mot · FY021214 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar och om förbättrat studiesocialt stöd. har det blivit alltmer uppenbart att studiemedelssystemet har påtagliga brister och inte uppfyller de krav som bör ställas på ett effektivt studiestöd. Det erbjuder av allt att döma inte tillräckliga trygghetsgarantier för att de studerande skall våga ådra sig stora studieskulder i en osäker arbetsmarknadssituation, vilket säkerligen bidragit till den minskade tillströmningen till universitet och högskolor. Det återspeglas också i att utnyttjandegraden sjunkit kraftigt genom att allt fler studerande valt att finansiera sina studier på annat sätt än genom studiemedel. Också det utgående studiemedelsbeloppet upplevs som otillräckligt för att kunna klara försörjningen och upprätthålla en rimlig standard. Delvis är detta resultatet av att dominerande utgiftsposter för de studerande, såsom kostnaderna för mat och husrum, stigit betydligt snabbare än studiemedelsbeloppet. Ett stort antal studerande tvingas därför förvärvsarbeta vid sidan av studierna. Ett huvudsyfte med studiesociala reform var att undanröja ekonomiska och sociala hinder för högre utbildning. Det syftet har knappast uppnåtts. Av undersökningar som genomförts av t. ex. utbildningsutredning (Gesser m. framgår att den sociala snedrekryteringen till universitet och högskolor är mycket markant och att studiemedelssystemet förmodligen inte haft någon större rekryteringsutjämnande effekt. Enligt utredarna finns det tvärtom skäl att anta att det tidigare systemet med stipendier och lån hade större effekter i det avseendet än studiemedelssystemet. Mot den här bakgrunden är det bra att bifallit kraven från bl. a. på en förutsättningslös översyn av studiemedelssystemet. Trots att gått sedan begärde den har ingenting hänt. Denna passivitet understryker bara vad framhöll , nämligen att en utredning syftande till mer långsiktiga förändringar inte får tas till intäkt för att avstå från omedelbara och angelägna förbättringar inom ramen för studiemedelssystemet. De studerande har fått sina krav avvisade med hänvisning till att bl. studiemedelsutredning sysslat med frågan. har emellertid förslagen från denna utredning i det närmaste helt nonchalerats av regeringen. De mest angelägna förändringarna gäller: o bidragsdelen O totalbeloppet o återbetalningsreglerna o inkomstprövningen Vid studiemedelssystemets införande utgjorde bidragsdelen och den återbetalningspliktiga delen av totalbeloppet. Eftersom endast återbetalningsdelen är indexreglerad har emellertid relationerna mellan lån och bidrag förändrats avsevärt . Höjningen av bidragsdelen med . fr. o. m. innevarande budgetår har inte på långa vägar kunnat återställa den ursprungliga relationen. Som studiemedelsutredning visat har skuldsättningen för de studerande ökat i och med studiemedelsreformen. Skuldsättningen kommer dessutom att bli större för dem som påbörjar eftergymnasiala studier än för dem som började sådana studier . Studiemedelssystemet är således inte bara ogynnsammare i skuldsättningshänseende än tidigare stödformer. Det blir också alltmer ogynnsamt. Studiesociala utredningen redovisade främst två skäl till att studiestödet till viss del borde utgå i form av bidrag. Dels hade den tidigare stipendieringen en positiv rekryteringseffekt, dels kunde man genom en bidragsdel undvika alltför stor skuldsättning. Genom att bidragsdelen kommit att utgöra en allt mindre del av studiemedelsbeloppet har syftet med lån-bidrags-konstruktionen till stor del omintetgjorts. Enligt vår mening är det därför angeläget att sträva efter att återställa den ursprungliga relationen mellan lån och bidrag i studiemedelssystemet. Bidragsdelen bör höjas så att den utgör av totalbeloppet och indexregleras för att undvika en ny urholkning. 1 samband därmed bör de studerande som inte erhållit ett studiebidrag motsvarande av studiemedelsbeloppet under förutsättning att de varit berättigade till fullt studiestöd kompenseras genom en avskrivning på studieskulden, så att uppburet bidrag tillsammans med avskrivet belopp utgör av uppburna medel. Det är naturligt att studiestödets storlek knyts till de för studiernas bedrivande nödvändiga kostnaderna. Avgörande för vad som skall betraktas som nödvändiga kostnader är emellertid också den standard som de studerande skall anses vara berättigade till. När med utgångspunkt i uppgifterna studentekonomiska utredning fastställde studiemedelsbeloppet till av basbeloppet per termin bör detta därför betraktas som ett beslut om en rimlig standard för studerande. Beslutet om en indexreglering av totalbeloppet var ett försök att värdesäkra studiemedlen. Trots detta tyder mycket på att de studerande fått vidkännas en standardförsämring . Kostnaderna för mat och husrum är de helt dominerande utgiftsposterna för de flesta studerande. Om man därtill lägger att hyrorna i studentbostäder förmodligen stigit snabbare än den allmänna hyresnivån och att priserna på böcker en annan tung utgiftspost för de studerande stigit kraftigt, kan man konstatera att realvärdet av studiemedlen sjunkit . Detta blir ännu mera påtagligt om man också tar hänsyn till effekterna av de slopade räntesubventionerna för studentbostäder. Dessa har granskats av studiemedelsutredning, som menar att avvecklingen av tilläggslånen och tillkomsten av nya lånevillkor kommer att resultera i en ökad boendekostnad för de studerande som bor i studentbostad. Om ingen kompensation ges finns det, menar utredningen, risk för att de studerande som hyr studentbostad kan komma att få en sämre ekonomisk standard genom att hyreskostnaderna stiger snabbare än studiemedelsbeloppet. Mot denna bakgrund föreslog utredningen att maximibeloppet skulle höjas från nuvarande av basbeloppet per termin till . 1 propositionen 1973:63 avvisades detta förslag med hänvisning till det föreslagna bostadstillägget för låginkomsttagare utan barn. Endast undantagsvis kommer emellertid de som bor i studentbostad att kunna utnyttja detta. Enligt vår mening kvarstår därför skälen för en höjning av totalbeloppet till av basbeloppet per termin. En sådan höjning utgör emellertid bara en viss kompensation för den realvärdeförsämring som studiemedlen utsatts för . Kvar står frågan om de studerandes delaktighet av den allmänna standardstegringen. Det är enligt vår mening rimligt att man genom återkommande justeringar av det utgående studiemedelsbeloppet gör de studerande delaktiga av denna. Detta bör ske i samband med en förutsättningslös prövning av det totala studiemedelsbeloppet. Den studentekonomiska undersökning som SCB utför bör ge tillräckligt underlag för en sådan prövning. reduceras studiemedelsbeloppet för heltidsstuderande med 2/3 av den del av inkomsten som för terminen överstiger av basbeloppet. För deltidsstuderande gäller reduceringen den del av inkomsten som överstiger av basbeloppet. Skälet till denna fribeloppsgräns är framför allt att den studerande skall kunna bereda sig försörjning under ferierna genom förvärvsarbete utan att detta verkar reducerande på studiemedelsbeloppet. Av flera skäl framstår en justering av fribeloppsgränsen som motiverad. Genom att den nominella inkomstökningen i samhället sedan studiemedelssystemet infördes varit betydligt större än konsumentprisökningen kan en studerande inte förvärvsarbeta i samma utsträckning som 1965, om vederbörande vill hålla sig inom ramen för fribeloppet. En annan aspekt gäller överföringen av s. k. äldre elever inom studiehjälpssystemet till studiemedelssystemet. En stor del av denna grupp är personer, vilka redan har varit eller är ute i förvärvsarbete och dessutom har större ekonomiska åtaganden än vanliga ungdomsstuderande. Relativt höga förvärvsinkomster , eller t. o. m. vid sidan av studierna, är inte ovanliga för dessa studerande. Dessutom gäller inom studiehjälpssystemet vid inkomstprövning av rätt till studielån för denna grupp att hänsyn tas till inkomst som den studerande har han studerar. Inkomster av t. ex. feriearbete verkar således inte reducerande på studielånet. I studiemedelssystemet har prövningen mot makes inkomst och förmögenhet bibehållits. En sådan prövning drabbar på grund av ett traditionellt könsrollsmönster i första hand kvinnorna. Kostnaderna för barntillsyn, litteratur, resor etc. är så höga att familjens ekonomi inte klarar dessa ovanpå alla ordinarie utgifter ens då maken har relativt goda inkomster. Som hävdat i flera sammanhang bör den individuella principen som accepterats som riktlinje på skatteområdet också gälla inom det studiesociala systemet. Målet bör vara att reduceringen av studiemedlen på grund av makens inkomst och förmögenhet helt avskaffas. I direktiven till den begärda studiemedelsutredningen bör detta klart slås fast. Ett första steg i riktning mot ett totalt avskaffande av makeprövningen är att av basbeloppet per termin utgår oberoende av makeprövningen. bör den s. k. fribeloppsgränsen höjas till av basbeloppet per termin. Till de frågor som bör prövas av den kommande utredningen hör om nuvarande system med återbetalning i fast penningvärde skall bibehållas eller om ett mer renodlat lån-ränte-system skall införas. Avsevärda förbättringar av återbetalningsreglerna åstadkoms genom beslut . Konstruktionen av makeprövning vid återbetalning av studiemedel är emellertid, som framhöll redan då, mycket otillfredsställande. Den medför att gifta, sammanboende ogifta med gemensamma barn och personer som har varit gifta och sammanbor har väsentligt sämre trygghetsregler än övriga personer. Den kategori som drabbas speciellt hårt är familjer där båda makarna har låga inkomster. Det föreslagna makeprövningssystemet inte bara frånkänner gifta låginkomsttagare den ekonomiska trygghet som målsättningarna för studiemedelssystemet innehåller. Det leder dessutom till stora orättvisor mellan gifta och ogifta. I familjer där båda makarna har studiemedelsskulder ingår båda makarnas inkomst i den andra makens avgiftsunderlag. En inkomstökning medför inte bara en ökning av det egna avgiftsunderlaget utan också en höjning av den andra makens avgiftsunderlag. Makeprövning leder därför även till stora marginaleffekter redan vid relativt låga inkomster. Enligt vår mening bör makeprövning vid återbetalning utformas så att: o De ekonomiskt svaga skall erhålla samma trygghet oavsett civilstånd, o Ingen makeprövning skall förekomma för låginkomsttagare. O Ingen inkomst eller del av inkomst skall kunna utgöra någon del av avgiftsunderlag för mer än en studiemedelsavgift. Dessa krav uppfylles inte av de föreslagna reglerna. Vi föreslår därför att endast den del av makes avgiftsunderlag som överstiger det belopp som motsvaras av hans/hennes egen studiemedelsavgift eller, om han/hon saknar studiemedelsavgift, det belopp som överstiger avgiftsgränsen skall ingå i den andra makens avgiftsunderlag. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi A. beslutar att av studiemedelsbeloppet skall utgå som bidrag, 2. tidigare studiemedelstagare som inte erhållit studiebidrag motsvarande av studiemedelsbeloppet beviljas en avskrivning på studieskulden, så att uppburet bidrag jämte avskrivet belopp utgår av uppburna studiemedel, 3. totala studiemedelsbeloppet höjs till av basbeloppet per termin, av basbeloppet per termin skall utgå som studiemedel oavsett makes inkomst och förmögenhet, 5. fribeloppet vid makeprövningen höjs till av basbeloppet per termin, 6. makeprövningen vid återbetalning av studiemedel utformas i enlighet med vad som anförts i motionen, 7. fribeloppet för egen inkomst för heltidsstuderande höjs till av basbeloppet per termin, B. uttalar att den kommande utredningen om studiemedelssystemet skall ges i uppdrag att lägga fram förslag om ett totalt slopande av makeprövningen i studiemedelssystemet. () ()