mot · FY02592 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om återvinning av avfall. Slam från reningsverk är en utomordentlig råvara, som det är angeläget att tillvarata. Det finns emellertid två väsentliga problem, som måste lösas innan slammet kan utnyttjas på ett riktigt sätt, dvs. utan risker återföras till jorden. Det ena problemet är de smittämnen m. m. som kan finnas i slammet. Det finns emellertid metoder för att oskadliggöra dem, främst pastörisering, dvs. uppvärmning till ca . Det är angeläget att reningsverken utrustas med lämplig apparatur för behandling av slammet, så att riskén för smittspridning omintetgörs. Några större praktiska problem i samband med detta torde inte föreligga utan frågan är närmast en kostnadsangelägenhet. Det andra problemet är avsevärt mer svårlöst och gäller slammets innehåll av tungmetaller, t. ex. kvicksilver, kadmium och koppar och vidare andra kemikalier som inte bör spridas i naturen, t. ex. klorerade kolväten. Det som gör det så angeläget att befria slammet från sådana ämnen är deras benägenhet att lagras i organismer. Att behandla avloppsvatten så att detta befrias från kemikalier i största möjliga utsträckning är en väg som i viss mån redan används. Den vägen räcker dock inte även om ett fjärde, eller fler, behandlingssteg skulle läggas till de nu vanliga metoderna med mekanisk, biologisk och kemisk behandling av avloppsvattnet. Enligt vår bestämda uppfattning måste det smutsade vattnet behandlas redan vid källan, dvs. den punkt där det släpps ut i avloppsledningarna. Sådana föroreningskällor är av de mest olikartade slag. De kan vara från stora fabriker, t. ex. ytbehandlingsanläggningar och kemisk-tekniska industrier, ned till enskilda företag av typ tandkliniker, fotolaboratorier och bilverkstäder. Enligt vad vi erfarit söker vissa länsstyrelser inventera omfattningen av och kartlägga utsläppen. Vi anser att detta led i saneringen av förorenade utsläpp måste igångsättas över hela landet och påskyndas. måste effektiva och ändamålsenliga metoder för behandling av de varierande typerna av avloppsvatten utformas och göras praktiskt tillgängliga till en rimlig kostnad för de olika företagen. Som läget nu är har slammet från reningsverken med viss rätt fått rykte som miljöförstörare. Myndigheterna har i sina anvisningar för hanteringen av slammet inte heller förbehållslöst kunnat rekommendera att det sprids på odlad jord. Idealet är självfallet att slammet kan nå så lågt innehåll av kemikalier att det kan användas utan farhågor som det förnämliga jord förbättringsmedel det egentligen utgör. 1 den allmänna strävan att återvinna och återanvända så mycket som rimligtvis går av avfallet framstår det som en huvuduppgift att nyttiggöra slammet. Alternativet att bränna slammet eller genom pyrolys utvinna energigivande gas ur det måste anses vara en nödlösning. Detta gäller även beträffande hantering av annat avfall. 1 första hand måste alltid återvinning av papper, glas, plåt, plast m. m. vara det som bör väljas liksom att genom kompostering återvinna jordförbättringsmedel av det innehåll som är komposteringsbenäget. Först som sista steg bör pyrolys eller möjligen bränning komma i fråga, nämligen beträffande det avfall som inte går att återvinna på annat sätt. I fråga om visst industriavfall kan pyrolys visa sig vara en idealisk metod. Vi vill dock framhålla att pyrolysmetoden ännu inte är fullt utprövad och att försök pågår, bl. a. med statligt bidrag. Rent principiellt anser vi det således vara felaktigt att omvandla hushållsavfall till gas med pyrolys utan att först ha tagit vara på de komponenter som erfarenhetsmässigt går att sortera ut vid källan för vidaretransport till respektive återvinningsfabriker. Vi vill erinra om att den statliga arbetsgruppen för avfallsfrågor lagt stor vikt vid att papper, glas m. m. sorteras ut redan i hushållets avfallshantering. Det är emellertid nödvändigt att se till att inte omhändertagandet av returpapper, glas m. m. mer eller mindre förfelar sitt ändamål på grund av att återvinningsfabrikerna inte har resurser att ta hand om avfallsmängderna. Exempel på stockning har redovisats från returpappersindustrin, som enligt uppgift skall sakna maskiner m. m. för att behandla råvaran. Det synes önskvärt att staten stöder tillkomsten av sådana anläggningar. Det här kan bli fråga om en produktion - således inte enbart när det gäller omhändertagande av returpapper - som inte alltid når upp till den företagsekonomiska lönsamhetsgränsen. Eftersom denna produktion har stort värde för naturresurshushållning och för miljön, finns det anledning för staten att stödja en utbyggnad av återvinningsindustrin. En typ av avfall som normalt är av allra högsta värde för återvinningen är hushållens organiska avfall inklusive det humana. För att ta till vara de värdefulla ämnena i detta avfall har bl. a. systemet Multrum uppfunnits, som dock endast varit riktigt lämpat för enfamiljshus. Nya förbättringar av metoden gör det möjligt att använda den i åtminstone mindre flerfamiljshus, dock under förutsättning att huskroppen från början planeras för detta ändamål. Det kräver inte någon märkbar utökning av utrymmet men en något annan planlösning. Om man skall kunna organisera återvinning på detta område på ett rationellt och effektivt sätt, krävs alltså att byggnormerna anpassas till avloppsmetoder av denna art eller åtminstone inte lägger hinder i vägen. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos regeringen begär att åtgärder vidtas i syfte att främja återanvändning av resurser, innebärande bl. a. snabb inventering, kartläggning och eliminering av utsläpp av tungmetaller och gifter i avlopp i syfte att underlätta användning av slam från reningsverk som jordförbättringsmedel, b. insatser i syfte att främja utbyggnad av återvinningsindustrin, c. insatser i syfte att främja ökad användning av Multrum och andra liknande metoder för återvinning av avfall. () ()