mot · FY022089 · 1975-04-16 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975: 78 om lagstiftning angående ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet, m. m. Genom propositionen 1975: 78 föreslås bl. a. att det nuvarande straffansvaret för tjänstefel bortfaller liksom de särskilda ämbetsstraffen avsättning och suspension. Avskaffandet av ämbetsansvaret innebär att den lagstiftning som särskilt berör offentliga tjänstemän ytterligare anpassas till de principer som har lagts fast för arbetsmarknaden i övrigt. , vars betänkande ligger till grund för förslaget, som flertalet remissinstanser och föredragande departementschefen har redovisat starka skäl för den föreslagna ordningen. Den har också i allt väsentligt godtagits av lagrådet. För egen del har jag funnit att det föreliggande förslaget på ett smidigt och rationellt sätt fått en allmän utformning som tillgodser rimliga effektivitets-, skydds- och rättssäkerhetskrav. Endast på en punkt vill jag uttrycka ett visst tvivel. Jag tvivlar inte på själva systemet som sådant utan tänker på de svårigheter som kan uppkomma vid tillämpningen av detsamma. Jag syftar på problemet med det praktiska förfarandet i avskedandefrågor och konsekvenserna av bristande samordning av förekommande straffpåföljd i brottmålet och ett eventuellt avskedande i det privaträttsliga disciplinärendet. Enligt förslaget, vilket jag biträder, skall samtliga frågor om avskedande av arbetstagare avgöras primärt i privaträttslig ordning. Då avskedandefrågan aktualiseras genom arbetstagares brott måste utgången i brottmålet avvaktas, innan frågan om avskedandet slutligt prövas. förutsätts att rätten innan påföljdsfrågan i brottmålet avgörs inhämtar arbetsgivarens yttrande beträffande avskedandefrågan, eftersom enligt föreslagen lydelse 33 kap. 9 § vid bestämmande av straff för brott av arbetstagare hänsyn må tagas till avskedande .. Som det framhållits i förarbetena kan det å ena sidan visa sig vara svårt för arbetsgivaren att bedöma avskedandefrågan innan brottmålet blivit slutligen avgjort, medan å andra sidan straffmätningen kan vålla brottmålsdomstolen svårigheter så länge frågan om arbetstagarens avskedande är svävande. Föredragande departementschefen hyser inga farhågor för komplikationer som inte kan undvikas genom samråd och samordning. Jag delar inte helt hans optimistiska syn härvidlag, såvida inte vissa garantier på lämpligt sätt kan ges för ett smidigt samordningssystem. Formerna härför bör närmare anges. Det bör lämpligen kunna ske i form av tillämpningsföreskrifter. Vid utarbetande av dylika anvisningar bör hänsyn inte endast tas till att den enskilde arbetstagarens situation skall beaktas utan även till det starka allmänna skyddsintresse, som särskilt gör sig gällande i all offentlig verksamhet och som innebär särskilda krav som medborgarna har rätt att ställa på de offentliga funktionärerna. Såväl domstolen som arbetsgivaren bör med andra ord verka för en helhetsbedömning i angiven riktning. Med hänvisning till det anförda får jag hemställa att måtte besluta att uppdraga åt regeringen att utarbeta särskilda föreskrifter och anvisningar för hur domstols straffmätning jämlikt 33 kap. 9 § på lämpligt sätt skall samordnas med arbetsgivarens bedömning av avskedandefrågan.