ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY021514 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. om märkningstvång beträffande utrotningshotade djur. Författaren befarade att vi skulle bli den generation som sist hade förmånen att uppleva uven, örnen och falken. Förvisso åtnjuter de utrotningshotade arterna ett totalt skydd från jakt, fångst eller annan beskattning. Det synes som om denna lagstiftning enbart kan fördröja men icke förhindra vissa arters utdöende. Vissa jägare, konservatorer och samlare minskar bevisligen deras numerär. Utländska samlare har samlat fåglar i svenska nationalparker. Utländska falkenerare och äggsamlare äventyrar våra sista pilgrimsfalkars fortplantning genom att ta falkens ägg och ungar trots att boplatserna från tidig vår bevakas av idealistisk ungdom. Samma ungdomar har med stora tidsmässiga och andra uppoffringar startat ett framgångsrikt projekt att i fångenskap föda upp berguvar för utplantering. Samhället erkänner nu att man misslyckats att skapa miljöskydd åt havsörn och pilgrimsfalk, och man avser att söka rädda även dessa arter genom uppfödning. Mot denna bakgrund är det ofattbart att andra cyniskt fäller en uv för att själva konservera den eller söka en samvetslös konservators hjälp. (Det torde vara möjligt att finna en metod som avslöjar huruvida en dylik fågel har monterats och följaktligen är illegalt åtkommen, men då är det tyvärr .) För att åstadkomma ett allmänpreventivt medel mot detta orimliga förhållande bör följande åtgärd övervägas: Det råder ett märkningstvång i vad gäller skinn av vissa däggdjursarter. Detta märkningstvång bör kunna utvidgas till att omfatta alla de djur och fåglar som finns i privat ägo och som omfattas av paragraf 18 i jaktlagen. Samtliga dessa arter tillfaller Kronan. Märkningstvånget avser icke statliga eller kommunala samlingar. Var och en som i sin ägo har en fågel eller ett djur som finns upptaget i 18 5 skulle lämpligen senast efter det att beslut fattats i i frågan hos närmaste polismyndighet, tullstation eller jaktvårdskonsulent ha skyldighet visa upp fågeln. Djuret eller fågeln kan t. ex. medelst blågult snöre och blyplomb märkas på för envar synligt sätt. Undantagsvis må polismyndighets stämpel kunna ge avtryck på fundamentets undersida om man finnér den ej avlägsningsbara plomben störande för ögat. För större samlingar eller kvantiteter torde polisman kunna tillkallas mot viss avgift. bör dispens för legaliserat innehav i privat ägo av utrotningshotade djur/flgelarter genom plombering kunna medges till viss bestämd tidpunkt som måtte besluta om. Efter denna dag tillfaller alla icke plomberade djur/fåglar som omfattas av 18 t; Kronan. Då tidfristen utlöpt må det åligga plomberingsmyndigheterna att till inkomma med förteckning om vilket antal och vilka arter som plomberats med stöd av denna lag. Detta skulle skapa en bild av i vilken utsträckning jakt och fångst bidragit till att göra dessa arter fåtaliga och utrotningshotade. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om skyndsam utredning och förslag angående ändring av lagen om rätt till jakt, så att alla de djur och fåglar som omfattas av 18? : i nämnda lag blir föremål för märkningstvång. HANS () ()
mot · FY021515 · 1975-01-27 00:00:00 — om en enhetstaxa inom djursjukvården. Samhället är uppmärksamt på förhållandet att kostnaderna för veterinärbesök hos djurägarna varierar kraftigt, främst beroende på veterinärernas reseavstånd. För att komma till rätta med de högsta och mest besvärande kostnaderna har hitintills funnits en längsta vägsträcka om enkel resa som djurägaren har att svara för. Denna längsta sträcka föreslås i årets jordbrukshuvudtitel sänkt . Åtgärden är vidtagen för att kapa de högsta kostnadstopparna förorsakade av reseavstånden. Enligt min uppfattning är steget över till en enhetstaxa (sjukronorsreform på djursjukvårdens område) intressant och värt att överväga. Tiden bör alltså vara mogen för att närmare pröva tanken om enhetstaxa för lantbrukets veterinärkostnader. Med stöd av ovanstående hemställs att i skrivelse till regeringen anhåller att frågan om enhetstaxa för jordbrukets veterinärkostnader blir föremål för utredning i enlighet med vad i motionen anförts. L. () i
mot · FY021516 · 1975-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om sammanslagning av skogs- och lantbruksstyrelserna. Det kan på goda erfarenhetsmässiga grunder förfäktas att det kombinerade jord- och skogsbruket är en för vår jordbruksnäring väl lämpad företagsform. Det är därför naturligt att det klart dominerande antalet brukningsenheterna har just denna näringsstruktur. Just kombinationen av jord och skog i ett företag utgör ju också den ekonomiska basen för huvuddelen av dessa företag. Det är därför angeläget att samhällets insatser tar stor hänsyn just till detta förhållande. De statliga organ som handhar rådgivnings- och annan stödverksamhet till jordbruken är emellertid uppdelade dels i en skogsstyrelse och en lantbruksstyrelse, dels i skogvårdsstyrelser och lantbruksnämnder. I vissa avseenden kan denna uppdelning anses vara ändamålsenlig. Den kan dock knappast vara rationell, sett från brukarens synpunkt. Uppdelningen torde inte heller vara särskilt ekonomisk, eftersom det kan förekomma att visst dubbelarbete sker, särskilt beträffande den rådgivande verksamheten. Mot bakgrunden av att det kombinerade jord- och skogsbruket är den förhärskande typen av brukningsenheter i vårt land samt det förhållandet att utredningsarbete nu pågår inom såväl jordbruks- som skogssektorn torde dessa förhållanden sammantagna ha skapat en väl lämpad situation för att aktualisera ett utredningsarbete syftande till en sammanslagning av de två statliga organen i denna sektor. Praktiskt kan det hela enklast lösas med tilläggsdirektiv till jordbruksutredningen (JBU-72) och till skogsadministrativa utredningen. Vad som ytterligare ger stöd åt denna sammanslagning är att båda organen skall omlokaliseras till . Avsikten är också att viss kontorssamverkan skall upprättas. Att åsyftad samverkan rymmer praktiska fördelar i olika avseenden såväl på det administrativa området som på informationssidan synes uppenbart. Om denna rationalisering inte skulle ge effekter också på det ekonomiska området vore det märkligt. Vi föreställer oss därför att en inte oväsentlig ekonomisk rationaliseringseffekt också skall kunna uppnås. Med stöd av vad i motionen anförts hemställes att hos regeringen anhåller om att jordbruksutredningen (JBU-72)och skogsadministrativa utredningen i tilläggsdirektiv får i uppdrag att utreda möjligheterna för en sammanslagning av lantbruksstyrelsen och jämte deras regionala organ. L. () i N. () () GOTAB 75 8806 S 1975
mot · FY021518 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om höjt anslag till Vård av naturreservat m. m. Från anslaget Vård av naturreservat m. m. bestrids kostnader för bl. a. vård och förvaltning av naturvårdsobjekt. Medlen används bl. a. för tillsyn och upprustning av områdena, så att de blir tillgängliga för allmänheten, bl. a. genom anläggande av vägar, stigar och parkeringsplatser, underhåll av byggnader, renhållning m. m. samt för att skydda de specifika naturvärden som måste bibehållas. Dessa åtgärder är en viktig del av insatserna för att främja den sociala naturvården. anför att under innevarande och nästkommande budgetår ett stort antal naturreservat kommer att avsättas. Kostnaderna för vård av dessa blir omfattande. Genomförandet av riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen medför vidare att betydande områden skall säkerställas för bl. a. forsknings- och rekreationsändamål. Från anslaget skall enligt budgetpropositionen vissa medel för landskapsvårdande åtgärder i odlingslandskapet utgå även i fortsättningen. Dessa insatser är angelägna. Genom de nya reglerna i naturvårdslagen - naturvårdsområden - skapas nya och bättre möjligheter för naturvården. De medför också behov av ökade anslag för skötsel och vård. 1 budgetpropositionen föreslås en höjning av anslaget med . har begärt en höjning till . Hittillsvarande medelstilldelning har inte räckt för att i behövlig omfattning rusta upp naturvårdsobjekten och för tillsyn och information. Som framgår av vad anfört i petita är behovet av en betydande anslagshöjning stort. Vi vill även framhålla att en ökning av anslaget har positiva sysselsättningseffekter. Vi föreslår därför att anslaget utgår med . Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att till Vård av naturreservat m. m. för /76 måtte anslå ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt reservationsanslag på . () ()
mot · FY021519 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om höjt anslag till Miljövårdsforskning. Från anslaget Miljövårdsforskning under jordbrukshuvudtiteln bestrids utgifter för målinriktad miljövårdsforskning. Till denna forskning hör bl. a. vatten- luft- och annan naturvårdsforskning, bullerforskning, viltforskning samt forskning om miljögifter. Forskningen leds av , som har en särskild uppgift. har förordat att detta anslag höjs med . Departementschefen föreslår dock en ökning med endast . Större delen av de undersökningar som forskningsnämnden föreslår för budgetåret avser uppföljningar av redan pågående arbeten. Det är givetvis av stor vikt att dessa inte behöver avbrytas men också att det finns tillräckliga anslagsmedel för att nya väsentliga forskningsprojekt skall kunna igångsättas. Miljövårdsforskning bör enligt vår mening ges hög prioritet. Ytterligare grundläggande kunskap är nödvändig för att verksamheter i samhället skall kunna bedrivas på ett sätt som inte ännu mera förvärrar miljösituationen. Det är fel att tro att miljövårdsarbetet nu hunnit så långt att satsningarna rent allmänt kan göras mindre. Den nedskärning av miljöanslagen som totalt sett giorts i årets budgetproposition är beklaglig. Vid den bedömning vi gjort har vi ansett att anslagen till Miljövårdsforskning bör höjas med ytterligare . utöver vad departementschefen föreslagit. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att till Miljövårdsforskning (bil 11, H 8) anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt reservationsanslag av . () ()
mot · FY021520 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar i och i om höjt anslag till Miljövårdsforskning. För livsuppehållandet behöver människan tillgång till mat, luft och vatten. har intresset mest varit inriktat på födans och luftens tjänlighet för människan. Det är dock lika viktigt att människor, oavsett var de bor i , har tillgång till friskt vatten. I har vi i samhällsplaneringen i stort sett kunnat arbeta utan hänsynstagande till vattentillgången. Det har närmast varit en teknisk fråga att skaffa fram vatten. Framöver kommer, trots vidtagna åtgärder, föroreningar från industrin, jordbruket och hushållen att i allt högre grad påverka vattnet så att tillgången på naturligt färskvatten blir ett problem i stora delar av . Vissa föroreningar, framför allt från industrin, t. ex. gifter, tungmetaller, olja och radioaktiva ämnen, har dock sådana skadeverkningar att de över huvud taget inte får tillåtas komma ut vare sig i yt- eller grundvattnet. Varken den naturliga självreningen eller nu kända reningsmetoder är tillräckliga för att helt ta hand om de nämnda föroreningarna. För många av landets urbaniserade områden tas råvattnet från starkt förorenade sjöar, vattendrag och grundvattenstäkter. Även om reningsverken tar hand om huvuddelen av föroreningarna, så att lukt och smak blir acceptabla, förekommer spårämnen i det vatten som erbjuds människorna. Hur spårämnena påverkar människan efter vattenkonsumtionen är föga utforskat, särskilt i vad gäller långtidseffekter. Mot bakgrund av vad som sagts ovan föreligger behov av ökade resurser för hydrologisk forskning, särskilt med avseende på de urbaniserade områdena i landet. Forskning kring vattnets rörelse, lagring och förmåga till självrening är även betydelsefull för att öka kunskaperna om inverkan av olika åtgärder vid samhällsbyggandet. Vidare bör forskningen kring spårämnenas i dricksvattnet inverkan pä människan ges ökade resurser. Även om man inte direkt har några synliga effekter av spårämnena, kan det inte uteslutas att effekter kan visa sig senare eller hos kommande generationer. bedriver forskning inom denna sektor. I anslagsframställningarna /76 framhålls följande: "När det gäller projekt som på grund av medelsbrist ej kunnat stödjas inom denna sektor, så berör de mest iögonfallande bristerna föroreningsaspekterna i rinnande vatten, sedomentkemi och fiskpatologiska frågor. En samlad överblick av eutrofieringsproblematiken är också önskvärd, liksom grundvattenmagasinens re spons på yt- och luftburna föroreningar.'' Forskningen inom detta område är synnerligen angelägen, varför de av begärda medlen bör ställas till förfogande. För nya projekt har äskats . Med hänvisning till det anförda hemställes att till Miljövårds forskning /76 för nya projekt avseende sjöar, vattendrag och grundvatten anvisar erforderliga medel utöver regeringens förslag för att nå upp till det i statens naturvårdsverks petita äskade anslaget på denna punkt. () ()
mot · FY021521 · 1975-01-27 00:00:00 — om angivande av ansvarig utgivare för affisch m. m. åligger det vid straffansvar för den som låtit sätta upp eller själv satt upp affischer m. m. att avlägsna dessa inom i princip . Denna skärpning i lagtexten är välkommen, men fråga är om den är tillräckligt verkningsfull. Det synes vara motiverat att det på ett anslag eller en affisch skall stå angivet vem som är ansvarig för anslaget eller affischen. Liksom det förekommer ansvarig utgivare för tidningar borde det också finnas ansvarig utgivare för meddelande i form av anslag och affischer. För den som är ansvarig utgivare borde det föreligga skyldighet att ansvara för att anslaget eller affischen tas ned när giltighetstiden har gått ut. Införandet av ansvarig utgivare för anslag och affischer skulle verksamt bidra till att förbättra förhållandena beträffande avlägsnandet av inaktuella anslag och affischer från anslagstavlor och dylikt. Vid behandlingen av en likasyftande motion (1973:90) från undertecknad och i Bäckmora anförde jordbruksutskottet i sitt betänkande 1973:48 att i fråga om angivande av ansvarig utgivare på en affisch och dylikt vill utskottet nämna att naturskyddsutredningen, vars förslag låg till grund naturskyddslag, berörde närliggande spörsmål i sitt betänkande SOU 1951:5. Utredningen anförde att det från bevisningssynpunkt givetvis skulle vara av värde om en affisch upptog namnet på den som låtit sätta upp affischen. Emellertid fann utredningen att erforderlig utredning ändå, bortsett från vissa undantagsfall, kunde förebringas utan större svårigheter. Ett stadgande i angivet syfte skulle i första hand komma att beröra tryckta affischer samt skulle därmed nödvändiggöra ändring av tryckfrihetsförordningen. Utredningen ansåg sig inte böra föreslå något sådant stadgande. Under hänvisning till ovannämnda utredning avslogs motionen 1973:90. I samband med behandlingen av den skärpta lagtexten, som gäller från årets början, behandlades en motion med likartat krav på bestämmelse att i ifrågavarande fall skall det finnas angivet vem som är ansvarig för anbringandet av affischer m. m. Motionen avslogs med samma motivering som föregående år. Utskottet avslog kravet på att ansvarig utgivare skall anges på affischer m. m. med motiveringen av praktiska skäl. Det torde vara legitimt att uppställa krav om ansvarig utgivare, även om det vållar smärre praktiska olägenheter för densamme. Denna obetydliga ökning i arbetsbördan för den som är ansvarig för affischering måste vägas mot samhällets fördelar att lättare kunna skapa efterlevnad av gällande regler. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en sådan ändring i 22 § NVL att ansvarig utgivare för affisch eller annan tillfällig anordning utomhus skall anges på densamma.
mot · FY021522 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar i och om inrättande av nya tjänster på för Av budgetpropositionen framgår att ansökan om två nya tjänster inom tekniska avdelningen för bullerfrågor, en avdelningschef och en byrådirektör, avslagits av föredragande departementschef. Bullerfrågorna har intagit en central plats, inte minst i den intensifierade arbetsmiljödebatten, vilket måste hälsas med tillfredsställelse. Ett stort antal människor utsätts i sitt arbete för buller, som ofta visat sig ha en helt oacceptabelt hög nivå. Enligt undersökningar kan man i samband med buller tala om tre typer av påverkan: 1) psykisk, 2) maskerande och 3) fysisk. Den psykiska påverkan består av irritation på grund av kontinuerligt eller envist upprepat buller. För en sådan störning behöver inte intensiteten vara särskilt stor, speciellt inte i samband med avkoppling och sömn. Irriterande buller i stadsmiljö eller på arbetsplatsen nedsätter arbetskapaciteten och prestationsförmågan. Generellt gäller att irritationen stiger med ljudets styrka och att buller, som innehåller distinkta, högfrekventa toner, är särskilt störande. När bullret är maskerande innebär det att det hindrar örat från att uppfatta andra ljudsignaler, t. ex. samtal och varningssignaler. Det maskerande bullret kan därför öka olycksfallsrisken på arbetsplatsen. Fysiskt påverkas vi av buller främst genom att innerörat skadas, antingen akut vid mycket intensivt buller, t. ex. vid gevärsskott, eller successivt vid kontinuerlig exponering för t. ex. industribuller. Annan bullerpåverkan av fysisk natur är förhöjning av blodtrycket, andningsrytm och magsyra-produktion. Blodcirkulationen, sömnrytmen och matsmältningen försämras. Allt detta kan leda till huvudvärk, illamående, spänning i musklerna, allmän psykisk och fysisk trötthet, vilket i sin tur kan medföra bristande uppmärksamhet. Dessa uppgifter är hämtade ur Bilsoms skrift "När, var och hur vi hör. Med hänsyn till de skadeverkningar buller åstadkommer och till det stora antal människor som i högre eller mindre grad i sitt arbete utsätts för bullerrisker, anser vi att de av sökta tjänsterna för tekniska avdelningen för bullerfrågor bör tillstyrkas. Ansökan vittnar om att man inom är angelägen om att vidareutveckla arbetet på att förebygga allvarliga skador av buller, vilket synes oss vara ett synnerligen angeläget arbete. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att bifaller ansökan om två nya tjänster inom tekniska avdelningen för bullerfrågor.
mot · FY021526 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om ökat stöd åt odlingen av spånadslin. Den svenska odlingen av spånadslin har mycket gamla anor. Odling har skett med större och mindre omfattning i stora delar av vårt land. Odlingen exempelvis omfattade ca 16 000 ha. På grund av den numera goda tillgången på ersättningsprodukter till lin i kombination med att odlingen är arbetskraftskrävande, har den svenska linodlingen upphört. Endast smärre odlingar utan någon egentlig ekonomisk betydelse för odlaren förekommer alltjämt. finner sin avsättning i hemslöjden, som dock endast till ringa del försörjes av inhemskt odlat lin. Under det senaste världskriget fick linodlingen ett kraftigt uppsving av beredskapsskäl. Denna odling pågick och stora delar av för att helt upphöra senare hälft. En viss odlingsberedskap bibehålies alltjämt av beredskapsskäl. Detta sker genom ÖEF (Överstyrelsen för Ekonomiskt Försvar) och Sveriges Utsädesförenings försorg. Det torde inte anses uteslutet att man även under fredsmässiga förhållanden, bl. a. på grund av råvarukriser, kan komma att återuppta en betydande linodling i . Emellertid finnes varken planer eller förutsättningar för detta. Det är dock angeläget att kunskapen om linodling och linhantering bibehålies inom landet. Härvid bör såväl tillgången på linfrö som kunskap och vidareutveckling av odlingstekniken särskilt beaktas. Att i större utsträckning försörja den svenska hemslöjden med inhemskt odlat lin än vad som är fallet är också önskvärt. Enligt vår mening bör frågan om stödåtgärder för linodlingen utredas. Med stöd av ovanstående hemställes att i skrivelse till regeringen ger till känna vad som i motionen anförts. HANS () () i i
mot · FY021527 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar Ekinge och i om särskilt jordbruksstöd till . Det särskilda jordbruksstödet till utgår från två anslag under huvudtitel. Från anslaget Bidrag till särskilda rationaliseringsåtgärder i , m. m. utbetalas dels bl. a. bidrag till särskild rationalisering inom Norrlandslänen enligt kungörelsen (1967:453) om stöd till jordbrukets rationalisering m. m. (ändrad senast 1974:419), dels bidrag som beviljas enligt kungörelsen (1971:420) om rationaliseringsstöd till vissa jordbruk. Därutöver används anslaget för vissa speciella ändamål i de delar av landet där verksamheten med särskild rationalisering bedrivs. Gällande författningar bifogas. Anslaget Stöd till jordbruket i norra disponeras av statens jordbruksnämnd, dels för pristillägg till jordbruket i norra enligt kungörelsen (1971:421) om prisstöd till vissa jordbruk (omtryckt i SFS 1974:420, vilken bifogas), dels för pristillägg till rennäringen. Det särskilda stöd som utgår till jordbruket i norra motiveras med att stödet styftar till att bryta den nedåtgående trenden i produktionsutvecklingen inom jordbruket i regionen. Jordbruket bör bestå och intensifieras i de områden som har för landsdelen goda förutsättningar för jordbruk. Rationell jordbruksproduktion bör i norra liksom i landet i övrigt ge sina utövare en med andra yrkesutövare likvärdig ekonomisk standard. För upprätthållande av viss produktion och sysselsättning inom jordbruket i norra talar, framhålls det vidare, både sysselsättningsskäl och sociala motiv. Det är också angeläget att vidmakthålla en regional livsmedelsförsörjning, beträffande främst vissa färskvaror, som beredskap inför ett krisläge. Enligt vår mening kan samma motiveringar anföras för ett motsvarande stöd till jordbruket på . Det är av stor vikt att befolkningsunderlaget på bibehålles. sysselsattes 7 250 personer i det gotländska jordbruket. hade antalet sjunkit till 5 300, och enligt prognoser beräknas det ha gått ned till 3 500 personer . Antalet brukningsenheter på var 5 100, 1961 4 150 och 1971 3 150. Fortsätter denna utveckling kommer den att leda till en uttunning av landsbygdsbefolkningen på , vilken med säkerhet kommer att ha negativa konsekvenser även för övriga näringar. Det synes därför vara motiverat att iakttaga en viss försiktighet med sammanläggning av brukningsenheter och att ge möjligheter för mindre enheter att fortsätta driften. I kusttrakterna finns på många håll ganska karga marker, där det är nödvändigt att tillvarataga alla möjligheter till kombinerat jord- och skogsbruk. Med hänvisning till det ovan anförda föreslår vi att hos regeringen anhåller om att det särskilda stöd som utgår till jordbruket i norra skall äga tillämpning även beträffande .