mot · FY02873 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. genomfördes en världsomfattande miljökonferens i FN:s regi. Vid konferensen diskuterades övergripande miljöproblem, och man syftade till att komma fram till handlingslinjer som kunde rekommenderas de enskilda medlemsländerna inom FN. Tyvärr togs inte de verkligt avgörande - och därför kontroversiella - frågorna upp vid denna konferens. I den viktigaste av de fem resolutioner som konferensen antog föreslogs att generalförsamlingen skulle fatta beslut om en styrelse för ett FN:s miljöprogram. FN har sedermera beslutat om inrättande av en sådan styrelse med representanter från 54 medlemsstater och med sekretariat i . Vid FN:s miljöstyrelses första möte i antogs ett arbetsprogram med angivande av problemområden som skall behandlas med förtur. Som sådana problemområden angavs bostads- och boendemiljö, hushållning med mark och vatten, jordförstöring och ökenutbredning, havsmiljön, naturskydd, bevarande av genetiska resurser, utnyttjandet av energitillgångarna samt miljöpolitiska åtgärders inverkan på handel och ekonomi. , som tillhör, höll sitt andra sammanträde i . Vid detta sammanträde antogs ett program för miljövårdsarbetet inom FN:s ram. Styrelsen angav också områden som skall prioriteras i det fortsatta arbetet. Bosättnings- och bebyggelsemiljö, utveckling av miljövänlig teknik, jorderosion, globalt mätstationsnät för bl. a. miljöföroreningar, havsmiljön och utrotningshotade arter tillhör de områden som skall ha förtur i det fortsatta arbetet. Den 13 och 14 novembet 1974 hölls i ett första möte med OECDländernas miljöministrar. Härvid antogs en miljödeklaration och ett antal rekommendationer för det fortsatta arbetet inom . Avfall, energi och miljö samt reglering av spridningen av föroreningar över nationsgränserna är frågor som fortsättningsvis skall behandlas med förtur. Det har börjat att stå klart för allt fler att mänskligheten har endast en jord. Livet på jorden, inklusive människan, hänger samman i en helhet som inte tål vilka störningar som helst. Människan tvingas anpassa sig till naturens lagar om hon inte helt skall förstöra förutsättningarna för sin egen och andra levande varelsers existens på jorden. En sådan anpassning kan inte ske individuellt av enskilda människor, inte heller av enskilda industriföretag, den kan ske endast genom en medveten styrning av hela samhället. En sådan samhällelig styrning förutsätter en genomtänkt nationell miljöpolitik som inte bara ser till dagens och den närmaste framtidens effekter utan är verkligt långsiktig. Det räcker inte heller bara med en nationell miljöpolitik det krävs också, trots att det är mycket svårare att kunna genomföra, en internationellt övergripande miljöpolitik som månar om den totala världsmiljön. Det fordras en global handlingsplan för att angripa helheten därför att viktiga problem hänger samman och inte kan lösas var för sig. Här som på så många andra områden visar det sig att problemen inte är enkla utan komplexa. Fyra viktiga faktorer i detta problemkomplex är miljön i vid bemärkelse, resursanvändningen, befolkningsökningen och levnadsvillkoren för de fattiga av imperialismen förtryckta folken. Eftersom människornas försörjning är och inom överblickbar framtid kommer att vara beroende av en biologisk primärproduktion på jorden, är det ett villkor för mänsklighetens långsiktiga överlevnad att denna produktions förutsättningar inte skadas eller sätts ur spel av miljöstörningar från mänsklig verksamhet. Det kan i detta sammanhang vara lämpligt att hålla i minnet skillnaden i fråga om miljötryck per capita mellan människorna i de industrialiserade länderna och . Miljöbelastningen från varje människa i ett i-land är nämligen omkring sex gånger så stor som från varje människa i ett u-land. Världens uppdelning dels i nationalstater, dels i stater med olika politisktekonomiska system och dels i stater med vitt skild grad av industriell utveckling försvårar självklart ett rationellt handlande i hela mänsklighetens intresse i vad gäller miljöpolitiken i världen. är ett litet land och har därför begränsade möjligheter att påverka den totala världsutvecklingen på miljöområdet. Men som alliansfri högt utvecklad industristat bör ändå kunna spela en viktig medlande och pådrivande roll både inom FN:s ram och i andra internationella sammanhang inom den globala miljöpolitiken. Miljö och miljöpolitik i Under har genomgått en mycket genomgripande omvandling och omstrukturering som landets folkmängd har ökat. I det gamla bondesamhället var befolkningen utspridd mera jämnt över hela landet, och tätorterna var mycket mindre än . Befolkningens majoritet var hänvisad till en knapp försörjning grundad på i första hand jordbruket. Det tryck som detta samhälle utövade på den yttre miljön var väsentligt mindre än trycket från dagens industrisamhälle. Detta gäller även om man räknar per capita. Detta ökade tryck på landets yttre miljö härrör i huvudsak från tre områden. Från jord- och skogsbruket har miljöstörningarna ökat genom kraftigt vidgad användning av handelsgödsel och kemiska bekämpningsmedel. Den tekniska och ekonomiska utvecklingen till att handelsgödsel används i sådan omfattning att tillskott i givan endast ger mycket marginell skördeökning. skulle utan påtaglig skördeminskning kunna minskas med en fjärdel. En minskning i givan av handelsgödsel ned till hälften skulle minska skörden med . Den omfattande användningen av kvävegödsel såväl inom jordbruket som också inom skogsbruket måste noga uppmärksammas från de miljövårdande myndigheternas sida, och restriktioner måste sättas in om det visar sig att miljön och sötvattenstillgångarna hotas. Från industrin kommer de kanske mest uppmärksammade miljöstörningarna. Länge fick industriella anläggningar i huvudsak ohämmat släppa ut föroreningar i luft och vattten. vidtas kostsamma åtgärder för att minska ner störningarna, men det tar . Det är här viktigt att inga nya anläggningar får byggas utan att mycket höga miljökrav blir tillgodosedda. Från det mänskliga tätortssamhällets boendemiljö kan inte avfallet på ett naturligt sätt återgå till sitt naturliga ursprung i ett kretslopp utan samlas i stället ihop via avloppsledningar och sopkärl och utgör en besvärande belastning för den yttre miljön. Trots betydande insatser i fråga om avfallsbehandlingen så är denna inte löst på ett tillfredsställande sätt. Miljöeffekterna av industrialismens utveckling i - en utveckling på den kapitalistiska marknadshushållningens grund - blev efter hand så uppenbart negativa att det blev en politisk nödvändighet för statsmakterna att gripa in och, sent omsider, söka reglera den fortsatta utvecklingen. tillkom , och tillkom en ny miljöskyddslagstiftning. Denna tid, senare , kännetecknades bl. a. av något av ett uppvaknande i fråga om den mänskliga miljön både här och i andra länder i världen. Miljömedvetandet höll på att utveckla sig till en verklig folkrörelse. Inom denna miljöopinion möttes tillkomsten av en statlig miljövårdsförvaltning och en ny miljöskyddslag med stora förväntningar. Dessa positiva förväntningar kom emellertid att övergå i kritik, sedan det visat sig att verket inte hade möjlighet att agera med utgångspunkt i tillgodoseendet av ekologiska krav. Vad miljövårdsmyndigheten kom att syssla med var en rimlig avvägning mellan ekonomiska intressen å ena sidan och miljöskyddsintressen å den andra. Den statliga miljövårdsförvaltningens beslut fattas efter intim samverkan med berörda ekonomiska partsintressen, vilka har goda möjligheter att före beslutsfattandet föra fram sina meningar och kanske också måla upp en bild av nedläggning och arbetslöshet som en tänkbar följd om myndighetens beslut går parten emot. Ett viktigt krav är att berörd allmänhet får del av miljömål innan beslut fattas och i ett beslutsläge då frågan är så öppen att allmänhetens mening har en chans att påverka frågans gång. Allmänheten måste också få tillgång till en så fullständig information att den kan avge välgrundade yttranden till den beslutsfattande myndigheten. Särskilt viktigt måste det anses vara att allmänheten ges dessa möjligheter då det rör sig om miljörisker av ny typ som t. ex. anläggandet av kärnkraftverk eller deponering av avfall från kärnkraftverk. Det torde väl också vara en allmän mening att det kommunala vetot bör behållas och att sålunda en viss kommun inte skall kunna åläggas av statsmakten att hysa en anläggning som invånarna i den berörda kommunen inte själva vill ha. Det räcker inte med att allmänheten bara får information om speciella miljömål som berör visst område i landet. Det behövs också en bred allmän miljövårdsinformation. Den bör ges dels av myndigheterna, dels av den ideella miljörörelsen. Det är härvid viktigt att samhället underlättar för de ideella organisationerna att komma ut med sin information. Det allmännas stöd måste ske i former som inte gör dessa organisationer beroende av myndigheterna. Ett exempel på ojämn resursfördelning, mellan myndigheter och industriintressen å ena sidan och ideella organisationer och opinionsgrupper å den andra, är den pågående debatten om framtida energiförsörjning. Det står i denna debatt klart att den förstnämnda grupperingen har mångdubbelt större ekonomiska och tekniska resurser att nå ut med sin mening än den sistnämnda. Att sedan den sistnämnda grupperingens synpunkter ändå tycks ha fått en betydande genomslagskraft trots detta är en annan sak. Mål och medel i svensk miljöpolitik Mål och medel i den miljöpolitik formuleras på följande sätt budgetpropositions bilagall sidan 7: Målet för miljöpolitiken är att skapa ett sådant samhälle för dagens och morgondagens människor att berättigade krav på en livsvänlig miljö kan tillgodoses. Därför måste miljöförstörelsen hejdas och förstörd miljö så långt möjligt återställas. För att detta mål skall nås krävs en aktiv miljöpolitik - nationellt och internationellt. Miljpolitikens medel - lagstiftning, planering, forskning och utvecklingsarbete, ekonomiska stimulansåtgärder, administration, internationell samverkan - måste fortlöpande förstärkas. Den här uttalade målformuleringen ger i sig utrymme för en ambitiös miljöpolitik med användande av de medel som anges i uttalandet. Bland de medel som nämns för genomförande av miljöpolitiken nämns först i raden lagstiftning. Den fråga man här kan ställa sig är om den gällande miljöskyddslagstiftningen haren sådan form att den utgör en verklig styrning för beslutsfattarna på det miljöpolitiska området. Studerar man miljöskyddslagen, miljöskyddskungörelsen och förarbetena till dessa, kommer man fram till att både lagen och kungörelsen är för allmänt hållna och lagtexten är för vag för att kunna ge verklig styrning. Om så är fallet får man samma läge som då det gäller att tillämpa civillagar av vag utformning. De politiker som stiftat lagarna överlämnar därmed åt de icke politiskt ansvariga domstolarna och myndigheterna att tillämpa lagarna. Då det gäller tillämpningen av civillagar är detta förhållande accepterat konstitutionellt, och man menar att det räder en maktfördelning mellan den lagstiftande och den dömande makten i samhället. Men detta betraktelsesätt kan inte enligt vår mening utan vidare överföras då det gäller tillämpningen av en lag av miljöskyddslagens typ. Här rör det sig i realiteten om fattande av politiska beslut. Sådana beslut bör fattas av politiskt ansvariga och i första hand då lagstiftaren själv, nämligen . Skall så kunna ske måste styrningen läggas in främst i själva lagtexten och, i den mån detta inte är möjligt, i klara motivuttalanden i förarbeten. På denna grund kräver vi en omarbetning och precisering av miljöskyddslagen. Då man diskuterar mål och medel i svensk miljöpolitik kan diskussionen inte föras isolerad från det ekonomiska system inom vilket miljöpolitiken skall drivas. Ekonomin i domineras av privatkapitalistisk marknadshushållning. Även den statligt och kooperativt ägda delen av näringslivet arbetar under kapitalismens villkor och inom ramen för en totalekonomi som styrs av marknadsmekanismer. På denna marknad är det lönsamhet och möjlighet att göra profit som är bevekelsegrund för utveckling och inte vidgad social nytta. På grund av detta system följer, i kraft av dess egen natur, att varje företag eller grupp av företag i första hand ser till sina egna snävt företagsekonomiska intressen och sina möjligheter att med vinstmaximering som ledmotiv kunna konkurrera på marknaden både nationellt och internationellt. Det är därför knappast realistiskt att anta att företagarna själva skall ta långsiktiga miljöhänsyn i enlighet med vad statsmakterna uttalat i den ovan citerade målformuleringen. Än mindre finns det grund för antagandet att enskilda företag, som exploaterar och snabbt förbrukar ändligt tillgängliga naturresurser med god ekonomisk vinst, skulle vara benägna att underkasta sig någon långsiktig sparsamhet och hushållning med mindre de tvingas därtill med politiska medel. Av det sagda torde framgå att miljöfrågorna inte kan lösas bara genom samarbete mellan statsmakten och de privatägda företagen. En tvingande och övergripande statlig styrning måste till som grundar sig på en total samhällsekonomisk kalkyl med ett perspektiv långt in . Folkflertalets intresse av en livsvänlig miljö åt nuvarande och kommande generationer kommer i motsättning till intressen hos dagens kapitalägare att erhålla maximal profit. I denna intressemotsättning menar vi att statsmakten måste hävda folkets långsiktiga intresse mot storfinansens kortsiktiga. Läran om samspelet i naturen, läran om hur olika växter och djur är beroende av varandra och sin omgivning kallas ju ekologi. Människan är precis som alla andra levande varelser beroende av sin omgivning för att kunna överleva. Men i okunnighet och övermod har människan trott sig stå utanför naturens lagar och exploaterat och förorenat naturen på ett sätt som hotar hennes egen framtid. Svåra rubbningar i den naturliga balansen har blivit följden. Denna människans negativa miljöpåverkan, som accelererat i takt med industrialismen, har samband med tillgången till ny teknik. Tekniken är i sig inte ond elier miljöovänlig. Det är teknikens användning, på ett felaktigt sätt, som kan bli det. Teknikens industriella tillämpning kan ge människorna högre levnadsstandard och ett bättre liv och leda till att fler människor kan leva drägligt på jorden. Men skall den mänskligt tillämpade tekniken få denna effekt måste den användas planmässigt och underordnas ett ekologiskt långtidsperspektiv. Kapitalismens industrisamhälle har inte haft och har fortfarande inte vare sig planmässighet eller långtidsperspektiv; än mindre har det förmåga att självt underordna utvecklingen några ekologiska lagar. Det är bl. a. på denna grund som kommunisterna kräver sådana förändringar av den svenska kapitalismen, att hinder röjs ur vägen och övergången till en socialistisk planhushållning underlättas. Det är också därför som vi hävdar att en skärpt och preciserad svensk miljöskyddslagstiftning skall ha sin grund i ett ekologiskt betraktelsesätt. Kunskaps- och beslutsunderlaget inom miljöområdet måste vidgas I fysiska riksplaneringens betänkande Hushållning med mark och vatten anföres följande: Den fysiska samhällsplaneringen bör ges en långsiktig inriktning som ligger i linje med det handlande som från ekologiska utgångspunkter ter sig rationellt i ett längre perspektiv. Olika handlingsalternativ, t. ex. alternativa lokaliseringar av industri, vattendragens långsiktiga användning, olika markanvändningssätt osv., bör helst kunna prövas i ekologiska totalmodeller. Innan detta kan ske måste emellertid en omfattande information om ekosystemets uppbyggnad, regleringsmekanismer och stabilitetsgränser ställas samman, vilket tar . Det är emellertid angeläget att den fortsatta fysiska riksplaneringen, och för övrigt all samhällsplanering, kan grundas på ett mera genomarbetat ekologiskt underlag. Från denna synpunkt är en modellutveckling i vilken delmiljöerna luft, mark, vatten och levande organismer (inklusive människan) förs samman i en översiktlig helhetsmodell angelägen. En sådan modell kan successivt förfinas allteftersom nya data från den ekologiska forskningen växer fram. Detta är, som vi ser det, ambitiösa och riktiga synpunkter. Men här gäller att samma begränsande faktorer gör sig gällande som när den uttalade målsättningen för miljöpolitiken skall omsättas i praktisk handling. Hänsyn från beslutsfattarnas sida till privatekonomiska kapitalintressen kan lägga hinder i vägen för ett konsekvent genomförande. Riksplanen, i den form den fått, är inte en allmän plan för hushållning med mark och vatten. Den är endast ett inventeringsunderlag avsett att användas i de speciella lägen då kapitalintressen och samhällsintressen vill göra anspråk på samma fysiska objekt. Även här kommer avgörandet att ske efter avvägningsprincipen. Det hjälper inte att en ekologisk modell växer fram och kan utgöra beslutsunderlag, om inte denna modell görs juridiskt bindande genom en mera preciserad miljöskyddslagstiftning. I citatet ur betänkandet Hushållning med mark och vatten nämndes det att framtagandet av en ekologisk totalmodell kan ta . Detta är säkerligen riktigt, men skall inte framtagandet av behövligt beslutsunderlag fördröjas måste miljövårdsforskningen beviljas medel i sådan omfattning att tillgänglig potential på detta viktiga forskningsområde utnyttjas fullt ut. Miljöpolitiska anslagsfrågor i regeringens budgetproposition 1975/76 I fråga om utbyggnaden av reningsanordningar på industrisidan sägs följande i budgetpropositionens bilaga 11 s. 8-9: Kraven i fråga om reningsåtgärder har successivt skärpts. Statsbidrag har underlättat för den äldre industrin att uppfylla de ställda kraven. har sammanlagt 770 milj. kr. anslagits till miljövårdande åtgärder inom industrin, varav 470 milj. kr. utgjort förhöjda statsbidrag. Det framhålls också att utsläppen från industrin till den yttre miljön väsentligt har nedbringats. Detta är naturligtvis positivt, men kommunisterna har vi under hela den tid dessa bidrag utgått ställt oss kritiska till de höga statsbidragen som i första hand kunnat utnyttjas av storföretag. Vi har krävt väsentligt nedskurna anslag som skulle reserveras för småföretag efter särskild behovsprövning. Då nu föredragande statsrådet budgetproposition uttalar att bidragen till miljövårdande åtgärder inom industrin skall upphöra med utgången av /75 så instämmer vi i detta uttalande och konstaterar att därmed försvinner en form av statliga gåvor till storindustrin. I regeringens budgetpropositions bilaga 11 punkten H 12. Bidrag till kommunala avloppsreningsverk m. m. föreslås att bidragsramen /76 för beviljande av statsbidrag till kommunala avloppsreningsverk skall vara . begär i sina petita under denna punkt vissa ändringar i bidragsreglerna (bilaga 11 s. 150): har i sina överväganden om hur nya regler för statsbidragets storlek lämpligen bör utformas utgått från att bidragsdelen till reningsverk för god biologisk-kemisk rening bör bibehållas oförändrad (50 96). För att stimulera till en fortsatt förbättring av avloppsreningen, såvitt nu kan bedömas främst genom slutfiltrering, behöver den högsta bidragsnivån justeras till 55 96. Det finns vidare knappast skäl att ge bidrag till enklare former av rening, vilka endast uppfyller miljöskyddslagens minimikrav. har bidrag utgått med 30 96 till sådana anläggningar. Det lägsta bidraget bör i stället sättas till 35 96, vilken bidragsnivå f. n. tillämpas för god biologisk rening eller vissa former av kombinerad biologisk-kemisk rening. Enligt nuvarande bidragsregler får bidrag till en och samma anläggning överstiga 5 milj. kr. endast om särskilda skäl föreligger. Enligt uppfattning bör detta maxibelopp höjas till 7,5 milj. kr. beräknar att tillämpning av de föreslagna regeländringarna medför att bidragsramen behöver vidgas från 130 till 160 milj. kr. om inte en besvärande balans skall kvarstå under följande budgetår. Vi vill för vår del förorda en bidragsram i enlighet med förslag. I regeringens budgetpropositions bilaga 11 punkten H 8., Miljövårdsforskning föreslår föredraganden en höjning med . motiverar en höjning med . Även om miljöforskningsutredningens betänkande "Samordnad miljöforskning nu föreligger och är föremål för överväganden, anser vi miljöforskningen så betydelsefull att anslag ändå bör beviljas i enlighet med förslag. I regeringens budgetpropositions bilaga 11 punkten H 11., Särskilda undersökningar inom miljöområdet m. m., föreslår föredraganden att anvisar ett reservationsanslag av . a. följande: Anslagets användningsområde utvidgas fr. o. m. /74 från att endast avse vattenvård till att omfatta hela miljövårdsområdet. Som följd härav har anspråken på anslaget ökat starkt och uppgick för /74 till 7 milj. kr. En fortsatt stegring har skett till 8,5 milj. kr. /75 och till 10 milj. kr. för /76. För det fortsatta miljövårds- och naturvårdsarbetet krävs emellertid en ökad kartläggnings- och utredningsverksamhet som underlag för de alltmer komplicerade besluten. Om inte denna verksamhet ges väsentligt större omfattning än f. n. kommer besluten i fortsättningen att bli sämre underbyggda, vilket i sin tur medför en försämrad hushållning med såväl det allmännas som näringslivets resurser. Storleken av anslaget för särskilda undersökningar inom miljövårdsområdet är därför avgörande för verkets möjligheter att skapa tillfredsställande underlag för sina beslut och att planlägga fortsatta insatser på miljövårdsområdet. För nästa budgetår bör anslaget enligt verkets uppfattning föras upp med 8,5 milj. kr. vilket innebär en ökning med 4,5 milj. kr. jämfört med innevarande budgetår. Med hänvisning till vad vi i det föregående anfört om betydelsen av att tillfredsställande beslutsunderlag framtas för att kunna fatta objektivt riktiga beslut i miljövårdspolitiska frågor, finner vi att övervägande skäl talar för att bör bevilja anslag i enlighet med yrkande på denna punkt. Målsättningen för miljöpolitiken, som den deklareras i budgetpropositionen, ger utrymme för en progressiv miljöpolitik i folkets långsiktiga intresse - men strukturen i den kapitalistiska ekonomin lägger hinder i vägen för genomförandet. Dessa hinder kan undanröjas endast med en politik som på för över till planekonomi och socialism. Medlen i miljöpolitiken måste skärpas och i folkets intresse rikta sig emot kortsiktiga kapitalistiska exploateringar av miljö och naturresurser. Ett av medlen, miljöskyddslagstiftningen, måste omarbetas och preciseras så att den styr beslutsfattarna i en objektiv beslutsprocess. måste ges en sådan struktur och ett sådant funktionssätt att ett brett förtroende skapas inom folkets breda lager. Det är också viktigt att det inte råder ett motsatsförhållande mellan denna förvaltnings företrädare och folkligt förankrade miljövårdsorganisationer. Miljövärdsforskningen, som har till uppgift att lägga den kunskapsmässiga grunden för objektivt riktiga beslut inom miljöområdet, måste ges väsentligt ökade resurser och erfarenheter från forskning inom samma område i andra länder noga beaktas. Naturresurserna i landet måste underkastas en långsiktig hushållningsplan. Ledmotiv måste härvid vara vidmakthållande av ett uthålligt jord- och skogsbruk samt en industristruktur som är sparsam med råvaror och energi. Planeringen måste bygga på en bakomliggande ideologi som är bindande för det planpolitiska systemet, vilket inte är fallet med den antagna riksplanen. En ny riksplan måste innefatta krav på en avancerad teknologi inom produktionen med slutna system och återanvändning av material. Utsläppen måste göras så små, att de flesta industrier inte blir geografiskt bundna i sin lokalisering till följd av sina miljöstörningar. Detta har stor betydelse för den framtida sysselsättningen inom det svenska inlandet. Internationellt bör , i egenskap av en av stormaktsblocken obunden alliansfri nation, verka som en aktiv pådrivare för lösning av alla internationellt övergripande miljöproblem. Med hänvisning till det anförda föreslås