mot · FY02290 · 1975-01-20 00:00:00 — av m. fl. om förstatligande av affärsbankerna. Kreditväsendet har en avgörande betydelse i en utvecklad kapitalistisk ekonomi. Inom kreditväsendet spelar affärsbankerna en central roll. Kapitalkoncentrationen har medfört att mäktiga monopol och storföretag dominerar den svenska ekonomin. Kontrollen över affärsbankerna har varit ett viktigt medel för den handfull storkapitalistiska grupperingar som styr monopol företagen att nå sin härskarställning. är de privata affärsbankernas dominerade ställning inom kreditväsendet försvagad. Ökade spänningar och motsättningar i den kapitalistiska ekonomins utveckling har framtvingat att staten fått allt större uppgifter för kapitalisternas kreditförsörjning. Men de vidgade statliga insatserna inom kreditväsendet har inte tillkommit för att beskära storkapitalets makt. De har i stället utvecklats för att öka kreditmöjligheterna för kapitalägarna. De ökade statliga kreditinsatserna har inte medfört att storfinansens makt över produktionen har minskat. Den har tvärtom förstärkts. Inte heller har de statliga insatserna inom kreditväsendet medfört att affärsbankernas ställning som maktcentra över produktionen försvagats. De statliga kreditinsatserna är inte först och främst tillkomna för att konkurrera med de privata affärsbankerna. De utgör snarare ett komplement. Statliga kreditverksamheter äger förvisso i många fall rum inom samma områden som de privata affärsbankernas verksamhet, men ofta handlar det om speciella kreditområden. AP-fonderna går huvudsakligen till långsiktiga ändamål. Investeringsbanken är inrättad för att ge krediter när riskerna bedöms som för stora för andra kreditinstitut. Många mindre statliga eller halvstatliga kreditinstitut är inrättade för att tillgodose speciella låntagarkategoriers behov av krediter, t. ex. småföretagare, exportörer etc. Ofta äger staten dessa mindre kreditinstitut (Företagaskredit, Industrikredit, Exportkredit) i aktiebolag tillsammans med de privata affärsbankerna. De statliga instituten är således främst tillkomna för att komplettera de privata kreditinstituten. De bedriver inte heller någon kreditpolitik som avviker från de kapitalistiska kreditföretagen. De används inte för att styra näringslivets utveckling i andra banor än dem som leds av storkapitalets intressen. Affärsbankernas procentuella andelar av kreditgivningen har minskat, men inte deras makt över ekonomin. De statliga kreditinstituten är deras komplement. kan hävdas att den nya lag om kreditpolitiska medel som antog skulle kringskära affärsbankernas makt. Det är sant att denna lag ger vissa sådana möjligheter. Men den har ingalunda tillkommit i sådant syfte. Den har i stället tillkommit för att staten med större effektivitet skall kunna korrigera den kapitalistiska ekonomin närdess obalans blir alltför stark. Lagstiftningens grund är inte strävan att kringskära kapitalets makt utan en strävan att styra kapitalismens ekonomi så att systemet stärks. Kreditlagstiftningen är av beredskapskaraktär. Den skall med andra ord kunna tillgripas bara då konjunkturerna är sådana att regeringen anser sig behöva begränsa eller frammana kreditgivning. I andra lägen kommer kreditpolitiken att styras efter i huvudsak rent kapitalistiska principer. Profitintressena kommer då att vara vägledande för vilka finansiella insatser som skall göras och därigenom i huvudsak styra kreditgivningen. framhävs att det finns en statlig kontroll över affärsbankernas verksamhet genom , bankinspektionen och statliga styrelserepresentanter. har översikt över affärsbankernas verksamhet. Bankinspektionen fullgör sina kontrollfunktioner. Men dessa myndigheters uppgifter är ju att se till att de privata affärsbankerna icke gör sig skyldiga till oegentligheter eller brott mot gällande - till kapitalismens förhållanden avpassade - banklagstiftning. Men åtgärder blir ju aktuella först då de icke bedriver en verksamhet som står i överensstämmelse med deras uppgifter inom det kapitalistiska systemet och med detta systems funktionssätt och intressen. De statliga styrelserepresentanternas funktion är icke annorlunda. Effektiviteten i deras kontrollfunktion kan exemplifieras med att den statliga styrelserepresentanten i Enskilda bank icke hade en aning om den största bankfusionen i svensk ekonomisk historia förrän den var ett faktum. Om det skall vara möjligt att styra kreditströmmarna efter samhälleliga mål, måste kapitalets maktställning inom kreditväsendet brytas. För detta fordras att de privata affärsbankerna liksom försäkringsbolagen förstatligas. Härigenom ändras inte automatiskt kreditväsendets inriktning. Ett förstatligande av de privata kreditinstituten skapar inte en planhushållning som styrs av folkflertalets behov. Men det frånhänder storfinansen den omedelbara kontrollen över ett effektivt makt- och styrmedel. Det skapar förutsättningar för en mera aktiv finansierings- och kreditgivningspolitik, som ej behöver ta samma profithänsyn som . Det underlättar övergången till en verkligt folkstyrd samhällelig hushållning. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag om att i statens ägo överföra de privata affärsbankerna. (vpk) i (vpk) i