mot · FY021606 · 1975-01-27 00:00:00 — av fröken m. fl. om ett program för resursförnyelseforskning. Praktiskt taget all energiomsättning på jorden påverkar processer som, vare sig de är naturliga eller konstgjorda, i sin tur återverkar på kretslopp och reglersystem. För en långsiktig politik och resurshushållning krävs kunskaper om hur reglersystemen fungerar och hur den mänskliga verksamheten ingriper i dessa system. Reglersystemen är återkopplade, vilket innebär att de påverkar varandra inbördes, antingen i förstärkande eller neutraliserande riktning. Ett stabilt system förutsätter en neutraliserande återkoppling. Vår teknologiska kultur och samhällsutveckling präglas av att vi inför den ena förstärkande återkopplingen efter den andra och att vi därmed på lång sikt försämrar våra livsförutsättningar. Som ett exempel kan nämnas den inverkan utfiskning och miljöförstöring haft på vårt största ekosystem, havet. Fisket har minskat bestånden och tillväxten av fisk, vilket i sin tur påskyndat mer raffinerade fångstmetoder, som ytterligare minskar bestånden till dess man når en situation där man inte längre har tillgång till den fiskförsörjning man tidigare haft. Människan inför här en förstärkande återkoppling genom sitt tekniskt avancerade fiske. Med liten mängd energi i form av fiskeflottor har människan styrt den långt större energimängd som ligger i fiskarnas förmåga att överföra solljus till kemiskt bunden energi. Resursförnyelseförmågan hos systemet har minskat. Det som hänt och händer i havet är ett mycket påtagligt exempel. Det finns mycket som tyder på att även mark och luft påverkas på liknande sätt av mänsklig verksamhet. I den mån resurstillgången och resursförnyelsen minskas genom en mänsklig felanvändning av energi, kan problemen inte lösas genom att mer energi används på samma felaktiga sätt. En ökad energianvändning innebär i detta fall enbart att problemen skjuts och förstärks. Vi måste i stället alltmer inrikta oss på att åstadkomma balans genom att bedriva mänsklig verksamhet på ett sådant sätt att inte naturens resursförnyande förmåga försämras och genom att samverka med och härma naturens arbetssätt påskynda resursförnyelsen. Detta kräver en totalsyn. För att åstadkomma en sådan långsiktig hushållning krävs samverkande åtgärder på en rad områden. Undervisning och utbildning måste förändras så att vi görs medvetna om gränserna för vår handlingsfrihet. Alltför specialiserade kunskaper medför att energiomsättningar bedöms för ensidigt, och det föreligger risk för att vi handlar i stäv med våra intressen och nedbryter resurserna. En produktionsapparat och mänsklig verksamhet i övrigt som går ut ifrån naturen som ett reglersystem med återkopplingsmöjligheter torde innebära en i många avseenden annorlunda teknik än dagens. Man skulle kunna använda begreppet resursförnyelseteknologi för sådan teknologi som kan medverka till att resurser förnyas i enlighet med naturens arbetssätt. Det kan främst inte bli fråga om naturvårdande uppgifter i den mening att felaktiga ingripanden skall repareras i efterhand. Resursförnyelseteknologin är en såväl miljöpolitisk som industripolitisk och energipolitisk angelägenhet. Ett program för resursförnyelseforskning med denna breda inriktning bör skyndsamt utarbetas. Med stöd av det anförda hemställer vi att begär ett program för resursförnyelseforskning i enlighet med vad som anförs i motionen. () ()