mot · FY0256 · 1975-01-10 00:00:00 — av och om åtgärder för förbättrat djurskydd. Att djuruppfödning i stor skala, s. k. djurfabriker, har dåligt inflytande på djurens hälsa, är en sak som många djurvänner länge framhållit men som ofta har avvisats med hänvisning till bristande bevismaterial. framlades emellertid två akademiska avhandlingar, som visar att en del av de djuruppfödningsmetoder som används skadar djurens hälsa och därmed även kvalitén på det kött de lämnar. I den ena avhandlingen är jämförelser gjorda mellan svingårdar med fler än 500 svin och svingårdar med mindre antal djur, mellan svin som har eller mera till sitt förfogande och svin som har mindre än , mellan svin som har en golvyta av 0,7 kvm per svin eller mera och sådana som har mindre än 0,7 kvm. Vilketdera måttet man än tar visar det sig att de trångbodda djuren blir sjukare, ofta växer de också långsammare. De blir också mindre sjuka om man har fast gödselhantering, än om man har flytande. Grisarna studerades både medan de levde och sedan de slaktats. Författaren, veterinär , drar själv den slutsatsen att omkring 250-300 grisar är det bästa antalet per avdelning inom svingården, att grisarna mår bättre om de har fri tillgång till vatten och om de får äta från hoar i stället för från golvet. En annan avhandling handlade om kalvar och där visade det sig att mellan 13-35 96 av i sålda gödkalvar lider av järnbrist. Siffrorna beror på vad man definierar som järnbrist. Gödkalvarna som fick tillräckligt med järn i födan var mindre sjuka än de som hade järnbrist men - och detta är det väsentliga - deras kött ansågs sämre och betalades med lägre priser än det vita köttet från kalvar med järnbrist. Författaren till den senare avhandlingen, veterinär , påpekar att de gödkalvar vilkas kött betingar det högsta priset helt enkelt bör betraktas som sjuka. För att hålla undan järnet från kalvarna ser man till att de inte får något hö, vilket kalvar annars gärna äter från en veckas ålder. I sin hunger efter järn vill då kalvarna slicka på spikhuvuden i kätten - men gödkalvsuppfödarna tillråds att slå in spikhuvudena så långt att kalvarna inte kommer åt dem. Det är inte många sådana gödkalvar, som uppföds i , och antalet håller på att gå tillbaka. Men ännu gäller sådana regler för klassificering av kalvkött, att uppfödarna direkt uppmuntras att ge sina djur järnbrist. Dessa regler bör därför ändras. Det råder inge tvivel om att djuruppfödningen i har blivit bättre och att den står sig bra i jämförelse med hur den sköts i andra länder, t. ex. . Vetenskapliga undersökningar som dessa visar dock att det fortfarande finns en del att göra. Man har t. ex. kunnat visa att sedan större delen av grisarna får halm att stå på () har svansbitningen i stor utsträckning försvunnit, mot tidigare då av svinen hade tillgång till halm och därför ofta bet svansarna av varandra. Men finns det veterinärer som förordar att man löser svinens miljöproblem genom att kupera svansarna. Givetvis bör man i stället noga följa upp djurens hälsotillstånd och använda alla diagnostiska tecken på detta, och dit hör också svansbitningen. Om man vill få fram bättre djurstallar, bl. a. med anledning av de fakta som ovanstående avhandlingar bragt i ljuset och som tydligt visar att alltför stora och trånga stallar är dåliga även från ekonomisk synpunkt, så behövs personal i tillräcklig mängd för att ge lantbrukarna den rådgivning de behöver och är berättigade till. 48 veterinärer i landet har att i lantbruksnämnderna granska nybyggda stallar från djurskyddssynpunkt. Detta är ett kvalificerat arbete som de ofta behöver hjälp med från statens veterinärmedicinska anstalt. Där har man begärt en biträdande konsulent i husdjurshygien, eftersom den ende konsulenten i ämnet som finns (placerad i ) omöjligen kan hinna med det arbete som är honom ålagt. Den rådgivning som skall ske vid byggnad av djurstallar gäller mycket stora investeringar, och det är av stor vikt att den görs sakkunnigt. Kostnaden i varje enskilt fall understiger sällan , om det är fråga om kor, och . om det är fråga om svin. När det gäller ombyggnad av gamla djurstallar är inte summorna så stora, men arbetet för konsulenterna är ofta mera krävande och besvärligt. har arbetsbelastningen för konsulenten fördubblats. har han bl. a. fått ägna sig åt en mängd utredningarom gödselgasförgiftningar, betes- och vattenföroreningar genom flytgödselhantering och burhantering av smågrisar. Lantbruksstyrelsen skulle gärna se att konsulenten kunde fungera som remissinstans åt de 48 veterinärerna som är konsulenter år lantbruksnämnderna. Skall husdjurskonsulenten hinna detta plus alla kurser han måste hålla, så måste han ha hjälp. blir det professorn i ämnet som får åta sig många konsulentärenden, vilket gör att hans egen målforskning om djurens miljö och hälsa blir eftersatt. begär i årets petita en biträdande konsulenttjänst i husdjurshygien, lönegrad F 17.1 budgetpropositionen föreslås dock ej någon förstärkning på denna punkt. Enligt vår mening börden begärda tjänsten inrättas. Kostnaden beräknas till . Detta är mycket väl använda pengar för att hjälpa upp standarden på djurhållningen i , så att den kommer i nivå med vad lagstiftarna har avsett. Etiska nämnder för djurförsök Ett annat djurskyddsändamål som behöver uppmärksammas är experimentdjurens situation. Enligt riksdagsbeslut av bör lekmannainslaget i medicinska forskningsrådets försökskjursnämnd, som har översyn över djurexperimenten, utökas. Vi anser att lokala etiska kommittéer dessutom bör inrättas i sådan utsträckning att de kan få insyn i alla experiment med djur som görs i landet, inte bara medicinska utan även psykologiska. Det görs nämligen en hel del experiment på djur för psykologisk forskning, som inte alltid är av den karaktär att inga betänkligheter kan råda. Man ger t. ex. apor metylkvicksilver i vissa doser, till slut dödliga, för att testa rubbningar i deras själsliv och synförmåga. Det är fullt möjligt att just detta experiment skulle ha godkänts av en etisk kommitté, men det hindrar inte att kontrollen bör finnas. Vidare utförs en mängd djurexperiment på FOA, visserligen under insyn av veterinärer, men även där skulle det behövas en nämnd med lekmannainslag som har synpunkter på om experimenten är berättigade. Eventuella problem med militär sekretess torde inte vara olösliga i detta sammanhang. Vid alla travtävlingar skall enligt lag finnas en banveterinär som ser till hur hästarna behandlas under själva tävlingen. Träningen av hästarna, som tar , är emellertid i praktiken utan varje kontroll. Djurskyddsmyndigheterna har inte ens någon möjlighet att veta var och när träningen bedrives. I vet man att av de hästar som tränas för trav kommer endast en tredjedel någonsin fram till tävling. De övriga har helt enkelt gått sönder. Motsvarande siffror finns inte framtagna för , men man får onda aningar när man läser (i 13.12.74) följande beröm åt en tränare: Han är en mästare på att klämma ut varje uns av kapacitet, som kan finnas i hästkrakens fördolda. Han är en tuffing när det gäller träningen. Då får kusarna göra rätt för havren. Men på tävlingsbanan är han mjukare i handlaget. Detta understryks av en gentlemannanål i guld på hans kavajuppslag. Hans träningsfilosofi i ett nötskal: hästen skall tränas så dötrött att den längtar till tävlingsbanan. För att få en sådan kontroll över travträningen att landets lagar om djurskydd kan upprätthållas kan flera vägar tänkas. Kommunerna kunde åläggas att infordra uppgifter från varje travbana, om var och när träning förekommer, och sedan kunde deras egna djurskyddsinspektörer utöva kontrollen. Man kunde också tänka sig att trav- och galoppsportens gemensamma organ betalade veterinärer för uppdraget men att veterinärerna anställdes av veterinärstyrelsen, eventuellt i samarbete med distriktsveterinärerna. vara möjligt att ganska snabbt fä fram ett förslag till organisation av denna översyn. Det väsentliga är att den blir gjord. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att hos regeringen begär 1. att åtgärder vidtas i syfte att ändra reglerna för klassning av kalvkött i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att etiska kommittéer med lekmannainslag inrättas vid alla forskningsanstalter där djurförsök utförs, däribland psykologiska institutioner samt , 3. att lantbruksstyrelsen måtte få i uppdrag att utreda och framlägga förslag till organisation för djurskyddstillsyn över travoch galoppträning, 4. att måtte bemyndiga regeringen att vid statens veterinärmedicinska anstalt inrätta en tjänst som biträdande konsulent i husdjurshygien, samt 5. att till statens veterinärmedicinska anstalt för /76 anvisar ett förslagsanslag av . () ()