mot · FY022048 · 1975-01-01 00:00:00 — av herrar i och Nordstrandh med anledning av propositionen 1975:84 om biståndsverksamhet. I propositionen 1975:84 föreslår regeringen i särskild lag att kommun och landstingskommun erhåller rätt att bistå u-land med katastrofhjälp. Biståndet skall därvid utgöras av utrustning som kommunen och kan undvara. Av lagförslaget framgår ej att kyrklig kommun är undantagen från denna rätt. Detta förhållande framgår emellertid av vad föredragande statsrådet anför i propositionen. Eftersom begreppet kommun kan avse både kyrklig och borgerlig kommun är lagtexten under föreslagna förutsättningar inte tillfredsställande. Som ett väsentligt argument för kommuners och landstings rätt att ge bistånd av ovan angivet slag framhålles att det där finns ett betydande intresse att medverka i internationell biståndsverksamhet och därigenom ge uttryck för solidaritet med lidande människor. Det kan svårligen bestridas att kyrkoförsamlingarna, och därmed de kyrkliga kommunerna, i alldeles särskild grad omfattar just dylikt biståndsintresse. De stora kontinuerliga kyrkliga aktiviteter som bedrives i och missionens regi ger syn för sägen. Föredragande statsrådet menar emellertid att kyrkoförsamlingar och de kyrkliga kommunerna normalt inte har tillgång till sådant materiel som biståndet avser och finnér därför heller ingen anledning ge de kyrkliga enheterna den föreslagna biståndsrätten. Några remissinstanser anser emellertid att katastrofbidrag med kontanta medel ofta ställer sig fördelaktigare. Detta är uppenbarligen riktigt. En katastrofinsats måste ske med största snabbhet. Tidsödande transporter från avlägsna länder måste därvid undvikas. Nödvändiga förnödenheter måste anskaffas på närmaste möjliga håll. Den erfarenhet de verkande biståndsorganisationerna representerar kan verifiera påståendet. Föredragande statsrådet menar att bistånd i form av kontanta medel innebär större risker för konflikter med den officiella svenska bistånds- och utrikespolitiken. Detta kan äga giltighet i vad avser den borgerliga kommunen men är uteslutet i samband med en kyrkoförsamlings agerande. För den senare blir det fullständigt naturligt att kanalisera hjälpen genom de kyrkliga biståndsorganisationerna, och dessa har alltid på välgrundade skäl undvikit partipolitiska ställningstaganden. Eftersom kyrkan har förankring i alla politiska partier är ett partipolitiskt agerande uteslutet. Internationell diakoni måste betraktas som en omistlig del av kyrkans liv. Detta kommer till uttryck inte bara i kyrkliga urkunder utan också i den kungliga stadgan som reglerar missionsstyrelses verksamhet. Förmenar man kyrkoförsamlingen rätten att med uttaxerade medel bistå nödlidande folk trädes den kyrkliga kommunens självbestämmanderätt för när. Kyrkans verksamhet, som den kyrkliga kommunen enligt församlingsstyrelselagen på skilda sätt skall möjliggöra, är synnerligen angelägen på det internationella biståndsfältet just . Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos regeringen anhåller om sådan ändring av motivtexten att kyrklig kommun medgives samma rätt som borgerlig kommun i vad avser katastrofbistånd samt att kyrklig kommun ges rätt att ge katastrofbistånd även i form av kontanta medel. () ()