mot · FY021599 · 1975-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om bensindistributionen i glesbygd. För glesbygdens folk är i regel bilen den enda möjligheten för personoch godstransporter. Därför är det angeläget att en nödvändig service för bilen kan upprätthållas även i glesbygderna. hotas denna service allvarligt genom en mycket snabb takt i nedläggningen av bensinpumpar eller s. k. singelanläggningar. har mer än 2 000 av dessa anläggningar lagts ned. Endast omkring 1 500 anläggningar finns nu kvar. I stora områden av landet har det därför blivit allt svårare att köpa bensin inom rimliga avstånd. bedrivs bensinförsäljning i glesbygden i kombination med en lanthandel, verkstad eller i anslutning till någon annan serviceverksamhet. Försäljningen av bensin är för många lanthandlare en förutsättning för en fortsatt verksamhet. hotar de stora bensinbolagens nedläggning av bensinförsäljningen även den nödvändiga närservice som t. ex. lanthandeln kan ge landsbygdens folk. En sådan utveckling kan glesbygdens folk inte nöja sig med, och samhället får inte stå overksamt. De stora multinationella bensinbolagen har dessutom intagit en mycket kärv linje mot de lanthandlare eller föreståndare som velat ta över anläggningarna. I flera fall har man vägrat att sälja. I andra fall har man krävt kontant betalning vid leverans av bensin och olja. Något bolag kräver också att de kreditkort och bonuskuponger som bolaget använder inte får gälla vid försålda stationer. I vissa fall har man t. o. m. vägrat att leverera bensin till försäljningsställen som överlåtits. De multinationella bolagen anser att det är lönsamt att sälja bensin i glesbygderna. Det är långt ifrån säkert att dessa motiv är korrekta. Det finns åtskilliga exempel på att dessa bolag gjort mycket stora investeringar i serviceanläggningar - nära varandra - i de större tätorterna. Mycket talar för att bolagen här gjort felinvesteringar och vill öka kundunderlaget genom att lägga ned sina anläggningar i glesbygderna. Dessa bolag är alltså på väg att dra sig undan ansvaret för den nödvändiga service som tillgång till bensin utgör för glesbygdens folk. tvingar man fram onödigt långa och energislösande resor in till tätorterna. Om de stora multinationella bensinbolagen inte längre vill ta ansvar för leveransen av bensin även till bilägarna i glesbygderna, kan det vara lämpligt att de omprövar sin verksamhet i landet. Med fördel kan de överlåta sina anläggningar till enskilda föreståndare och köpmän, till kooperationen eller till mindre svenska bensinföretag. Konsumenterna i landet skulle sannolikt hälsa svenskägda bensin- och serviceanläggningar med tillfredsställelse. Handelsministern har uppdragit åt att i samråd med statens pris- och kartellnämnd kartlägga drivmedelsförsörjningen i glesbygdsområdena. Det finns risk för att denna kartläggning och senare regeringens förslag till åtgärder kan dröja alltför länge, och kan servicen ytterligare försvagas. För att förhindra en sådan utveckling bör ett förbud mot fortsatt nedläggning snabbt fattas. Det bör gälla fram till att fått ta ställning till förslag från regeringen på åtgärder som kan garantera den framtida försörjningen av bensin till landets glesbygdsområden. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar att uppdra åt regeringen att vidta omedelbara åtgärder för att förhindra en fortsatt nedläggning av bensinanläggningar i glesbygderna, 2. att beslutar uppdra åt regeringen att efter företagen utredning förelägga förslag till åtgärder som garanterar landets glesbygder tillgång till bensin och service för bilen inom rimliga avstånd. () i Glömminge