mot · FY021002 · 1975-01-27 00:00:00 — om regeringens och förhållande till , m. m. har betraktats sorn ett med staten samverkande och av staten privilegierat samfund med Konungen som chef. Konungens ställning har uttryckts i det klassiska ordet: Konungen har som kyrkans främste medlem vård och uppsikt över . I viss mening har kyrkan efter sin daning som evangeliskt-lutherskt samfund i reformationen och genom möte varit identisk med den svenska staten. Det profana och det kyrkliga stod samman i tro, bekännelse och syn på samhället och dess funktioner. Lagstiftningen vilade på . Vid rättskipningen dömdes med hänvisning till och Landslagen jämsides. Konungen yttrade sig personligen i trosfrågor, hade kyrkoplikt som andra medborgare och värnade tro och sed. Förhållandet är ett annat. Den utveckling som kallas sekularisering och det demokratiska statsskickets framväxande har fjärmat staten från kyrkan. Det kan inte sägas att fientlighet mot kyrkans existens utbrett sig. Det visar sig tvärtom att de flesta svenskar står kvar i kyrkan och motsätter sig eller är tveksamma till dess skiljande från staten. Det är på ett annat plan distansen visar sig. Staten betraktas som neutral i trosfrågor, den sekulariserade nationen har avskaffat både i teorin och i praktiken vad som rymdes i t. ex. begreppet vårt Majestät och som därutinnan vilar. Lagstiftning och politiska beslut sker utan att kyrkans heliga urkund och lära respekteras. De tio bud som varit normerande för både kyrka och samhälle överträdes öppet. Ett markant uttryck för det till synes oöverstigliga avståndet mellan kyrkans tro och statlig praxis är den antagna abortlagen. Skolan måste sägas vara avkristnad. Barn och ungdom får undervisning t. ex. i samlevnadsoch sexualfrågor helt oppositionellt mot tvåtusenårig västerländsk tradition i kristenheten och mot lära om man och kvinna, äktenskap och fortplantning, fostran och ansvar. Kyrkofrågorna har efter hand kommit att handläggas av , måhända sedan själva ordet ecclesia i ett departementsnamn pinsamt påmint många om medeltiden. Man kan påstå att kyrkan av flertalet medlemmar uppfattas som ett statligt serviceorgan bland många andra med speciell uppgift att tillhandahålla dop, inte till utan för barnets namngivning, vigslar till lättupplösliga äktenskap samt högtidliga jordfästningar. Däremot avvisas eller försummas kyrkans egentliga ärende och eviga budskap. Över dess mått och värderingar läggs begreppet demokrati som den avgörande rikslikaren utan hänsyn till att kyrkan är bunden till sin lära och biblisk ordning. Framför allt är det oklart vad som är statens ledning, hur dess överhuvudskap utövas, i synnerhet nu när begreppet Kungl. Är någon i statsrådet, är statsministern eller möjligen talman numera kyrkans främste medlem med vård och uppsikt över ? Efter studier i svenska lagar och juridiska böcker samt förfrågningar hos innehavare av statsrättsliga läroämbeten har ingen säker källhänvisning eller pregnant utformad paragraf eller regel kunnat finnas. Allmänheten fick fordom genom böndagsplakatet uppfattningen att Konungen var kyrkans överhuvud. Att statsministern som ledare för en sekulariserad stat skulle underteckna böndagsplakatet eller i övrigt företräda kyrkan som dess vårdare förefaller vara ett stilbrott och dessutom utan uttryckligt stöd i svensk författning. Den församling det gäller bör både enligt missionsbefallningen och kyrkolagen av ikläda sig största ansvaret för rikes förverkligande i vårt land och angelägna missionsuppgifter i flera länder. Det råder intet tvivel om att det är ett växande antal medlemmar i som inser att förhållandet statkyrka måste reformeras, ty det kan inte längre betraktas som självklart att kyrkan skall stå i den en gång förståeliga föreningen med den världsliga makten. Den trygghet som staten ger är skenbar och bedräglig. Den ekonomiska frågan kan förvisso lösas på annat sätt än . Det kristna livets blomstring är det viktigaste. Inför tidens mångfasetterade frågor, inte minst den krisartade utvecklingen i ungdomsvärlden och inför behovet av samling kring det som väsentligen är kyrkans ärende upplever man behovet av en från staten fri församling med egen ledning som kan göra sin stämma hörd och hävda kyrkans intressen och bud även gentemot staten. 1 det oklara läget som är en följd av utvecklingen i stort och den senaste författningsändringen måste framför allt frågan om regeringens och förhållande till kyrkan och suveränitet över dess beslut och församlingar utredas och fastställas. Med stöd av det anförda hemställes att beslutar utreda på vilket sätt den världsliga makten är suverän över och om Konungen alltfort är kyrkans främste medlem med vård och uppsikt över den. () i Agnäs