållandena påtagligt. hade då 1,48 miljoner invånare. Åren 1971 ökade befolkningen med sammanlagt blott 7 000 personer. Det stod klart att en avsevärt långsammare befolkningsökning var att emotse under resten av 1970-talet. Denna utveckling tog sig också uttryck i de olika planeringstalen för regionens befolkning , vilka framgår nedan: 1,6-1,675 1,6-1,85 ramar för Länsplanering 74 flerårsbudget 74 -79 Att befolkningsökningen förbytts i stagnation beror främst på att minskat med 20 000 25 000 personer . Befolkningen i AB-län har dock fortsatt att öka, nu enbart på grund av födelseöverskottet på 6 000 -7 000 personer . En viss nettoökning (ca 3 000 personer) har skett . är dock flyttningsunderskottet betydande och tycks så förbli under resten av 1970-talet. De kraftigt sänkta planeringstalen för befolkningen 1980 innebär om de blir verklighet en befolkningsreduktion på mer än en kvarts miljon människor . kommer att gå in med minskande befolkning med alla de problem detta är förenat med. är på väg att bli den i reella tal största avfolkningsorten i landet. är regionen i många avseenden gynnad, men problemen kommer att framträda alltmer påtagligt . skiljer sig från andra problemområden i främst två avseenden. Å ena sidan finnes inneboende förutsättningar för att upprätthålla hög sysselsättning och god utvecklingstakt; å andra sidan driver statsmakterna en politik som är rakt motsatt den stimulanspolitik man tillämpar i fråga om andra stagnerande regioner. Man tycks ännu ej ha insett att är den starkt expansiva enhet som . Befolkningsökningen håller på att gå över i sin motsats. Den ekonomiska utvecklingen är otillfredsställande. Nyetableringen inom näringslivet minskar, och andelen av landets alla lediga arbetstillfällen sjunker . En sektorvis genomgång av regionens utveckling, som den ter sig med effekterna av olika statliga beslut inräknade, visar på följande förhållanden: Den mest markanta förändringen inom näringslivet är den kraftiga nedgång i industrisysselsättningen som ägt rum . har regionen förlorat omkring 45 000 arbetstillfällen inom tillverkningsindustrin. Så gott som hela minskningen faller på . Denna utveckling kommer att fortsätta om inga åtgärder vidtas. Enligt den statliga länsplaneringen kommer industrisysselsättningen att minska med ytterligare drygt 6 000 arbetstillfällen och med nära 10 000 . Minskningen gäller arbetsställen som dels läggs ned, dels flyttar ut från regionen. torde totalt ca 60 000 personer (inkl. anhöriga) beröras av denna nedgång i industrisysselsättningen. får utvecklingen effekter för betydligt fler människor inom regionen; försvagning av industriverksamheten får konsekvenser för underleverantörer, servicenäringar osv. Den i regionen kvarvarande tillverkningsindustrin brottas också med svårigheter. Allvarligast torde vara den åldriga företagsstrukturen. Inom regionen finns ett stort antal små företag med ringa lönsamhet och liten motståndskraft mot kostnadsstegringar och konjunkturnedgång. Detta illustreras väl i den av genomförda s. k. Marklok-undersökningen om regionens näringsliv, av vilken framgår att av verksamhetsställena med 1 av de anställda i enskilt näringsliv inte hade något positivt driftöverskott. Merparten av dem har färre än fem anställda, varför de inte ryms inom industristatistiken. Så mycket står dock klart att deras möjlighet att förbättra arbetsmiljön och skapa tryggare anställningsförhållanden för sina anställda är till följd av dålig lönsamhet ringa. De kan inte heller i större utsträckning p. g. a. kapitalbrist bidra till att tillföra regionen teknisk know-how och utvecklingskapacitet. Dessa företag ryms till stor del i länets glesbygdskommuner men saknar av olika skäl det samarbete som kännetecknar t. ex. det småländska småindustribältet. Nedläggning av ett av dessa företag kan trots den ringa arbetsstyrkan vålla betydande lokala problem. Ett annat problem som påverkar den regionala företagsstrukturen utgörs av den helt otillräckliga nyetableringen av industriföretag inom länet främst tekniskt avancerade företag med stor utvecklingspotential. Skälen härtill är flera, men främst torde AMS lokaliseringssamråd för nyetablering eller utbyggnad av befintlig verksamhet haft för regionen negativ effekt. Mellan 1971 och fram till den tidpunkt då samrådsskyldighet för industrisektorn upphävdes () förlorade enligt utredningen om regionalpolitiska styrmedel (SOU 1974:82) närmare 700 arbetstillfällen genom att 16 företag utlokaliserades. Den verkliga effekten av etableringssamrådet har dock blivit betydligt större än detta direkt avläsbara bortfall. Många företag som velat lokalisera sig till eller utvidga redan befintlig verksamhet i området torde ha funnit det byråkratiska trasslet så omfattande att man inte ansett det värt mödan att inleda samråd. Även andra motiv har åberopats för att man dragit sig för att gå in i en samrådsdiskussion. Det är därför svårt att uppskatta hur många arbetstillfällen som faktiskt gått förlorade till följd av att företag redan innan de kommit med i AMS statistik uppskjutit sin utbyggnad eller startat verksamhet på annan ort i stället för inom länet. Bortfallet i arbetstillfällen är här långt större än ovan redovisade 700. Att etableringssamrådet nu efter bl. a. upprepade (m)-krav upphävts inom industrisektorn är i och för sig positivt. Däremot kommer det bibehållna etableringssamrådet inom kontors- och serviceområdet att skapa funktionsstörningar och minskad effektivitet. Det är naturligtvis av stor vikt för industriföretag att i erforderlig utsträckning kunna utvidga sina kontorsfunktioner. Lika väsentlig är tillgången på företag av avancerad servicekaraktär för att industrisysselsättningen skall kunna upprätthållas: arkitekts- och ingenjörsföretag, konsulter av olika slag, skrivbyråer m. m. Om denna servicesektor begränsas i sin verksamhet finns stor risk för att effektiviteten inom näringslivet i skadas. Den senare kännetecknades för del av ett mycket högt bostadsbyggande. var 69 000 personer sysselsatta inom byggnadsverksamheten. 1 takt med att kommunerna byggt färdigt har betydande sysselsättningssvårigheter uppstått. Nedgången i byggnadssysselsättningen bedömdes av i bli av den omfattningen att arbetsstyrkan kommer att halveras till 1980 (nedgång från 69 000 sysselsatta till drygt 32 1980). Denna oroande utveckling kan jämföras med länsplaneringens prognos för hela riket, vilken förutsätter en blott 15-procentig tillbakagång. har kritiserat pessimistiska prognos och bl. a. anvisat vägar att möta den väntade nedgången. Det är därför möjligt att nya prognoser kommer att redovisas i fortsatta arbete. Huvudintrycket av situationens allvar kommer dock att kvarstå. var 60 000 personer sysselsatta inom statlig förvaltning i . Inom näringslivet var 80 000 tjänstemän sysselsatta. Den statliga administrationen förväntas växa till 70 000 arbetstillfällen (även om hänsyn tas till utflyttning av 11 000 anställda). Den enskilda sektorns administration är svårare att bedöma, men någon tillväxt av betydelse torde icke kunna påräknas. Tvärtom kan olika åtgärder av statsmakterna komma att påtagligt minska den privata administrationens omfattning. Det ovan nämnda samrådsförfarandet har redan fått effekt för regionen. Långt allvarligare inverkan kommer den av utredningen om regionalpolitiska styrmedel föreslagna etableringskontrollen om den genomförs att medföra. Redan nu är nyetableringen inom det enskilda näringslivet mycket låg inom regionen. Etableringskontrollen, som främst kommer att få effekt för utökning av redan befintlig enskild administration, kommer därför att främst beröra de 80 000 industritjänstemännen inom länet. har bedömt att införandet av etableringskontroll skulle minska tjänstemannasysselsättningen inom regionen med omkring 2 000 platser. blir naturligtvis det verkliga bortfallet av arbetstillfällen betydligt större. Räknar man in den s. k. multiplikatoreffekten, inverkan på servicenäringar, byggnadsverksamhet etc. torde bortfallet efter hand bli flerdubbelt större. Den indirekta effekt denna form av styrning kan få på näringslivets intresse att verka inom bör inte heller underskattas. Vad beträffar den statliga förvaltningen kommer efter riksdagsbeslut närmare 11 000 tjänstemän och annan personal att utlokaliseras till andra delar av landet. Moderata samlingspartiet har motsatt sig utflyttningens etapp II främst med motiveringen att är den överhettade del av landet som den brukade kallas . Vi har också ifrågasatt de regionalpolitiska effekterna för mottagarregionerna samt kritiserat metoderna för utflyttningen, främst behandlingen av de anställda. Våra farhågor tycks nu dess värre vara på väg att besannas. Av den första etappens 6 000 berörda statsanställda tycks av olika skäl inte kunna eller vilja delta i utflyttningen. Statsmakternas utfästelse att de som ville stanna i bara i undantagsfall skall tvingas flytta med har ej kunnat uppfyllas. Av de drygt 2 000 ansökningar om omplacering till likvärdig anställning som inkommit från de flyttningsdrabbade anställda har blott drygt 200 föranlett positiv åtgärd från den statliga omplaceringsärenden. kan om statsmakternas inställning ej ändras av allt att döma omkring 1 000 personer förlora sina anställningar till följd av flyttningsvägran. Följer också etapp II samma mönster skulle omkring 4 000 statstjänstemän avskedas. En sådan utveckling måste motar betas, då den skulle medföra svåra mänskliga problem. För främst de äldre anställda kommer omställningen till en helt ny ort att bli mycket svår. De är djupt rotade i sin invanda miljö i , där de har släkt och vänner. Uppbrottet känns därför för de flesta mycket svårt och underlättas inte av att de måste lämna sin bostad utan att på den nya orten vara garanterad likvärdig bostad till rimligt pris. Särskilt svår situation råkar de tjänstemän i vilka bebor äldre villor som är färdigamorterade. Dessa är med dagens ansträngda lånemöjligheter nästan omöjliga att försälja till ett pris som motsvarar vad ägaren lagt ned på fastigheten. När utlokaliseringsförslaget presenterades, lovade statsmakterna att ingen anställd skulle bli ekonomiskt lidande, och man betonade även att andra anställningar skulle beredas dem som av olika skäl inte ville eller kunde flytta med till de nya lokaliseringsorterna. Detta löfte har svikits på ett sätt som allvarligt måste minska förtroendet för regeringens ordfasthet och statens personalpolitik. Tvärtemot tidigare utfärdade löften om kraftiga insatser i fråga om omskolning och omplacering till likvärdiga anställningar inom den statliga sektorn har statsmakternas njugghet blivit alltmer påtaglig ju närmare man kommer utflyttningen. De tjänstemän som ej kan flytta med tycks nu inte ens i skarp kontrast mot avgivna löften kunna vara säkra på små statliga omskolningsbidrag. Särskilt allvarligt förefaller läget vara inom de tekniska verk som berörs av utflyttningens etapp II, dvs. lantmäteriverket, samt (). Dessa verk skal! tillsammans med fem andra verk flyttas ut. De åtta verken har tillsammans 2 135 tjänster. Av de anställda hade blott 177 fått s. k. NOM-garanti från omplaceringsärenden, vilket innebär att de får stanna i med likvärdig statlig anställning. Ytterligare 51 har fått avslag eller väntar på besked, medan det stora flertalet ännu ej har fått meddelande om vilken framtid som väntar dem. Det är uppenbart att omplaceringsärenden misslyckats. Resurserna har varit alltför små. Tillmötesgåendet mot de anställda har stått i skarp kontrast till statsmakternas löften. Så har NOM:s krav på giltiga skäl för att en tjänsteman skall få stanna varit betydligt hårdare än t. ex. en arbetslöshetskassas. NOM:s negativa inställning tycks ha blivit alltmer accentuerad ju längre förberedelserna gått. NOM: arbetsmetoder kan allvarligt ifrågasättas. Avslag på ansökningar att få s. k. NOM-garanti motiveras aldrig skriftligt, och också muntlig motivering tycks vara svår att få. NOM har också förklarat att kvinnliga tjänstemän med högavlönade män betraktas som mindre ömmande fall. Maken kan ju försörja familjen löd motiveringen! De anställda vid lantmäteriverket, och är särskilt sårbara genom att de till följd av sin specialutbildning knappast kan få likvärdiga tjänster utanför respektive verk. 1 500 högt utbildade tjänstemän inför ultimatum: flytta med eller sök jobb själva! Detta säger man i ett läge då en lågkonjunktur står för dörren och tjänstemannaarbetslösheten i är besvärande. Därtill kommer att kommunerna och i länet, bl. a. till följd av de av statsmakterna beslutade sociala kostnaderna för arbetsgivare, har små möjligheter att anställa ny personal. Utlokaliseringen kommer att få omfattande konsekvenser för . Med anhöriga berörs 20 000 -25 000 personer av utflyttningen. De statliga förvaltningarna har stor betydelse för olika servicenäringar. Många enskilda företag är dessutom beroende av goda kontakter med olika former av statlig förvaltning, varför utlokaliseringen efter hand kommer att framtvinga att de upphör eller lämnar regionen. Bortfallet av arbetstillfällen till följd av den statliga utflyttningen kan därför bl. a. mot bakgrund av de studier som gjorts inom uppskattas till omkring 30 000 fram . Detta kommer i sin tur att återverka på försörjningssituationen för inemot 100 000 personer, för vilka utflyttning från regionen i många fall framstår som enda utväg. Man bör då ha i minnet att det finns en risk för att befolkning även utan utlokaliseringseffekterna kommer att minska med början omkring . I detta sammanhang förtjänar att uppmärksammas möjligheten att företa inomregional lokalisering av statlig förvaltning. Traditionellt återfinns så gott som samtliga statliga verk i och kommuner. Från såväl primär- som landstingskommunalt håll inom har man pekat på utflyttning till i första hand de från sysselsättningssynpunkt underförsörjda kommunerna i den södra länshalvan som ett alternativ till mer långtgående utlokalisering. Denna begränsade utlokalisering borde i första hand omfatta verk och institutioner vilka är i behov av nya lokaler. Statsmakterna borde följaktligen låta utreda de regionalpolitiska effekterna av denna form av lokalisering. Till minskningen av sysselsättningen i statlig och enskild administration samt - också inom enskild service måste läggas beslutade och föreslagna nedskärningar av olika former av samhällelig service. U 68-utredningen föreslår en kraftig minskning av antalet platser inom den högre utbildningen inom hän. Central sjukvårdsadministration planeras också skäras ned inom regionen. Dessa nedskärningar innebär - om de genomförs en minskning av sysselsättningen med ungefär 4 000 platser . Härtill kommer att regionen är missgynnad i vad gäller tilldelning av offentligt anställda läkare (för privatläkare råder etableringsförbud inom delar av regionen) samt polistjänster. har en märkbar försämring av den ekonomiska tillväxttakten ägt rum inom . Orsaken kan till vissa delar sökas i naturligt dämpad expansion bl. a. nedgång i bostadsbyggandet samt bestående följder av konjunkturnedgången 1971 1972. Otvetydigt har statsmakternas beslut att dämpa storstadsregionernas tillväxt efter hand kommit att få effekt, direkt genom t. ex. etableringssamråd men även på ett psykologiskt plan. Oavsett om beslut fattas, kan redan misstanken att företagsetablering i kommer att missgynnas genom statliga pålagor minska investeringsbenägenheten hos näringslivet. Vikande sysselsättning genererar generella arbetsmarknadsproblem. andel av rikets alla lediga platser har minskat stadigt och . låg av de lediga platserna i . var motsvarande siffra lägre än . Arbetslösheten inom länet har ökat såväl faktiskt som i relation till andra delar av landet. föll av rikets totala arbetslöshet på , medan detta tal 1973 ökat till . Mest markant är ökningen av tjänstemanna- och ungdomsarbetslösheten. hade regionen 16,av den totala tjänstemannaarbetslösheten, medan motsvarande tal låg på . Ungdomsarbetslösheten utgör ungefär 1/3 av regionens totala arbetslöshet. Regionens växande sysselsättningsproblem illustreras även av det starkt ökade antalet sysselsatta i beredskapsarbeten: 19701971 847 årsarbetare, 1973 -1974 2 726 st. Då bör man erinra sig att högkonjunktur rått under 19731974. Den försämrade arbetsmarknadssituationen är ett uttryck för den vikande ekonomiska aktiviteten. Ett annat är tillväxten av det primäroch sekundärkommunala skatteunderlaget. har ökningstakten inom länet varit mot i riket. (taxering) ökade skatteunderlaget inom regionen med blott 8,mot riksgenomsnittet på 10,. hade därmed den sämsta tillväxten i hela riket. Då varje procents tillväxt är liktydig med skatteintäkter på ca 150 milj. kr. för kommuner och landsting medför försämrad ekonomisk expansion allvarliga problem. Väger man in det redan nu ansträngda läge som många Storstockholmskommuner befinner sig i genom dålig tillgång på arbetsplatser, tidigare hög utbyggnadstakt av bostäder och social service etc. blir det kommunalekonomiska läget mycket allvarligt . Detta framtvingar i sin tur kommunalskattehöjningar, vilka påverkar invånarnas köpkraft, företagsetableringar och allmän ekonomisk verksamhet. Ytterligare ett bevis för förvärrade situation är bilden av in- och utflyttning. Till regionen flyttar nu främst ungdomar i 20-årsäldern med kortare utbildning. Från regionen flyttar däremot 30 45-åringar med god utbildning och/eller lång yrkeserfarenhet samt med god skattekraft. kommer även denna utveckling att få kännbara konsekvenser för regionens ekonomi. är från kommunikationssynpunkt särpräglad i flera avseenden. Den långtgående integrationen av arbetsmarknaden i länet medför att en stor del av den arbetande befolkningen i sina arbetsresor passerar en eller flera kommungränser. reser 200 000 invånare från hemkommunen till en annan kommun på väg från eller till arbetet. Detta ställer stora krav på trafikapparatens kapacitet och geografiska utbredning och har stora väginvesteringar som följd. Den landstingsägda kollektivtrafiken har snabbt byggts ut, bl. a. för att stimulera en övergång från bilresor till kollektivresor. Denna satsning har delvis täckts av statsbidrag till T-baneinvesteringar m. m. Driftkostnaderna skall dock med dagens regler helt täckas av taxeintäkter och bidrag från . Införandet 1971 av ett enhetligt periodkort inom länet medförde att den enskildes kostnader för arbetsresor väsentligt minskades. Till följd härav minskades ävenledes hans avdragsrätt för arbetsresor i samband med inkomstbeskattningen. Det kan antagas att statsverket härigenom tillförts ökade skatteintäkter på ca 100 milj. kr. Den landstingsägda kollektivtrafikens inkomster från periodkorten ger emellertid inte kostnadstäckning, utan kollektivresorna måste starkt subventioneras 1974 med 400 milj. kr. strävan att begränsa medborgarnas resekostnader har sålunda fått den ingalunda avsedda effekten att statsverkets skatteinkomster ökat. Det framstår som angeläget att denna transferering av miljonbelopp från via skattebetalarna till statsverket, som har sin grund i skattetekniska förhållanden, leder till en restitution till i någon form och i motsvarande omfattning. Statsbidragen har i princip varit bundna till T-baneinvesteringar och uppgick till 63 milj. kr. Därtill har utgått driftbidrag för lokal landsbygdstrafik med buss samt till med (1974/75) sammanlagt 1,65 milj. kr. Dessa bidrag kan lämpligen jämföras med sagda förtjänst för statsverket samt kostnader för täckning av SL/WÅAB:s underskott. i har i sitt yttrande över Regional trafikplanering 1974, etapp II, framhållit att väsentligt ökade statliga insatser för SL-trafiken synes rimliga enbart genom en återbetalning av det transfererade beloppet. föreslår också att de statliga investerings- och driftbidragen får en sådan utformning att de tar hänsyn till regionens speciella förhållanden, bl. a. så att bidragen kan komma SL-trafiken till godo i större utsträckning. T-baneinvesteringsbidragen bör kunna utnyttjas också för andra trafikinvesteringar såsom anläggande av särskilda bussgator, överbyggande av T-banan etc. Driftbidrag bör också, fortsätter , utgå inte bara till regionala busslinjer utan även till spårtrafik, som utgör stommen i det regionala linjenätet i länet, samt till båttrafiken och beräknas i relation till kostnaderna för trafiken. Vi delar kvantitativa bedömning men menar att statsbidragen bör utgå som ett bidrag. Uppdelningen på drift- respektive investeringsbidrag kommer att minska effekten av de utökade statsbidragen. Dels undanhålls det folkvalda den slutliga bedömningen, dels kommer på detta sätt ej kapitaltjänstkostnaderna för statsbidragsberättigade investeringar att omfattas av bidragen. Vi vill framhålla att efter egna bedömningar borde kunna få fördela statsbidragen på investeringar och drift. 1 vad gäller regionens vägar uttrycker i sitt yttrande över förslag till långtidsplan för byggande av statsvägar 19751985 m. m. sin oro över att statsbidragen till länets vägar kommer att sjunka. De av uppskattade investeringsbehoven 1976 1990 uppgår priser till ca . aktuella flerårsplaner för byggande av riksvägar och länsvägar i regionen 1973 1977 visar på en markant nedgång i medelstilldelningen mot slutet av femårsperioden, vilken nedgång kommer att fortsätta Enligt nu gällande flerårsplaner för byggande av statsvägar 19731977 får regionen av de totala väganslagen i riket. Myndigheternas förslag skulle sänka denna andel till . Inom denna kraftigt nedskurna ram ryms ej angelägna projekt som etapp II av (Norrtälje-Kappelskär), E3 (Rosenkälla-Rösa), väg 73 (Jordbro-Handen) m. fl. Inte heller den ifrågasatta högre anslagsnivån dvs. ca 80 milj. kr. tillåter utbyggnad enligt planerna av vitala vägsträckningar som E3 (delen vid ), E4 () samt El8 (). De av föreslagna nedskärningarna i länets bidragstilldelning skulle m. a. o. få mycket allvarliga konsekvenser för den regionala trafikförsörjningen. Inte minst skulle detta få konsekvenser för strävandena att leda bort tung trafik från stadskärnorna och regionens tätast befolkade områden. En fördröjning av denna strävan skulle helt naturligt leda till fortsatta trafik- och miljöproblem för betydande delar av regionens befolkning. Därtill måste läggas de negativa effekterna för samfärdseln i regionen, främst i vad gäller industrins transporter. Den lokaliseringspolitiska betydelsen av goda vägförbindelser torde vara oomtvistad. Ovan har huvudsakligen berörts interna kommunikationsproblem. I ett avseende synes det angeläget att beröra även en annan trafikfråga, nämligen frågan om flygfälts framtid. Av de opinionsyttringar som framkommit är det främst de tillresande som givit uttryck åt önskemålet att flygfältet skall bevaras för flygtrafik. förståeligt flygfältets geografiska belägenhet är i sig själv en motivering. Det är emellertid lika naturligt att den del av befolkningen som berörs av de olägenheter som följer med flygfältets utnyttjande, bullerstörningar och annat, har en mera nyanserad uppfattning. För vår del framstår det som angeläget att, även om flygtrafiken på tillfälligt måste begränsas, flygfältet bevaras så att driften kan när det bedöms lämpligt ånyo upptas i den utsträckning dess kapacitet tillåter. är i många avseenden unik och har helt naturligt kommit att bli ett av de mest attraktiva områdena i landet för storstadsbefolkningen när denna söker avkoppling och rekreation. Skärgården kämpar emellertid med allvarliga och överhängande problem. Avfolkningen av övärlden har sedan kriget minskat den bofasta befolkningen med . Detta har i sin tur lett till att många öar håller på att förbuskas och förfulas i allt snabbare tempo sedan den naturliga landskapsvård som ligger i ett aktivt jord- och skogsbruk upphört.