mot · FY021555 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. I flera avseenden har utvecklingen ändrat förutsättningarna för den jordbrukspolitik vars riktlinjer drogs upp av jordbruksutredning och antogs av riksdag. Utgångspunkten var då att jordbruksproduktionen skulle krympas och resurser i form av kapital och arbetskraft föras över från lantbrukssektorn till andra - som det ofta uttrycktes i debatten mera vinstgivande och samhällsangelägna sektorer. Ett led i denna jordbrukspolitik blev därför en produktionsbegränsning, vilken formulerades som den 80-procentiga självförsörjningsgraden. Genom att fullfölja en sådan produktionsmålsättning skulle det bli möjligt att komma till rätta med icke önskvärda överskott som måste säljas till världsmarknadens låga priser. 1 stället skulle möjligheterna öppnas för att genom en ökad import av livsmedel utnyttja världsmarknadens fördelar, vilket ansågs på ett gynnsamt sätt kunna påverka de inhemska konsumentpriserna. Sneglandet på världsmarknadens låga priser och kravet på en resursöverföring såväl i vad gäller arbetskraft som kapital är alltså några av grundstenarna i denna jordbrukspolitik. Genom utvecklingen på världsmarknaden, som på ett obarmhärtigt sätt förändrat själva förutsättningarna för vår jordbrukspolitik, har den 80-procentiga självförsörjningsgraden överlevt sig själv. Ingen i ansvarig ställning vill längre knyta an till denna produktionsmålsättning i den jordbrukspolitiska debatten. Men medlen att inom rationaliseringspolitikens ram nå denna produktionsmålsättning är i många avseenden oförändrade. Resursöverföringen är en av grundtankarna i rationaliseringspolitiken. Detta tar sig sådana uttryck som att en rationaliseringsåtgärd inte kan få statligt stöd även om åtgärden är företagsekonomiskt lönsam, om inte vissa kriterier avseende företagets storlek och utformning uppfylls. B-stödets tillkomst är en illustration till det ologiska i den nuvarande rationaliseringspolitikens utformning. Detta stöd är av begränsad omfattning och ges i princip endast till medelålders eller äldre jordbrukare. Yngre jordbrukare kan endast få stöd enligt SR-villkoren i norra eller A-stöd, där kravet på hög företagsekonomisk lönsamhet, specialisering och i regel en betydande arealtillväxt är en förutsättning. Inom vissa produktionsgrenar har skett en alltför låg investering. Så torde vara fallet med t. ex. mjölkproduktionen. Många jordbrukare som velat investera och som sökt investeringsstöd har fallit undan mellan SR- eller A-stödets krav å ena sidan och B-stödets bestämmelser å den andra. Ändå måste man tänka sig att det just är inom denna storleksgrupp som en stor del av den framtida investeringen på mjölkproduktionssidan måste ske. Vissa undersökningar som gjorts inom SMR tyder på att vi har att räkna med en betydande produktionsminskning inom mjölkproduktionen . Orsaken är ett betydande bortfall av äldre jordbrukare med små bestättningar. Om inte en tillfredsställande nyinvestering kan påbörjas, kan det befaras att svårigheter uppstår att förse landets konsumenter med mjölk och mejeriprodukter. Inom stora delar av vårt lands skogs- och mellanbygder har sedan generationer tillbaka jordbruksföretagen byggts upp som en kombination av jord- och skogsbruk. Inom dessa bygder har vi också i regel marker som är mycket lämpade för vallodling. Det bör också vara möjligt att inom dessa områden öka mjölkproduktionen . Det torde emellertid ofta vara svårt att här bygga upp mjölkproduktionsladugårdar av den storlek som förutsätts enligt A-stödsvillkoren. Men det kan knappast vara rimligt att vägra investeringsstöd, fast företaget genom sin kombination av jord och skog visar godtagbar lönsamhet. Här, menar vi, finns inom 1967 års bestämmelser en rad oformligheter som måste tas bort nu när de allmänna förutsättningarna för det svenska jordbrukets produktionsvillkor så radikalt förändrats. Även om man hos rationaliseringsorganen vid tillämpningen av jordbrukspolitik kunnat spåra en vilja att tänja på dessa bestämmelser, kvarstår själva grundproblemet: Riktlinjerna har genom riksdagsbeslut fått en sådan utformning som inte överensstämmer med en realistisk produktionsmålsättning. Villkoren i rationaliseringspolitiken är inte flexibla och ger inte möjlighet till anpassning efter rådande förhållanden i olika bygder. Det är inte en resursöverföring från jordbruket till andra näringar som i dagens försörjningsläge är en förstahandsuppgift. Det måste i stället vara en från allmän synpunkt önskvärd och samhällsekonomiskt motiverad uppgift att nu finna former för att på ett flexibelt sätt utnyttja landets produktionsresurser i form av åker och betesmarker. Genom att se det kombinerade företaget - växtodling, djur, skog som en naturligt anpassad produktionsenhet kan det bli möjligt att bedriva en fortgående rationaliseringsverksamhet med hög målsättning kanske bättre rustat för framtida påfrestningar än det starkt specialiserade företaget. Kapitalfrågorna vid en större investering i lantbruket är ofta besvärliga att lösa. De statliga garantilånen har för den skull visat sig ha en stor uppgift att fylla, medan bidragsdelen fått en mera marginell betydelse. Garantilånen har ju också visat sig vara praktiskt taget utan kostnad för staten, då inga nämnvärda förluster har uppstått. Denna erfarenhet ger vid handen att mycket finns att vinna rent samhällsekonomiskt genom en ytterligare utbyggnad av de statliga garantilånen. Med ständigt ökande investeringskostnader i takt med inflationen torde också en utbyggnad av garantilångivningen vara en förutsättning för att önskvärda investeringar i animalieproduktionen skall möjliggöras. Under de år som gått har emellertid inte de av beslutade ramarna utnyttjats på långt när. Som framgår av budgetpropositionen utnyttjades /73 endast . fastställd ram och för /74 . Detta visar att redan nu utan höjning av ramarna kan, genom att ändra på rationaliseringsbestämmelserna, på ett mycket påtagligt sätt underlätta och påskynda en önskvärd investering i lantbruket. Mot bakgrund av de sålunda framförda synpunkterna får vi hemställa att i skrivelse till regeringen uttalar 1. att jordbruksutredning får i uppdrag att med förtur lägga fram förslag syftande till sådan ändring av gällande rationaliseringsbestämmelser, att byggnadsverksamheten i mjölkproduktionen i ökad omfattning möjliggörs, 2. att rationaliseringspolitiken långsiktigt får en utformning som möjliggör uppbyggnad av kombinerade lantbruksföretag för att på ett rationellt sätt utnyttja tillgängliga markresurser i landets skiftande jordbruksområden. HANS () i () i Vrångebäck L. () i