mot · FY021265 · 1975-01-25 00:00:00 — av m. fl. om särskilda åtgärder mot barnolycksfall. omkom 233 barn genom olycksfall. Det innebär att olycksfall är den vanligaste dödsorsaken bland barn, i vissa åldersgrupper vanligare än alla andra dödsorsaker tillsammans. Upprepade nordiska undersökningar har visat att av alla barn måste uppsöka läkare efter ett olycksfall. En grov beräkning visar att drygt 150 000 svenska barn råkar ut för ett olycksfall som kräver läkarvård. Mellan 5 000 och 10 000 barn skadas så svårt att de måste läggas in på sjukhus. En allt större del av barnen på våra handikappinstitutioner är barn som skadats vid olyckor, främst i trafiken. Barnolycksfallen måste alltså betraktas som ett betydande samhällsmedicinskt problem. Förutom den mänskliga tragedi en svår barnolycka innebär för barn och familj innebär vården av alla skadade barn betydande kostnader för samhället. har stora insatser gjorts för att förbättra arbetarskyddet. Kraven på en god och någorlunda riskfri arbetsmiljö har växt sig starka. Skyddsombudens ställning har stärkts. Barnens lekmiljö är deras arbetsplats. Men för barn finns inget arbetarskydd, ingen aktiv företagshälsovård. Barn och familjer är utlämnade till frivilliga och godtyckliga initiativ från kommuner och byggherrar. Med tanke på hur vanliga olycksfallen är måste förhållandet betraktas som djupt otillfredsställande. Ett flertal utredningar har berört problemen kring barnolycksfallen. Nya föreskrifter har exempelvis utfärdats i vad gäller bestämmelser för nybyggnationen. En för barn anpassad friyta skall vidare finnas kring alla hus med minst två lägenheter. Lekplatsernas utformning skall granskas av ett nytt organ, . och trafiksäkerhetsverket har också engagerat sig i frågan om barnens säkerhet. Initiativ saknas alltså inte. mot barnolycksfall har fungerat som idégivare och samordnande organ. Den bildades efter diskussioner mellan Rädda barnen och Röda korset. Medlemmar i kommittén är en lång rad myndigheter och frivilligorganisationer. Kommittén har gjort ett värdefullt arbete trots knappa ekonomiska resurser. Det stora problemet med barnskyddsarbetet är att samordnande organ på lokalplanet saknas. Föräldrar som oroas över sina barn har ingen bestämd instans att gå till. Man hänvisas till olika nämnder och kommittéer. Dessa orimliga förhållanden måste rättas till. Enligt barnavårdslagens 3 § har barnavårdsnämnden att verka för önskvärda förbättringar i fråga om kommunens barnavård samt därvid i mån av behov och möjligheter främja anordningar för bättre fritidsförhållanden för barn och ungdom. Somliga har i denna formulering velat läsa in en skyldighet för barnavårdsnämnden att aktivt bevaka barnens lekmiljö också ur skyddssynpunkt. Lagen är dock mycket vagt formulerad, och i praktiken har barnavårdsnämnderna (numera oftast de sociala centralnämnderna) lämnat skyddsaspekterna åt sidan. Enda egentliga undantaget är , som har en särskild barnolycksfallskonsulent knuten till barnavårdsnämnden. barnhälsovård har vid barnavårdscentralerna arbetat för att förebygga barnolycksfall. Denna verksamhet har dock helt inriktats på information till föräldrarna om säkerhetsåtgärder i hemmet etc. Förslag har väckts om att barnavårdscentralerna med sin goda lokalkännedom skulle utvidga sina åtaganden till att gälla också en aktiv bevakning av lekmiljön inom upptagningsområdet. Med nuvarande personaltäthet är dock en sådan utvidgning av verksamheten otänkbar. Ett förslag, som kommit upp i debatten, är att inom varje bostadsområde utbilda en eller ett par föräldrar till skyddsombud för barn enligt förebild från arbetarskyddet. Skyddsombuden inom en kommun skulle sedan kunna sammankallas till en barnskyddskommitté, där också representanter från barnhälsovård och kommunala organ skulle medverka. barnhälsovård kunde här tjäna som initiativtagare och utbildare av föräldrarna. Ett problem för det lokala barnskyddsarbetet är att det f. n. saknas en fortlöpande registrering av barnolycksfall. En sådan registrering har prövats i och och visat sig fullt möjlig att genomföra. F. n. förbereds en omfattande registrering också i , . De är lika vanliga som , visar färska undersökningar. Intresset för problematiken har ökat och det är bra. Men samhället måste nu på ett kraftfullt sätt reglera arbetet för barnskyddet på samma sätt som för arbetarskyddet. Därför krävs en utredning som ser över de aspekter vi här berört. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att uttalar sig för inrättandet av ett samordnande centralt organ med uppgift att handha barnskyddsfrågor, verka för en övergripande registrering av barnolycksfall och förlopp för utvärdering och slutsatser, 2. att hos regeringen hemställer om initiativ till utformning av bestämmelser och anvisningar enligt vilka en lokal förankring inom kommunerna av barnskyddsarbetet kan åstadkommas. INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) GOTAB 75 8764 S 1975