mot · FY02274 · 1975-01-20 00:00:00 — av i m. fl. om utrustande av kollektivtrafiken i glesbygd med kommunikationsradio. I betänkandet Kommunikationer i glesbygder slås fast att det förhållandet att kollektiv trafik numera ofta inte kan bedrivas med lönsamhet i glesbygder inte bör få leda till en utarmning av kommunikationerna. I sådana fall bör samhället medverka till att upprätthålla den transportförsörjning som kan anses erforderlig. Utredningen menar att i princip samtliga hushåll i glesbygd bör ha tillgång till kollektiva kommunikationer. Utredningen föreslog att ett särskilt statsbidrag för kollektiv trafikservice i glesbygdskommuner skulle skapas som ett komplement till bussbidragen. Den ansåg att staten borde svara för av merkostnaderna för sådan trafikservice som organiseras av kommunerna och där det generella bussbidraget inte är tilllämpligt. Den trafikservice man rekommenderade utgick från erfarenheter av modellplanering för lokal trafikservice i kommun. Kännetecknande för detta system är att skolskjutsarna så långt som är möjligt skall kunna utnyttjas av befolkningen för person-, post-, mjölk- och godsbefordran. För glesbygdens människor är det utan tvivel värdefullt om trafikservice i enlighet med den av utredningen skisserade kan organiseras. Men man skulle också kunna tänka sig att andra transporter, t. ex. varutransporter och sjuktransporter, inordnades i ett system för att möjliggöra för avsides boende människor att med rimlig tidsåtgång kunna nå den service som finns på en tätort. Därigenom kan i viss utsträckning också fordonen utnyttjas bättre genom att man slipper tomkörning. Vid utformandet av ett sådant system är det nödvändigt att allmänheten kan nå kontakt genom någon form av sambandscentral. De transportbilar som inordnas i systemet skulle utrustas med kommunikationsradio för att kunna nås från sambandscentralen. används ju kommunikationsradio med i regel god aktionsradie inte bara av taxibilar utan också av vägförvaltningarnas och lastbilcentralernas bilar. Detsamma gäller för bilar i timmertransporter. Men kommunikationsradiotekniken skulle också kunna användas i den reguljära linjetrafiken. Människor som reser med bussar i den reguljära trafiken har ofta långt till landsväg och hållplatser. Det kan för dem vara mycket värdefullt att få upplysningar om huruvida bussarna håller tidtabellsenlig tid eller inte, särskilt gäller detta givetvis vid otjänlig väderlek. Upplysningarna skulle man då kunna få via en sambandscentral som i sin tur via radio håller kontakt med bussarna. Vi vill illustrera vår tankegång med ett exempel från vardagen. En pensionär behöver byta glasögon. I dagens läge är det kanske en besvärlig och kostsam resa till tätorten med övernattning och hemresa . Enligt vårt förslag ringer pensionären kommunens sambandscentral som per radio tar kontakt med en varubil, som är på väg åt det håll pensionären tänkt sig. Hemresan kanske kan ske med skolskjuts eller med tom sjuktransportbil. Enligt vad vi förväntar oss kommer regeringen att framlägga förslag i enlighet med glesbygdsutredningens intentioner. Det är vår uppfattning att införandet av kommunikationsradiotekniken i detta sammanhang och i övrig glesbygdstrafik skulle betyda mycket för att ge glesbygdsbefolkningen en godtagbar trafikservice. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för införande av kommunikationsradio vid utformningen av den kollektiva trafikservicen i glesbygden och hos regeringen hemställer om en skyndsam prövning av denna fråga. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk) (vpk) i