mot · FY021909 · 1975-03-21 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:50 med förslag till transplantationslag, m. m. Användningen av vävnader och organ från levande och döda givare för transplantation och andra medicinska ändamål har blivit en nödvändig del av den dagliga rutinen vid större moderna sjukhus. Det är ytterligt angeläget att lagbestämmelserna för denna verksamhet tillgodoser alla rimliga krav på rättssäkerhet och bevarande av mänsklig värdighet för dem som kan komma i fråga som givare. Det är lika angeläget att bestämmelserna får en så elastisk utformning att de inte blir ett hinder för en rationell sjukvård. De sjuka eller skadade, som kan räddas till liv och hälsa med transplantat, är självfallet de som drabbas om vävnader och organ i stort antal förstörs som en följd av att den formella gången gjorts onödigt tidskrävande. I de fall där en vävnad eller ett organ måste tas från en avliden är tidsfristen mellan dödsfallet och ingreppet mycket kort. Propositionens lagförslag har förtjänster i jämförelse med den tidigare offentliggjorda departementspromemorian. Man har sökt få till stånd en balans mellan de båda anförda huvudkraven. En väsentlig svaghet är att dödsbegreppet förbigåtts. Under remissbehandlingen har bl. a. riktat kritik mot det förhållandet att patienten inte betecknas som död förrän hjärtat upphört att slå. Från experthåll har gång efter annan påpekats den väsentliga fördel det skulle innebära att reducera den s. k. varma ischemitiden för ett organ för transplantation, vilket vore möjligt om det finge tas ut innan givarens cirkulation upphört att fungera. Citatet är hämtat ur 12/1975, där man i en ledande artikel i övrigt haft positiva synpunkter på förslaget till transplantationslag. Jag har tidigare - i en riksdagsdebatt om dödsbegreppet - betonat att säkerhetskravet för sjuka och döende inte under några förhållanden får eftersättas. Men när det gäller hjärndöda, personer med ett totalt och oåterkalleligt bortfall av hjärnfunktionerna, finns ingen praktisk eller humanitär motivering för att invänta det sista hjärtslaget. Sedan det fastställts att ytterligare aktiva åtgärder skulle vara en meningslös sjukvårdsinsats som endast med någon timme eller någon dag skulle förlänga en ofrånkomlig dödsprocess, borde det vara tillåtet att tillvarata vävnader eller organ för transplantation eller annat medicinskt ändamål. Det är mycket sannolikt att den allmänna opinionen har förståelse för dessa klart definierade undantag. Det är vidare oklart vad som menas med mindre ingrepp. nämner inte hornhinnetransplantation, ett vanligt och viktigt ingrepp. Det är motiverat att uttryckligen hänföra denna transplantation till de mindre ingrepp" som inte omfattas av skyldigheten att underrätta den avlidnes närmaste anhöriga. Med stöd av det anförda föreslås att med anledning av regeringens proposition 1975:50 måtte besluta 1. att i förslaget till transplantationslag inrymma möjligheten att för vissa fall använda hjärndödsbegreppet i stället för det konventionella hjärtdödsbegreppet, 2. att uttryckligen hänföra hornhinnetransplantationer till de mindre ingrepp som inte omfattas av skyldigheten att underrätta den avlidnes närmaste anhöriga.