mot · FY022031 · 1975-04-09 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:30 om energihushållningen m. m. I motionen dras upp riktlinjer för en ny energipolitik som syftar till bättre hushållning med energi och till handlingsfrihet för framtiden. Energipolitiken måste underordnas de ekologiska kraven. Den måste utformas så att största möjliga insyn garanteras. I motionen avvisas en centralstyrd energipolitik. De mål som ställs upp för energipolitiken går att nå genom att utnyttja styrmedel inom ramen för en marknadsekonomi. Bättre energihushållning är ett viktigt mål för energipolitiken. anser det möjligt och angeläget att satsa hårdare på hushållning än vad regeringen gör. Utöver vad regeringen föreslagit läggs i motionen fram förslag bl. a. rörande utformningen av energibeskattningen och eltaxorna och'om en mer målmedveten stimulanspolitik. En energisparlag bör stiftas. Ytterligare konkreta sparinsatser krävs. Ett särskilt sparprogram inriktat på enkla billiga insatser bör genomföras liksom ett tioårsprogram för tilläggsisolering m. m. av äldre fastigheter. Kollektiv mätning och debitering av energi bör inte förekomma. Byggnormer och lånebestämmelser måste snabbt revideras så att ökade krav ställs på bl. a. isolering. Industrin måste få tillräcklig tillgång till kapital förenergibesparande åtgärder. Vidare krävs större anslag för forskning och utveckling av energisnål teknik. Genomförandet av detta hushållningsprogram innebär inga risker för sysselsättningen. Programmet bör göra det möjligt att uppnå noll-tillväxt i energiförbrukningen . Regeringens förslag innebär en koncentration av inflytandet över energipolitiken till regeringen eller organ i dess omedelbara närhet. 1 motionen föreslås en rad åtgärder för att öka insynen i energipolitiken och för att göra den mer decentraliserad. En särskild nämnd bör tillsättas för att lämna rekommendationer rörande industrilokalisering innan regeringen tar ställning. Nämnden bör hålla offentliga utfrågningar. bör få vidgade uppgifter för att i olika sammanhang företräda hushållningsintresset. Ett fristående sekretariat för energiinformation bör inrättas. tionen krävs bättre insyn i den statliga oljepolitiken. bör uppdra åt regeringen att utreda hur skall få större kontroll över och insyn i den statliga företagspolitiken bl. a. i vad avser oljepolitiken. riksdag krävde ytterligare kunskapsunderlag innan beslut om en eventuell utbyggnad av kärnkraften skulle tas. Den debatt som förts och det utredningsmaterial som presenterats har emellertid snarare ökat osäkerheten om kärnkraftens fördelar resp. risker. I detta läge vore det felaktigt att gå vidare utöver beslut om elva reaktorer. Vi håller därför fast vid beslut . Därigenom får vi också något ökad handlingsfrihet för framtiden. säger nej till regeringens förslag om utbyggnad av kärnkraften med två reaktorer. Vi anser vidare att kärnkraftsindustrin för framtiden ej bör ges särskilda subventioner. All energiproduktion bör i princip bära sina kostnader. Vi har vissa invändningar att rikta mot den föreslagna oljepolitiken. Målet är att skapa ökad nationell försörjningstrygghet vid s. k. fredskriser, dvs. Det viktigaste är då att satsa på samarbete med sådana producentländer som icke kan förväntas delta i sådana embargon, främst . Den norska nordsjöoljans högre pris får ej verka avskräckande - det är det pris vi får betala för att nå högre säkerhet. kräver vidare att regeringen tar initiativ för att öka importen av kol samt att försöksverksamheten med nya förbrännings- och förgasningsmetoder av fossila bränslen kommer i gång. Vi kräver vidare ett program för nedpressning av svavelföroreningarna från fossila bränslen. Vi kräver mer pengar till forskning och utveckling av bl. a. vindkraft och torvbränsle samt grundforskning rörande alternativa energikällor. Vattenkraftutbyggnaden måste begränsas. De stora orörda älvarna får inte offras. Utbyggnader i nationalparker och andra skyddade områden får inte ske. I avvaktan på ytterligare utredningar bör inte medge utbyggnad av viss vattenkraft i norra och södra . Vidare krävs åtgärder för utbyggnad av mottryckskraft och för tillvaratagande av spillvärme. Den traditionella energipolitiska filosofin var enkel och bekväm. Det fanns en rad behov som skulle uppfyllas. Energipolitikens viktigaste mål var att se till att det fanns tillräckligt med billig energi för att tillgodose dessa. Optimismen var stor. Visserligen kom det varningar för brist på råvaror och för miljöproblem. Men energin var billig och kärnkraften skulle lösa framtidens problem. En fortsatt snabb stegring av förbrukningen ansågs i det närmaste självklar. Energipolitiken var en fråga för specialister.På några få år har en omsvängning skett. Den ständiga energitillväxten började ifrågasättas. Vi blev alltmer varse de säkerhetspolitiska problemen och de ekologiska riskerna. De ekonomiska och sociala konsekvenserna av en fortsatt expansionspolitik började diskuteras. Oljekrisen kom som en bekräftelse på vad många bedömare tidigare förutsett. Den visade hur sårbar den internationella ekonomin är och hur beroende vårt land är av omvärlden. Producentländerna tog vara på möjligheten att ta sig ur det grepp över råvaruförsörjningen som konsumentländerna hade haft. hade tveksamheten inför en massiv energiutbyggnad ökat i vårt land och internationellt. Allt fler pekade på den ekologiska konsekvensen av en fortsatt snabb ökning av energikonsumtionen. Energipolitiken blev i vårt land som i många andra en central samhällsfråga. När vi nu står inför den nödvändiga uppgiften att skapa en ny energipolitik gör vi det mot den bakgrunden att energifrågorna har diskuterats långt mer intensivt än de flesta andra politiska frågor. Men diskussionen är inte slutförd. Beslutsunderlaget är ännu bristfälligt. Omtänkandet har bara börjat. Därför får de riktlinjer för den svenska energipolitiken som skall dras upp inte vara slutgiltiga. De skall hålla öppet för valfrihet och ökad handlingsfrihet. De får inte mer än nödvändigt låsa oss för framtiden. Energipolitikens uppgifter - hushållning och ökat inflytande Den mänskligt åstadkomna energiomvandlingen är ett redskap för att uppnå önskvärda sociala mål, t. ex. produktion av varor, transporter, uppvärmning. Ett visst omfång på energikonsumtionen är självfallet inget mål i sig. Enligt den traditionella uppfattningen om energipolitikens uppgifter, som präglat också den svenska politiken, är beslut om energiproduktion etc. en konsekvens av beslut som fattas inom andra samhällssektorer. Energipolitiken är inte styrande utan styrd av andra samhällsbeslut. Men denna bild av energipolitiken är inte hållbar. Energipolitiken har i hög grad påverkat samhällsutvecklingen. Det låga priset på energi och framför allt den ökande satsningen på petroleumprodukter har självfallet inverkat på de sociala förhållandena (t. ex. bilismen, industrins struktur). I allmänhet har denna påverkan ansetts vara en naturlig följd av framstegen, utan att man närmare försökt bedöma vad den ökande energikonsumtionen egentligen drar med sig för uppoffringar, t. ex. när det gäller miljön och säkerheten. Det är nu hög tid att energipolitiken blir mer medveten och att man inser dess styrande effekter - och styr åt rätt håll. Energiomvandlingens effekter på miljö och social organisation måste bli en begränsande faktor i allt samhälleligt beslutsfattande. Den traditionella beslutskedjan, sociala beslut - prognoser om energiåtgången - energipolitiska beslut som infriar prognoserna, måste ersättas med en beslutsordning där energipolitiska överväganden görs redan från början. Den hittillsvarande svenska energipolitiken har liksom andra länders varit starkt producentdominerad. Syftet har kort och gott varit att trygga landets energiförsörjning genom en ständig utbyggnad av energiproduktionen. Energipolitiken har också präglats av industripolitiska hänsynstaganden. Ett av huvudmotiven för den hittillsvarande svenska kärnkraftspolitiken har således varit att skapa en svensk industri på ett för framtiden betydelsefullt tekniskt område (dåvarande industriministern , regeringens vitbok 1970). Dessa dubbla syften har gett energiproducenterna en mycket stark ställning vid utformningen av energipolitiken. Politiken har i mycket ringa utsträckning sökt främja hushållning med energi. Kraftproducenter har t. o. m. gjort propaganda för ökad energiförbrukning, i syfte att skapa underlag för en kraftig utbyggnad av energiproduktionen, framför allt el-produktion. För framtiden måste energipolitikens mål att trygga energiförsörjningen utformas med hänsynstagande till främst följande kriterier: O inverkan på sysselsättning och ekonomiska framsteg, O inverkan på miljön och risker i samhället, O inverkan på den sociala organisationen, centralisering kontra decentralisering, O inverkan på internationella beroende, O inverkan på vår framtida valfrihet. Enligt vår mening måste energipolitiken nu läggas om i syfte att också påverka efterfrågan. Hushållning med energi måste bli en huvuduppgift. Det hade varit en fördel om propositionen gett en systematisk analys av hushållningslinjens effekter. Framför allt saknas ekonomiska analyser som belyser olika utvecklingsalternativ. Vi skall här ge några synpunkter på hushållningslinjens konsekvenser i förhållande till en fortsatt snabb utbyggnad av produktionen. Den hittillsvarande utbyggnadspolitiken har utgått ifrån att det existerar ett enkelt samband mellan bruttonationalproduktens ökning och energikonsumtionens ökning. Men detta samband är inte så enkelt eller givet för ett högindustrialiserat land av typ. Energiutnyttjandet i den svenska ekonomin är delvis en följd av den energipolitik som förts och som stimulerat konsumtionen. En omläggning till striktare hushållning med och mer effektivt utnyttjande av energin behöver inte gå ut över sysselsättningen eller de samlade ekonomiska resurserna. En hushållningslinje leder till förändringar i ekonomin, på samma sätt som t. ex. rationaliseringar på arbetskraftssidan också lett till förändringar. Politiken innebär ett bättre utnyttjande av våra samlade tillgångar och skapar också nya sysselsättningstillfällen. En kraftfull utbyggnad av energiproduktionen ställer mycket stora kapitalanspråk, som måste gå ut över den övriga investeringsaktiviteten i samhället. Omvänt innebär en kraftfull hushållningslinje krav på ökat kapitalbehov främst inom industrin, i syfte att ersätta äldre anläggningar och processer med nya. En rad undersökningar visar att ny teknik i allmänhet är väsentligt mer energisnål än äldre, också utan de speciella stimulanser som drivs fram genom hushållningspolitiken. En hushållningslinje skapar således förutsättningar för hög investeringsaktivitet och därmed sysselsättning. Detta visar också att det är ogörligt att bygga ut energiproduktionen kraftigt och hoppas på bättre hushållning. Det måste skapas ekonomiskt utrymme för de investeringar som hushållningen kräver. En upprustning av det äldre bostadsbeståndet, så att det motsvarar moderna krav på energihushållning, skapar också nya arbetstillfällen. En kraftfull investeringsaktivitet inom den svenska industrin i syfte att nå en bättre hushållning ställer självfallet stora krav på den ekonomiska politikens förmåga att stimulera näringslivet, små som stora företag. Misslyckanden inom närings- och konjunkturpolitiken går också ut över energihushållningen. Inför en eventuell och tyvärr alltmer sannolik nedgång av den svenska konjunkturen måste stödinsatser sättas in snabbt, just med det dubbla syftet att hålla uppe sysselsättningen och främja övergången till en bättre energihushållning. Hushållningslinjen blir alltmer aktuell också internationellt och kommer att påverka den svenska industrins konkurrenter utomlands. Om vi lyckas att förhållandevis snabbt pressa ned den svenska industrins energiintensitet kan detta ge den svenska industrin konkurrensfördelar. Därtill kommer att en satsning på energibesparande teknik, där den svenska industriella erfarenheten är förhållandevis stor, kan bli ett nytt dynamiskt inslag inom svensk industri. Den kan öppna nya exportmarknader. Vidare stimuleras den växande återvinningsindustrin. En klok och systematisk hushållningspolitik behöver således inte innebära något hot mot sysselsättningen. Tvärtom kan den ha stimulerande effekter. Därtill kommer att vi kan räkna med en viss förskjutning inom ekonomin mellan å ena sidan de varuproducerande sektorerna och å andra sidan de tjänsteproducerande. Viktiga behov inom den offentliga sektorn, t. ex. utbildning och vård, kommer att leda till att relativt sett fler människor arbetar inom denna sektor. Den är i allmänhet väsentligt mindre energikrävande 1 * 1975. 3 sami Nr 2031-2033 än den industriella. Detta kommer att underlätta hushåll ningspolitiken. BNP-måttet är som bekant inget samlat mått på ett lands välfärd. Dit hör också sådana ting som bättre miljö och mindre risker. En hushållningspolitik innebär som vi skall se i det följande en hög prioritering av dessa välfärdsvärden. Dem får vi inte gratis. Här kan man tala om att vi avstår från vissa materiella standardförbättringar till förmån för dessa värden. Kostnaden för detta står framför allt igenom i priset på energi. En hushållningslinje innebär att priset på energi ökar, i förhållande till en utbyggnadspolitik. Ökad energiproduktion och konsumtion medför påfrestningar på miljön. All energiomvandling påverkar det ekologiska systemet och miljön. Fortsatt stegrad energiomvandling ger på lång sikt oacceptabla ekologiska konsekvenser. Miljökraven måste därför vara en restriktion för energiomvandlingen. Den säkraste metoden att begränsa fortsatt miljöförstöring är att begränsa energikonsumtionens ökning. hävdas att kraven på hushållning står i strid med kraven på bättre miljö, genom att miljöförbättringar leder till ökad energikonsumtion. Något sådant synes också föresväva regeringen när den i propositionen påpekar att energipolitiken inte får förhindra att vi uppnår grundläggande krav, bl. a. god miljö. Men de energimängder som krävs för förbättrad miljö är förhållandevis obetydliga, vilket också påpekat. Kraven på bättre miljö samspelar i allmänhet med kraven på bättre energihushållning. Äldre miljöfarlig produktion är också ofta energikrävande. Ombyggnad och nya processer inom industrin ger ofta både bättre miljö och lägre energiförbrukning per producerad enhet. Vissa förbättringar i arbetsmiljön, t. ex. ökad mekanisering, ställer krav på ökad energikonsumtion. De är i allmänhet mycket måttliga jämförda med energikonsumtionen inom den verkligen energikrävande processindustrin. Ofta nog sammanfaller även här kraven på bättre miljö med energihushållningskraven. Förbättrad lokalkomfort, som motiveras av hushållningen, innebär också arbetsmiljöförbättringar genom ett mer angenämt inomhusklimat. Förbättrade svetsmetoder kan, som påpekas i energiprogramkommitténs betänkande om prototyper, ge både bättre arbetsmiljö och lägre energiförbrukning. Isolering av värmekällor ger inbesparad energi och bättre arbetsförhållanden etc. Satsningar på kollektiva trafikmedel, som främst är motiverade av miljöskäl, ger också goda hushållningseffekter. Hushållningens respektive utbyggnadslinjens inverkan på den sociala organisationen. Allt större och alltmer komplicerade energisystem leder till fortsatt teknologisering av samhällsmiljön, större enheter och ökat centralt besluts Det tekniskt möjliga blir lätt det socialt nödvändiga. Samhällets teknifiering försvårar för många människor att förstå och än mer påverka besluten; expertisens och byråkratins makt ökar. Hushållningslinjen ger vissa möjligheter att skapa mer decentraliserade energisystem och större möjligheter för den enskilde att själv påverka sin egen situation. Ökad information om vad företag och enskilda kan göra för att hushålla med energi medger ett mera decentraliserat beslutsfattande. är det en betydande risk att hushållningen utnyttjas som förevändning för ett hårt planstyrt system, med ökad statlig maktkoncentration. Energipolitikens styrinstrument måste utformas så att detta undvikes. Vi skall återkomma till detta nedan. Ytterligare ett viktigt inslag i den nya energipolitiken måste vara ett ökat demokratiskt inflytande. Energifrågorna har länge varit en fråga för experter. De som suttit inne med kunskapen har till övervägande del varit knutna till olika producent- och säljarintressen. Inom ramen för den nya energipolitiken måste finnas motvikter och alternativ, organ som företräder hushållningsintresset, fristående expertis, alternativa energiprognoser m. mV beroende av importerad energiråvara är mycket stort. Det gäller främst import av fossila bränslen. Vi är också beroende av utlandet i vad gäller kärnkraften (anrikning resp. upparbetning av bränsle). Dessa importer är dock mindre känsliga vad beträffar kortsiktiga störningar än oljan. Genom utnyttjande av inhemska energikällor kan beroendet i någon mån minska, men det är inte realistiskt att här räkna med några betydande förändringar inom . En politik som skulle syfta till att göra självförsörjande med energi - främst genom utbyggnad av vattenkraft samt en komplett kärnkraftcykel - skulle dra enorma kostnader och medföra mycket stora uppoffringar i vad gäller miljö och risker i samhället. Nyttan av en sådan politik står inte i rimlig proportion till dessa uppoffringar. Vi kan och bör på olika sätt - bl. a. genom lagring, kontakt med olika leveransländer etc. - minska vår sårbarhet vid kortsiktiga störningar. Men vi är, liksom flertalet övriga industrialiserade länder, invävda i ett ekonomiskt internationellt beroende, varav energiberoendet endast är en om ock viktig del. Oljeembargon och liknande åtgärder får konsekvenser för världsekonomin, vilka vi under alla omständigheter kommer att drabbas av. Hushållning med energi gör oss något mindre beroende av omvärlden än vad vi annars skulle bli. Den minskar påfrestningarna på bytesbalansen. Det tar mycket att förändra energisystem. Beslut som binder oss för en mycket kraftig satsning på ett produktionssystem får konsekvenser Någon fullständig handlingsfrihet är givetvis omöjlig att uppnå. Dagens energibeslut måste ofrånkomligen utgå från tidigare beslut, som i viss mån binder vår handlingsfrihet. Det gäller särskilt på energiproduktionssidan. I ett läge när man är osäker om fördelar och nackdelar av olika tänkbara energiproduktionssystem, blir det så mycket viktigare att söka vidga handlingsfriheten för framtiden. Detta kräver en mycket beslutsam satsning på hushållning. På det sättet får vi ökat andrum på kort sikt - . Ju bättre vi lyckas hushålla desto större valfrihet skapar vi för framtiden. Kravet på handlingsfrihet innebär att vi så långt som möjligt skall undvika nya stora bindningar i vad gäller energiproduktionen. I propositionen talas om behovet av valfrihet. Men enligt vår mening innebär propositionen i vissa avseenden bindningar som onödigt beskär valfriheten. Vi bör tvärtom vara beredda till vissa uppoffringar för att kunna fördjupa handlingsfriheten, det är ett pris som är värt att ta. Enligt regeringen skall hushållningspolitiken för framtiden få en ökad betydelse. Regeringen har satt upp som mål att energikonsumtionens tillväxt skall stanna vid . Regeringen framhåller att detta är en ambitiös målsättning i förhållande till de övriga . Det bör emellertid noteras att det är samma tillväxttakt som uppsatts som mål för den amerikanska energipolitiken i det s. k. Project Independence, och detta i ett land med högre befolkningstillväxt och med väsentligt svagare styrmedel än vad vi har till förfogande. Enligt vår mening borde det vara möjligt att satsa hårdare på hushållningen och således komma ned till en lägre tillväxttakt än vad regeringen förutsatt. Styrmedel för en bättre energihushållning Vi konstaterade ovan att energipolitiken skall utformas så att den främjar en decentralisering. Det får viktiga konsekvenser när det gäller att välja styrmedel. I princip finns här två huvudvägar. Den ena innebär en övergång till en centralstyrd planhushållning, där statsmakterna via regleringar och beslut i enskilda fall, t. ex. i vad gäller olika företag, styr energiförbrukningen. I ett sådant system pressas besluten uppåt, till statliga beslutsenheter på central nivå. Det leder till ökad statlig maktkoncentration och ökad byråkratisering. Systemet blir trögrörligt; det blir svårt att påverka utifrån. Alldeles bortsett från de vägande principiella invändningar som kan riktas mot ett sådant system är det långt ifrån säkert att det leder till en bättre hushållning. I och med att statsmakten får ökande industriella intressen genom den nära sammankopplingen mellan kanslihus och enskilda företag är det lätt hänt att hushållningsintresset kommer i andra eller tredje hand. Miljöpolitiken ger intressanta vittnesbörd: de statliga industriintressena har inte gått i spetsen när det gäller att ta ökat ansvar för miljön. Den andra vägen, som vi vill anbefalla, siktar till att utnyttja marknadsekonomins dynamik och initiativförmåga genom en lämplig övergripande styrning av dess villkor och förutsättningar. Det innebär att man, liksom , genom statliga beslut påverkar förutsättningarna för prisbildningen på energin - men till skillnad från den hittillsvarande politiken skall denna påverkan syfta till att åstadkomma en ökad hushållning. Denna påverkan kan uppnås dels genom skärte- och taxesystemen, dels genom statsmakternas beslut vad beträffar utbyggnaden av olika produktionsformer av energi. I ett övergångsskede måste det andra alternativet vidare innebära att man direkt subventionerar hushållningsinsatser och att man i gengäld upphör med den faktiska subventionen av kraftutbyggnaden som präglat den hittillsvarande politiken. Denna socialliberala politik innebär också att man lägger ned stora insatser på service, information och utbildning och därmed ger människorna möjligheter att själva medverka till en bättre hushållning. Viss lagstiftning är också nödvändig för att stärka hushällningsintressena. Ett system av detta slag skall vidare utformas så, att det är öppet för förändringar och demokratisk påverkan. Det skall ge generöst utrymme för fristående forskare, miljögrupper och andra som kan utöva en fortlöpande kritik och granskning. Systemet skall präglas av största möjliga öppenhet. Den nuvarande energibeskattningen har enbart fiskala motiv. Den har inte utformats för att påverka energiförbrukningen. Energibeskattningen måste nu läggas om radikalt. De krav som bör ställas på en ny energibeskattning är bl. a. följande: Den bör medverka till att vårt energi-importberoende minskas. Den bör leda till begränsad användning av sådana råvaror vars utnyttjande medför miljöskador av särskilt allvarligt slag. Den bör verka så att effektiviteten i olika omvandlingsled blir så stor som möjligt. Den bör självfallet medverka till hushållning med energi. Dessa krav talar för ett skattesystem där skatten träffar energiråvaran , före det första energiom va nd I i ngssteget - när det gäller importerade bränslen vid införandet till landet. Olika skattesatser bör användas för olika energiråvaror. En viktning kan göras efter de olika energislagens önskvärdhet. Om det primära målet är att begränsa oljeberoendet skulle oljan placeras i en hög skatteklass. Avfallsbränslen, sol, vind, luftvärme, jordvärme skulle kunna göras helt skattefria. Sedan olika energislag åsatts olika vikt bör skatten tas ut per energienhet. Om energin beskattas i första ledet innebär detta ett incitament till effektivare energiomvandling i alla omvandlingssteg. Genom att energin beskattas endast i ett led kommer nyttiggörande av t. ex. spillvärme inte att belastas med skatt. Genom att variera skatteuttagets relativa storlek kan styrning nås mellan olika energikällor alltefter deras önskvärdhet. Om ett nytt skattesystem av detta slag skall fä effekt förutsätter det ett betydande skatteuttag, men det ger sidan möjligheter att stegvis minska skatten på arbete (löneskatten).