ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY022149 · 1975-05-07 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:101 om nytt valsystem vid landstingsval, m. m. 1 propositionen 1975:101 föreslås nytt valsystem vid landstingsval m. m. Vi delar i stort de förslag som framförs i propositionen men kan inte ansluta oss till förslaget om spärr vid landstingsval. Departementschefen framhåller i propositionen: Sorn jag tidigare framhållit anser jag det önskvärt att vid de kommunala valen åstadkomma bästa möjliga proportionalitet mellan partierna. Från allmänt demokratiska synpunkter måste ett valsystem grundas på proportionell rättvisa. Vi instämmer i detta departementschefens uttalande. Departementschefen stannar dock vid att föreslå spärr vid val till landsting. Motiven som departementschefen anger för en småpartispärr är bl. a. faran för långtgående partisplittring och risken för att de kommunala organens handlingskraft skulle förlamas. Mot detta vill vi framhålla att en uppdelning på småpartier i kommunala sammanhang inte medför samma nackdelar som i riksdagssammanhang. Det proportionella valsystemet gör det möjligt för landsting och kommunfullmäktige att välja effektivt arbetande styrelser och nämnder oavsett partifördelningen. Vi finnér det också synnerligen angeläget för den kommunala demokratin att valda ombud i landsting och kommunfullmäktige har ett så brett underlag av väljare sorn möjligt och att alla opinionsriktningar blir representerade i beslutande kommunala församlingar. Även om vi helst skulle ha velat föreslå helt slopande av spärren vid landstingsval vill vi stanna för att den föreslagna -spärren sänks till . Med hänvisning till vad vi ovan anfört vill vi föreslå att beslutar att spärren vid landstingsval sätts vid . () HANS ()
mot · FY022156 · 1975-05-14 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:100 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /76, m. m. Ett rikt förgrenat nät av skogsbilvägar är en nödvändig förutsättning för att landets skogstillgångar skall kunna skötas och utnyttjas på bästa sätt, och skogsbilvägbyggandet har även varit ganska omfattande . I vissa delar av landet återstår dock betydande insatser i nybyggande. Enligt en rapport från räknar man med att 1971 av skogsmarken i låg utanför normalt verkningsdjup från de befintliga skogsvägarna. Mot bakgrund av de senast redovisade bedömningarna av råvarutillgångarna i landet i förhållande till industrikapaciteten samt med tanke på sysselsättningssituationen i inland är den naturliga slutsatsen av detta att vägbyggandet måste upprätthållas på minst nuvarande nivå och ökas i vissa delar av landet. beslöt också att från 1/7 1974 höja statsbidragsprocenten till 75 för skogsbilvägbyggande i det inre stödområdet. Det finns anledning att framhålla att detta beslut fått en mycket god effekt. De till skogsvårdsstyrelsema inkomna ansökningarna har kraftigt ökat . Byggnadsvolymen har uppgått till i det inre stödområdet. För /74 uppgick de utbetalade bidragen till 13 miljoner, för /75 blev bidragen 16,5 miljoner. I årets budgetproposition har 10,5 miljoner upptagits för samma ändamål. Det leder till att byggandet måste minskas till . Vid en oförändrad nivå omfattande borde anslaget ha varit 6,4 miljoner högre, men vid den högre byggnadsvolymen som räknat med i sin anslagsframställning borde bidraget ha uppräknats till 21 miljoner. Med tanke på den redovisade eftersläpningen inom det inre stödområdet, behovet av förbättrade förutsättningar för att intensifiera skogsproduktionen och kravet på insatser för att öka sysselsättningen i dessa områden anser vi att den ökning av skogsbilvägbyggandet som förordat i sin anslagsframställning bör få utgöra en målsättning för samhällets insatser på detta område. Erforderliga medel för ändamålet bör enligt vår mening tas ur anslagen för sysselsättningsskapande åtgärder och ställas till förfogande. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att vid sin behandling av propositionen 1975: 100 beslutar uttala att skogsbilvägbyggandet inom det inre stödområdet under /76 bör omfatta nybyggd väg.
mot · FY022157 · 1975-05-21 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:108 om ändring i rusdrycksförsäljningsförordningen (1954: 521). gäller att person som är ledamot av styrelsen för företag som tillverkar rusdrycker inte får vara ledamot i styrelserna för AB Vin & Spritcentralen eller . Regeln är till för att förhindra att tillverkare av rusdrycker skall få inflytande på dryckesförsäljningen. föreslår regeringen att denna regel avskaffas. Motiveringen tycks vara att staten tagit över aktiemajoriteten i AB bryggerier. Detta är enligt min mening inte en hållbar motivering. Producentintressena försvinner inte därför att statliga representanter företräder dem. Med anledning av det anförda hemställs att avslår propositionen 1975: 108.
mot · FY022160 · 1975-05-22 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:110 om verksamheten vid . Regeringens proposition 1975: 110 angående verksamheten vid () innebär att staten övertar företaget. Departementschefen räknar med att arbetsstyrkan vid EMV måste minska med ca 1 500 personer fram . Friställningar i viss omfattning torde vara ofrånkomliga. Enligt varvskommission framstår en nedläggning av varvsverksamheten vid såsom oundviklig. Regeringen har i propositionen och i andra sammanhang placerat EMV i en särställning och pekat på den låga investeringstakten. I detta sammanhang är det intressant att dels se till varvsproposition, i vilken det bl. a. uttalades att den svaga lönsamheten inom varvsindustrin i kombination med den omfattande handelskreditgivningen motiverade att den statliga varvspolitiken siktade till konsolidering snarare än till expansion samt framhölls det faktum att EMV hade en relativt intensiv investeringsperiod . Från personalens sida har också understrukits att både och trots allt har en god och ändamålsenlig utrustning och en skicklig arbetar- och tjänstemannastab. Den väsentliga uppgiften i samband med frågan om den framtida verksamheten vid EMV är självfallet att så långt möjligt undvika permitteringar. Totalt sett synes det inte vara möjligt att nå en högre sysselsättningsnivå än den regeringen räknar med. Det finns däremot anledning att ifrågasätta fördelningen av de arbetstillfällen som beräknas finnas kvar vid mitten av 1976 och framöver. Hela nedskärningen av arbetsstyrkan behöver inte nödvändigtvis företas vid EMV och . Det borde övervägas huruvida den utbildningsverksamhet som är planerad inte med fördel kan förläggas till , varvid en viss nedskärning av arbetsstyrkan kan ske vid detta varv. Därmed borde man kunna eliminera de stora problemen med grå arbetskraft vid detta varv. bör det vara till fördel för utbildningen att eleverna får direkt kontakt med löpande varvsarbete. Verksamheten vid och EMV kan komma att gynnas av en utveckling som innebär att den tidigare beräknade inriktningen på mycket stora fartyg synes bli något svagare till förmån för förhållande vis mindre fartyg. Det finns anledning att närmare överväga konsekvenserna av den ändrade marknadsbilden och utnyttja de särskilda fördelar som finns vid EMV och . Man bör också ta i beaktande att personalomsättningen varit lägst vid . De anställda där hävdar att detta beror på att arbetsstyrkan är förhållandevis så liten att personkännedomen, och därmed även lagandan, blir bättre än vid större varv. Från arbetsteknisk synpunkt torde det ej vara några större svårigheter att låta EMV och tillverka komponenter till fartyg, som sedan sammanfogas vid , med dess specialresurser för detta. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande framtida verksamhet vid de tre varven i . () () ',a j rr' v- i® V; i ! : ; -,r >*. ' *<» f t »ly V t ~ t* % c: ' r*. ' * > t- i C t
mot · FY022161 · 1975-05-23 00:00:00 — av i m. fl. med anledning av propositionen 1975:103 med förslag till ny aktiebolagslag, m. m. Lagen (1972:829) om styrelserepresentation genomfördes med syfte att bereda anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar representation i styrelserna. Samma sak avsågs med lagen (1973:1093) om styrelserepresentation för de anställda i affärsbanker, sparbanker, centralkassor för jordbrukskredit och försäkringsbolag. Båda lagarna gäller fram till utgången av . Dessa lagar utgör bara en del av senare års strävanden att öka de anställdas inflytande i företagen. De anställdas representation träder in i styrelsen på samma villkor som aktieägarnas representanter och har samma rättigheter och skyldigheter med undantag för frågor som berör stridsåtgärder eller förhandlingar om kollektivavtal. För att kunna fullfölja sina uppgifter behöver de anställda ha god kännedom om företagets ställning och framtidsutsikter. Inflytandet i bolagsstyrelserna bygger på de anställdas möjligheter att hävda de anställdas intressen vid ärendenas behandling. Det språk som används vid styrelsemötena får därvid stor betydelse. Detta gäller såväl själva förhandlingarna som de handlingar som förekommer i ärendena. En utvärdering inom industriverket visar att i av bolagsstyrelserna förs förhandlingarna på främmande språk. Detta är enligt vår mening till klar nackdel för de anställda. Motivet med lagarna om styrelserepresentation liksom övrig lagstiftning inom arbetslivets område syftar till att bredda inflytandet för de anställda. Detta bör inte kunna reduceras på grund av språksvårigheter. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att beslutar att 8 kap. 8 § i aktiebolagslagen skall erhålla följande lydelse: 8 § Inom styrelsen skall en ledamot vara ordförande. Om ej annat föreskrives i bolagsordningen eller beslutats av bolagsstämman, väljer styrelsen ordförande. Vid lika röstetal avgöres valet genom lottning. Uppgår aktiekapitalet eller maximikapitalet till , får verkställande direktör ej vara ordförande. Ordföranden skall tillse att sammanträden hålles när det behövs. Om styrelseledamot eller verkställande direktör fordrar att styrelsen samman kallas, skall en sådan begäran efterkommas. Verkställande direktör har, även om han ej är styrelseledamot, rätt att närvara och yttra sig vid styrelsens sammanträden, om ej styrelsen för visst fall bestämmer annat. Vid styrelsens sammanträden skall förhandlingarna hållas på svenska, såvida styrelsen icke är enig om annat språk. Handlingar som utgör underlag för styrelsens beslut skall vara avfattade på svenska, såvida icke styrelsen är enig om annat språk. Vid styrelsens sammanträden skall föras protokoll, som undertecknas eller justeras av ordföranden och, om styrelsen består av flera ledamöter, den ledamot styrelsen därtill utser. Styrelseledamot och verkställande direktör är berättigade att få avvikande mening antecknad till protokollet. Protokollen som skall vara avfattade på svenska, skall föras i nummerföljd och förvaras på betryggande sätt. () () GOTAB 75 9632 S Slockholm 1975
mot · FY022166 · 1975-05-28 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:103 med förslag till ny aktiebolagslag, m. m. trädde en lagändring i kraft som innebär ett förbud för aktieägare att låna från eget bolag. I ändringen stadgas också att de lån som varit uttagna skall få fortsätta att löpa på oförändrade villkor. Vid ändrade ägarförhållanden, exempelvis vid arvskifte, får däremot den nye ägaren icke överta lånen. Dock äger länsstyrelse på ansökan medge undantag från ovanstående förbud, om synnerliga skäl därtill föreligger. Enligt propositionen 1973: 93 är avsikten att dispensbestämmelsen skall tillämpas mycket restriktivt. Som exempel på situationer där dispens bör förekomma nämns fall där arvingar måste ta lån från ett familjebolag för att kunna betala arvsskatt och fall då en delägare i ett familjebolag löses ut av övriga delägare. De svårigheter som uppkommer vid generationsskiften i familjeföretag på grund av de höga kapitalskatterna har visserligen blivit föremål för åtgärder från sida. Enligt beslut av skall hela generationsskiftesproblematiken i familjeföretag utredas av företagsskatteberedningen. Detta kan ta . tenderar de nuvarande svårigheterna att öka. Hur allvarlig situationen egentligen är framgår av den undersökning som gjort om familjeföretagens framtid i och . Undersökningen omfattar industriella rörelser med mer än 30 anställda. Det visar sig där att två tredjedelar av företagarna är eller äldre. Av dessa räknar tre av fyra företagare med att företaget skall drivas vidare av någon i familjen. Trots att många företagare väl förberett generationsskiftet var endast drygt hälften av dessa övertygade om att detta skulle kunna genomföras med relativt små ekonomiska återverkningar i företaget. Den nuvarande kapitalbeskattningen av familj ef öretagare innebär med nödvändighet att de medelstora och större familjeföretagen kommer att försvinna, med en ökad ägarkoncentration som följd. Utvecklingen har visat att låneförbudet verkar hämmande, ja, rent av bromsar de medelstora familjeföretagens expansionsmöjligheter. Den nuvarande dispensmöjligheten ger inte den stadga och den rättssäkerhet som behövs för att företagarna skall våga expandera till gagn för både företag och samhälle. Därför bör det gällande låneförbudet för aktieägare att låna ur eget bolag upphöra i vad avser möjligheterna för nära anhöriga att vid arvskiften få överta lån, som den tidigare ägaren tagit i eget bolag, samt lagregler införas som ger rätt för nära anhöriga att ta lån i företaget för att klara ett arvskifte. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar 1.att det i 12 kap. 7 §, i förslaget i propositionen 1975: 103, intagna förbudet för aktiebolag att utge penninglån till den som äger aktier i bolaget ej skall gälla nära anhöriga som vid arvskifte behöver ta lån ur bolaget för att klara arvskifte, 2. att i 12 kap. 7 § intas regler som ger möjlighet för nära anhöriga att vid arvskiften få överta lån som den tidigare ägaren tagit i bolaget. () HANS ()
mot · FY022171 · 1975-05-28 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m. m. I propositionen 1975: 104 med förslag till ny bokföringslag föreslås väsentliga förändringar beträffande stadganden om räkenskapsår. I nu gällande bokföringslag (1929: 117) stadgas endast (11 §) att räkenskapsår som regel inte får överstiga 12 månader. Enligt propositionen skall den föreslagna bokföringslagen (12 §) föreskriva att räkenskapsår skall överensstämma med kalenderår, att s. k. brutet räkenskapsår endast får begagnas i rörelse som påbörjats före ikraftträdandet av den nya lagen, att omläggning av räkenskapsår som ej innebär övergång till kalenderår, endast får ske efter tillstånd av länsstyrelse och att brutet räkenskapsår aldrig får inledas annat än vid början av tertial (och ) eller halvår (). Rörelse som påbörjats efter den nya lagens ikraftträdande får ej begagna brutet räkenskapsår ens efter tillstånd av länsstyrelse. utredning om bokföringslagstiftningen framlade icke något förslag som skulle begränsa rätten att lägga om räkenskapsåret. Kravet att kalenderår skall vara räkenskapsår grundas på skattemässiga kontrollhänsyn. Vi kan dock inte anse att vad föredragande statsrådet anfört härom utgör tillräckliga skäl för det föreslagna stadgandet. Kontrollen bör på ett effektivt sätt kunna genomföras medelst bestämmelser i skattelagstiftningen. Även lagrådet framför kritik mot den ställning föredragande statsrådet intagit när det gäller möjligheten att ha brutet räkenskapsår. En lämplig avvägning mellan olika intressen synes oss vara att möjligheterna för näringsidkare att använda sig av brutet räkenskapsår utan tillstånd från myndighet behålls, men att i de fall han väljer sådant räkenskapsår detta skall inledas som anges i 12 § i den föreslagna bokföringslagen (, eller ). Det torde få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Åberopande det anförda hemställs att beslutar att 12 § bokföringslagen skall ange att, vid sidan av kalenderår, räkenskapsår kan vara även s. k. brutet räkenskapsår och inledas , eller . BO () ()
mot · FY022173 · 1975-05-28 00:00:00 — av m. fL med anledning av propositionen 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m. m. Enligt förslaget till bokföringslag synes bokföringsskyldighet komma att åligga utövare av yrkesmässigt bedriven vetenskaplig, litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig verksamhet, såvitt verksamheten ej utövas på grund av tjänst. Det ligger i öppen dag att den verksamhet dessa s. k. kulturarbetare utövar på väsentliga punkter skiljer sig från andra rörelseidkares. I förarbetena till föreliggande lagförslag har man som motiv för att alla rörelseidkare skall vara bokföringsskyldiga främst tagit sikte på förhållanden som är knutna till rörelser av företagstyp. Hänsynen till borgenärer och till rörelseidkamas eget behov av planeringsunderlag har inte någon rimlig relevans för författare, konstnärer och dylika yrkesutövare. Det enda motiv som egentligen finns för att göra dessa yrkesutövare bokföringspliktiga är beskattningshänsynen. Om man genom bokföringsplikten verkligen vinner bättre eller säkrare underlag för en riktig beskattning än vad den på heder och samvete avgivna självdeklarationen utgör är mycket oklart. Når man med nu gällande bestämmelser i stort sett samma syfte när det gäller beskattningen av berörda yrkesutövare som avses med bokföringslagen, synes man inte böra av formella skäl tynga de fria kulturella yrkesutövarna med en bokföringsskyldighet som inte heller från andra utgångspunkter är särskilt motiverad. Under hänvisning till det anförda och med hemställan att vederbörlig lagtext utarbetas av utskottet föreslås att utövare av yrkesmässigt bedriven fri vetenskaplig, litterär, konstnärlig eller därmed jämförlig verksamhet skall undantagas från bokföringsskyldighet. H. () () () Hif jldf V>«: *RMlujflJ .."'.f»*,] *' fiktAiH! p. . .1 -'.ao >. . . ... . 'vt* tis, ... : it c-t:. .-i'. ' JOjK' , /*; . '.v, ' : .1 t, i 'JKM *i - ;a-o-' i, * .t» * '* -.t i t *' ft -ati >_ ii/ v^iK t-.iXrr : '")?!. - V. . - ' ' ' : -v ! < '.'.. f :Y' V <; ; vv . ,h ;v J. w*w v- t.: ' l: n " y;vn ii.- 'a v--:,r:*< :m>'s!c:. - .v- ... i-'. .. 'U%J * .i,.1-1 : . * t, * . u;; .
mot · FY022176 · 1975-05-28 00:00:00 — av i m. fl. med anledning av propositionen 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m. m. I propositionen 1975: 104 föreslås att som huvudregel bör gälla att räkenskapsåret skall omfatta och vara kalenderår. Dock föreslås möjlighet för rörelse som påbörjat sin verksamhet före denna lags ikraftträdande att använda sig av brutet räkenskapsår. Orsaken till att dessa företag får behålla brutet räkenskapsår även i fortsättningen är att ett stort antal bokföringsskyldiga anlitar bokförings- och redovisningsbyråer, framför allt för att göra upp årsbokslut. Om endast kalenderår skall vara räkenskapsår, uppstår betydande risk för att koncentrationen av arbetsuppgifter då årsboksluten i så fall skulle göras i ordning blir så omfattande att byråerna inte kan bemästra situationen. Merparten av dessa byråers arbete skulle komma att koncentreras till tre av årets . Med hjälp av brutet räkenskapsår kan i stället en jämn belastning på byråerna hållas, vilket från såväl företagens som det allmännas synpunkt är viktigt, det senare inte minst med tanke på taxeringsmyndigheternas arbete. Enligt propositionen skall emellertid räkenskapsåret vara kalenderår för alla rörelser som påbörjar sin verksamhet efter lagens ikraftträdande. Detta skulle emellertid betyda att landets bokföringsbyråer kommer att vara i den situation som man från departementshåll säger sig vilja undvika. Orsaken till detta är att av landets rörelser av olika orsaker försvinner och att en nyetablering sker. Bokföringsbyråemas och revisionsbyråernas betydelse för en god utveckling av den svenska småföretagsamheten kommer säkert att öka inte minst mot bakgrund av vad som sägs i propositionen 1975: 104. Därför är det viktigt att dessa även i fortsättningen kan arbeta i en jämn takt. En viktig förutsättning för detta är att även nystartade rörelser får använda sig av brutet räkenskapsår efter lagens ikraftträdande. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att rörelse som startas efter den nya bokföringslagens tillkomst får använda sig av annat räkenskapsår än kalenderår (s. k. brutet räkenskapsår). . () i () HANS () () ()
mot · FY022177 · 1975-05-28 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:104 med förslag till ny bokföringslag m. m. I propositionen 1975: 104 föreslås bl. a. att bokföringsskyldighet införs för all uthyrning omfattande fler än två lägenheter. På denna punkt avviker propositionen från utredningsförslaget, i vilket bokföringsskyldigheten i vad gäller uthyrningsverksamhet föreslogs inskränkas till hotell- och pensionatsrörelse. Enligt min mening finns det skäl att införa bokföringsplikt för ägare av flerfamiljshus. Att det föreligger en viss konflikt mellan detta och det faktum att inkomst av annan fastighet i huvudsak taxeras enligt den s. k. kontantprincipen och inte enligt bokföringsmässiga grunder är dock uppenbart. I vilken utsträckning en bokföringsplikt på kan anses förenlig med beskattning enligt kontantprincipen får bedömas . Även om man delar propositionens uppfattning om det önskvärda i att bokföringsplikt införs för ägare till flerfamiljshus, finns det anledning att diskutera den gräns vid vilken plikten föreslås inträda. I propositionen har valts en extremt låg gräns: all uthyrning som omfattar fler än två lägenheter. Det förefaller uppenbart att ett införande av bokföringsplikt för de allra minsta enskilda fastighetsägarna innebär en kraftig belastning för dessa jämfört med nuläget. För att en sådan belastning skall kunna motiveras krävs att betydande fördelar uppnås för samhället eller hyresgästerna. Även de minsta fastighetsägarna låt oss säga de som hyr ut under 25 lägenheter har att föra sådana räkenskaper att dessa kan ligga till grund för deklarationerna. Det kan då tyckas att propositionens förslag inte innebär någon större skillnad jämfört med den situation som råder. De krav som bokföringslagen uppställer på sättet att föra räkenskaperna är dock så rigorösa, att de för många små fastighetsägare skulle innebära en sådan ökad belastning att utomstående bokföringshjälp måste inkallas. Eftersom det i propositionen inte har angivits några starka skäl för den gräns som föreslagits, föreslås att gränsen för bokföringsplikten sättes vid en mer rimlig nivå. Med hänvisning till vad sorn anförts hemställs att beslutar att bokföringsplikt inte införs för enskild person som uthyr färre än tjugufem lägenheter.