ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY02587 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om ett snabbtåg i . har ett allt större intresse märkts för en ökad satsning på kollektiv trafik. har också både gods- och passagerartrafiken ökat på de svenska järnvägarna. Som en följd av detta har järnvägstrafiken alltmer kommit i blickpunkten. Snabb teknisk utveckling på järnvägsområdet har gjort det möjligt att i vissa länder sätta in snabbtåg mellan större städer. Även i finns sådana planer. Energikrisen har medfört att man alltmer uppmärksammat att spårbunden trafik är energisnål. De höga bränslepriserna gör tågen mer konkurrenskraftiga. Ökad användning av spårbunden trafik medför också mindre trängsel på vägarna, mindre olycksfall, mindre buller och avgaser. 1 området runt finns flera stora industristäder med ett rikt näringsliv och stort befolkningsunderlag. Under nuvarande förhållanden kan knappast järnvägen konkurrera med bilismen när det gäller bekväma och snabba transporter mellan dessa platser. Även om järnvägarna runt f. n. ej är av högsta kvalitet borde man ta upp tanken på snabbtåg som kunde gå i en ringlinje runt . Ett sådant snabbtåg - - - - - - och omvänt borde kunna bli ett lockade alternativ till bilen. Alternativt börén förlängning sträckan I båda fallen bör dessa tåg ha snabba förbindelser med - - alternativt - . har SJ satsat på den s. k. Östgötapendeln. Resultatet har blivit en stor framgång och antalet resande har ökat och trafiken utvidgats. En ringlinje runt har ett lika stort trafikunderlag som Östgötapendeln och skäl finns att anta att trafikutvecklingen skulle bli lika positiv. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär utredning om möjligheterna att införa ett system med snabbtåg i en ringlinje runt . . () i () ()
mot · FY0259 · 1975-01-10 00:00:00 — av om förbud mot nöjesjakt. Om ett kulturellt välutvecklat land skall tillåta nöjesjakt, ett konkret uttryck för lusten att döda, kan verkligen med fog sättas i fråga. Åtskilliga kultur- och djurvänner vämjes helt visst vid anblicken av pressens illustrerade redovisningar från en god jakt, gärna då med den stolte jägaren med en fot nonchalant stödd mot det nedlagda villebrådet. Det osmakliga i situationen mildras ingalunda av att kungahuset här föregår med dåligt exempel. Det är sårande för den intellektuella redbarheten att nöjesjägarna samt och synnerligen uppger sig vara de verkliga djurvännerna. Förhållandet är sålunda det att när nöjesjägaren vandrar omkring i markerna och blir varse exempelvis ett rådjur han då blir föremål för en från psykologisk synpunkt mycket intressant och mycket märklig påverkan: Här kommer ett rådjur och som djurvän gläder jag mig åt anblicken av detta vackra djur. Ja, jag gläder mig åt det i så hög grad att jag beslutar mig för att döda det på fläcken. Nöjesjägarens försäkringar om att vara djurvän måste väl ändå rimligen bottna antingen i hyckleri eller en speciell form av djupgående personlighetsklyvning. Intetdera framstår som särdeles respektabelt. Särskilt klandervärt i fråga om nöjesjaktens bedrivande är det bristande omdöme förenat med otillräcklig skjutskicklighet som många av dessa lustdödare visar prov på. I synnerhet tiden efter den årliga älgjakten påträffas i markerna skadskjutna djur, levande eller döda, som måst utstå de mest fruktansvärda plågor. Om djuren själva fick välja sina vänner skulle de förvisso kassera nöjesjägarna. Det är givetvis ofrånkomligen nödvändigt att en viss avskjutning av viltet sker. Det borde kunna ske under kulturellt och humanitärt anständigare former än dem under vilka nöjesjakten bedrives. En utredning bör lämpligen ges i uppdrag att klarlägga hur en ansvarsmedveten avskjutning av viltet bör administreras och praktiskt genomföras. Med åberopande av det anförda föreslår jag att måtte besluta att av regeringen begära utredning om och förslag till en sådan organisation av den nödvändiga viltavskjutningen att nöjesjakten kan förhindras.
mot · FY02591 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om statsbidraget till djursjukvården. 1 årets jordbrukshuvudtitel har två tidigare jordbrukarkrav beträffande djurhälsovården tillgodosetts. Således kommer avsides boende djurägare att få förbättrat stöd till veterinärens resekostnad. Vidare avses stödet till mindre djurägare med låga inkomster bli förstärkt. I det senare fallet har gränsen för rätt till stödet justerats från . Emellertid har i detta sammanhang en ny regel införts för att stödet skall kunna utgå, nämligen att stödet inte utgår om vederbörande djurägare har mer än 15 djurenheter. Enligt vår mening begränsar ovannämnda regel värdet av det förbättrade stödet utan att motsvarande i precision vid stödgivning erhålls. Många djurägare som uppfyller kravet rörande inkomst utestängs från stöd på grund av regeln om antalet djurenheter. Detta förhållande är otillfredsställande och vår uppfattning är att den nya begränsningsregeln bör slopas. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att under F 7 upptagen begränsningsregel om 15 djurenheter utgår. L. () i () ()
mot · FY02593 · 1975-01-21 00:00:00 — Motioner nr 593-598 Nr 593 av herr förste vice talmannen om förbud mot s. k. prydnads- och sällskapsdjur i bur. I vårt land finns en stark känsla för skydd, vård och utveckling av djurlivet i . Djurskyddslagstiftningen är omfattande, slaktmetoderna har humaniserats, jaktvården har utvecklats och en rad åtgärder har vidtagits för att skydda våra vänner djuren. Bland de åtgärder som vidtagits bör i detta sammanhang observeras förbuden att hålla vilda djur vid cirkusar i bur och att kedja hundar med korta koppel. En grymhet mot djur som är tillåten är att hålla s. k. prydnads- och sällskapsfåglar i bur. Att för livet spärra in ett frihetsälskande, oskyldigt och mycket rörligt djur i en liten ståltrådsbur är en grymhet utan like. Det strängaste straff som tillämpas i vårt land är att spärra in en människa för resten av hennes liv. Livstids fängelse utdömes endast för mycket allvarliga brott som mord o. d. Benådning sker dock ofta efter avtjänande av av straffet. Den helt oskyldiga burfågeln behandlas mycket hårdare. Han får sitta i sin lilla ståltrådsbur, där utrymmet inte ens medger ett vingslag, tills hans liv är slut. Berövad allt vad han i sin rätta miljö skulle ha njutit av i form av fri flykt, underbar natur och fortplantning, sitter han i sin bur för att människor skall kunna titta på honom och jollra utanför buren. Det är ovärdigt människan att döma en oskyldig varelse till ett sådant lidande. Att hålla ovannämnda fåglar i bur bör förbjudas. Med hänvisning till vad som sålunda anförts hemställs att beslutarom förbud att hålla s. k. prydnads- och sällskapsfåglar i bur.
mot · FY02594 · 1975-01-21 00:00:00 — av herr förste vice talmannen och i om bevarande av den svenska åkerjorden. Ett av världens viktigaste problem är att skaffa mat till jordens alltmer ökande befolkning. Praktiskt taget alla prognoser om relationen mellan befolkning och livsmedelstillgångar är nedslående. Befolkningen ökar så snabbt att det inte finns någon möjlighet att få fram tillräckligt med livsmedel. Redan med nuvarande folkmängd är svälten en realitet för en mycket stor del av jordens befolkning. , som är ett litet land, kan inte i större utsträckning medverka till att lindra nöden i världen, men vi bör dock efter måttet av våra resurser hjälpa våra svältande medmänniskor. Det svenska veteöverskott som kunnat ställas till förfogande har varit av avsevärd betydelse för att lindra nöden i svältdrabbade områden. Flertalet svenskar har alltid insett det svenska jordbrukets betydelse för livsmedelsförsörjningen i vårt land och för värdet av bidragen till världslivsmedelsförsörjningen. Även de som vid jordbruksbeslut ville decimera den svenska jordbruksproduktionen, torde ha ändrat uppfattning och inser nu värdet av de livsmedel som produceras i svenskt jordbruk. Det torde även i fortsättningen vara möjligt att ha en mycket hög jordbruksproduktion i vårt land. En fara som dock hotar den svenska jordbruksproduktionen är de stora områden av god åkerjord som undandrages genom bebyggelse, där inte endast bostadshusen tar mark i anspråk utan också gemensamhetsanläggningar, gator och andra trafikarrangemang. Med andra ord - asfalteringen av svensk åkerjord fortsätter. Ofta väljer kommuner och byggnadsföretag åkerjord för sin bebyggelse, därför att den är lättast att behandla för grundgrävning, gatuutläggning, vatten- och avloppsanläggningar o. d. Särskilt under de senaste årens tätortskoncentration har avsevärda arealer jordbruksmark tagits i anspråk för bebyggelse. Om annan mark toges i anspråk för bebyggelse, bleve det visserligen dyrare, men man kunde då fortsätta att bruka den värdefulla åkerjorden. För att få slut på misshushållningen med mark fordras säkerligen ingripande genom lagstiftning. Varje kommun har sina intressen men har inte den översikt i stort som fordras för att kunna bevara åkerjorden. En lag bör således skapas som endast efter tillåtelse av medger bebyggelse på åkerjord. Endast efter anförandet av mycket starka skäl bör tillåtelse ges för bebyggelse på åkerjord. Vid behandlingen av alla sådana frågor bör livsmedelsförsörjningen vara den avgörande faktorn. Med anledning av vad som sålunda anförts hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag om skydd för den svenska åkerjorden. () () 1* 1975.
mot · FY02596 · 1975-01-23 00:00:00 — av om handläggningen av miljöskyddsärenden. I 8 § miljöskyddskungörelsen är uppräknade olika slag av anläggningar för vilka krävs anmälningsplikt innan de utförs. Sådan anmälan skall göras hos , vilken är skyldig att höra kommunen innan beslut meddelas. Många av de uppräknade anläggningarna kräver byggnadslov eller tillstånd enligt annan lagstiftning. Då kommunen hörs i miljöskyddsärende görs därför även planteknisk bedömning, vilket kan innebära att ärendet avstyrks på grund av planmotiv. Då prövar anläggningsärendet görs detta endast med utgångspunkt i miljöskyddslagens bestämmelser, vilket innebär att ett ärende som avstyrkts av kommunen på grund av planskäl ändå lämnas utan erinran av . Sökanden får då lätt den uppfattningen att tagit ställning även till de av kommunen redovisade planskälen och blir då förvånad över att byggnadslov vägras när detta söks. Från allmänhetens synpunkt är det otillfredsställande att inte alla frågor prövas i ett sammanhang så att man kan få ett helt klart beslut. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring av miljöskyddskungörelsen att samtliga frågor som gäller ett anläggningsärende prövas i ett sammanhang.
mot · FY02597 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om ökat demokratiskt inflytande i lantbruksnämnderna. har genomgripande förändringar ägt rum inom det svenska jordbruket. Antalet brukningsdelar har sjunkit från ca 300 000 till ca 140 000. Medelarealen per brukningsenhet har ökat från ca till ca . Dessa förändringar har åstadkommits genom en omfattande yttre strukturrationalisering, dels genom nedläggning av brukningsenheter, dels genom sammanläggning av mindre enheter till större brukningsdelar. Lantbruksnämnderna är de samhällsorgan som på länsplanet ansvarar för de statliga insatserna inom jordbrukets rationalisering. Deras handläggning av jordförvärvs-, tåne- och bidragsärenden, tillsyn över växtodling och husdjursskötsel, åtgärder i fråga om skördeskadebidrag, lantbruksstatistik och kursverksamhet har varit och är fortfarande av utomordentligt stor betydelse för jordbrukets utveckling. Åtskilligt av det arbete som lantbruksnämnderna sysslar med är av grannlaga natur, där det ofta är svårt att tillgodose samtliga parters intressen. Detta gäller i särskilt hög grad jordförvärvsärenden där de olika brukningsenheternas framtida utvecklingsmöjligheter avgörs. Ett jordförvärvsärende i en by är i de flesta fall av stort intresse för flera parter än för köpare och säljare. Så kan t. ex. sammanläggningen av två fastigheter definitivt stoppa utvecklingsmöjligheterna för den tredje. I andra fall kan det behövas grundliga överväganden om sammanläggning över huvud taget bör ske. Detta gäller särskilt om fastigheterna var för sig kan försörja en familj och om man vill undvika en ytterligare uttunning av befolkningen i bygden. Oavsett hur jordförvärvslag och rationaliseringskungörelse kommer att utformas bör enligt vår mening följande tre krav ställas på lantbruksnämndernas organisation och handläggningsformer: Berörda parter bör få ordentlig information om de förändringar i en bygds framtida fastighetsbildning som planeras i lantbruksnämnden. Varje ägare till jordbruksfastighet vars utvecklingsmöjligheter påverkas av det aktuella jordförvärvsärendet bör genom lantbruksnämndens initiativ få möjlighet att till nämnden inkomma med yttrande. Ägare till fastighet vars utvecklingsmöjligheter begränsas genom beslut i lantbruksnämnden skall beredas möjlighet att själv eller genom ombud inför nämnden framföra sina synpunkter innan beslutet fattas. Skall dessa önskemål kunna uppfyllas, krävs förändringar i lantbruksnämndernas organisation och handläggningsformer. Sådana förändringar ligger också i linje med de allmänna krav som ställs från många håll om närdemokrati och inflytande för dem som berörs av besluten. Det är önskvärt att dessa principer också får gälla i frågor av här berört slag som obestridligt är av vital betydelse för dem som arbetar inom jordbruket och för de bygder och byar som berörs av rationaliseringsåtgärder. En översyn av lantbruksnämndernas verksamhet bör därför göras i syfte att öka det demokratiska inflytandet. Med hänvisning till det anförda hemställs att av regeringen begär förslag till förändringar i lant bruksnämndernas organisation och verksamhetsformer i syfte att öka det demokratiska inflytandet.
mot · FY026 · 1975-01-10 00:00:00 — av m. fl. om slopande av titlar i officiella språk. I det svenska samhället används titeln herr för alla män, medan kvinnor tituleras antingen fru eller fröken. Så även i det officiella språket i riksdag. i vår historia hade den upplysning om civilstånd, som titlarna gav, en juridisk innebörd. Så länge kvinnan var omyndig, refererade titeln till vem som var hennes förmyndare, någon av hennes manliga släktingar eller hennes man. Under utvecklingen mot kvinnans oberoende har de olika stegen först gällt ogift kvinna. Gift kvinna har i vissa fall fått vänta på motsvarande reform. Så fick exempelvis ogift kvinna myndighet . Först är gift kvinna myndig. , 1863-1921, fyllde fru- och frökentiteln funktionen att upplysa om en kvinna var omyndig eller myndig. fyller fru- och frökentitlarna ingen uppgift att förmedla upplysningar av juridisk betydelse. De ger inte heller besked om en kvinnas faktiska ansvar för make och barn. Samboende utan giftermål är relativt vanligt. Frutiteln behålls efter skilsmässa. Fru- och frökentitlarna knyts till en vigsel, medan sär- och samlevnad till stor del följer andra mönster. Det finns inga skäl som talar för bibehållande av två olika titlar för kvinnor. Det finns fastmer skäl som talar starkt för en ändring. Titelfrågan har psykologisk betydelse för värdering av kvinnorna som individer och som självständiga människor i arbetsliv och i hem. Det är det internationella kvinnoåret. Det vore ett bra sätt att manifestera detta i riksdag genom att verka för att kvinnor liksom män skall tilltalas oberoende av civilstånd. Att genom ett riksdagsbeslut söka direkt påverka praxis i titelfrågan i samhället torde vara omöjligt. Den enda framkomliga vägen synes vara att reformera titlarna i en beslutande församling, vilket kan verka normbildande ute i samhället. Vi föreslår därför att beslutar om en reform av titelfrågan i vad avser interna arbete. har försök misslyckats att genom propaganda i massmedia avskaffa bruket av frökentiteln och införa frutiteln för samtliga kvinnor. Vi bedömer det som en mer framkomlig väg för att ernå jämlikhet mellan män och kvinnor i det formella tilltalet att slopa samtliga titlar, herr, fru och fröken, samt endast använda för- och efternamn. Ett system är uppbyggt för särskiljande av riksdagsledamöter med samma efternamn. Metoden är olika för män och kvinnor. För män gäller som grunder för särskiljande ortsnamn och förnamn, för kvinnor gäller i första hand fru- och frökentiteln. Den reform som vi föreslår skulle göra det nödvändigt att ändra system för särskiljande. En sådan ändring är av teknisk natur och bör rimligtvis inte påverka ett ställningstagande i själva reformfrågan. Under åberopande av det anförda hemställs att beslutar att ge talmanskonferensen i uppdrag att i officiella språk införa enhetligt tilltal genom att slopa samtliga titlar, herr, fru och fröken, och endast använda föroch efternamn. HANS () i
mot · FY02601 · 1975-01-23 00:00:00 — om det statliga stödet till mindre jordbruk och deltidsjordbruk, m. m. I inland har de mindre jordbruken alltid varit vanligt förekommande. För många människor har jordbruket utgjort den huvudsakliga näringen, medan andra haft det som en bisyssla vid sidan av arbete i skog och industri. De senaste årens strukturrationalisering på jordbrukets område har inneburit att många av dessa mindre jordbruk upphört. Till detta har också bidragit det faktum att nuvarande former av ekonomiskt stöd inte varit tillräckliga för att ge stimulans till investeringar och fortsatt produktion. I det handlingsprogram för jord- och skogsbruket i , som antagit som en del i Länsplanering 74, framhålls den negativa effekten av den nuvarande uppdelningen på , A- och B-stöd. Även om det gällande B-stödet inneburit en dämpning av avvecklingstakten inom jordbruket, så är det uppenbart att stödformerna har sådana begränsningar att en översyn är nödvändig. Jordbruket måste även spela en väsentlig roll i det norrbottniska näringslivet och i länets miljövård. Därtill krävs betydligt större insatser än vad som gjorts till stöd även för de mindre jordbruk och deltidsjordbruk som fortfarande bedriver kreatursskötsel. Dessa borges samma möjligheter till stöd som SR-jordbruken, och bidragen bör utgå med samma procentsats som till dessa. Situationen beträffande mjölkproduktionen i talar också för en effektivare satsning på de mindre jordbruken. är förhållandet att mjölk måste importeras från grannlänet , och detta problem ökar i takt med att jordbruk avvecklas. I detta sammanhang bör också noteras ett annat förslag i det ovan nämnda handlingsprogrammet, nämligen att ett statligt stöd i särskilda fall bör inrättas för att kompensera de ibland mycket höga kostnaderna för uppsamlingen av jordbrukets produkter. Ett sådant skulle ha betydelse, bl. a. för att åstadkomma en ökning av mjölkproduktionen. En väsentlig förutsättning (Ören lönsam jordbruksproduktion i och i synnerhet i är att åtgärder vidtas för att komma till rätta med den nu rådande ägosplittringen. Med nuvarande ordning kan den delägare i ett sterbhus som önskar fortsätta jordbruket hindras av att någon annan delägare t. ex. inte medgeratt lån upptas för upprustning av byggnader eller nyanskaffning av redskap. Med stöd av det anförda föresläs att beslutar 1. att hos regeringen hemställa om en översyn av nu gällande former av statligt stöd till jordbruk i syfte att åstadkomma lika villkor för de mindre jordbruken och deltidsjordbruken, 2. att en utredning tillsätts med uppdrag att undersöka möjligheterna att komma till rätta med ägosplittringen.
mot · FY02603 · 1975-01-22 00:00:00 — av i Heden m. fl. om viss översyn av jordförvärvslagen. Det är avgörande för jordbrukets framtid att jordförvärvslagen ändras. Markpriserna stiger mycket snabbt - mångdubbelt snabbare än exempelvis konsumentprisindex. Denna utveckling gör det närmast omöjligt för unga brukare att förvärva ett eget jordbruk. Det försvårar också för redan etablerade jordbrukare med mindre bärkraftiga gårdar att göra tillskottsförvärv. De kraftiga prisstegringarna beror främst på att kommuner, byggnadsföretag, sågverksföretag och andra kapitalstarka köpare kunnat bjuda över den enskilde jordbrukaren. De erbjudna priserna ligger i sådana fall alltid över vad som är motiverat från jordbruks- och skogsbrukssynpunkt. En annan orsak till prisstegringarna och utestängningen av det kombinerade jord- och skogsbruksföretaget är lantbruksnämndernas praktiska tilllämpningsförfarande. Sålunda ges brukare av större enheter företräde, om flera personer konkurrerar om fastigheten. Stordriftstänkandet är alltför dominerande, och hänsynen till det mindre familjejordbruket med både skog och jord kommer i andra hand. På initiativ av bl. a. har tillsatts en parlamentarisk utredning för att se över dessa förhållanden. Den tillsatta utredningen kan emellertid knappast bli klar förrän inom och en ny lag träda i kraft först . finns det risk att situationen ytterligare förvärras och att problemen ökar. För att hindra en sådan utveckling måste i avvaktan på utredningens resultat provisoriska restriktioner vid köp av jord-och skogsbruksfastigheter införas. Det räcker inte med en skärpning i tillämpningen. Lagen hindrar att det exempelvis sätts restriktioner när det gäller kommuners och bolags markköp. För att stoppa markprisstegringarna och för att hindra negativa effekter under utredningsarbetets gång, bör köpare som inte avser att bruka och bosätta sig på fastigheten hindras köpa. Detta innebär en "död mans hand" över en stor grupp köpare, men den grupp som är i behov av skogs- och jordbruksmark för sitt uppehälle, sin sysselsättning och för livsmedelsproduktion ges flera tillfällen till köp. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om skyndsamt förslag till provisorisk jordförvärvslagstiftning, att träda i kraft , innebärande högsta prioritet åt aktiva brukare i enlighet med vad som anförts i motionen. () i Heden () i Holmgården () i Nennesholm
mot · FY02604 · 1975-01-23 00:00:00 — av herrar i och i om översyn av reglerna för lantbruksnämndernas försäljningsverk Nuvarande jordförvärvslagstiftning tillkom genom beslut av riksdag. Denna lagstiftning innebar bl. a. vidgade möjligheter för juridiska personer att förvärva jord och skog. I anslutning till beslutet uppdrog åt lantbruksstyrelsen att följa den nya lagstiftningens verkningar och inkomma med redogörelse för erfarenheterna. utgick också ifrån att lantbruksstyrelsen utan dröjsmål skulle ta initiativ till sådana ändringar i lagstiftningen som kunde finnas påkallade. Jordförvärvslagstiftningen har stor betydelse för rationaliseringsverksamheten inom jordbruket. De nya bestämmelser som trädde i kraft innebar också mycket omfattande förändringar i den dittills gällande lagstiftningen. De administrativa myndigheterna erhöll genom beslutet ett väsentligt ökat inflytande på fastighetsbildningen beträffande jordbruksfastigheter. Lantbruksnämnderna kan med stöd av gällande författning inköpa mark som sedan används för rationaliseringsverksamhet. Besluten angående dispositionen av den sålunda förvärvade marken är från den enskilde jordbrukarens synpunkt synnerligen betydelsefull. Enligt jordförvärvslagstiftningen är enskilda markägares val av köpare vid försäljning av jordbrukson skogsfastighet underställd lantbruksnämndens prövning och kommunens förköpsrätt. Den enskilde jordbrukaren har däremot inte möjlighet att till högre instans överklaga lantbruksnämndens markförsäljningar, även om han, genom att t. ex. vara ägare av grannfastighet, har direkt intresse i ärendet. Det förhållandet att lantbruksnämndens beslut ej kan prövas i högre instans betraktas av många jordbrukare som synnerligen otillfredsställande. Även om skäl kan anföras för att en prövning i högre instans skulle medföra en mera tids- och arbetskrävande insats, bör möjligheten därtill dock finnas. Lagstiftningen bör därför utformas så att denna prövning kan ske. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om en översyn av gällande regler för lantbruksnämndernas försäljningsverksamhet i enlighet med vad som i motionen angetts.