ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY02391 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om regional energipolitisk planering. Beroendeförhållandena mellan den energipolitiska planeringen och de redan etablerade översiktliga samhälleliga planeringsinsatserna aktualiserar frågan om de organisatoriska formerna för en framtida energiplanering. beslut om verksorganisationen inom näringspolitiken innebär att energifrågorna fått en fast förankring på central nivå inom statens industriverk. Det påtalade sambandet mellan energiplaneringen och annan samhällelig översiktsplanering ställer stora krav på samordning med andra myndigheter. Samordningen med samhällsplaneringen i övrigt innebär också att en framtida energiplanering måste anknytas till planeringen på regional och lokal nivå. Den kommunala energiplaneringen har betydelsefulla uppgifter för en samordning mellan kommun och industri. Här avses främst ett kommunalt utnyttjande av industrins spillvärme. Över huvud taget bör en energiplanering ge förbättrade förutsättningar för en planering med inriktning på energihushållning. Kommunernas ansvar för och engagemang i energiförsörjningen, el- och värmeproduktion och -distribution, gör det naturligt att primärt förankra en energipolitisk planering i kommunerna. Energifrågornas betydelse för den regionala utvecklingen gör det också nödvändigt att en framtida energipolitisk planering samordnas med andra planeringsinsatser på den regionala nivån. Starka skäl talar för att - i avvaktan på en länsdemokratisk reform - som ett naturligt komplement till sin planering inom de fysiska och regionalpolitiska områdena också ges ansvar för en regional energipolitisk planering. Förutsättningarna för en sådan regional energiplanering bör också ses i ljuset av pågående försök att regionalisera den ekonomiska planeringen och att hårdare knyta samman denna med den regionalpolitiska planeringen. De detaljerade formerna för en framtida regional och lokal energiplanering bör närmare utredas. En sådan planering bör emellertid snabbt komma i gång. Det är av yttersta vikt att samhällets energipolitiska mål läggs fast möjligt. Detta är en nödvändighet - om näringslivet i sin planering för framtida utbyggnader skall kunna bidra till att anpassa energiefterfrågan till samhällets önskemål. Med den nyorganisation som länsstyrelserna fått bör det vara möjligt att, med extra resurser till den regionalekonomiska enheten och naturvårdsenheterna, genomföra sådan planering. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att en energiplanering kommer till stånd regionalt och lokalt genom länsstyrelsernas och kommunernas försorg enligt de i motionen angivna riktlinjerna. () ()
mot · FY02393 · 1975-01-17 00:00:00 — av i m. fl. om förslag till ny affärstidslag. Redan näraffärstidslagen avskaffades förelåg från många håll starka betänkligheter och farhågor beträffande konsekvenserna. Erfarenheterna från de gångna åren har visat att dessa farhågor var befogade. De handelsanställdas arbetsförhållanden har försämrats och koncentrationen inom handeln har påskyndats. har också kraftigt reagerat mot att de anställda måste arbeta på sön- och helgdagar samt helgdagsaftnar då dagen före helgdagsafton är helgdag. Det är ett rimligt krav att handelns folk får arbets- och fritider som åtminstone i någon mån överensstämmer med andra samhällsgruppers. De anställdas synpunkter bör här tillmätas ett avgörande inflytande. Beträffande handelns struktur har lagens borttagande medfört att närhetsbutikerna nu håller på att försvinna. Dessa är i regel små familjeföretag som sköts av ägaren och hans familj, vilka med nuvarande förhållanden får en arbetsvecka . Vi ser allvarligt på nerläggning av kvarters- och närhetsbutiker då detta hårt drabbar alla icke bilburna, alltså de svagare konsumentgrupperna i samhället. Utvecklingen har visat att det aldrig borde blivit fritt fram för ett öppethållande som endast gynnar ägarna av stormarknader, varuhus och stora livsmedelshallar. I näringsutskottets betänkande 1974:27 föreslog utskottsmajoriteten att en utredning tillsätts när affärstidsnämndens treåriga mandatperiod utlöper . Mot detta reserverade sig centerpartiledamötema i utskottet. Reservanterna hemställde att förslag till en ny affärstidslag skulle föreläggas riksdag. Vid behandlingen i kammaren bifölls utskottsmajoritetens hemställan. Vi anser att man redan nu på grundval av de vunna erfarenheterna, däri inbegripet de samstämmiga reaktionerna från de handelsanställda, har ett tillräckligt beslutsunderlag. Något godtagbart skäl för att ytterligare fördröja frågan genom att avvakta affärstidsnämndens slutredovisning och en därpå följande utredning finns enligt vår mening inte. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om skyndsamt förslag till en ny affärstidslag i enlighet med vad i motionen anförts. () i mgården () () () MAJ ()
mot · FY02394 · 1975-01-21 00:00:00 — om begränsning av tillståndsgivningen för automatspel. Det är inte att förvåna sig över att utbredningen av spel med spelautomater, s. k. enarmade banditer, fått en sådan marknad i . Lotteriförordningens luddiga lagtext medförde - då poletter eller anvisningar ej jämställdes med penningvinst - ett fritt fram för olika spelbolag att ställa ut spelmaskiner i lokaler och affärer. Man fick därigenom ett fast grepp om den svenska spelmarknaden. De professionella spelanordnama kunde i stort sett arbeta ostörda av polisingripanden och fånga upp det latenta spelintresse som finns hos många människor. Det var en skrämmande och delvis tragisk utveckling som blev följden, och den drabbade i första hand ekonomiskt svaga människor. De sociala problem som följde i spåren av spelbolagens hänsynslösa verksamhet togs det ingen hänsyn till. Någon mer "human inriktning på spelet för dem som hamnat i "träsket visade inte spelanordnaren. Krav om förbud eller stark begränsning av spel med spelautomater har vid ett flertal tillfällen varit föremål för behandling. Man har i det sammanhanget med all rätt ifrågasatt om det kan vara något samhällsintresse att den amerikanska spelkulturen får breda ut sig i . Det måste anses vara principiellt oriktigt att denna form av "fritidssysselsättning, som passiviserar människor, får fortgå, när samhället i övrigt anslår medel till olika verksamheter för att skapa meningsfyllda aktiviteter. Man kan med fog hävda att automatspel har verkningar som föga överensstämmer med samhällets sociala grundsyn. har inte velat medverka till ett totalförbud. Man har uttalat farhågor för spelet och nöjt sig med att besluta om beskattning av spelautomaterna och legaliserat penningspel på "banditerna. Följden har blivit att penningvinster gjort denna spelform mer populär och lockar fler människor till ett överdrivet spel. Om detta vittnar dagens bild från restauranger och lokaler där manuellt bingospel bedrivs och där "banditerna utgör det väsentliga "nöjesinslaget. Det står klart att kravet på tillstånd för automatspel med pengar på intet sätt förbättrat situationen, och de sociala skadeverkningarna är i stort sett oförändrade. Det tidigare rådande förhållandet och praxis borde därför återinföras, så att endast folkparker och tivolin får bedriva automatspel. Spel med enkronor i det sammanhanget bör förbjudas och endast tjugofemöres insatser tillåtas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att automatspel endast får anordnas av folkparker och tivolin med en begränsning till för varje insats. HANS () i
mot · FY02396 · 1975-01-22 00:00:00 — av herrar och i om ökad användning av ved för bostadsuppvärmning. De kraftigt ökade oljepriserna och dessa prisers inverkan på handelsbalansen har gjort att det framstår som angeläget såväl för den enskilde som för landet att i görligaste mån begränsa användningen av olja för bostadsuppvärmning och i stället övergå till begagnandet av inhemskt vedbränsle. Fritidshuggning av erforderlig brännved, utförd efter anvisning av skogsägare, skulle riktigt skött dessutom kunna komma att betyda ganska mycket från miljövårdssynpunkt. Röjning på beten och i hagmarker, hyggesröjning, gallring i ungskogsbestånd och utglesning av skog vid från turistisk synpunkt värdefulla utblickar och kulturminnesmärken skulle kunna ge värdefullt vedbränsle. För att stimulera till ökad användning av ved och annat vedbränsle i stället för olja borde staten kunna gå in med någon form av premie. Dessa bör i så fall utgå till såväl fritidshuggare, som skaffar ved för sitt villabehov, som till ägare av jordbruks- och skogsfastigheter för röjningsåtgärder. I viss mån skulle denna frivilliga fritidshuggning kunna leda till sådana miljövårdsresultat som på många håll nu åstadkoms genom AMS-patrullernas röjningsverksamhet. Att leda och övervaka denna verksamhet samt fördela tillgängliga premiebelopp borde anförtros åt länsstyrelsernas naturvårdsenheter, vilka lokalt kunde samråde med kommunernas fritidsnämnder eller motsvarande organ. För att snabbt få i gång verksamheten kunde besluta uppdra åt att dels igångsätta en lokalt begränsad försöksverksamhet, dels närmare utreda frågan om formerna för statligt stöd över hela landet till frivilliga miljövårdsinsatser genom bl. a. fritidshuggning av ved. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag till statlig premiering av från miljö- och energibesparingssynpunkt angelägen ökad användning av ved för bostadsuppvärmning.
mot · FY02397 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om tekniska hjälpmedel för handikappade. Tekniska hjälpmedel för handikappade har ofta stora brister i sin utformning. Ett av skälen till detta är att hjälpmedelsbranschen i många fall styrs av tillverkarens och säljarens ekonomiska intressen. Om samhället tar på sig ett större ansvar för att riktigt utformade tekniska hjälpmedel kan ställas till de handikappades förfogande, skulle detta även innebära att nödvändiga forskningsinsatser kunde intensifieras och samordnas. Vidare skulle erfarna och tekniskt kunniga personer, som själva använder sig av tekniska hjälpmedel p. g. a. handikapp, kunna göra en värdefull insats i utvecklingsarbetet. Handikappade personer behöver ofta tekniska hjälpmedel, som är specialanpassade till just deras handikapp. Det gäller såväl nya konstruktioner av ortopediska hjälpmedel, hörselhjälpmedel m. m. och hjälpmedel för att underlätta den dagliga livsföringen. Detta kan den private tillverkaren inte tillgodose, eftersom han i regel måste lägga upp tillverkningen i större serier för att få en bättre lönsamhet. Samhället behöver inte på samma sätt räkna enbart med lönsamheten, om verksamheten fyller ett socialt behov. Betydelsefullt är dessutom att information kan spridas om vilka tekniska hjälpmedel som finns att tillgå. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag för större engagemang från samhällets sida när det gäller tillverkning, försäljning av och information om tekniska hjälpmedel för handikappade. () ()
mot · FY02398 · 1975-01-21 00:00:00 — om u-landsuppdragens meritvärde. En viktig del av den svenska biståndsverksamheten sker i form av personalbistånd t. ex. genom ingenjörers, sjuksköterskors, agronomers och teknikers m. fl. Rekryteringen till dessa viktiga uppdrag försvåras av bristen på enhetliga regler vad beträffar anställningsoch löneförmåner, vilket också konstateras av den utredning som avlämnade en redogörelse över u-landsuppdragens meritvärde. När det gäller just meritvärderingen konstaterar utredningen att "Kungl. utfärdar föreskrift att myndighet i största möjliga utsträckning bör meddela generella beslut om tillgodoräkning i merithänseende av anställning inom sådan biståndsverksamhet som sker genom eller med bidrag av svenska staten. I avseende på meritvärderingen synes kontentan av utredningens förslag vara att endast den som haft u-landsuppdrag bekostade av eller genom svenska staten skall få räkna sig u-landsuppdraget till godo som merit vid anställning i statstjänst. Enligt min mening innebär detta en uppenbar orättvisa mot dem som haft liknande eller identiska uppdrag i men vilkas verksamhet bekostats av frivilliga medel. Medan anställnings- och lönevillkoren för u-!andsuppdrag självfallet överenskommes förhandlingsvägen är däremot meritvärderingen en fråga om vilken bör fatta beslut. Riktlinjen för ett sådant beslut måste vara att samma u-landsuppdrag skall ges samma bedömning i merithänseende oavsett vem som finansierat uppdraget. En sådan ordning skulle dels skapa rättvisa, dels underlätta för t. ex. kristna och ideella organisationer att rekrytera kvalificerad personal för verksamhet i de fattiga länderna. Det finns anledning att understryka att allt bör göras för att underlätta också icke-statliga insatser i under förutsättning att dessa insatser ligger i linje med de allmänna principer som vägleder utformningen av det svenska biståndssamarbetet. Vad beträffar organisationer som , Röda korset, Rädda barnen m. fl. organisationer torde detta undantagslöst vara fallet, och det finns sålunda alla skäl att inte onödigtvis försvåra bl. a. dessa organisationers arbete i den fattiga världen genom här i landet beslutade orättvisor i merithänseende. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar uttala att samma grunder för meritvärdering av likvärdiga uppdrag i skall gälla oavsett om uppdraget finansierats med statliga medel eller på annat sätt.
mot · FY0240 · 1975-01-10 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till semester för deltidsanställda. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1975:63 hemställs att beslutar om slopande av kvalifikationskravet för semester och att semesterersättning utbetalas i förhållande till arbetad tid. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i
mot · FY02403 · 1975-01-21 00:00:00 — om lokalkontor i för arbetsförmedlingen. beslöt om en förändrad kontorsorganisation för arbetsförmedlingen. Landet indelades i 69 arbetsförmedlingsdistrikt. I varje distrikt finns ett distriktskontor, som är så stort att det kan ge en fullständig arbetsförmedlingsservice. På ett sådant kontor finns expeditioner för arbetsförmedling, yrkesvägledning och arbetsvärd. Organisationen i övrigt bestäms av distriktets storlek. I varje förmedlingsdistrikt finns dessutom ett eller flera lokalkontor. F. n. finns ca 150 lokalkontor i landet. I finns tre distriktskontor, nämligen i , och . Lokalkontor finns i de flesta kommuner i länet, men ej i . hade ca 67 000 innevånare, och kommunen fortsätter att öka. är nu den tredje kommunen i storlek i efter och . Trots detta saknar kontor för arbetsförmedling. har i olika sammanhang fört fram krav på ett eget kontor för arbetsförmedling, dock utan resultat. Kommunens innevånare är nu hänvisade till distriktskontoret i eller lokalkontoren i och . Liksom alla expansionskommuner har ett relativt sett stort antal barn. Efter hand som dessa nu börjar nå arbetsför ålder blir det alltmer angeläget att ett arbetsförmedlingskontor finns i kommunen. Genom att de olika arbetsförmedlingskontoren ej särredovisar statistik för , uppstår svårigheter för kommunen att bedöma arbetsmarknadssituationen. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att uttalar att ett lokalkontor för arbetsförmedlingen inrättas i .
mot · FY02405 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om statligt bidrag vid praktikanttjänstgöring. Vid vissa yrkesinriktade skolor krävs med rätta yrkespraktik för inträde. Sådan praktik kan ofta vara svår att få på grund av att det råder undersysselsättning för ungdomar på arbetsmarknaden. Det kan hända att mindre nogräknade arbetsgivare passar på att utnyttja tillfället genom att underbetala berörda ungdomar, då de vet att de för framtida utbildnings skull måste uppvisa intyg på genomgången praktiktjänstgöring. Det torde vara svårt att tvinga arbetsgivarna att ta emot dessa ungdomar och betala dem avtalsenlig lön, även om man tycker det skulle vara så. Staten borde därför kanske betala en viss del av lönen vid praktikarbete, t. ex. genom att praktikarbetarna får del av det arbetsmarknadsstöd som utgår. Då skulle arbetsgivaren betala lön till praktikanten, men om den inte uppgår till vad avtal stadgar skulle han/hon få resten via arbetsmarknadsstödet, så att gängse avtalsenlig lön sammantaget utgår. I princip skulle det kunna tillgå ungefär på samma sätt som sker med det s. k. femkronorsbidraget. Med stöd av det anförda anhålles att beslutar hemställa hos regeringen att ge sysselsättningsutredningen i uppdrag att överväga om statligt bidrag till praktikanter kan komma att utgå enligt vad som anförs i motionen.
mot · FY02408 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om det statliga stödet till allmänna samlingslokaler. Statligt stöd till nybyggnad och upprustning av allmänna samlingslokaler utgår enligt kungörelsen 1973:400 (ändrad 1974:954). Enligt nu gällande ordning utbetalas det beslutade statliga stödet först när byggnaden är färdig och har slutbesiktigats. För finansieringen , som speciellt i nybyggnadsfallen kan vara tämligen lång, ett till , är det samlingslokalsägande företaget tvingat att uppta byggnadskreditiv. Kostnaderna härför är en tung börda. I sammanhanget bör erinras om att det som regel är fackliga, nykterhetsfrämjande eller ideella sammanslutningar som står som ägare till samlingslokalerna. Enligt vår mening finns starka skäl som talar för en ordning med successiva avlyft av det statliga anordningsbidraget. Som utbetalningsmodell skulle förslagsvis gälla att utanordnades vid byggstarten, vid grundens färdigställande, när byggnaden står färdig och resterande efter verkställd värdering och slutbesiktning. En likartad ordning bör gälla i de fall utrustningsbidrag utgår. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att hos regeringen begär sådan ändring av reglerna för statens stöd till nybyggnad och upprustning av allmänna samlingslokaler som skisseras i förevarande motion. () () 1 * 1975.
mot · FY02409 · 1975-01-21 00:00:00 — av m. fl. om de handikappades inflytande pa byggnadsplaneringen m. m. Intresset för att tillgodose de handikappades behov har ökat - inte minst i vad gäller byggnads- och samhällsplaneringens betydelse för de handikappades möjligheter till ett normalt liv. Handikappade har numera tillgång till en rad tekniska hjälpmedel, men om dessa skall kunna användas måste samhällsmiljön formas efter de handikappades förutsättningar. En felaktig samhällsplanering förstärker konsekvenserna av olika handikapp och skapar nya handikapproblem för människor som vi normalt inte betraktar som handikappade. Åtgärder för att få boendeoch trafikmiljöerna handikappvänliga är därför mycket viktiga. När offentliga byggnader, bostads- och trafikmiljöer planeras måste handikappaspekter beaktas. Planerna bör bli föremål för granskning av olika handikappgrupper. Härigenom skulle de som handlägger planärendena i ett tidigt skede kunna föra in handikappfrågor i planeringsprocessen. Brister i planeringen skulle då lättare kunna undvikas. I många kommuner är handikapporganisationerna remissorgan i planfrågor. Ofta har de emellertid svårt att i planerna läsa ut vad som i praktiken kommer att bli resultatet. Arkitekter och planerare har talat ett fackspråk som har varit svårt att förstå, och någon information med tanke särskilt på handikappade lämnas sällan. För att undvika denna allvarliga, men tyvärr alltför vanliga, situation för handikappade bör kontakterna mellan planerare och handikapporganisationer förbättras. material är därvid av stort värde och underlättar möjligheterna till en positiv kontakt med handikapporganisationerna. Enligt vår mening är det nödvändigt att såväl länsstyrelse som länsbostadsnämnd har tillgång till handikappsakkunniga vid ställningstagande till skilda planeringsfrågor. Det gäller att utforma olika miljöer, så att rörelsehindrade, synsvaga, hörselskadade, allergiker m. fl. har tillgång till miljöerna utan betydande problem. Det är angeläget att man får enhetliga riktlinjer i kommunerna för att kunna ta hänsyn till de handikappades behov vid planeringen. En översyn av de nuvarande bestämmelserna bör ske i samarbete mellan , planverket, och de handikappades organisationer. Ett sådant arbete bör inte få fördröja en garanti för handikapporganisationerna att bli remissinstans i olika planfrågor. Byggnadsnämnderna bör således åläggas att höra handikapporganisationerna och att vid utställning av planer göra dessa tillgängliga för handikappade. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att begära att regeringen tar sådana initiativ att handikapporganisationerna obligatoriskt blir remissinstans vid byggnadsplaneringen, 2. att hos regeringen begära att länsstyrelse och länsbostadsnämnd har tillgång till handikappsakkunnig vid avgörande av frågor beträffande fysisk planering, 3. att hos regeringen begära att planverket får i uppdrag att i samverkan med , och de handikappades organisationer se över riktlinjerna för handikappfrågornas hantering i planeringsprocessen. () i Lane-Herrestad
mot · FY0241 · 1975-01-10 00:00:00 — av i om utredning rörande döds begreppet. Döden som begrepp och verklighet har varit ett engagerande ämne i den allmänna debatten liksom också i riksdag. Detta gäller också de vårdfrågor som aktualiseras i samband med patientens livsslut. Självklart berör dessa spörsmål något annat än vad som behandlas i den ofta onyanserade debatten om dödshjälp. I en motion , 1974:37, till vilken hänvisas, föreslogs utredning av dödsbegreppet. socialutskott avvisade i sak en sådan utredning och hänvisade till att redan vidtagit vissa åtgärder på området. Utskottet anförde därvid bl. Spörsmålet om livsuppehållande insatser vid fall av s. k. hjärndöd har behandlats i ett av utfärdat cirkulär om prognos och behandling vid total och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna. Av cirkuläret framgår att all vidare behandling från medicinsk synpunkt är meningslös, när sådant tillstånd konstateras, samt att en behandling i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet följaktligen inte kräver att ytterligare terapeutiska åtgärder vidtas eller redan insatta åtgärder fortsätts. De synpunkter av humanitär och sjukvårdsadministrativ art, som framförts i fråga om hjärndödsbegreppet, kan således redan nu tillgodoses. beslöt med anledning av den väckta motionen att hemställa om en utredning, men endast angående sjukvård i livets slutskede. I samband därmed skall tillämpningen av ovannämnda cirkulär granskas. Detta betyder emellertid att den nuvarande osäkra och oklara situationen trots allt kvarstår för både läkare och patient. Hänvisningen till det av 1973 utfärdade cirkuläret, som medger att livsuppehållande åtgärder avbryts vid bortfall av hjärnfunktionerna, är ingalunda till fyllest. drar nämligen inte den logiska konsekvensen av det i cirkuläret förda resonemanget och fastställer hjärndöden som det adekvata dödsbegreppet. Att medgiva läkaren att handla som om hjärndödsbegreppet vore godtaget och vidhålla det till hjärtverksamheten knutna dödsbegreppet är förvisso inte ägnat att skapa klarhet och tankereda. Humanitära, transplantationskirurgiska och sjukvårdsadministrativa skäl ger anledning att knyta dödsbegreppet till den totala hjärnnekrosen. har också vid skilda tillfällen framfört åsikten att en individ med totalförstörd hjärna bör förklaras död. 1 av tilltagande internationlisering av den medicinska verksamheten bör man också uppmärksamma det förhållandet att vi i vårt land avviker i vad avser dödskriteriet från vad som officiellt eller inofficiellt accepterats i praktiskt taget hela . Det ökande medicinska utbytet över gränserna gör att läkare får arbeta under olika betingelser. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att frågan om ett nytt dödsbegrepp måtte behandlas i utredningen angående sjukvård i livets slutskede.