ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY021106 · 1975-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om slopande av vittneseden. I bestämmelser om vittnesed sägs att innan vittne avgiver sin berättelse, skall vittnet med handen på avlägga denna ed: Jag N.N. lovar och försäkrar inför den allsmäktige och vid hans heliga ord, att jag skall säga hela sanningen och intet förtiga, tillägga eller förändra. Om vittne inte vill avlägga vittnesed kan rätten medge att vittnet i stället får avge en försäkran av följande lydelse: Jag N.N. lovar och försäkrar på heder och samvete, att jag skall säga hela sanningen och intet förtiga, tillägga eller förändra. Bara om vittnet säger sig på grund av sin åskådning i religiöst hänseende hysa betänkligheter mot att avlägga vittnesed kan rätten, om betänkligheten kan antas vara allvarligt grundad, medge att vittnet avger vittnesförsäkran i stället för den ovan citerade eden. Om vittne inte tillhör eller mosaisk troslära gäller även att vittnet i stället för ed skall avlägga försäkran. Vid avläggande av ed i konkursoch utmätningssammanhang skall även samma förfarande tillämpas liksom vid avläggande av domared. Tiden är enligt vår mening nu mogen för ett borttagande av den gamla eden med dess formuleringar som för tanken till en gången tid. Frågan om vilken åskådning i religiöst hänseende som en medborgare har får anses tillhöra privatlivet. Det kan te sig stötande för t. ex. ett vittne att behöva redogöra för livsåskådningsfrågor inför domstol i ett sammanhang där sådana frågor inte hör hemma. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att begär förslag av regeringen till sådan lagändring att ' eden avskaffas och att i stället, i de fall som här avses, det föreskrivs att försäkran skall avges.
mot · FY021109 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om skärpta bestämmelser rörande pornografisk föreställning. Genom beslut av riksdag infördes tillståndstvång för pornografisk föreställning. Departementschefen framlade ett förslag till ändring av allmänna ordningsstadgan i detta syfte, vilket av bifölls. Föreställningar, vid vilka förekom förråande sexuella eller sadistiska beteenden, skulle icke få äga rum. 1 (m)-motionen nr 1975 vid samma års riksdag yrkades på att det förbjudna området vid dessa föreställningar skulle vidgas till att omfatta samlag (s. k. live show, lesbian show). ansåg att tillräcklig anledning att bifalla detta motionsförslag ej förelåg. Utskottet uttalade att effekten av de i propositionen föreslagna åtgärderna bör avvaktas innan ställning tas till behovet av ytterligare åtgärder. Reservation anfördes av en minoritet i utskottet (2 m och 2 fp), vilka yrkade bifall till motionen. Sedan behandlade ärendet har behovet av en ytterligare lagstiftning på detta område vuxit. S. k. sexklubbar har tillkommit i betydande omfattning, och det är icke längre fråga om en företeelse begränsad till de största städerna. Den ekonomiska omfattningen har enligt färska siffror i dagspressen blivit betydande. Några dagstidningar har under inflytande av en opinion stoppat införandet av den mest utmanande annonseringen för dessa klubbar, men i ett stort antal tidningar införes annonserna fortfarande utan praktiskt taget någon begränsning alls. Vad som i brottskommissionens rapport konstaterades rörande riskerna för de i denna verksamhet engagerade personerna att hamna i asocialitet och kriminalitet har bestyrkts. Särskilt stora är riskerna för yngre kvinnor att genom utsikten till goda inkomster lockas till ett levnadssätt som icke kan betecknas som människovärdigt. Glädjande nog har en omfattande opinion kommit till synes, icke minst inom många kvinnoföreningar, gentemot den alltmer florerande s. k. sexindustrin. Denna opinion har åberopat det för kvinnorna förnedrande i att denna industri främst utpekar kvinnan som ett sexualobjekt. Inte minst gäller detta verksamheten inom dessa sexklubbar. Lagstiftaren synes böra ta hänsyn till denna opinion, och vi föreslår därför att texten i 21 S, andra stycket, allmänna ordningsstadgan vidgas genom tillägg av orden "eller samlag efter "beteende. Det kan tilläggas att förhålandena i inom detta område torde vara utan motsvarighet i andra kulturländer. Åberopande det anförda hemställes att hos regeringen anhåller att texten i 21 §, andra stycket, allmänna ordningsstadgan ändras på sätt som i motionen föreslås. G. () () GOTAB 75 8741 S 1975
mot · FY02111 · 1975-01-15 00:00:00 — av m. fl. om höjning av anslagen till trossamfunden. Samhället skall garantera förutsättningarna för religiös verksamhet över hela landet. Detta innebär att trossamfunden bör få en i jämförelse med likvärdig ekonomisk behandling. /72 utgår med denna motivering statsbidrag till olika religiösa samfund. Statsbidraget har successivt räknats upp från till innevarande budgetår. I budgetpropositionen föreslås för /76 att skall utgå. Utöver statsbidraget för verksamheten utgår med början under innevarande budgetår ett särskilt bidrag till samfunden för anskaffande av lokaler. Detta förelås nu höjas . Samfunden uträttar, uöver den religiösa verksamheten, ett värdefullt socialt arbete bland såväl unga som äldre människor. Dessutom utgör deras sociala hjälpinsatser för människor som lever under svåra förhållanden en stor tillgång för samhället. Insatser inom narkomanvård och nykterhetsvård kompletterar på ett värdefullt sätt samhällets olika insatser. Samfunden uträttar således ett uppoffrande ideellt samhällsarbete. Det är bl. a. därför angeläget att samhället underlättar deras möjligheter att verka. Samfunden finansierar sin verksamhet huvudsakligen genom frivilligt insamlade medel. De insamlade medlen har uppskattats till ca per medlem. De ökade insatserna i barn- och ungdomsverksamhet och social verksamhet innebär att samfunden trots stora frivilliga insatser har svårigheter att upprätthålla verksamheten, eftersom kostnaderna har stigit avsevärt . frikyrkoråd, som fördelar statsbidragen, menar att som riktpunkt för verksamhetsbidraget bör gälla att trossamfunden i likhet med bör få av sin totala utgiftsvolym täckt av statsbidrag. För /76 anhåller frikyrkorådet om en höjning av verksamhetsbidraget med till totalt . Mot bakgrund av att ansökningarom lokalanskaffningsbidrag inkommit för en byggnadskostnad om föreslår frikyrkorådet att detta anslag räknas upp med till 10 miljoner. Gruppen av bidragsberättigade samfund har successivt ökat. Efter framställning från frikyrkoråds samarbetsnämnd har numera även katolska kyrkan, estniska evangeliska lutherska kyrkan, ungerska protestantiska kyrkorådet i och de mosaiska församlingarna i anknutits till nämnden och i samband därmed fått del av bidraget till trossamfunden. Under nästa budgetår utökas gruppen också med de ortodoxa kyrkorna i . Höjningen av bidraget och den i årets budgetproposition föreslagna höjningen måste ses i perspektiv av att bidragsgruppen ökat. Dessutom gäller det att ge de fria samfunden reella möjligheter att upprätthålla sin verksamhet. En höjning av bidraget i enlighet med frikyrkorådets samarbetsnämnds begäran till är därför väl motiverad. Det är uppenbart att lokalanskaffningsbidraget är otillräckligt. En höjning av bidraget för anskaffande av lokaler för trossamfunden till är därför motiverad. Då kan det uppdämda behov av bidrag som föreligger bättre tillgodoses. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes 1. att till Bidrag till trossamfund för /76 anvisar ett reservationsanslag av , 2. att till Bidrag till anskaffande av lokaler för trossamfund för /76 anvisar ett reservationsanslag av . () i Lane-Herrestad () i Glömminge
mot · FY021112 · 1975-01-27 00:00:00 — om slopande av anslag till . har anslaget till varit föremål för diskussioner. Kritik har framförts i flera avseenden. a. har sagts att KRUM:s verksamhet ej står i överensstämmelse med syftet med anslaget, nämligen att främja positiva kontakter mellan kriminalvårdsklientelet och utomstående på ett från rehabiliteringssynpunkt ändamålsenligt sätt. Syftet anges i stället enligt vara att bekämpa det klassamhälle som genom sina ojämna makt- och förmögenhetsförhållanden bidrar till att skapa socialt, ekonomiskt och kulturellt utslagna grupper. Ur KRUM:s senaste verksamhetsberättelse framgår bl. a. att förbundet vid de arbetsstrejker och andra strejker som förekom 1973 med utgångspunkt i stödde de lokala förtroenderåden med insamlade medel och materiel, t. ex. frimärken och papper samt att förbundet anslog . till Fångarnas Fackliga (). KRUM:s verksamhet vid vissa anstalter har där ansetts försvåra det samarbete som bör förekomma mellan personalen och de intagna. har också kritiserats för utebliven eller bristfällig redovisning av tilldelat anslag. Denna senare brist har emellertid rättats till . Dock tyder redovisningen på vissa egendomligheter. Märken har inköpts för ett belopp av , medan till vissa resor, kurser och konferenser endast åtgått . Kursverksamheten för besökande på anstalterna borde rimligen vara en mycket central del av KRUM:s verksamhet. I stället förefaller den absoluta merparten av anslaget åtgå för KRUM:s centrala verksamhet. Trots att kravet på redovisning av anslaget numera fullgjorts, anser jag att övriga här anförda skäl är så tungt vägande att i fortsättningen ej bör erhålla statligt stöd. De medel som härigenom frigöres bör i stället fördelas mellan Röda korset och de anstalter som inte har tillräckliga anslag för fritids- och kontaktverksamhet. Med stöd av det anförda hemställer jag att hos regeringen ger till känna att medel ur anslaget Kriminalvärdsanstaltema inte bör utgå till .
mot · FY021115 · 1975-01-27 00:00:00 — om försöksverksamhet med s. k. medborgarvittnen vid polisförhör. Vår demokrati ställer krav på insyn och medbestämmande inom skilda delar av samhällslivet. Ett viktigt led i en sådan fortsatt utveckling utgör bl. a. ett vidgat lekmannainflytande. Därigenom stärks också allmänhetens förtroende för de yrkesgrupper som har att fullgöra betydelsefulla uppgifter i samhället. Polisens krävande arbetsuppgifter tillhör ett av de områden där ytterligare krav på insyn kan ställas. Främst gäller detta den bristfälliga insyn som finns i polisens praktiska arbete såsom vid omhändertagande och förhör. Det inträffar inte sällan att personer som omhändertagits av polisen anklagar denna för misshandel eller ifrågasätter uppgifterna och riktigheten av förda förhörsprotokoll. Det är naturligtvis angeläget - såväl för den omhändertagne som för polismännen - att åtgärder vidtas för att undanröja risken för sådana beskyllningar och därmed också skapa ett ökat förtroende för rättsproceduren i vårt land. I har funnits s. k. medborgarvittnen, vilka har till uppgift att närvara vid enskilt omhändertagande och efterföljande förhör på polisstationen. Erfarenheterna från denna verksamhet rapporteras vara enbart positiva. Med ledning av dessa erfarenheter bör samma förfaringssätt kunna prövas i övriga polisdistrikt. Förslagsvis kan man välja ut ett antal polisdistrikt för att inom dessa bedriva en försöksverksamhet med medborgarvittnen. Val av vittnen borde kunna ske efter samma system som man utser nämndemän. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställer vi att uppdrar åt regeringen att låta pröva försök med medborgarvittnen i vissa därför lämpade polisdistrikt och - när erfarenheter vunnits av dessa försök - lämna en redogörelse för dem och komma med eventuella förslag i anslutning därtill.
mot · FY021116 · 1975-01-27 00:00:00 — om tingsrätts sammansättning vid handläggning av större brottmål. har vid landets tingsrätter antalet stora brottmål ökat. Till denna kategori räknar jag sådana mål som är hänförliga under bestämmelsen i 46 kap. 11 § 2 st. rättebångsbalken, där huvudförhandlingen beräknas kräva minst . För att belysa vilken omfattning sådana brottmål kan ha, kan som exempel nämnas ett vid 1972 utsatt mål mot två tilltalade angående grovt bedrägeri, i vilket 164 personer skulle höras som målsägande och 30 personer som vittnen. Ett annat exempel utgör det vid pågående s. k. Wenner-Gren-målet, där första huvudförhandlingsdagen ägde rum . Detta mål beräknas bli slutfört efter 67 eller . I brottmål - med undantag av bötesmål - skall tingsrätt oavsett målets storlek bestå av en lagfaren ledamot och nämnd. 1 nämnd skall sitta fem nämndemän. Inträffar förfall för nämndeman sedan huvudförhandling påbörjats, är rätten domför med fyra i nämnden. Vid handläggningen av stora brottmål föreligger risk för att någon av rättens ledamöter insjuknar eller av annan anledning blir förhindrad att delta i den fortsatta handläggningen. Inträffar under förhandlingens gång förfall för ordföranden kan det medföra att målet måste tas upp till ny huvudförhandling. Detsamma är förhållandet om mer än en nämndeman får förfall och därför tvingas lämna nämnden. Detta kan medföra betydande personliga olägenheter för de agerande i målet och avsevärda kostnader för det allmänna. De i motionens början angivna exemplen kan ge en föreställning om vidden av olägenheterna och storleken av de kostnader som kan uppkomma om mål av liknande omfattning inte kan fullföljas. För att minska risken för att rätten inte skall vara domför bör det enligt min uppfattning övervägas om inte mer än en lagfaren domare skall få sitta i rätten vid handläggningen av de mycket stora brottmålen. Domförhetsreglerna skulle kunna ändras så att domstolen i dessa mål bestod av två lagfarna domare jämte nämnd eller att den lagfarne domaren hade en supplenat i rätten. Det första alternativet ansluter sig till gällande regler för handläggning av tvistemål. Enligt dessa får ytterligare en lagfaren domare utöver de tre som krävs för domförhet sitta i rätten. När det gäller nämndemännens deltagande skulle antalet i dessa mål kunna ökas till förslagsvis sju. Rätten skulle därvid fortfarande vara domför med en lagfaren domare och fyra nämndemän. Ett alternativ som kan övervägas är att bibehålla fem nämndemän och låta domstolen vara domför med juristdomaren och tre nämndemän. Med hänvisning till vad sålunda anförts får jag hemställa att hos regeringen anhåller om utredning och förslag till ändring av domförhetsreglerna vid handläggning av större brottmål i tingsrätterna. GOTAB 75 8742 S 1975
mot · FY021118 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om inrättande vid tingsrätterna i och av ytterligare tjänster som rådman. Hovrätten för har i sin petitaskrivelse för /76 föreslagit att en rådmanstjänst inrättas vid envar av och tingsrätter. Anslag till dessa tjänster har inte upptagits i årets budgetproposition. Vid vardera domstolen tjänstgör f. n. 1 , 3 rådmän och 1 1/2 tingsfiskal. Följande statistiska uppgifter utvisande måltillströmningen vid de båda domstolarna är att notera: Brottmål (nämndmål) Brottmål (bötesmål) Tvistemål (stämningsmål) Tvistemål (ansökningsmål) Brottmål (nämndmål) Brottmål (bötesmål) Tvistemål (stämningsmål) Tvistemål (ansökningsmål) Hovrättens prognos /76 upptar vid totalt 1 700 mål, varav 800 brottmål och 900 tvistemål, och vid ringsrätt totalt I 950 mål, varav 1 300 brottmål och 650 tvistemål. Beträffande bör följande anmärkas: Tingsrättens domkrets har vidgats fr. o. m. , då och Sävedals domsaga upphörde. Vid tingsrätten föreligger det ovanliga förhållandet att antalet tvistemål år är större än antalet brottmål. Detta medför extra arbetsbelastning bl. a. därigenom att tvistemålen till skillnad mot brottmålen vid huvudförhandling kräver medverkan av tre juristdomare. Eftersom tingsrätten arbetar i randområdet till är brottmålen av typisk storstadskaraktär, vilket medför att de ofta är svårbedömda och tidskrävande. Om den begärda rådmanstjänsten inrättas kan den över medelsreserven avlönade tingsfiskalstjänsten dras in. Beträffande bör framhållas att tvistemålen där ökat markant , vilket medför en avsevärd arbetsbelastning. Under åberopande av vad nu anförts och i belysning av vad justitieministern understrukit i propositionen 1973:90 angående den nya grundlagen, nämligen att avsikten är att domstolarna i all den utsträckning som är organisatoriskt möjlig skall utrustas med ordinarie domare, lär vi hemställa att i anslutning till prövningen av anslaget D 2 Allmänna domstolarna dels ger regeringen till känna att ordinarie tjänst som rådman bör inrättas vid vardera och , dels höjer anslaget i erforderlig utsträckning, dels bemyndigar regeringen att inrätta dessa tjänster. () ()
mot · FY021119 · 1975-01-25 00:00:00 — av m. fl. om anslag till fjällräddningspatruller m. m. Fjällturismen är en form av rekreation som ökat starkt . Den utvecklingen synes fortsätta och befrämjas bl. a. därav att fjällvärlden blivit allt lättillgängligare. Men inträffar också ett betydande antal olyckor av mer eller mindre allvarligt slag. Folk åker vilse och måste spåras upp eller behöver hjälp i annan form. Fjällräddningens övervakande och förebyggande uppgifter är också av stort värde. Det säger sig självt att en expansiv fjällturism ställer stora krav på fjällräddningens resurser. Man har skickligt folk till förfogande, men det har ofta klagats över bristande resurser i övrigt. har beräknat för utrustning till fjällräddningspatruller och fjällräddningsdepåer. Denna begäran beaktas icke i departementschefens anslagsframställning i Bilaga 4 till budgetpropositionen. Mot bakgrund av den generositet som visas när det gäller vissa andra områden finner vi det vara anmärkningsvärt att anslagsframställning på denna punkt inte bifallits. I petita 1975/76 framhåller man helt självklart att Fjällräddningsutrustningen behöver kompletteras efter hand som nya fjällområden tas i anspråk för fritidsändamål. Vi delar denna uppfattning. Nödvändiga hjälpmedel i Ijällräddningsarbetet är ändamålsenliga patrull- och depåutrustningar. En patrullutrustning kostar i dagens läge ca . och en depåutrustning ca . En patrullutrustning innehåller personlig utrustning för fem man och gemensam utrustning för hela patrullen. Om det begärda anslaget på . erhålls kan ytterligare åtta patrullutrustningar och 4-5 depåutrustningar samt en del kompletteringsutrustning anskaffas. I detta fall handlar det om utrustning för att hjälpa människor i nöd och för att rädda liv. Det begärda anslaget bör följaktligen bifallas. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar att anslå . för utrustning till fjällräddningspatruller och fjällräddningsdepåer. (vpk) (vpk) (vpk) i
mot · FY02112 · 1975-01-15 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder mot utförsel av kulturföremål. I ett av en särskild utredningsman avgivet betänkande (SOU 1964:22), Förbud mot utförsel av kulturföremål, föreslogs ett generellt exportförbud beträffande kulturföremål som nått en viss ålder, i regel . Förbudet skulle omfatta alster av bildkonst, konsthantverk och konstindustri, vissa skrifter och andra föremål av allmänt person- eller kulturhistoriskt intresse. Förslaget har dock inte föranlett någon proposition i ämnet. I kungörelsen (1927:129) angående förbud mot utförsel från riket av vissa äldre kulturföremål stadgas förbud mot utförsel av vissa sådana föremål tillverkade , nämligen möbler, husgeråd, byggnader och byggnadsdelar samt till byggnader hörande fasta inredningsföremål. Personligt bohag får utföras av person, som flyttar till utlandet för att bosätta sig där, men i övriga fall skall tillstånd för utförsel inhämtas av . Gällande bestämmelser har dock inte kunnat förhindra en betydande utförsel av konstföremål, äldre husgeråd och inventarier från vårt land. Gång efter annan kommer rapporter om hur organiserade inköp av dylika föremål sker i stor skala för omedelbar export till utlandet, där antikviteter av detta slag värderas mycket högt. Föremålen behöver därför inte vara tillverkade . Såvitt vi förstår måste snara åtgärder till för att förhindra att en stor del av våra tillgångar av konst, konsthantverk, äldre husgeråd och inventarier föres ut ur landet. Vårt grannland har strängare lagstiftning än vi på detta område (Lov om fornminnen, § 13) men ändå förbereds där en ändring av gällande bestämmelser till skydd för bl. a. byggnader, byggnadsdelar och andra föremål av konst-, kultur- eller personhistoriskt värde. Behovet av en skärpt lagstiftning på detta område i vårt land är enligt vår mening mycket stort. Det är också angeläget att denna lagstiftning kommer till stånd utan onödig tidsutdräkt. har fått i uppdrag att i samråd med och göra en värdering av erfarenheterna av gällande ordning i fråga om utförsel av kulturföremål. Enligt vår mening är erfarenheterna från vad som sker ute i landet, när det gäller utförsel av föremål som det här är fråga om, så entydiga att behovet av skärpt lagstiftning på området framstår mycket klart. Vi får därför med hänvisning till det anförda hemställa att hos regeringen anhåller om åtgärder för att förhindra sådan utförsel av kulturföremål som avses i motionen.
mot · FY021120 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar i Trobro och Komstedt om en ny polis- och räddningshelikopter till . Helikoptern är ett suveränt hjälpmedel inom så gott som allt polisens arbete. Polisen har egna maskiner i , , och två maskiner i vartdera och . Av dessa är sex av typen Ranger, en polis- och räddningshelikopter av större typ. ombaseras Jönköpingsmaskinen till för att kunna utföra räddningsuppdrag i skärgården. stationeras inhyrda helikoptrar i , , , och . Samtliga flygs av förarutbildad polispersonal. och är styvmoderligt behandlade landskap när det gäller polis- och räddningsflyg. Distriktet enda kvarvarande polishelikoptern av äldre typ. Det innebär att har vissa svårigheter att upprätthålla en hög beredskap i dessa landskap på räddnings- och ambulanssidan. har äskat medel för en ny maskin av typ Ranger för de södra länen. Den mindre maskinen som finns i dessa län innebär stora begränsningar då det gäller räddningsflyg. Den får exempelvis inte flyga över öppet vatten utan att först gå till basen och montera flottörer. Detta kan ta någon timme. De nya helikoptrarna har inbyggda nödflottörer. För att också de södra länen skall ha samma räddningsberedskap som övriga län i landet hemställs att hos regeringen anhåller att en polis- och räddningshelikopter av typ Ranger anskaffas för K-, L- och Mlänen. N. () ()