ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY021821 · 1975-02-10 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:12 med förslag till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207), m. m. 1 propositionen om skadeståndslag (1972:5) framhölls att det fanns flera skäl som talade för en maximering av skadestånden vid personskada. har därför övervägt dels en begränsning på relativt låg nivå (7,5 å 10 basbelopp), dels en på hög nivå (12 å 15 basbelopp) men stannat för att inte föreslå någon begränsning alls. Lagförslaget innehåller heller inte någon begränsningsregel. Jag anser emellertid att det finns anledning att begränsa skadestånd för inkomstförlust eller förlust av försörjare till förslagsvis 12 basbelopp (f. n. motsvarande en livränta om . I propositionen redovisas kommitténs överväganden av skäl för begränsning. Kommittén har emellertid inte tagit upp vad som för mig framstår som det främsta skälet för begränsning. Detta är att skadeståndslagstiftningen i allt högre grad får karaktär av sociallagstiftning när det gäller personskadorna. 1 skadeståndsbegreppet ligger att den som kräves på ersättning skall på något sätt vara skyldig till skadan samt att den skadelidande får vidkännas nedsättning av ersättningen om han själv bidragit till skadans uppkomst eller omfattning. Detta skjutes nu emellertid alltmer undan, och skadeståndsreglerna utformas för att tillgodose socialt motiverade behov. Det har t. ex. föreslagits i utredningen om ny trafikskadelag att den som skadas skall få ersättning oberoende av om han själv genom rattfylleri eller vårdslöshet orsakat skadan. Om detta accepteras av sociala skäl finns det dock anledning att sätta en övre gräns likaväl som i yrkesskadeförsäkringen, tjänstepensioneringen m. m. Den som anser sin arbetsförmåga vara avsevärt mera värd än genomsnittet, bör givetvis skydda sig genom egna olycksfalls- eller sjukförsäkringar. I specialmotiveringen (s. 164 i prop.) framhåller föredragande statsrådet att det kan möta svårigheter att klarlägga om den skadelidande har rätt till utländska förmåner. Det är sant. Och inte bara den ekonomiska utredningen kan vara svårare när det gäller en utlänning. Vid åtskilliga personskador är det endast med hjälp av tidigare sjukhusjournaler o. d. som det kan klarläggas om kvarstående men uppstod som följd av den aktuella skadan eller helt eller delvis var för handen redan tidigare. Även den medicinska utredningen kan uppenbarligen bli svårare när det inte gällersvenska förhållanden. En annan utredningssvårighet uppstår om person som är bosatt i främ mande land men skadats vid besök i efter skulle begära omprövning av livränta på grund av ändrade förhållanden. Utredningssvårigheterna över huvud taget kan vara ett ytterligare skäl för en begränsningsregel, eftersom det torde vara de inkomster, som ligger på en avsevärt högre nivå än vanliga löntagarinkomster, som är mest vanskliga att utreda. Om motionen bifalles bör det ankomma på utskottet att utarbeta lämplig författningstext. att beslutar att anhålla hos regeringen om sådan lagändring att skadestånd för inkomstförlust eller förlust av försörjare begränsas till tolv basbelopp . GOTAB 75 8890 S 1975
mot · FY021824 · 1975-02-17 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:6 om ändring i konkurslagen (1921:225) m. m. 1 propositionen 1975:6 föreslås en vidgning av kretsen av gäldenären närstående, mot vilka skall kunna riktas återvinningstalan. Ändringen gäller närstående till näringsidkare och juridiska personer. Sålunda skall enligt förslagets 29 a § 3. den, som genom en ledande ställning har ett bestämmande inflytande över verksamhet som näringsidkaren eller den juridiska personen bedriver samt enligt 4. den som är närstående till någon som enligt 1-3. är närstående, räknas in i kretsen av gäldenären närstående. Fyra av de sakkunniga som deltog i lagberedningens arbete anmälde avvikande mening i denna fråga. De anförde att det inte fanns något sakligt motiverat intresse att låta närståendekretsen i återvinningshänseende omfatta även den som leder verksamheten för näringsidkare eller juridisk person utan att ha väsentlig ekonomisk gemenskap med denne. Vidare framhölls att beredningens förslag på denna punkt inte bara var principiellt otillfredsställande utan att det också skulle kunna medföra direkt ekonomisk skada för berörda företag. Resultatet av en sådan bestämmelse skulle nämligen kunna bli att det uppkom svårigheter att besätta posterna som företagsledare i företag, vilkas ekonomiska ställning var pressad men vilka under god ledning kunde förväntas bli i tillfälle att fortsätta sin verksamhet till nytta för de anställda och för samhället. Under remissbehandlingen har ett flertal instanser genom yttranden eller hänvisningar till den avvikande meningen framfört samma farhågor. Av dessa har ännu hårdare understrukit det orealistiska i att som gäldenären närstående behandla jourhavande styrelseledamot och företagsledare och i ännu högre grad kvalificerade avdelningschefer samt sådana, som är närstående i sin tur till de tidigare uppräknade. Den föreslagna vidgningen av närståendekretsen kan enligt min mening komma att drabba personer i ledande ställning på ett olyckligt vis. Det återvinningskrav som i första hand skulle riktas mot dem enligt den föreslagna 33 § skulle gälla lön, arvode eller pension, som utbetalats senare än före fristdagen och som uppenbart översteg vad som kunde anses skäligt med hänsyn till gjord arbetsinsats, verksamhetens lönsamhet och omständigheterna i övrigt, varvid kravet skulle syfta till återbetalning av överskott. Det skulle även finnas möjlighet att resa samma krav beträffande belopp som var utbetalt före konkursansökan. Redan svårigheten att avgöra vilka personer i ett aktuellt fall som skulle kunna räknas som närstående och vilka belopp som skulle anses utgöra överskott väcker betänkligheter mot det föreslagna stadgandet. Utöver de ovan återgivna kritiska synpunkterna kan därför anföras att en stor krets av personer engagerade i ett företag skulle kunna löpa risk att bli betecknade som närstående, vilket kan få stora rekryteringssvårigheter och verka handlingsförlamande på arbetsledare. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att beslutar anhålla hos regeringen om att 29 a § 3. i det vid proposition 1975:6 fogade förslaget till lag om ändring i konkurslagen skall utgå. GOTAB 75 8944 S 1975
mot · FY021826 · 1975-02-19 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:16 om ändrade regler för inbetalning av medel till arbetsmiljökonto och särskilt investeringskonto. Enligt lagen om avsättning till arbetsmiljöfond skall av årsvinst som hänför sig till beskattningsår för vilket taxering sker i första instans avsättning göras till arbetsmiljöfond. Avsättningen skall, i likhet med vad som gäller för investeringsfonderna för konjunkturutjämning, ske i räkenskaperna för att kunna beaktas vid beräkning av taxerad inkomst för avsättningsåret. Lagen om arbetsmiljöfond skall i huvudfallet tillämpas på årsvinster som hänför sig till räkenskapsår som går till ända mellan och . Emellertid utfärdades lagen inte förrän och utkom från trycket först , alltså mer än 3 månader efter den tidpunkt då lagen skulle äga tillämpning. Företag med räkenskapsår som gått till ända hade således i åtskilliga fall redan gjort bokslut då definitivt besked om arbetsmiljöfonden erhölls. Någon avsättning i räkenskaperna till vilket den avsättningsgrundande årsvinsten hänför sig har därför i många fall inte kunnat ske. Lagen om avsättning till särskild investeringsfond omfattar liksom lagen om arbetsmiljöfond räkenskapsår som går till ända mellan och . Propositionen till denna lag avlämnades till . Motsvarande problem med att göra avsättning i räkenskaperna skulle således ha kunnat uppstå även med den särskilda investeringsfonden. Emellertid fogades till denna lag en övergångsbestämmelse av följande lydelse: Är årsvinst, varav avsättning till särskild investeringsfond skall ske enligt denna lag, hänförlig till räkenskapsår som avslutats före , får avsättning i stället ske i räkenskaperna för det närmast påföljande räkenskapsåret. Inbetalning skall dock även i sådant fall ske enligt 4 §. Propositionen med förslag till arbetsmiljöfond avlämnades till . Rättviseskäl talar för att en övergångsbestämmelse motsvarande den ovan nämnda även fogas till denna lag, i vilket fall annars ovan nämnda företag tvingas göra inbetalning till utan att kunna erhålla avdrag för denna vid taxeringen. Med stöd av vad ovan sagts hemställes att vid behandling av proposition 1975:16 beslutar antaga följande tillägg till lagen om arbetsmiljöfond: Lag om ändring i lagen om arbetsmiljöfond (1974:325) Härigenom forordnas i fråga om lagen om arbetsmiljöfond (1974:325) att i ikraftträdandebestämmelserna skall inforas ett tillägg av nedan angivna lydelse: Är årsvinst, varav avsättning till arbetsmiljöfond skall ske enligt denna lag, hänförlig till räkenskapsår som avslutats före , får avsättning i stället ske i räkenskaperna för det närmast påföljande räkenskapsåret. Inbetalning skall dock även i sådant fall ske enligt 4 §. GOTAB 75 8965 S 1975
mot · FY021827 · 1975-02-20 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:15 med förslag till ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande. I proposition 1975:15 med förslag till ändring i lagen om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande föreslås förutom en anpassning av lagen till regeringsformens regler för normgivningsmakten också att kommunerna skall ges möjlighet att täcka förluster som belöper på minoritetsintressent i allmännyttiga bostadsföretag. Enligt vår mening bryter det senare förslaget mot principer i näringslivet om att producenter oavsett ägarstruktur skall för att följa marknadens efterfrågan tvingas att bära det fulla ansvaret för eventuella misstag. I motion 1975:1800 framhålls det att den fortsatta behandlingen av hyresförluster på grund av det stora antalet tomma lägenheter måste präglas av att bostadsföretagen och kommunernas bostadsbyggnadsplanering i större utsträckning än följer efterfrågan. Ett permanent system med hyresförlustlån och eftergift av dessa innebär en uppenbar risk för att de s. k. allmännyttiga bostadsföretagen fortsätter åin produktion av lägenheter utan hänsyn till konsumenternas efterfrågan och utan att beakta sitt ansvar för det ekonomiska utfallet. Med hänsyn till det stigande antalet tomma lägenheter som har sin grund i det ensidiga byggandet av höghus i sterila miljöer är det självklart att vissa åtgärder för att komma undan de akuta problemen måste accepteras. Därför framhålls det i motion 1975:1800 att hyresförlustlån skall kunna utgå fram till . Därmed har kommunerna getts erforderlig tid att anpassa bostadsproduktionen till efterfrågan. Den del av proposition 1975:15 som föreslår att kommunerna skall ges möjlighet att täcka förluster som egentligen ett bostadsföretag borde ansvara för är oacceptabel. Dessa s. k. allmännyttiga bostadsföretag som skall arbeta utan vinstsyfte var en gång avsedda att ge fördelar för konsumenter/skattebetalare. Att som departementschefen hävdar företagens avsaknad av vinstsyfte skulle vara ett skäl för att med skattepengar dölja dessas misstag är förkastligt. Ej heller torde bostadsföretagens skiftande ekonomiska möjligheter vara ett förhållande som kan motivera ekonomisk hjälp av kommuner. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att andra stycket i första paragrafen lagen om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande m. m. icke skall antagas. () ()
mot · FY021828 · 1975-02-20 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:15 med förslag till ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande. 1 proposition 1975:15 föreslår regeringen ändringar i bostadsförsörjningslagen, som syftar till att låta kommunerna täcka hyresförluster för minoritetsintressenter i vissa halvkommunala s. k. allmännyttiga bostadsföretag. Medintressenterna är i flertalet fall /BPA och HSB, som tillsammans med olika kommuner äger flera bostadsföretag. Inte mindre än 60 000 bostäder, eller av hela det kommunala beståndet, finns i sådana biandföretags hus. Ansvaret för förvaltningen av dem åvilar i praktiken organisationerna, inte kommunerna. Liksom andra bostadsföretag har åtskilliga biandföretag problem med ett stort antal outhyrda lägenheter. Enligt regeringsförslaget skall nu skattebetalarna via kommunerna täcka två stora riksorganisationers hyresförluster, som till stor del uppstått i dessa företags egen förvaltning. Det är svårt att finna tillräckliga motiv för en särskild subventionering från skattebetalarnas sida till just dessa bostadsföretag. Jag har i en annan motion, 1975:1790, till årets riksdag föreslagit att de halvkommunala bostadsföretagen skall göras helkommunala. Regeringen antyder även i sin proposition att en möjlighet vore att kommunerna löste ut minoritetsintressena i de krisdrabbade biandföretagen. Om kommunala tillskott bedöms som nödvändiga, ter sig inlösen som den enda riktiga vägen. Härigenom undviks att skattemedel används på ett sätt som gynnar vissa bostadsföretag. ges möjligheter till bättre insyn i de företag där kommunen är engagerad, vilket är angeläget inte minst till följd av deras svårigheter att få sina lägenheter uthyrda. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar avslå proposition 1975:15 i denna del.
mot · FY021829 · 1975-02-20 00:00:00 — av herrar Åkerfeldt och i med anledning av propositionen 1975:15 med förslag till ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande. Bostadsmarknaden har ändrat karaktär från en situation med starkt efterfrågeöverskott till en mer balanserad situation. I många bostadsföretag har man akuta ekonomiska problem beroende på uthyrningssvårigheter. Mot bakgrund av att staten aktivt medverkat till den uppkomna situationen måste det också anses rimligt att statsmakterna biträder kommuner och företag när det gäller att komma över problemen. Vi har mot den bakgrunden accepterat hyresförlustlånen och de principer för eftergift av hyresförlustlån som redovisades i budgetpropositionen. Enligt vår mening finns det emellertid skäl att betona kommunernas och företagens ansvar för planering och produktion av bostäder , och detta måste också prägla hur frågor om hyresförlustlån fortsättningsvis skall hanteras. I den nu förevarande propositionen föreslås att kommunerna ges möjlighet att ekonomiskt stå för även minoritetsintressens del av förlusten i allmännyttiga bostadsföretag. Det finns skäl som talar för ett sådant förhållande. Främst det faktum att de allmännyttiga bostadsföretagen definitionsmässigt inte är vinstgivande företag och byggföretag som gått in i ett delägarskap därför knappast kan ha gjort det av ett direkt vinstintresse. Det finns få motiv att behålla minoritetsintressen i allmännyttiga bostadsföretag. Enligt vår mening bör dessa avvecklas. Vi finner det emellertid vara felaktigt om inte kommunens ekonomiska åtaganden för minoritetsintressent räknas som ett tillgodohavande för kommunen då minoritetsintressent löses ut ur allmännyttigt bostadsföretag. En bestämmelse härom bör föras in i den i proposition 1975:15 föreslagna ändringen av I $ lagen om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande m. m. Vi förutsätter att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att utöver den i proposition 1975:15 föreslagna ändringen av I tj lagen om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande införes en bestämmelse innebärande att kommunens åtagande för minoritetsintressents del i förvaltningsförlust hos allmännyttigt bostadsföretag skall räknas kommunen till godo i det fall minoritetsintressent löses ut. (c) () GOTAB 75 8972 S 1975
mot · FY021830 · 1975-02-27 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:17 angående meddelande av lokala sjötrafikföreskrifter. I propositionen 1975:17 föreslår regeringen vissa riktlinjer för regleringen av sjötrafik med fartyg. Mot det av kommunikationsministern förda allmänna resonemanget finns intet att invända, och att en inskränkning i den fria rätten att trafikera vatten uppvägs av förbättrad tillgång till ostörd natur är givetvis helt följdriktigt. Detta konstaterande synes dock utgå från förutsättningen att båttrafik skall vara tillåten överallt, även i den minsta insjö. Inskränkningarnas uppgift blir då, med andra ord, att i någon mån återställa balansen i naturen. Huruvida allemansrätten verkligen skall anses medföra ovillkorlig rätt att rubba denna balans genom motorbåtstrafik i varje vatten, oavsett dettas storlek, lär emellertid kunna diskuteras. Det är att beklaga att man inte velat i lag precisera allemansrättens innebörd i detta avseende. Den av kommunikationsministern berörda ökade trafiken med fritidsbåtar medför problem inte bara för den ostörda naturen utan också för vattenvården i mera begränsad bemärkelse i vad gäller våra insjöar. Vårt land har som bekant ett mycket stort antal - åtminstone - avloppslösa sådana. Det behövs ingen särdeles omfattande motorbåtstrafik på dessa för att deras yta skall täckas av en tunn oljehinna, något som med den ringa vattenomsättning som är typisk för sådana sjöar kan fl ytterst allvarliga konsekvenser såväl för vattnets kvalitet som för dess liv. Med tanke på att det ofta är i tätorternas närhet som dessa potentiella vattenreserver på så vis äventyras torde frågan också ha ett kommunalt intresse. Den aktuella propositionen avser att i vissa fall ge länsstyrelserna möjligheter utöver dem som naturvårdslagstiftningen redan nu ger att förhindra olämplig användning av sjöarna. Vad som inbegrips i i vissa fall framgår inte av texten, men formellt torde här även vattenvårdssynpunkter kunna komma med, även om man mellan raderna kan läsa sig till att en viss restriktivitet avses. Frågan är emellertid, om man inte bör vända på saken. Det skulle bli betydligt enklare om man i konsekvens med strandskyddslagstiftningen, som ju innebär generellt skydd, varufrån i särskilda fall undantag kan göras, uttryckligen gjorde det möjligt för de länsstyrelser som så vill att ej endast i vissa fall utan även generellt utfärda förbud för trafik med av förbränningsmotor drivna båtar. De sjöar där sådan trafik bedömes kunna fortsätta utan skada torde i allmänhet vara så fä, att det icke bereder länsstyrelserna några svårigheter att i samband med utfärdandet av de lokala sjötrafikföreskrifterna undantaga dem från ett förbud. Under hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att vid meddelande av riktlinjer för lokala sjötrafikföreskrifter vad som i motionen anförts måtte beaktas. HANS () i GOTAB 75 9020 S 1975
mot · FY021831 · 1975-03-05 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:13 om lokalradio och vissa andra rundradiofrågor De förslag om decentralisering inom ljudradioverksamheten som framläggs i propositionen 1975:13 har god samstämmighet med övriga strävanden att bredda informationen inom olika samhällsområden samt näringslivet. Genom en mer självständig och länsvis organiserad lokalradio minskar styrningen av verksamheten från de stora huvudorterna , och . Regionerna kan variera i fråga om näringsgeografisk struktur, befolknings- och folkrörelsestruktur, varför uppdelningen i smärre områden ökar möjligheterna att skapa ett programutbud som svarar mot regionens speciella särdrag. Även inom en region kan de olika strukturerna växla. Det är därför angeläget att de nya lokalradioområdenas programledning i praktiken får stor självständighet. Av samma skäl bör man förhindra en centralisering inom de nya regionerna. Föredragande statsrådet säger också att lokalradions program skall bestämmas lokalt och att det ytterst ankommer på chefen för den lokala radioenheten att bestämma programinnehållet. Detta bör inte hindra att liksom i en lokaltidning utöver nyheter, egna reportage och liknande även företrädare för olika organisationer såsom folkrörelser, kyrkor samt fackliga och politiska organisationer får komma till tals, inte enbart i lokalradions regi utan även med egna inslag, givetvis i samråd med programledningen. Särskilt inom län med stor ytvidd, bör det vara möjligt med sändningar inom mindre områden. Förslag till sådan provverksamhet föreslås också i propositionen i vad avser och . Denna provverksamhet bör kunna utökas även till att omfatta . Kommunen har en ytvidd av och utgör ett avgränsat område inom med stort avstånd till regionens lokalradioenhet. Näringslivet i är väl differentierat. Den frivilliga verksamheten inom kyrkor, idrottsrörelsen m. fl. organisationer präglas av mycket stor livaktighet. Inom området finns redan en sändare med hörbarhet inom storkommunen samt delar av angränsande kommuner. En lokalredaktion i medför således inga tekniska problem och bör inte betyda några kostnadsmässiga nackdelar. har sänts bl. a. lokala idrottskrönikor över sän Vi anser det därför väl befogat att även omfattas av den planerade försöksverksamheten. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen begär att försöksvis lokala program fär sändas från . () B. ()
mot · FY021834 · 1975-03-06 00:00:00 — av herrar i och i med anledning av proposition 1975:13 om lokalradio och vissa andra I betänkandet Radio i utveckling" (SOU 1973:8) föreslog radioutredning att de möjligheter till kontakt med publiken som ges genom telefonsamtal och korrespondens samt genom olika former av telefonväktaroch önskeprogram skulle förstärkas genom programkonferenser. Därigenom kunde representanter för olika grupper samt enskilda få tillfälle till överläggningar direkt med stationschefen för lokalradion. Fördelen med programkonferenser framför institutionsbundna organ, t. ex. särskilda programråd, angavs vara att erforderligt samråd nås utan den risk för styrning den senare typen av organ kan medföra. Med hänvisning till att radioutredning har att utreda olika former för kontakt med publiken tar inte föredraganden i propositionen 1975:13 definitiv ställning till formerna för lokalradions publikkontakter. Lokalradioföretaget förutsätts pröva olika former av publikkontakt. Det framhålls dock att den typ av programkonferenser som radioutredning föreslagit och en majoritet av remissinstanserna ställt sig bakom i första hand bör aktualiseras. Vi anser att den lokala förankringen av lokalradions programverksamhet har stor betydelse. Därför är det utomordentligt angeläget att kraftfulla åtgärder vidtas för att säkra denna förankring. Allsidigt sammansatta programkonferenser som varieras från gång till gång har många fördelar både sett från synpunkten att allmänheten skall få kontakt och att radioföretaget skall kunna bevara sin integritet. Vi finner det särskilt värdefullt med en publikkontakt i programkonferensens form, inte minst mot bakgrund av de möjligheter olika folkrörelser kan få att komma till tals i detta forum. Det är betydelsefullt att folkrörelserna får tillfälle att från sina utgångspunkter belysa vilka informationsbehov olika grupper i samhället har. Folkrörelsernas stora betydelse för en levande lokal demokrati och för möjligheterna att utveckla denna måste tas till vara även i detta sammanhang. Med hänsyn till det anförda hemställer vi att beslutar att ge regeringen till känna vad som anförs i motionen beträffande folkrörelsernas medverkan och lokalradions behov av publikkontakt och programkonferenser.