mot · FY022174 · 1975-05-28 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m. m. Den i propositionen 1975: 104 föreslagna lagen till ny bokföringslag innebär bl. a. att bokföringsskyldigheten skall utvidgas till att omfatta alla rörelseidkare och att bokföring måste ske . Med anledning därav har och i starkt kritiska yttranden framhållit att den föreslagna kretsen av bokföringsskyldiga måste begränsas. Mot bakgrund av de av utredningen lämnade statistiska uppgifterna konstaterar samfundet att förslagets regler inte är tänkta eller lämpliga för ett stort antal mindre företag. Som exempel på sådana företag nämner samfundet snickare, målare eller trädgårdsanläggare utan anställda, vilkas verksamhet ofta kommer nära dagsverksarbetarnas, skomakare och skräddare, vilkas rörelse i allmänhet har ytterst blygsam omfattning, samt bil- och cykelreparatörer utan anställda. Samfundet finner inte att de av utredningen anförda motiven för att vidga bokföringsplikten är övertygande. Borgenärsintresset är i dessa fall mycket svagt. Men även företagarens eget intresse av ett omsorgsfullt räkenskapsmaterial är enligt samfundets mening helt utan betydelse för de nämnda grupperna av hantverkare. Enligt samfundet kan inte heller beskattningshänsynen motivera ett krav på bokföringsskyldighet för dessa hantverkare och liknande småföretagare. Att de måste föra rimliga anteckningar till bas för sina deklarationer är uppenbart, och det är möjligt att taxeringsförordningens bestämmelser härom kan behöva preciseras mer än som är fallet, men detta är enligt samfundet något annat än den bokföringsskyldighet som förslaget innebär. Enligt samfundet kan det ifrågasättas om man genom bokföringsskyldighet skulle få en bättre utgångspunkt för den skattemässiga kontrollen av dessa småföretagare. Samfundet framhåller det angelägna i att lagar inte stiftas så, att det redan vid stiftandet är uppenbart att de inte kommer att åtlydas. En bokföringsskyldighet av den omfattning förslaget innebär är inte rimlig och kommer enligt samfundet med all sannolikhet inte att kunna genomföras för stora grupper av hantverkare och andra småföretagare. Det måste då vara angeläget, menar samfundet, att finna gränsdragningar som gör det möjligt att även formellt frita dessa grupper från bokföringsskyldighet. Mot att utsträcka bokföringsskyldigheten till dessa småföretagare och hantverkare talar även det förhållandet att dessa oftast inte själva har de kunskaper som erfordras för att kunna fullgöra en bokföringsskyldighet. De skulle därför, menar samfundet, bli beroende av att anlita medhjälpare, bokföringsbyråer eller andra. Förutom den kostnadsfördyring detta skulle medföra påpekar samfundet att lämpliga bokföringsbyråer inte finns i den utsträckning som förslagets genomförande skulle komma att kräva och att det därför kan bli mycket svårt att få erforderligt biträde. LRF framför i sitt mycket utförliga remissyttrande liknande synpunkter och belyser utförligt de problem som uppstår vid gränsdragning mellan inkomstslagen rörelse å ena sidan och samtliga övriga inkomstslag å andra sidan. LRF har kommit till den uppfattningen att enmansföretag kan uteslutas från kretsen av bokföringsskyldiga. Det utökade antalet bokföringsskyldiga ställer stora krav på elasticitet i lagen. Detta är inte tillgodosett i lagförslaget. Med hänsyn till den snabba utvecklingen inom redovisningsområdet och angelägenheten av elasticitet och enkelhet ansluter sig SHIO i sitt remissvar till inrättandet av en rådgivande nämnd. Enligt organisationens uppfattning bör bestämmelser för en sådan nämnd ingå i lagtexten. Nämnden bör organisatoriskt vara uppbyggd ungefär som . Den bör också ges befogenheter att utfärda föreskrifter om lagens tillämpning såväl beträffande frågor som är speciella för större resp. mindre företag som beträffande förhållanden som är specifika för olika branscher. Genom att införa bestämmelser om en rådgivande nämnd kan utformningen av lagtexten betydligt förenklas och alltför långtgående preciseringar undvikas. Härigenom skulle den elasticitet som är så nödvändig kunna uppnås utan att lagtexten tyngs av skilda bestämmelser för större och mindre företag. Beträffande räkenskapsårets längd har vi inget att erinra utom att den föreslagna nämnden borde ges möjlighet att ge dispens. Särskilt gäller detta de företag som övergått till veckoredovisning och därför har behov av att kunna förskjuta räkenskapsåret så att det omfattar jämna veckor. Organisationen har också med tillfredsställelse konstaterat att utredningen inte begränsat möjligheten till brutet räkenskapsår. Bland annat mot bakgrund av nuvarande taxeringsordning skulle redovisningsbyråer och konsulter i så fall inte kunna fungera på grund av för hög arbetsbelastning under viss del av året. Propositionen förutsätter emellertid kalenderår, vilket förorsakar stora svårigeter för såväl företag som bokföringsbyråer. När det gäller kassabokföringen föreslås att denna måste ske , om särskilda skäl föreligger i praktiken . Vi har samma syn på daglig införing av kassaposter som propositionen, men med tanke på de många mindre företagare som endast kan ägna sig åt bokföring bör möjligheter till undantag ges. Vidare bör man också kunna skilja ut kassatransaktioner som sker via bank och postgiro, då dessa ändå registreras på ett från kontrollsynpunkt tillfredsställande sätt. Beträffande bestämmelsen att grundbokföringen för skall slutföras senast under påföljande månad är denna gräns för snäv. Propositionen menar att tidsgränsen torde vara lämplig för den som anlitar bokföringsbyrå eller datacentral. SHIO, som har anslutet ca 40 redovisningsbyråer till sig, är också av samma uppfattning i fråga om normalfallet. Dock förekommer på grund av exceptionell arbetsbelastning eller av andra skäl att denna tidsgräns inte alltid kan hållas. Eftersom redovisningsbyråerna oftast samarbetar med dataserviceföretag är tre parter inblandade innan grundbokföringen är slutförd, nämligen företaget, redovisningsbyrån och dataserviceföretaget. Härigenom kan tidsförskjutningar uppstå, varför vi föreslår att om tidsgräns måste finnas denna tidsgräns sättes . Det är naturligtvis inte lätt att i detta sena skede av lagstiftningsärendets behandling söka ange vilka småföretagare som rimligen bör undantas från lagens tillämpning. Vad som kan åstadkommas får i viss mån karaktär av en nödlösning, vilket i sin tur kan förklara de meningsskiljaktigheter som yppats inom lagrådet vid behandlingen av denna fråga. Om man i huvudsak utgår från katalogen i 1 § bokföringslag som en yttre ram och med hänsyn till syftet med bokföringslagstiftningen bestämmer sig för att inom denna ram medge undantag från bokföringsplikten endast i fall där sådana undantag synes vara alldeles nödvändiga, tror vi emellertid att det kunde te sig naturligt att bokföringslagen inte skall gälla i fråga om rörelse som avser 1) handel med varor genom kringföring eller från salustånd eller på annat liknande sätt, 2) tillverkning eller bearbetning av varor till avsalu eller på beställning, 3) reparationsverksamhet, 4) byggnadsverksamhet, 5) trädgårdsanläggning eller 6) fiskeri, under förutsättning i samtliga dessa fall att rörelsen vanligen drives utan biträde av andra än make och barn . Med en enumerationsmetod av detta slag kan givetvis gränsfall och ojämnheter inte undvikas. T. ex. fria konstutövare kan bl. a. göra gällande att deras intressen inte tillbörligt beaktats. Vi har emellertid i uppräkningen försökt att få med dem som generellt sett skulle ha svårast att klara bokföringsplikten. Vi har här ovan bl. a. citerat delar ur , LRF och Hantverks- och . 1 de synpunkter som framförts av dessa organisationer. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att 1. beslutar att bokföringslagens 1 § skall lyda: Näringsidkare del av egen bostad. Bokföringsskyldighet föreligger ej för rörelse som avser 1) handel med varor genom kringföring eller från salustånd eller på annat liknande sätt, 2) tillverkning eller bearbetning av varor till avsalu eller på beställning, 3) reparationsverksamhet, 4) byggnadsverksamhet, 5) trädgårdsanläggning eller 6) fiskeri, under förutsättning i samtliga dessa fall att rörelsen vanligen drives utan biträde av andra än make och barn . Staten denna lag. 2. beslutar att för den händelse ovanstående yrkande ej vinner bifall hemställa hos regeringen att den föreslagna bokföringsnämnden får i uppgift att bl. a. bevilja dispens för mindre näringsidkare från skyldigheten att föra räkenskaperna, 3. beslutar att s. k. brutet räkenskapsår skall få tillämpas av dem som så önskar, 4. beslutar att grundbokföringen för skall slutföras , 5. beslutar att kassabokföringen får verkställas .