mot · FY022079 · 1975-04-16 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975: 57 om ett nytt system för automatisk databehandling inom folkbokförings- och beskattningsområdet. När begär mer personal redovisas motiven noga i budgetpropositionen för . Verkets äskanden kan följas upp genom att sammanställa förslagen . får insyn, även om förändringarna är små och endast gäller en enda biträdestjänst. När regeringen nu begär medel för det sannolikt största statliga centraliserade system som varit påtänkt får en enda chans till reell påverkan: den kan säga ja eller nej till en principproposition om att genomföra systemet. Om tillstyrker förslaget, får den i praktiken ingen ytterligare insyn om rådande praxis får gälla. Observera de resursbehov som utlöses om ger sitt principiella godkännande: ett pär i investering1, uppläggning av det största integrerade dataregistret, omskolning av länsdatapersonal, ombyggnad av skatteenheternas lokaler. Och sannolikt: en fortlöpande addition av rutiner som tillförs system utöver dem som anges som en första etapp, nämligen taxerings- och debiteringsfunktionema. Problemet är dock att dessa utgifter uppstår som konsekvenser utan att någon uppskattning av dem lämnas i propositionstexten. Det största problemet är dock att inte meddelas de förändringar som vidtas efter det att principbeslutet fattats. Dessa förändringar gäller oftast höjningar av ambitionsnivån i olika avseenden. Fler funktioner datoriseras än som från början varit avsett. Bättre datakvalitet byggs in i registren. Teknikernas önskan att ständigt planera för den modernaste maskinutrustningen framkallar ett tryck mot alltmer sofistikerade dataprogramlösningar. Det är relevant att hänvisa till erfarenheten. Fastighetsdatasystemet tilläts en mångårig dold ambitionsnivåhöjning utan att kostnadskonsekvenserna anmäldes av regeringen till . 1 De belopp som nämns i propositionen avser endast kostnaden för en del av maskinerna och förbiser investeringar i registeruppläggning, program, byggnader, utbildning, omflyttning av nuvarande länsdatapersonal, räntor och avskrivningar. Det är ett numera gammalmodigt sätt att beräkna datasystemkostnader. met () har följt en dominoprincip där allt fler rutiner till synes av princip överförs till datorlösningar, så att så enorma behov ackumulerats i centraldatorn att de balanserar på vad som är möjligt att över huvud realisera. Hur långt det gått kan illustreras av att man inom t. o. m. datoriserat en rutin som spar så litet som tre årsarbetskrafter. Jag anser att bör kräva bättre insyn som villkor för att godkänna den föreslagna satsningen. En parlamentarisk nämnd bör ansvara för systemomläggningen. och denna nämnd bör gemensamt åläggas att till varje anslagsframställning foga en redogörelse för projektarbetet. Denna skall innehålla en år för år reviderad total intäkts- och kostnadskalkyl. Den skall omfatta samtliga kostnadslag och även beräkna de framtida budgetmässiga konsekvenserna för anslagsbehoven inom uppbördssektom. Det får inte gå som i fastighetsdatafallet, där svårigheten att beräkna om kostnaderna stigit från 7*5 milj. kr. till 100 eller alternativt 200 milj. kr. togs till intäkt för att inte genomföra någon kalkyl alls. Då det nya systemet genomförs av i samråd med statskontoret, återstår knappast någon annan instans inom förvaltningen än riksdagsrevisorema med tillräcklig kompetens för att genomföra en kritisk granskning. Detta är ytterligare ett argument för en parlamentarisk ledningsgrupp. ADB som utvecklingshämmande faktor Teknikerna anser rimligen att datatekniken är en positiv faktor. Det torde dock knappast vara allmänt känt bland ledamöter i hur stor utsträckning det rent tekniska genomförandet redan beskär handlingsfrihet. beslöt exempelvis införa beskattad sjukpenning. Det vållade stora svårigheter att genomföra detta i RAF A-systemet. Varje modifiering i skattelapptäcket har medfört besvärliga problem inom . Om skulle besluta ett nytt skattesystem med omedelbar verkan måste svara att man knappast längre kan genomföra större ändringar i dagens skattedatasystem. Programmerarna har bytt arbete. Systemen är dåligt dokumenterade. En modifiering på en punkt medför fel och andra konsekvenser i andra programdelar, som inte kan överblickas. Från sida måste därför framföras den kritiken mot regeringen att skattesystemet tillåtits glida in i ett helt statiskt läge, där ADBtekniken plötsligt blivit en så utvecklingshämmande faktor att enda chansen är att börja om från början. Denna utveckling är givetvis ingen oundviklig konsekvens av ADB. Det är även fel att lägga skulden på de installerade datorerna. Dessa skulle sannolikt kunna hållas i drift , och bortsett från detta kunde successivt ha moderniserat dem på det sätt som sker med alla andra datorer. Det är för övrigt inte för sent . Jag anser att finansutskottet bör begära en utredning av dessa frågor, som lika väl berör RAF A m. fl. Utskottet har tidigare funnit att förvaltningens långsiktsplanering kan binda på ett olämpligt sätt. Situationen är parallell för de mycket stora centrala datasystemen. Om man enligt propositionsförslaget föreslår en ny central lösning, så ligger det inbyggt i datagigantomanin samma låsningar som finns i dagens system. Teknikerna får sina modemiteter, men såvitt jag läser propositionstexten rätt vi i kommer snarare att få en ännu mer låst situation. Dessutom medför centraliseringen att de centrala datorbehoven kommer att balansera på vad som över huvud taget är tekniskt möjligt att genomföra och än värre långt utanför vad som är normala industriella systemkrav. Med det sista menas att datorleverantörernas normalkundkrets kräver långt mindre extrema produkter. Det kommer helt säkert att gå i detta nya skattesystem som det gått i fallet RAF A. Där har både och datorleverantören till mycket stora extra kostnader och besvär tvingats producera helt unika programlösningar, något som inte skulle ha behövts i en lösning med mindre krav på centraldatorn. med rubricerade proposition lade regeringen fram ett förslag om ändrad skatteadministration i första instans. Detta kan ge intrycket att ett nytt ADB-system är en förutsättning för rationalisering av skatteväsendet. Så är inte fallet. Enklare och billigare utrustning än den som skisseras i proposition 1975: 57 är tänkbar. Länsberedningen har föreslagit att länsstyrelsernas skatteenheter skall brytas ut och förläggas direkt under . Regeringens proposition 1975: 57 är skriven som om detta beslut redan vore fattat. Den statliga databehandlingens ansvarsgränser bör följa myndighetsansvarsgränsema. Bifaller propositionen 1975: 57, har i princip även föregripit beslutet om länsskatteenhetemas placering. Länsstyrelsernas talesmän landshövdingar och länsdatachefer ,har häftigt motsatt sig centraliseringsambitioner. Propositionens remissrecit ger ingen rättvisande bild av detta. utskottet önskar ta del av länsstyrelsernas inställning, måste det ta del av remissyttrandena i original. Även yttrandena lägesrapport är belysande. Tar man del av dessa framgår det nämligen klart att åsyftar en hård, centralt styrd skattedataverksamhet. Beteckningen centralregionalt system är endast en kort reträtt inför kritiken. Uppbördsdatabehandlingen blir lika centraliserad som . Dataexperterna har tydligen inte kunnat ena sig om huruvida central eller regional datordrift medför lägsta kostnader i det aktuella fallet. Själv drar jag den slutsatsen att dessa beräkningar visar att både centraliserande och decentraliserande lösningar är fullt möjliga. Att finräkna på datamaskininvesteringarna, som är en liten del av de totala systeminvesteringama vilka i sin tur endast är en mindre del av summa kostnaden verksamhet frambringar inte särskilt utslagsgivande argument. De som önskar en fortsatt decentraliserad dataverksamhet kan tydligen frimodigt hävda att deras förslag datatekniskt sett är fullt realiserbart och att eventuella kostnadsskillnader inte är större än normala felräkningsmarginaler i dessa sammanhang. Lika väl som regeringen med propositionen 1975: 57 i praktiken föregriper länsdataberedningens förslag, kan de som önskar en regional databehandling hävda att huvudmannaskapet för folkbokföringen bör förläggas till länsstyrelserna och att detta principbeslut bör fattas . Uppbördssidan har den enda förbindelsen med folkbokföringen att den behöver en kopia på folkbokföringsdatabanden per . Därmed skulle länsstyrelserna kunna få det principiella ansvaret för de grundläggande samhällsregister som noterar personer, företag och fastigheter. (Se även motionen 1974: 936.) Uppbördssystemet bör vara slutet, så att inga datautdrag lämnar systemet för integration med andra system. Enligt den moderna uppfattningen i säkerhetsfrågor får ingen testverksamhet förekomma i en dator som utför produktiv drift. Propositionens kostnadsförslag är här sannolikt felaktigt. Det centrala systemet kräver tre stora fristående datorer: en för terminaldrift, en som terminaldriftsreserv och för satsvisa program, en för test. Om accepterar en terminallösning, bör man hålla i minnet att det i händelse av krig inte kommer att finnas någon pålitlig dataöverföringsservice att tillgå, i varje fall inte av den höga kvalitet som hård terminaldrift kräver. I händelse av krig upphör således RAFAsystemet, bankdatasystemen, bilregistret, polisens system och även det framtida skattesystemet. Med hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att hos regeringen begär en utredning av dels frågan om insyn, dels frågan om begränsningar i den parlamentariska handlingsfriheten i samband med de stora centrala datasystemen, 2. att som sin mening uttalar att ett eventuellt skattedataprojekt skall ledas av en parlamentarisk nämnd och att reviderade kostnads- resp. intäktskalkyler skall framläggas, 3. att i princip beslutar att huvudmannaskapet för folkbokföringen skall överföras till länsstyrelserna och länsstyrelsernas organisationsnämnd, 4. att beslutar att frågan om central eller regional systemlösning får anstå tills länsberedningsförslaget behandlats.