mot · FZ02157 · 1975-12-04 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:31 om ändrade beskattningsregler för pensionsförsäkringar m. m. Pensionsförsäkringar är värdefulla både för att ge ökad ekonomisk trygghet och för att stimulera sparandet. Vi noterar därför med tillfredsställelse departementschefens uttalande att pensionsförsäkringsreformens egentliga syfte är att underlätta uppbyggnaden av ett tillfredsställande pensionsskydd. Reglerna för pensionsförsäkringarna måste dock utformas så, att skatteflykt motverkas. Vi är därför beredda att medverka till skärpta villkor för pensionsförsäkringar. Propositionens beskattningsregler är emellertid i vissa hänseenden så snävt tilltagna att de i själva verket lägger hinder i vägen för många att uppnå ett tillfredsställande pensionsskydd. De enligt lag eller kollektivavtal fastställda försäkringsformerna är med nödvändighet utformade schablonmässigt. Frivilliga pensionsförsäkringar är därför ett viktigt komplement som ger möjlighet att anpassa försäkringsskyddet till en individuell situation. Det gäller särskilt dem som står utanför pensionsplan och dem som har kvar till pensionsåldern. Under förarbetena till 1950 års lagstiftning om avdragsrätt för pensionsförsäkringspremier framhölls att retroaktivitet endast kan ifrågakomma om det förelåg mycket specifika skäl. anförde i propositionen: Dä de olika försäkringsformernas utbredning sålunda påverkats av beskattningens utformning, följer härav icke blott att statsmakterna böra ägna uppmärksamhet åt frågan, vilka försäkringsformer som böra gynnas genom skattelagstiftningen, utan även att statsmakterna få anses i viss mån ansvariga för den utveckling av försäkringsformerna, som ägt rum under inverkan av skattelagstiftningen. Av denna anledning anser jag, att statsmakterna icke böra placera försäkringsformer, till vilkas utbredning de genom skattelagstiftningen medverkat, i en sämre ställning än de tidigare haft såvida icke vägande skäl föreligger härför. Mot bakgrund härav och finansministrarnas och upprepade uttalanden om friheten att teckna pensionsförsäkring är det inte rimligt att med retroaktiv verkan införa en skattelagstiftning, som begränsar avdragsrätten för redan tecknade försäkringar. För att undvika icke önskvärda effekter bör försäkringar tecknade före riksdagsbeslutet lämnas utanför en ny lagstiftning. 1975/76: 157 Enligt propositionen får arbetsgivaren göra avdrag för så stor pensionsförsäkringspremie som behövs för att ge pension enligt allmän pensionsplan. För en stor grupp av anställda huvuddelägare i mindre företag är denna bestämmelse inte möjlig att tillämpa i praktiken. Det kan bero på att den anställde huvuddelägarens inkomst är direkt beroende av verksamhetsresultatet och därför varierar starkt år . Begreppet pensionsplan är svårt att anpassa till denna typ av inkomster, och kostnaden för den kan vara svår att definiera, så att avdragsrätten kan fastställas. Men det kan också bero på att en stor del av dessa huvuddelägare redan har tillgodosett delar av sitt pensionsbehov genom tjänstepensionsförsäkring, som tecknats enligt gällande lagstiftning. Eftersom dessa delar som regel har andra villkor än pensionsplan (pensionsålder, försörjningsränta etc.) är erforderlig komplettering upp till planpensionsnivå, om denna kan bestämmas, knappast möjlig att utforma. Av det sagda framgår att det inte torde bli möjligt att tillämpa den föreslagna lagbestämmelsen för ifrågavarande arbetsgivare eller för försäkringsbolag och taxeringsmyndigheter. Vi föreslår därför att lagen kompletteras med en bestämmelse att arbetsgivaren för anställd, som inte är ansluten till allmän pensionsplan, får rätt att göra avdrag med högst 30 96 av den anställdes inkomst, dvs. samma procentsats som i propositionen föreslås för inkomst av jordbruksfastighet eller rörelse. Förslaget till avdragsbegränsning för frivillig pensionsförsäkring motiveras med att man inte kan lämna utrymme för individuell prövning mot bakgrund av olikhet i inkomstutveckling samt att livförsäkringsskattekommitténs (LSK) beräkningar är godtagbara för beräkning av schablonmässigt avdragsutrymme. Schabloner av detta slag bör bestämmas med den utgångspunkten att flertalet berörda skall kunna bli tillgodosedda. Flera av remissinstanserna har visat att så inte skulle bli fallet med de av LSK föreslagna avdragsramarna. Propositionens begränsningsregler är emellertid i många fall strängare än LSK:s, framför allt för rörelseidkare och jordbrukare som är . LSK:s förslag om ett s. k. kompletteringsavdrag för pensionsförsäkring av all A-inkomst har i propositionen ersatts med ett avdrag om av A-inkomst enbart avseende inkomstslaget tjänst. LSK:s förslag medgav t. ex. en rörelseidkare som fyllt ett avdrag om 30 + 10 = på rörelseinkomsten, medan propositionen endast medger . Vi föreslår att kompletteringsavdraget får tillämpas på det sätt som LSK föreslagit, dvs. på all A-inkomst. 1975/76: 157 Kompletteringsavdraget bör uttryckas i basbelopp Remissinstanserna har framfört starkt avvikande meningar mot kommitténs förslag att uttrycka kompletteringsavdraget för frivillig pensionsförsäkring i procent. och förordar således ett basbeloppsanknutet avdrag. vill att procentsatsen 10 skall kompletteras så, att ett avdrag på ett basbelopp alltid godtas. RFV och i förordar att avdraget bestämmes till ett eller två basbelopp. Avdrag med två basbelopp föreslås också av skatteutredning, , KF, KP, , KPA och TCO. /SR förordar för sin del att avdraget bestämmes till tre fyra basbelopp med hänsyn till det speciella pensioneringsbehov som vissa SACO-anslutna högre inkomsttagare har. Skälen för de olika kraven att kompletteringsavdraget bör uttryckas i basbelopp är bl. a. att det skulle underlätta myndigheternas kontrollarbete, att det skulle minska behovet av återkommande ändringar i försäkringarna med hänsyn till varierande årsinkomster, att det skulle eliminera vissa orättvisor och att det skulle minska behovet av dispenser. Som exempel på vad -avdraget innebär kan nämnas att två personer med 50 000 resp. . i årsinkomst önskar förtidspensionera sig före avtalad pensionsålder. Den förstnämnda får bara göra premieavdrag med , medan den senare får avdragsrätt för . Vi föreslår därför att kompletteringsavdraget utformas så, att från all A-inkomst får göras premieavdrag med högst två basbelopp. För rörelseidkare, jordbrukare m. fl. med varierande inkomster mellan åren kan det lätt inträffa att en under visst år erlagd premie blivit för hög i förhållande till det avdrag som medgives för den inkomst som visat sig vara intjänad. Rätt till avdrag för överskjutande premie bör därför enligt vår mening föreligga inom ramen för detta senare års avdragsrätt. Barn som invalidiseras riskerar att bli utan ATP på grund av avsaknad av förvärvsinkomst. Vi anser därför att föräldrar bör ha avdragsrätt enligt 46 i; 2 mom. 6) KL för att bekosta av omyndigt barn ägd invalidpensionsförsäkring. Individuell ålderspension med försörjningsränta är en försäkringsform som lämpar sig väl för att komplettera det pensioneringsbehov som tillgodoses 1975/76: 157 i olika kollektiva försäkringsmodeller vare sig dessa härrör från statlig tjänst eller lämnas genom SPP-försäkringar, ATP eller ITP osv. Anledningen är att pensionsförsäkring med försörjningsränta är så flexibel att den på samma sätt som vissa kollektiva försäkringar kan anpassas till ändrade förhållanden. Om t. ex. en statstjänsteman blir änkling och senare gifter om sig och får barn i det nya äktenskapet, anpassas den kollektiva pensionen automatiskt till de nya förhållandena. En individuell pensionsförsäkring man försörjningsränta saknar denna värdefulla flexibilitet. Vid omgifte måste familjeförsörjaren teckna ny försäkring. Kostnaden för den nya försäkringen blir högre än för den gamla, därför att årspremien stiger i takt med åldern vid försäkringens tecknande. Därtill kommer att en försämring av hälsotillståndet kan föranleda ytterligare premiehöjning eller rent av omintetgöra möjligheten att teckna ny försäkring. - En individuell pensionsförsäkring med försörjningsränta undanröjer dessa olägenheter, enär den, såsom ovan framhållits, nära ansluter till den kollektiva försäkringen vad flexibiliteten beträffar. Det kan med fog hävdas att försäkring avseende ålderspension med försörjningsränta utgör den inom individuell pensionsförsäkring mest ändamålsenliga motsvarigheten till pensionsskydd enligt allmän pensionsplan. I propositionen (s. 100) lämnas en redogörelse för hur flera remissinstanser uttalat sig för att försörjningsräntan skall bibehållas. Sålunda har bl. a. följande i sammanhanget tunga remissinstanser stött kravet, nämligen , , , , , och . Som skäl för att bibehålla försörjningsräntan anför remissinstanserna bl. a. att den uppfyller stora krav på flexibilitet, oavsett hälsotillstånd, och att den har stor betydelse för försäkringssparandet. Några av remissinstanserna vill bibehålla försörjningsräntan med en begränsad krets av förmånstagare. Försäkringsformen individuell ålderspension med försörjningsränta bör behållas för att även möjliggöra ett tillfredsställande tryggande av tjänstepension genom individuell försäkring. Av särskild betydelse är försörjningsräntan för rörelseidkare och jordbrukare, då den ger dem möjlighet att i denna ordning bygga upp ett med allmän pensionsplan likvärdigt pensionsskydd. Tolkningsproblem och dispenser vid allmän pensionsplan Åtskilliga av de instanser som yttrat sig över LSK:s betänkande konstaterar att kommitténs hela förslag beträffande tjänstepensioneringen bygger på begreppet allmän pensionsplan men att man trots detta inte lämnat någon exakt och genomtänkt definition av begreppet. Det är enligt vår mening en allvarlig erinran och en brist som inte heller propositionen löser på ett helt tillfredsställande sätt. Det måste erkännas att frågan om en lämplig definition av begreppet 1975/76: 157 Remissinstanserna ser också flera problem vid tolkningen av begreppet. SPP framhåller, som också återges i propositionen, att "allmän pensionsplan bör anses omfatta ett av organiserad arbetsgivare träffat hängavtal. Propositionen belyser problemet på följande sätt: "Av totalt 17 000 SPP-anslutna arbetsgivare är 7 000 oorganiserade. , KF och KP anför att det ofta förekommer att företag utan att vara medlem i arbetsgivarorganisation tillämpar den kooperativa arbetsgivarorganisationens avtal och därigenom har KP:s 'normalpension. Det framhålls också att stora grupper folkrörelseföretag har en ITP-pension som inte är en följd av avtal med huvudorganisation på arbetstagarsidan utan utgör en utfästelse om att samma förmåner som i ITP-planen skall utgå. LO anför likartade synpunkter som de senast nämnda samt framhåller dessutom att begreppet planpension bör utvidgas, så att det också inrymmer sådana pensioner som ensidigt utfästes av arbetsgivare förutsatt att pensionsvillkoren följer pensionsplan för det kollektiv som är pensionsmottagare. Även Kammarrätten i , och framhåller att begreppet är oklart i kommitténs förslag. Departementschefen berör frågan på s. 132 i propositionen och säger beträffande premieavdragsrätten att det synes lämpligt att "medge arbetsgivarna avdrag för tjänstepensionskostnaderna intill vad som krävs för att uppfylla allmän pensionsplan i branschen. Statsrådet fortsätter: "Mitt förslag torde i praktiken få den konsekvensen att arbetsgivarna i fortsättningen inte lämnar högre pensionslöften än vad som gäller enligt de pensionsplaner varom arbetsmarknadens organisationer blivit överens. Ovan anförda synes vara tillräckligt för att visa att tolkningssvårigheter torde vara oundvikliga när det gäller att vid olika företag i olika branscher fastställa vilka pensionspremier som ingår i eller faller utanför pensionsplanen vid respektive företag. Eftersom arbetsgivarens avdragsrätt måste ses såsom ett gemensamt intresse för såväl anställda som företag och risken för för höga pensionslöften enligt statsrådet torde vara minimal, bör en enkel form för tolkning av vad som ingår i allmän pensionsplan eftersträvas. Även när det gäller vissa avvikelser från pensionsplan bör en enkel och obyråkratisk handläggning eftersträvas. Flera av de frågor som departementschefen föreslår bör avgöras genom dispens från RSV utgör egentligen tillägg till eller avvikelse från allmän pensionsplan och bör kunna anses såsom del av sådan plan. Sålunda föreslår departementschefen t. ex. (s. 134) att vid varje överenskommelse om pensionering skall dispens för extra avdragsrätt för sökas hos RSV. Detsamma blir problemet, då företag vill lämna full ålderspensionsrätt till anställd, som ej kan få tjänst, och för vilken således extra premieavsättning blir nödvändig. Eftersom allmän pensionsplan i sina grundtankegångar är resultatet av en uppgörelse mellan arbetsmarknadens parter, bör dessas uppfattning kunna respekteras även när det gäller tolkningen av vad till allmän pensionsplan hör. För att förenkla tolkningsproblematiken borde följande norm kunna 1975/76: 157 gälla: Såsom allmän pensionsplan eller del därav måste varje pensionsöverenskommelse definieras om vilken lokal facklig organisation träffat överenskommelse med berört företag. Enligt propositionen skall vid prövning avgöra om ytterligare avdrag utöver de allmänna avdragsbeloppen erfordras för att rimlig pension skall kunna byggas upp. Starka begränsningar i dispensmöjligheterna föreslås i propositionen. Enligt vår mening är det svårt att förena hänsynstagande till pensionsbehov med stränga begränsningar av dispensmöjligheterna. Som exempel på tillfälle då dispens bör kunna beviljas anför departementschefen på s. 28 att rörelseidkare som upphör med sin verksamhet och inte skaffat sig ett betryggande pensionsskydd bör kunna få avdrag för försäkringspremie med högre belopp". Departementschefen fortsätter: 1 detta fall bör alltså även B-inkomst, dvs. realisationsvinst, kunna få utnyttjas för avdraget. Enligt vår mening måste även en rörelseidkare som fortsätter sin rörelse, efter prövning ha rätt till avdrag med högre belopp. Han kan ju i överensstämmelse med nu gällande lag ha uppskjutit pensionsfrågan och ha kvar till pensionsåldern för att med de allmänna avdragsmöjligheterna nå upp till rimlig pensionsnivå. Ovanstående exempel visar svårigheten att i förväg uppställa begränsningsregler för beviljandet av dispens. Vi föreslår i stället att tillräckligt skäl för dispens från de allmänna avdragsbegränsningarna skall vara att den sökande helt eller delvis saknar pensionsskydd. Därvid bör beaktas den sökandes möjligheter att med användande av de allmänna avdragsreglerna förbättra sitt pensionsskydd. Några begränsningar i övrigt för dispensgivning synes därutöver inte nödvändiga. Under åberopande av vad ovan anförts hemställer vi att måtte besluta 1. att de ändringar antar beträffande beskattningsregler för pensionsförsäkringar m. m. träder i kraft för försäkringar som tecknas från den dag då lagändringarna utkommit från trycket i svensk författningssamling, 2. att arbetsgivare för anställd som inte är ansluten till allmän pensionsplan får rätt att göra avdrag med högst av den anställdes inkomst, dvs. samma procentsats som i propositionen föreslås för inkomst av jordbruksfastighet eller rörelse, 3. att det s.k. kompletteringsavdraget får tillämpas på det sätt, som LSK. föreslagit, dvs. på all A-inkomst upp till 20 basbelopp, 4. att kompletteringsavdraget utformas så, att från all A-inkomst får göras premieavdrag med högst två basbelopp. 1975/76: 157 5. att högre premie erlagts än som är avdragsgill, det överskjutande beloppet får avdragas det påföljande året inom ramen för detta senare års avdragsrätt, 6. att avdragsrätt bör föreligga enligt 46 S mom. 6) KL för invalidpensionsförsäkring till omyndigt barn, 7. att försörjningsräntan bibehålles med begränsning av förmånstagarkretsen till make, barn och barnbarn samt med möjlighet till dispens för annan förmånstagare enligt bedömning, 8. att dispensärenden rörande företags rätt till avdrag för extra premiavsättning i anslutning till avvikelse från allmän pensionsplan skall anses utgöra del av sådan plan, 9. att såsom allmän pensionsplan eller del därav definieras varje pensionsöverenskommelse om vilken lokal facklig organisation träffat avtal med berörd arbetsgivare, samt 10. att grund för allmän dispensregel för premieavdrag skall vara den sökandes avsaknad av pensionsskydd helt eller delvis och de möjligheter som finns att med användande av de allmänna avdragsreglerna förbättra pensionsskyddet.