mot · FY021687 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om främjande av innovationsverksamhet och företagsutveckling. Ny teknik och förändrade marknadsbehov driver fram nya produktionsmetoder och nya produkter och förändrar därmed företagsbilden. Det är en naturlig process i en dynamisk ekonomi. En trögrörlig näringslivsstruktur är ingen garanti för trygghet och fortsatt välstånd, tvärtom. skulle den medföra betydande och djupgående svårigheter med mycket stora allmänna välfärdsförluster. Därför är också den rörliga arbetsmarknaden utomordentligt betydelsefull för ekonomins utveckling, och det faktum att löntagarorganisationerna slutit upp bakom en rörlighetsfrämjande politik har betytt mycket för välståndsökningen. Men strukturomvandlingen medför också samhällsekonomiska kostnader och individuella sociala problem. Dessa har accentuerats starkt . Ett mycket oroande inslag i bilden är den ökade snabbheten i omställningen liksom att investeringarna mer siktat på rationaliseringar än på att skapa ny produktionskapacitet eller nya konkurrenskraftiga produkter. Det innebär att det tredje steget i den s. k. Rhenska modellen tillkomsten av nya arbetstillfällen som ersättning för dem som slagits ut av en stram ekonomisk politik och en solidarisk lönepolitik inte fungerar. Företag slås visserligen ut, men nya kommer inte till i tillräcklig utsträckning. Därför är det lättförståeligt att många människor uppfattar omvandlingen av näringslivet som ett hot mot tryggheten och inte som ett löfte om en bättre framtid. Från sysselsättningssynpunkt är det viktigt att nya företag kommer till, eftersom de svarar för en viktig del av sysselsättningstillskottet. Det visar bl. a. en aktuell undersökning vid (Carstedt & Isaksson-Peréz: Företag i strukturomvandling), som avser förhållandena inom vissa delar av verkstadsindustrin. Inom dessa delar har sysselsättningen ökat och . Denna expansion kan i första hand tillskrivas nyetablerade företag, vilkas sysselsättningsökning (+16%) motsvarade nästan hela branschens och (+ ) översteg dess ökning. Slutsatsen är därför given: tillkomsten av nya företag spelar stor roll för ökningen av sysselsättningen. Mot den bakgrunden är det oroande att etableringen av nya företag minskat påtagligt under . Industristatistiken är visserligen bristfällig på den punkten, men en rad undersökningar från senare år tyder på det. Av ovannämnda undersökning framgår att etableringsfrekvensen inom delar av verkstadsindustrin mer än halverats jämfört med förhållandena vid mitten av Inom andra branscher har utvecklingen varit likartad. En studie inom , som omfattar metall- och verkstadsindustrin samt plastindustrin , visar på en nedgång av företagsbildningen . Genom den gynnsamma konjunkturutvecklingen för del under framför allt tilldrar sig sysselsättningsfrågan inte samma intresse i den politiska debatten som . Mycket tyder dock på att förbättringen av sysselsättningsläget är mer tillfällig. Många av de grundläggande strukturella problemen finns kvar, vilket bl. a. framgår av att arbetslösheten nu jämfört med andra högkonjunkturår är hög. Det gäller särskilt om man ser till sysselsättningsläget bland ungdomar och bland äldre. På en del håll menar man att - av allt att döma med visst berättigande ett allvarligt problem för svensk ekonomi är en för låg innovationsnivå kombinerad med en hög rationaliseringstakt. På leder det till en produktion med mycket hög kapitalintensitet, vilken i sin tur skapar en teknologiskt betingad arbetslöshet. Av det investeringskapital som står till industrins förfogande går en stor del till rationaliseringsinvesteringar. inträder ett stadium, då det blir kapital över på grund av både ett produktivitetstak och alltför få nyproduktionssatsningar. I det läget uppstår arbetslöshet genom att få arbetstillfällen kommer till i den kapitalintensiva delen av produktionen som alltför få nya mindre kapitalintensiva projekt påbörjas. Mot denna bakgrund måste, menar vi, frågan om vad som kan göras för att stimulera innovationer och underlätta etableringen av nya företag spela en central roll i näringspolitiken. Vi tror nämligen att det på många håll trots den negativa företagsdebatten finns både idéer och intresse för att satsa på ett eget företag. En SIFO-undersökning ger belägg för det. Den visade att en mycket stor del av de unga är beredda att satsa på ett eget företag om bara de praktiska svårigheterna kan undanröjas. De insatser som kan bli aktuella från statens sida gäller ett brett fält. Det kan röra sig om åtgärder för att o stimulera uppkomsten av innovationer och produktidéer, o underlätta utvecklingen av en idé till prototyp och färdig produkt, o möjliggöra marknadsföring av en ny produkt eller försäljning av licenser, o skapa tillgång till riskvilligt kapital på rimliga villkor, o underlätta etableringen av nya företag. I denna motion behandlas de två förstnämnda områdena. De övriga berörs närmare i motioner från rörande mindre och medelstora företag. Främjande av innovationer m. m. Tillkomsten av nya innovationer har ett nära samband med forskningspolitiken i stort, även om den rena forskningen i sig sällan leder till direkt exploaterbara produkter. Sambandet kan grovt beskrivas som tre arbetsfält enligt följande: Forskning; denna är i sig själv endast kunskapsfrämjande. Särskilt gäller detta den grundläggande forskningen. Dess resultat nya kunskaper och systematisering av kunskaper måste kombineras med kännedom om behov, om industriella innovationer nya produkter och metoder skall uppstå. Överföring av kunskaper mellan forskningsresurser, myndigheter, organisationer och företag; detta arbete skapar förutsättningar för att forskningens resultat kan medverka till värdefulla innovationer i näringsliv och samhälle. Innovationsinriktat industriellt utvecklingsarbete; detta måste bedrivas med god kännedom om marknader, marknadsföring, konkurrens, produktionsresurser och finansieringsmöjligheter. Det bedrivs bäst i företagen, som har nära kontakt med marknader, och i de myndigheter och institutioner som har daglig kontakt med behovsområden som de är satta att sköta. Trots viktiga insatser inte minst från svenska innovationsforskare är emellertid kunskapen om innovationsprocessen och hur den bäst skall stimuleras fortfarande bristfällig. Vi föreslår därför att en grupp av fristående experter tillsätts för att utarbeta förslag till en mer innovationsbefrämjande närings- och forskningspolitik. Detta arbete bör bedrivas i nära samarbete med de organisationer som är verksamma på området, bl. Innovationer kommer främst till genom att kreativa individer utnyttjar allmänt spridd, lätt tillgänglig kunskap. Det innebär att det är av stor betydelse för uppkomsten av idéer och uppslag till nya produkter och produktionsmetoder att den kunskap som byggs upp vid universitet, högskolor och andra forskningsinstitutioner effektivt sprids till tekniker, uppfinnare, företag m. fl. Det kan ske på olika komplementära vägar. Kontaktsekreterarna på universitetsorterna gör en värdefull insats, bl. a. genom att anordna kontaktkonferenser för forskare och företrädare för företag. Det är viktigt att den verksamheten utvidgas. Det är också bra att kontaktsekreterarna nu börjar få vissa möjligheter att ge ökad service för produktutveckling och tekniska rationaliseringar med hjälp av personella och experimentella resurser vid universitet och högskolor. För att stimulera ledande forskare att i större utsträckning ta del i arbetet på att sprida kunskap om pågående forskningsinsatser och aktuella forskningsrön bör det skapas möjlighet för dem att fullgöra en del av sin undervisningsskyldighet genom medverkan i konferenser och seminarier. Det skulle också skapa de ekonomiska förutsättningarna för olika organisationer att engagera sig i spridning av aktuell kunskap till olika målgrupper. Men det gäller inte bara att bättre sprida kunskap om forskningsrön och teknisk utveckling till speciella målgrupper. Allmänheten behöver också få veta mer om vad som händer på olika tekniska områden och vad det kan föra med sig. 1 olika sammanhang har förslag tagits fram om hur det skulle kunna gå till. Ett uppslag som enligt vår mening förtjänar att prövas närmare är bildandet av ett brett sammansatt organ av organisationer och enskilda inom områdena teknik, näringsliv och forskning. Dess uppgift skulle vara att dels fungera som forum för en debatt om den tekniska utvecklingen dess möjligheter och faror dels genom ett brett kontaktnät på olika nivåer sprida information om teknik och forskning till en bred allmänhet. Flera organisationer, t. ex. IVA och Svenska ingenjörssamfundet, har presenterat modeller för hur en sådan organisation skulle kunna byggas upp och fungera. Vi föreslår att medel ställs till förfogande av anslaget till teknisk utveckling för att göra det möjligt att undersöka de närmare förutsättningarna för bildandet av en organisation av det skisserade slaget. Utredningsarbetet bör ske tillsammans med de organisationer som är verksamma på området teknik och forskning. har förutsättningarna för individuell kreativitet och utveckling av kreativa begåvningar inom naturvetenskap och teknik studerats. I vårt land har det dock skett endast i ringa utsträckning och mest i direkt anslutning till och gymnasieskolans läroplaner. Försök har emellertid gjorts i t. ex. med kurser för människor med arbetsuppgifter för vilka den personliga kreativiteten är väsentlig. Hur människor är eller blir kreativa är inte klarlagt. Inte heller är det känt i vilken utsträckning kreativiteten kan ökas genom utbildning. Kännedomen om hela denna frågeställning är så ringa att det är angeläget att det även i genomförs kurser i kreativitetsträning och att en utvärdering kommer till stånd. Det bör kunna ske inom ramen för kursverksamheten vid den s. k. SIFU-enheten inom statens industriverk. Ett viktigt led i en innovationsbefrämjande näringspolitik är att ge innovatörer och andra personer med stor kreativ förmåga goda möjligheter att utveckla sina idéer. Det innebär att de bör ha möjlighet att arbeta under ekonomiskt trygga förhållanden med tillgång till tekniska och finansiella resurser. I jämförelse med förhållandena för forskare vid universitet och högskolor är emellertid arbetsvillkoren för innovatörerna dåliga. För de förra finns ett stort antal befattningar där staten ställer lön, laboratorier, experimentella resurser, medarbetare etc. till förfogande och ger forskaren full frihet att arbeta med vad han vill inom sitt ämnesområde. Dessutom får han fritt förfoga över resultatet av sitt arbete. Innovatörerna saknar i stort sett samtliga dessa förmåner. Vi anser därför att det bör ske en kraftig utbyggnad av det statliga uppfinnarstödet. Antalet uppfinnarstipendier bör öka kraftigt. De utgör t. ex. endast en bråkdel av det antal stipendier som står till förfogande för forskarutbildning vid universitet och högskolor. På flera ställen i landet bör också inrättas s. k. innovationscentra, dvs. statligt och industriellt understödda institutioner som kan ställa laboratorier, verkstäder, teoretisk kunskap, patentrådgivning etc. till uppfinnares förfogande. I många fall kan sådana centra inrättas genom att man helt enkelt bara utnyttjar de resurser som redan finns vid t. ex. universitet, högskolor och vissa större gymnasieskolor. Om den av oss föreslagna uppbyggnaden av industriella utvecklingscentra på fler orter kommer till stånd, är det naturligt att i anslutning till dem bygga upp en ordentlig uppfinnarservice. Också de medel som ges till uppfinnare för att utveckla nya idéer bör ökas. F. n. går av STU:s anslag förvissa behovsområden till enskilda innovatörer av olika slag. Dessutom finns ett särskilt anslag för uppfinningsutveckling inom ramen för programmet Råd och stöd till uppfinningsverksamhet. Det är framför allt en höjning av detta vi tänker på i sammanhanget. Inom ramen för anslagen till olika behovsområden måste naturligtvis innovatörer underkastas samma prövning som andra anslagssökande. Vid fördelning av anslaget till uppfinningsutveckling kan det emellertid vara motiverat med ett större risktagande och en mindre formaliserad bedömning. Vi föreslår att styrelsen för teknisk utveckling får i uppdrag att i sin anslagsframställning för /77 lägga fram förslag om bättre stöd till innovationsverksamhet enligt de här skisserade riktlinjerna. Av flera undersökningar framgår att produktutvecklingen upplevs som ett av de största problemen i mindre och medelstora företag. Den är det område vid sidan av marknadsföringen där de anser sig ha det största behovet av tekniskt och finansiellt stöd. Den största svårigheten gäller därvid steget från idé till prototyp. Enbart en idé är inte tillräcklig som säkerhet för att kunna erhålla lån genom de traditionella kreditinstituten. I en rad motioner har pekat på det här problemet. De former för finansiellt stöd till enskilda innovatörer och mindre företag som föreslagits har dock avvisats av . Genom beslut av riksdag inrättades statens utvecklingsfond. Syftet med denna är att öka möjligheterna att stödja s. k. kritiska skeden i produktutvecklingskedjan. Fondens uppgifter har preciserats till att gälla sådana projekt där den tekniska risken nedbringats men där den kommersiella kvarstår. Uppgiften att stödja tekniskt osäkra projekt förbehålls styrelsen för teknisk utveckling (STU). 1 det avseendet har fondens tillkomst inte medfört några förändringar. Möjligheten för STU att stödja enskilda innovatörer och mindre företag att tekniskt utveckla en idé är viktig och bör naturligtvis byggas ut. Men även om STU ges ökade möjligheter i det avseendet, kvarstår behovet av ett finansiellt produktutvecklingsstöd, förmedlat via regionala organ. Om man vill stimulera utvecklingen av nya produkter framför allt i de mindre företagen, är det viktigt att de insatser som görs ligger så nära företagen som möjligt. Studier av serviceutnyttjande i mindre företag pekar entydigt på att avståndet både i geografisk och i psykologisk bemärkelse utgör en viktig faktor. Ett produktutvecklingsstöd förmedlat via företagarföreningarna kommer därför lättare att kunna utnyttjas av företag och enskilda. Mot denna bakgrund upprepar vi förslaget att företagarföreningarna ges möjlighet att finansiellt hjälpa enskilda innovatörer och mindre företag att få en produktidé överförd till ett stadium där dess funktionsduglighet och marknadsanpassning kan prövas. Det bör ske genom produktutvecklingslån med villkorlig återbetalningsskyldighet och kreditgarantier som möjliggör att normala banklån kan ställas till förfogande. När det gäller omfattningen och utformningen av produktutvecklingslånen utgör de s. k. direktlånen en naturlig förebild. En högsta gräns för lånen bör fastställas. Därigenom får man också en naturlig gräns mellan STU:s och företagarföreningarnas insatser. Det bör ankomma på regeringen att fastställa beloppsgränsen och utforma närmare anvisningar. För sitt produktutvecklingsarbete är mindre och medelstora företag beroende av olika typer av specialtjänster. Det gäller framför allt på den tekniska sidan, där det kan finnas behov av att få hjälp med att bedöma de tekniska förutsättningarna att förverkliga en produktidé; man kan också på vägen mot en färdig produkt behöva utnyttja specialmaskiner och ha tillgång till provningskapacitet. Själva den tekniska utvecklingen av en produkt är emellertid bara första steget i en lång kedja. Möjligheterna att lägga upp en rationell produktion och marknadsutsikterna avgör om det skall bli en framgångsrik satsning. Att kunna vända sig till produktionsteknisk expertis och att få hjälp med att bedöma marknadsförutsättningar m. m. kan därför också vara nödvändigt. Att åstadkomma ett samlat utbud av tjänster av detta slag innebär betydande fördelar från företagens synpunkt. I koncentrationen av tekniska utvecklingsresurser kan också tänkas ligga viss stimulans av företagen att satsa på produktförnyelse och nyetablering av företag. finns ett industriellt utvecklingscentrum (IUC) i . Som huvudmän för verksamheten står bl. a. Norrlandsfonden, statens provningsanstalt, , styrelsen för teknisk utveckling samt landstingen i och . Via Norrlandsfonden tillskjuter staten ett bidrag på 5 milj. kr. Verksamheten vid IUC syftar till att man i ett utbyggt skede skall ha resurser för att biträda företagen i ar jetet att föra fram en produkt från idé till produktionsstart. Verksamheten skall främst inriktas på att betjäna mindre och medelstora företag i övre och skall byggas upp i nära anslutning till redan existerande serviceinstitutioner och befintlig industri. Vissa av de funktioner som kommer att finnas vid IUC bör normalt finnas vid företagarföreningarna, medan andra specialfunktioner, framför allt på den tekniska sidan, av naturliga skäl inte kan rymmas inom ramen för dessa. Industriella utvecklingscentra utgör därför ett viktigt komplement till en regional serviceorganisation, uppbyggd med företagarföreningarna som bas. Vi anser därför att industriella utvecklingscentra bör inrättas på ytterligare ett par orter. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi1 att A. anvisar 10 milj. kr. till företagarföreningarna för produktutvecklingslån med villkorlig återbetalningsskyldighet till enskilda innovatörer och mindre företag, B. medger att statsgaranti för lån till produktutvecklingsändamål får beviljas intill ett belopp av 25 milj. C. begär att 1. förslag om inrättande av ytterligare industriella utvecklingscentra (IUC) läggs fram riksdag, 2. en arbetsgrupp av fristående experter tillsätts för att utarbeta förslag till en mer innovationsfrämjande närings- och forskningspolitik, 3. styrelsen för teknisk utveckling ges i uppdrag att lägga fram förslag om utbyggt stöd till innovationsverksamhet enligt i motionen angivna riktlinjer, 4. förutsättningarna för en sammanslutning av organisationer och enskilda inom områdena teknik, näringsliv och forskning med uppgift att sprida information om den tekniska forskningen och utvecklingen utreds, 5. kurser i kreativitetsträning försöksvis anordnas av SIFUenheten inom statens industriverk. () () . () i 1 (Se även motionen 1975:1430)