mot · FY022179 · 1975-05-05 00:00:00 — med anledning av skrivelse (förslag 1975:18) från talmanskonferensen med överlämnande av JO-utrednings betänkande uppgifter och organisation (SOU 1975: 23). har alltsedan sin tillkomst 1809 varit i princip ett åklagarämbete. De klagomål som inkommit har varit att uppfatta som anmälningar om av olika offentliga befattningshavare begångna tjänstefel. JO:s utredning har varit ett slags förundersökning i brottmål som följt särskilda regler. JO:s beslut, som i så gott som alla fall gått ut på att JO ej skulle företaga sig något, har innefattat beslut om att klagomålet ej skulle ge anledning till åtal. I samband härmed har JO i några hundratal fall gjort uttalanden som varit av kritisk karaktär. Dessa är att se mot bakgrund av att JO haft åtalsbefogenheten som yttersta remedium. I och med det generella ämbetsansvarets avskaffande och tjänsteförseelsers överförande till det arbetsrättsliga området förändras i grunden förutsättningarna för ombudsmännens arbete. Enligt betänkande (SOU 1975: 23) kommer JO att efter , då ämbetsansvarsreformen träder i kraft, ha följande maktmedel: a) JO kan väcka åtal i de få fall av grava brott i tjänsten som alltjämt skall vara straffbara enligt 20 kap. . b) JO får, såvitt gäller statstjänstemännen och det fåtal kommunaltjänstemän (främst lärare och kyrkomusiker) som lyder under kommunaltjänstemannastadgan, möjlighet att göra anmälan till den myndighet varunder tjänstemannen lyder med begäran om disciplinär åtgärd mot tjänstemannen. Om JO är missnöjd med myndighetens sätt att behandla anmälan, kan han väcka talan vid tingsrätt med möjlighet till fullföljd till arbetsdomstolen om den disciplinära åtgärd han förmenar bort vidtagas. Bedömningen i dessa instanser blir emellertid rent arbetsrättslig och gäller frågan huruvida tjänstemannen brutit mot det mellan den offentlige arbetsgivaren och honom själv ingångna tjänsteavtalet. c) JO kan göra uttalanden, innehållande kritik beträffande det sätt myndigheter och inrättningar skött sig samt rörande vederbörande befattningshavares beteende. Dessa uttalanden har ingen rättsverkan utan skall, såsom utredningen understryker, blott verka genom sin sakliga tyngd. Då åtalsvapnet redan nu kommit till bruk bara några få gånger , kan det vid den skärpning av förutsättningarna för åtal som den nya lagstiftningen medför antas att åtal över huvud ej kommer att anställas. Vilka möjligheter JO kommer att få att förmå i sista hand arbetsdomstolen att begagna disciplinpåföljd mot statlig tjänsteman är osäkert. Om myndigheten-arbetsgivaren tar tjänstemannens parti, blir det ofta svårt för JO att hävda att tjänstemannen gjort något brott mot tjänsteavtalet, eftersom ju då båda parterna är ense om att så inte är fallet. JO:s möjligheter att hävda de klagande medborgarnas intressen blir i detta läge starkt begränsade. Till en början uppmärksammas kanske ej dessa svagheter i JO:s position. Efter hand som myndigheterna får klart för sig att JO inte har några särskilda maktbefogenheter utan att hans uttalanden är bara personliga meningsyttringar utan någon speciell rättslig karaktär, kan det emellertid befaras att i varje fall mera prestigemedvetna och handlingskraftiga myndigheter kommer att sätta sig över dessa JO-uttalanden. I då det blir alltmera viktigt att medborgarna har tillgång till en instans med verklig myndighet att försvara deras intressen måste det inge allvarliga betänkligheter att acceptera en ordning enligt vilken JO i stort sett ställs utan alla maktmedel. bör inte tillåta att dess förtrondeman vid uppsikten över de statliga och kommunala myndigheterna på detta sätt i realiteten görs maktlös. Ett sätt att ge JO en viss position vore att ge honom möjlighet att hos de högsta instanserna högsta domstolen och regeringsrätten väcka talan om fastställelse av viss tolkning av gällande bestämmelser. Skulle exempelvis JO och en myndighet stanna vid olika uppfattning om tolkning av en viss lagregel, bör det inte förbli vid detta. JO måste ges möjligheter att få en sådan tvist sliten på ett auktoritativt sätt. Redan nu finns möjlighet att i vissa lägen genom förhandsbesked få en viss rättslig situation bedömd av regeringsrätten. Det skulle sålunda inte innebära något helt nytt om JO skulle få möjlighet att över hela fältet begagna en sådan möjlighet att få klart besked av den högsta instansen om hur en viss bestämmelse skall tillämpas i praktiken. Det torde vara möjligt att finna även andra vägar på vilka JO ges möjlighet att få sina ståndpunkter godtagna, så att JO inte begränsas till att uttala meningar, som ingen har rättslig skyldighet att rätta sig efter. Under hänvisning till det anförda föreslås att vid behandlingen av JO-utrednings betänkande om inför sådana regler, att JO får verkliga maktmedel att hävda sin mening om vad domstolar och förvaltningsmyndigheter har att iakttaga, i enlighet med vad som anförs i motionen.