mot · FY021296 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om den kommunala barnomsorgen. 1 konjunkturpolitiken används en lång rad instrument. De syftar till att åstadkomma balans mellan tillgång och efterfrågan på arbetskraft vid olika intensitet i samhällsekonomin. Genom restriktioner för investeringar under högkonjunkturer och stimulanser under lågkonjunkturer påverkar staten takten i samhällsbyggandet och därigenom sysselsättningen, i första hand inom byggnadssektorn men i andra hand också inom andra sektorer. Det är givetvis angeläget att de konjunkturpolitiska insatserna främjar en långsiktig utveckling mot de på politisk väg uppställda målen. Barn behöver vuxna för sin trygghet och utveckling. En god barnomsorg är av avgörande betydelse för barnet men också för föräldrarna. Prioriteringen av resurser till olika verksamheter bygger i vårt samhälle i stor utsträckning på att olika grupper organiserar sig och ställer krav. Barn kan inte forma en påtryckningsgrupp. Föräldrarna till barn kan i vissa fall göra det, men småbarnsföräldrar har till följd av sin pressade situation mycket små möjligheter att hinna och orka bevaka sina barns intressen. Samhället får ett alltmer ökat ansvar för barnen, och det bör - lika litet som i fråga om skolan - få avgöras av den enskilda kommunen i vilken utsträckning ett barn skall beredas plats i den kommunala barnomsorgen, när föräldrarna förvärvsarbetar eller studerar. Frågan bör lösas på samma sätt som inom skolväsendet - genom att staten övertar lönekostnaden - men i övrigt bör kommunerna få stor handlingsfrihet när det gäller verksamhetens uppläggning. Trots att den kommunala barnomsorgen har expanderat kraftigt hade av barnen i åldrarna plats på daghem eller familjedaghem. Av skolbarnen i åldrarna var det . 1 av kommunerna fanns varken daghem eller familjedaghem. Enligt föreskolelagen, som träder i kraft , skall kommunen "så långt möjligt" sörja för att de barn som behöver omvårdnad får det. I varje kommun skall finnas en förskoleplan som redovisar behovet av förskolor, familjedaghem och kompletterande förskoleverksamhet, nuvarande tillgång på platser och den planerade utbyggnaden . Uttrycket "så långt möjligt" innebär att det är den enskilda kommunen som avgör vilken behovstäckning som är rimlig. För att garantera barnets rätt till omsorg är det viktigt att den planerade utbyggnaden verkligen innebär full behovstäckning, även om det till följd av nuvarande personalbrist får ske stegvis i flera kommuner. av platsbehovet bör hänsyn tas till att många kvinnor avstår från förvärvsarbete om inte barnet kan få en tillfredsställande omsorg. Utgångspunkten måste vara att alla barn som behöver och önskar en barnstugeplats erbjuds sådan. Primärkommunerna som är huvudmän för barnomsorgsverksamheten har numera en ekonomisk långtidsplanering som sträcker sig . Normalt visar den en successiv höjning av ambitionsnivån beträffande serviceutbyggnaden. Vid en konjunkturdämpning ser sig många kommuner tvingade att begränsa utgifterna, vilket ofta drabbar servicesektorn. Erfarenhet från förra konjunkturnedgången visade att det dels gällde den sociala hemhjälpen och transporthjälpen för handikappade, dels barntillsynen. Som motivering anfördes då bl. a. att den kvinnliga förvärvsverksamheten kunde förväntas minska. Sådana restriktioner drabbar hårt de ekonomiskt och i övrigt svaga människor och grupper som inte förmår hävda sin rätt. Det förefaller vara ett kortsynt tillvägagångssätt, samhällsekonomiskt sett, som kommunerna tvingas tillämpa. I stället borde det för samhället vara angeläget att använda konjunkturdämpningen så att det står rustat inför den konjunkturuppgång som förr eller senare kommer. När konjunkturen vänder uppåt igen blir trängseln om resurserna erfarenhetsmässigt hård. Det bör för samhällets del vara angeläget att möta en konjunkturnedgång . I fråga om investeringar för barntillsynen finns det möjligheter att i kommunernas långtidsplanering, och efter den i deras barntillsynsplaner, se när ett visst projekt är infogat i kommunernas resursram. När det gäller driftkostnaderna är det möjligt att avläsa deras beräknade nivå, totalt och för varje post i driftbudgeten . Det borde därför vara möjligt att i en konjunkturdämpning dels satsa på byggresurser på anläggningar för barnomsorg, dels ge ekonomisk hjälp till driften på ett sätt som är anpassat till varje kommuns långsiktiga ambitioner och resurser. För investeringsprojekt är det givetvis en förutsättning att projekteringen ligger väl framme. Det senaste förhöjda stödet till barnstugor ledde till att kommunerna i stor utsträckning tidigarelade sina planer , och den snabba utbyggnaden visar sig efterföljas av en lägre utbyggnadstakt och framåt. Det förstärkta stödet kom konjunkturmässigt "fel" så till vida att först under högkonjunkturen fanns projekterade barnstugor klara att sättas i gång. Om staten önskar en hög beredskap för barnstugebyggande, måste detta framgå av ett direkt uttalande att i en konjunktursvacka skall investeringarna satsas på barnstugor. Dessutom - för att kommunerna skall kunna hålla en hög beredskap att omgående kunna starta byggandet - måste staten vara beredd att ta en del av projekteringskostnaderna. Enligt budgetutredningen (1973:43) ges bidrag till projektering av arbeten som f. n. skall kunna tidigareläggas enligt beslut av arbetsmark nadsstyrelsen av kostnaden. Utredningen anför att projekteringskostnaderna utgör en mindre del av byggkostnaden och att endast en del av projekteringskostnaden subventioneras, varför effekten av bidragen kan bli begränsad. fann det angeläget att kommunerna håller ett projektlager i beredskap och ansåg att projekteringsbidragen därvid kan spela en roll men att bidragssystemet dock bör förbättras i vissa avseenden. I princip borde det vara möjligt att a) tidigarelägga kommunala investeringar för barnomsorg, b) ge statliga stimulansbidrag utöver vad som förekommer i normalfallet. Som en konsekvens av ett sådant tillvägagångssätt skulle man lä en motsvarande minskning av investeringsverksamheten i en konjunkturuppgång. Detta skulle i princip få till effekt att projekt, som planerats komma till stånd ,också blir realiserade men än den som kommunen med hänsyn till sina egna resurser planerat. Ett investeringsstöd till kommunerna får inte avsedd effekt om det inte kombineras med driftstöd, eftersom driftkostnaderna är särskilt kännbara för kommunerna i ett visst konjunkturläge och innebär långsiktiga bindningar vid en högre kostnadsnivå. Till dess staten övertagit en större del av driftkostnaderna för barnomsorgen också för förskolebarn bör det vara möjligt att med statliga bidrag av konjunkturdämpning lyfta en kommuns barnomsorgsnivå, mätt i driftkostnader, uppåt. Lyftningen kan göras olika hög och därmed anpassas till det aktuella behovet av stimulans. Staten skulle därvid skjuta till den summa pengar som utgör mellanskillnaden mellan vad kommunen betalar för barnomsorgen och vad som behövs för att nå en viss högre nivå för en period längre fram i tiden. Ligger denna tidpunkt endast fram i tiden, kan det statliga bidraget utgå under detta år. Ligger tidpunkten längre fram, kan en anpassning ske av det statliga bidraget till de kontinuerligt ökande resurserna enligt långtidsplaneringen i kommunen. När kommunens planerade nivå överensstämmer med den genom statsbidraget åstadkomna upphör det statliga extrabidraget. Driftkostnaderna får därefter öka i den takt som kommunernas egna resurser medger. Tillvägagångssättet illustreras nedan: Mot bakgrund av vad som anförs i motionen hemställer vi 1. att uttalar att barnomsorgsplaner med sikte på full behovstäckning skall utarbetas och antas av kommunerna för utbyggandet av den kommunala barnomsorgen för åldersgrupperna , 2. att ger regeringen till känna behovet av omgående överläggningar med i avsikt att få i gång en intensifierad projektering av barnstugor, 3. att, vid överväganden om åtgärder för att förebygga en konjunkturnedgång, ett ökat statligt stöd till kommunerna i första hand koncentreras till utbyggandet av barnomsorgen.