mot · FY02730 · 1975-01-24 00:00:00 — Ett väsentligt led i denna strävan bör vara en ökad satsning på speciella yrkesutbildningsinsatser för kvinnor. En viktig kanal för kontakter är kvinnoorganisationer, som ofta har goda kontakter även med kvinnor på landsbygden, där behoven är störst. Kooperationen är en annan sådan kanal. Ett huvudmål för u-landsbiståndet är att fattigdomen skall angripas, att hjälpen skall nå också de eftersatta grupperna i . Det är genom att höja människornas grundläggande standard när det gäller bostäder, hälsa, föda och utbildning och genom att ge dem ökade möjligheter till meningsfullt arbete som man kan bereda väg för den politiska omvandling som är en förutsättning för att medborgarna effektivt skall kunna formulera sina krav och önskemål. Det är många faktorer som måste vägas in vid valet av mottagarland för svenskt bistånd. Fattigdomen och behovet av bistånd är den viktigaste. Viljan till utveckling, förmågan att tillgodogöra sig bistånd, tidigare relationer till och de svenska förutsättningarna att ge önskad hjälp har också betydelse. Med vårt synsätt blir den politiska bedömningen av mottagarlandet bara en av de många faktorer som man måste ta hänsyn till vid ländervalet. Betydelsefullt i den politiska bedömningen bör vara om ett land är utsatt för yttre tryck, som genom de indirekta verkningarna av Rhodesiabojkotten och genom USAs handelsblockad, och om vi med vårt stöd kan bidra till att bryta ett ensidigt stormaktsberoende. Vi finner att de senaste årens utveckling nödvändiggör att situationen i de allra hårdast drabbade länderna ges större uppmärksamhet . En omfördelning av biståndet bör därför successivt ske till de fattigaste länderna, såvida inte de andra faktorer vi ovan anfört med stor tyngd talar för fortsatt och eventuellt vidgat svenskt stöd. Om ett programland radikalt förändrar sin ekonomiska och sociala situation i positiv riktning och får en självbärande utvecklingsprocess t. ex. genom betydande och bestående höjningar av sina exportpriser bör man vara beredd på att avveckla det svenska biståndet och i stället inrikta det på mera behövande u-ländcr. En sådan beredskap till ändrad sammansättning av kretsen av programländer är särskilt nödvändig i en situation med stora förändringar i världsekonomin. Men först om den amerikanska blockaden bryts, om mångdubblingen av sockerpriserna blir bestående och om en utveckling mot mer differentierat näringsliv blir påtaglig anser vi att frågan om bistånd till kommer i ett radikalt annat läge. Från vårt håll har vi föreslagit att , och skall göras till programländer. Dessa förslag fick stöd av SIDA i dess anslagsframställning /76. Regeringen accepterar nu tanken att blir programland, vilket vi noterar som en framgång. Däremot visar propositionen brist på intresse att göra och till programländer. Den politiska utvecklingen i de portugisiska kolonierna i har vidare medfört att och görs till nya programländer. Vi finner detta vara en naturlig följd av det stöd gett till PA1GC och Frelimo och vi förutsätter att på liknande sätt görs till programland, när förhandlingarna lett fram till att landet blir självständigt. När nu de tre befrielserörelserna MPLA, FNLA och UNITA pä allvar inlett ansträngningar att ena befolkning vore det orimligt om den framhärdade i att enbart ge stöd till MPLA. Ett beslut att göra till programland vore därför också en klar meningsyttring för att det är hela befolkningen och nationen i dess helhet vi vill bistå. Med hänsyn till de stora biståndsbehoven i och vill vi föreslå att planeringsramen höjs till 250 milj. kr. resp. 120 milj. kr. Det utgör en fördel för dessa länder att veta vilka minimibelopp de kan räkna med. Eftersom regeringen nu annonserar att den avser att ge dessa länder katastrofhjälp ter sig en sådan höjning rimlig. Ytterligare stöd bör kunna aktualiseras av katastrofmedel. Vi vill erinra om att vi i annan motion begärt 500 milj. kr. meri bistånd 1974/75. Vi vill också betona vikten av att möjligheterna till extra katastrofinsatser i och undersöks. Likaså bör stödet till humanitära insatser i via Frikyrkan Hjälper fortsätta. Vi föreslår för detta ändamål ett belopp av 5 milj. kr. Finansiellt utrymme kan beredas genom omdisponeringar inom ramen för anslagen till katastrofhjälp och till . I utrikesutskottets betänkande 1974:3 uttalade utskottet önskemål om att en aktiv prövning sker av möjligheten att göra fortsatta biståndsinsatser i . När den begärda översynen är färdig förutsätter vi att en redovisning sker till av resultatet så att en bedömning kan ske av förutsättningarna för fortsatt ökning av biståndet till . Kampen för frigörelse i södra går in i ett avgörande skede. Det svenska stödet till frihetskampen bör därför ytterligare öka. En hörnsten i biståndspolitik bör vara att stärka de oberoende staterna i södra . Den senaste tidens politiska utveckling i södra har visat vilken nyckelroll två av de svenska programländerna spelar, och . Vi föreslår därför att planeringsramen för dessa länder höjs till 65 resp. 50 milj. kr. Det kan genom omfördelningar från övrigt bilateralt bistånd samt katastrofbistånd. Med de ytterligare 500 milj. kr. för de hårdast drabbade vi föreslagit på innevarande budgetår kan detta ske utan olägenhet. Av samma skäl bör också en rejäl ökning ske av hjälpen till och . Vi föreslår också att dessa länder görs till programländer. Vikten av att och inte införlivats med får inte underskattas. Det har betydelse för hela södra . För många afrikaner utgör dessa länder viktiga politiska oaser, ett första steg på väg mot friheten. Just därför att inflytande i dessa områden är så starkt, bör dessa länders strävan att öka sitt oberoende få ett mera effektivt stöd från . För befrielserörelserna i södra ökar nu hjälpbehoven kraftigt. Det är därför viktigt att de får ett starkare och mer kontinuerligt stöd. Det gäller givetvis , där förutsättningarna för enhet i nationaliströrelsen ökat markant , men också och . Enbart i räknar SWAPO nu med att minst 4 000 flyktingar från anlänt. Avgörande framsteg i Namibia-frågan kan vara nära förestående. Vi föreslår därför att anslagen till de olika befrielserörelserna i dessa länder kraftig ökas. 1 bör den fortsatta utvecklingen få avgöra om beloppen skall kanaliseras genom och eller genom ANC. För bör en stor satsning ske på SWAPO och i vill vi föreslå ytterligare stöd till den afrikanska nationalkongressen (ANC). För att få till stånd mera kontinuerligt stöd bör eftersträva långsiktiga avtal med de olika rörelserna. har internationellt sökt medverka till minskad användning av bistånd som binds till köp i det biståndsgivande landet och också varit mycket nära att nå påtagliga resultat. Argumenten mot bundet bistånd har varit klara och starka. Enligt beräkningar av sker inköp under bundet bistånd i genomsnitt till en prisnivå som ligger 15 över världsmarknadspriserna. Denna fördyring gäller enligt SIDA:s beräkningar också för det svenska varubiståndet. Bundet bistånd leder således lätt till betydande förluster för . Eftersom biståndsramen som regel är given är det bundna biståndet ofördelaktigt för jämfört med det obundna biståndet vare sig bindningen sker i form av gåvor eller krediter. Extrakostnaden beräknas till 2,3 . Leveranser av varor från givarländerna kan vidare hämma utbyggnaden av inhemsk produktion i . Och de försvårar exporten från andra till det land som får varubiståndet. Varubistånd är också administrativt svårhanterligt med många missgrepp som följd. har således haft mycket goda skäl för att bl. a. inom () söka få principen om obundet bistånd allmänt godtagen. Lyckas man i denna strävan får det även för svensk ekonomi långt mer positiv verkan än om en större del av det svenska biståndet binds till köp i . När regeringen gav riktlinjer för ett mycket begränsat varubistånd pläderade den för att utformningen av vårt eget bistånd måste överensstämma med den linje vi driver internationellt: Det skulle vara ägnat att kompromettera våra internationella strävanden om vår praktiska politik sammanföll med de tendenser vi vänder oss emot. I likhet med regeringen anser vi det väsentligt att våra internationella strävanden överensstämmer med vår egen praktiska politik. Enligt vad regeringen lovade inför skulle också andelen varubistånd från komma att representera en påtagligt minskad andel av det totala biståndet. föreslog i stället regeringen under intryck av den stora arbetslösheten i att varubiståndet skulle öka från av det totala svenska biståndet till av biståndet 1973/74. För /76 föreslår nu regeringen att det bundna svenska biståndet skall öka till 500 milj. kr. av det totala svenska biståndet. Det når därmed en nivå som gör det svårt för att med någon trovärdighet internationellt arbeta för principen om obundet bistånd. Enligt beslut har mottagarlandet möjlighet att inom en given finansiell ram fritt välja svenska varor. Det minskar något nackdelarna med bindningen. Nackdelarna finns dock. Inköpen under varubiståndet har i genomsnitt skett till priser som ligger över världsmarknadspriserna. SIDA har i sina två senaste anslagsframställningar påpekat att den ökade bindningen av svenskt bistånd vållat irritation hos vissa mottagarländer och att dessa beklagar att ställning som föredöme i de internationella diskussionerna om avbindning försvagats. Att varubiståndet är svårhanterligt framgår av att mot en åtagandevolym /74 på 204 milj. kr. svarar en utbetalningsvolym på endast 62 milj. kr. Ett avgörande skäl har enligt SIDA varit att leveransmöjligheterna från den svenska exportindustrin - särskilt i vad avser papper och konstgödsel -- varit begränsade. SIDA framhåller i sin anslagsframställning /76 att ökningen av det totala biståndet naturligen också följs av en ökning i leveranserna av svenska varor. Handeln följer biståndet. /74 köpte t. ex. för 150 milj. kr. svenska varor, som inte inräknas i varubiståndet därför att det inte var formellt förhandsbestämt att varorna skulle upphandlas i . Leveranserna från till världslivsmedelsprogrammet (WFP) och enligt konventionen för livsmedelshjälp (FAC) uppgick till ytterligare 60 milj. : Därtill kommer att mottagarländerna utan SIDA:s medverkan köper svenska varor och tjänster för de finansiella medel i form av gåva eller kredit som ställs till deras förfogande för olika ändamål. De medel som lämnas till de internationella programmen, t. ex. , UNDP och leder givetvis också till betydande uppköp i . Upphandlingen av svenska varor utanför varubiståndet enbart genom SIDA har ökat från 58 milj. kr. 1971/72 till 150 milj. kr. 1973/74. SIDA anser mot denna bakgrund att det är mindre nödvändigt för syftet att uppnå en växande volym av inköp i att ställa upp ett särskilt mål för formellt förhandsbestämda uppköp i . Vi delar denna uppfattning. Självfallet kommer betydande leveranser av varor från att ske som en följd av u-landsbiståndet. Självfallet är det också angeläget att ger ökade utfästelser om stöd till den internationella livsmedelsberedskapen. I bäggedera fallen sker leveranserna i enlighet med önskemål och utifrån naturliga biståndspolitiska krav. Självfallet bör också all önskvärd information lämnas till mottagarländerna om möjligheterna att köpa varor på den svenska marknaden. Detta innebär dock inte att ett formligt mål för omfattningen av den totala mängden varor som skall inköpas i behöver eller bör ställas upp. Vi instämmer i den kloka mening som utrikesministern anförde slatsverksproposition: Att fastställa någon viss andel av det bilaterala biståndsanslaget för varubistånd synes inte ändamålsenligt. I årets budget föreläggs förslag utifrån u-landsforskningsulredningens betänkande. Regeringens förslag följer i allt väsentligt huvudtankegångarna från utredningen. Det innebär bl. a. att ett huvudsyfte med forskningsbiståndet är att stödja åtgärder för att bygga upp en egen forskningskapacitet och en egen teknologisk bas. Vi delar denna uppfattning och vill stryka under vad föredraganden anför (s. 33): Principen om att forskningsstödet skall vara u-landscentrerat innebär i första hand att själva bör ange de behov av insatser som finns. Detta hindrar emellertid inte att det statliga stödet främjar en fritt kunskapssökande forskning. Jag finner det sålunda helt naturligt att de forskningsresultat som kommer fram kan vara kontroversiella både vad avser den svenska biståndspolitiken och för enstaka länder. 1 linje med detta uttalande anser vi det angeläget att klart anger att det skall finnas möjlighet att stödja forskningsinstitutioner i även vid sidan av landramarna. Detta gäller självfallet särskilt när det rör sig om forskning i regionalt samarbete. Det anslag regeringen föreslår för u-landsforskning anser vi vara i knappaste laget. föreslog 100 milj. kr. De 75 milj. kr. /76 som regeringen föreslår är redan i huvudsak intecknade. Eftersom det rör sig om ett uppbyggnadsskede avstår vi dock nu från att begära ökat anslag men förutsätter att betydande ökningar kommer att ske de närmast följande åren. Däremot vill vi nu föreslå en ytterligare förstärkning av sekretariatets resurser. Forskningsverksamhet och forskningsstöd kräver erfarenhetsmässigt stora administrativa insatser. Det är viktigt att redan från början ge sekretariatet och beredningen för u-landsforskning goda möjligheter att följa området. Vi föreslår därför att ytterligare en tjänst på byråchefsnivå inrättas. På så sätt kan man bättre engagera en person med egen forskningserfarenhet. Medel för detta torde kunna tas fram inom ramen för det samlade anslaget. Beredningen för u-landsforskning avses enligt föredraganden få en rådgivande och initierande ställning i förhållande till de instanser som beslutar i forskningsärenden, dvs. regeringen och SIDA. Här bör klart ange att SIDA skall ha beredningsansvar också i de fall regeringen beslutar. Stöd till frivilliga organisationer I det u-landsprogram som framlades inför landsmöte uttalades följande: Den kanske största utmaningen av alla i är att skapa förutsättningar för aktivt folkligt deltagande i de olika utvecklingsprogrammen. I alltför många sker tyvärr regeringens och administrationens planering över huvudet på medborgarna utan att deras synpunkter kanaliseras in i beslutsprocessen. Det är därför väsentligt att u-landsbiståndet även inriktas på projekt och områden, som främjar en demokratisk utveckling i mottagarländerna och som stimulerar till ett ökat medborgerligt deltagande i utvecklingsansträngningarna. Här kan de frivilliga organisationerna i spela en väsentlig roll. Missionen har genom sina insatser på skolans och sjukvårdens område visat, att storverk kan uträttas på frivillig väg. Den idealitet, som präglar u-landsarbetet inom frivilligorganisationerna, gör det möjligt att även med begränsade finansiella resurser nå en mycket stor effekt. Man har exceptionellt låga administrationskostnader. Missionen, liksom fackföreningsrörelsen och kooperationen, har också alldeles speciella förutsättningar att nå de speciellt fattiga och eftersatta folkgrupperna. Inte minst gäller detta insatser för landsbygdens utveckling i eftersatta regioner. Det är därför viktigt att man från biståndsmyndigheternas sida i väsentligt större utsträckning än stöder frivilliga insatser och projekt i . Detta bör kunna ske såväl genom anslag direkt till inhemska organisationer i som genom ökat stöd till svenska och internationella frivilligorganisationers u-landsverksamhet. Detta bör även gälla insatser utanför kretsen av programländerna. Sålunda bör t. ex. stöd kunna ges till missionens verksamhet i och eller i kolonialt dominerade områden, när syftet med insatserna är social utveckling och befrielse. Vi noterar med tillfredsställelse att förslag nu framläggs som möjliggör en ökning av biståndet via enskilda organisationer. De uttalanden som görs i propositionen om villkor för bidrag förefaller dock stela och blir också svåra att tillämpa. Frivilligorganisationerna mission, kooperativa och fackliga rörelser arbetar under ytterst olika förutsättningar sinsemellan, t. ex. i fråga om finansiella och administrativa resurser. Som huvudprincip har gällt att den svenska organisationen skal! bidra med av resurserna. I vissa fall har emellertid avsteg gjorts från den principen. Vi förutsätter att propositionen inte avser någon åtstramning av villkoren; i stället vill vi förorda en uppmjukning. Det viktigaste är att ta till vara möjligheterna att stödja utvecklingsfrämjande projekt i frivilliga organisationers regi. Då blir en smidig tillämpning av reglerna nödvändig, såsom bl. a. erfarenheterna från den fackliga sidan visar. F.nligt vår mening bör det också vara möjligt att i vissa fall ge anslag av statsmedel direkt till egna organisationer. Propositionens uttalande: Bidragen bör i första rummet avse stöd till det utvecklingsarbete som bedrivs av egna enskilda organisationer synes peka i samma riktning. I detta sammanhang finns skäl att notera att de svenska missionsorganisationernas arbete i huvudsak består av stöd till de inhemska kyrkornas verksamhet, framför allt undervisning och sjukvård. Skulle bidragen till enskilda organisationer bl. a. genom den generösare tolkning av bidragsbestämmelserna som vi här förordar nå upp till ett belopp som är större än 35 milj. kr., bör inte anslagets höjd få hindra stöd till välmotiverade insatser. I så fall skall erforderliga medel tas fram genom omfördelningar. Detta bör klart uttrycka. Innevarande budgetår är det sista som omfattas av för informationsverksamhet. Medelstilldelningen har blivit mindre än som förutsattes i planen och som vi krävt i . SIDA framhåller i sin anslagsframställning att man avser förse den biståndspolitiska utredningen med en redovisning av sina erfarenheter av u-landsinformation. Utredningen har sedan att närmare pröva u-landsinformationens framtida inriktning och organisation. Vi anser det olämpligt att föregripa denna prövning genom ett uttalande av det slag föredraganden gör i årets budget: Med den föreslagna kraftiga ökningen nästa budgetår av medelsanvisningen till enskilda organisationer anser jag att dessa bidrag nu har nått en nivå som med mindre ökningar är försvarlig också i ett längre perspektiv. bör här inte binda sig innan biståndspolitiska utredningen gjort sin prövning. Vi vill också framhålla att den starka satsningen på de enskilda organisationernas u-landsinformation inte självklart leder till slutsatsen att anslagen till SIDA:s egen informationsverksamhet kan begränsas. Dels medför organisationernas ökade u-landsaktivitet att ökade krav ställs på SIDA att hjälpa till med bakgrundsfakta, trycksaker, kunskaper i informationsteknik m. m. Dels har SIDA ett ansvar för att med sin verksamhet nå grupper som i liten utsträckning nås av organisationernas aktivitet. Så är det t. ex. starkt angeläget att SIDA får möjlighet att fullfölja sina ansträngningar att ta fram bra material och nya metoder för att internationalisera undervisningen. För små årliga anslagsökningar har nödvändiggjort en snabb ökning av biståndsvolymen för att nå upp till enprocentsmålet. Om står fast vid sitt löfte om en procent av BNP i statligt u-landsbistånd 1974/75, innebär det således att biståndsanslaget mer än fördubblas på två budgetår. Självklart ställer detta ökade krav på biståndsförvaltningens kapacitet. konstaterade detta i sitt betänkande (1974:3) och uttalade vidare: Vid föredragning inför utskottet har framgått att många mottagarländer i samband med överföringen till dem av svenska resurser begär och behöver tjänster som ställer ökade krav på SIDA:s förvaltning. Detta förhållande bör beaktas vid bedömningen av verkets personalbehov, särskilt som det är en av grundreglerna för våra utvecklingsinsatser att de skall utgå från mottagarländernas önskemål och prioriteringar. Av de skäl som nämnts i det föregående bör Kungl. Maj:t överväga att, så snart en ökning av biståndsanslaget är aktuell, framlägga en beräkning av medel för nya tjänster inom SIDA, som tar hänsyn till de synpunkter som utskottet här anfört. Enligt vår uppfattning har regeringen ingalunda tagit full hänsyn till vad utrikesutskottet och här anförde. SIDA har begärt 17 ersättningstjänster och 14 kapacitetshöjande tjänster för att få den kapacitet sorn enprocentsnivån kräver. 1975/76 skall också med regeringens linje biståndet ligga på denna nivå. Regeringen föreslår att SIDA får 7 ersättningstjänster och 7 kapacitetshöjande tjänster, varav 2 tas i anspråk för stödet till u-landsforskningen. Vi anser att SIDA bör få de begärda 31 tjänsterna. Följden blir annars en mindre noggrann handläggning med större risker för missgrepp och/eller betydande förseningar i utbetalningarna av beviljade anslag. Svenska folket har rätt att kräva, med den storlek biståndsanslagen nu fått, att effektivitet och kontroll blir betryggande genom att det i biståndsförvaltningen finns tillräckligt många kunniga människor. Det ökade antalet tjänster torde utan svårighet kunna genom omfördelningar inom ramen för anslaget C 2. SIDA konstaterar i sin anslagsframställning att den nuvarande uppdelningen av biståndsmedlen på fyra anslag inte på ett klart sätt visar för vilka syften biståndsmedlen används. Insatser inom samma område och med samma ändamål finansieras från olika anslag. Föredraganden motiverar ett bibehållande av den nuvarande anslagsuppdelningen bl. a. med att det nuvarande sättet att presentera biståndsverksamheten under olika anslag ger viktig information om biståndets inriktning. Mot detta kan dock ställas SIDA:s konstaterande att den nuvarande anslagsuppdelningen varken korrekt speglar fördelningen av biståndet på s. k. multilaterala och bilaterala biståndsformer eller gränsdragningen vid arbetsfördelningen mellan och . Vi anser i likhet med SIDA att all biståndsverksamhet lämpligen bör uppföras under ett enda biståndsanslag som sedan uppdelas efter ändamål. Under hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande allmän inriktning av den svenska u-landspolitiken, 2. att uttalar att vid den årliga översynen inom av systemen för tullpreferenser för bör verka för en bättre utformning av dessa system i enlighet med vad som anförs i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad sorn i motionen anförs om åtgärder för att ge garantier mot verkningarna av oförutsedda minskningar av dessa exportintäkter, 4. att begär förslag av regeringen om ytterligare vidgning av det tullfria varuområdet inom ramen för det svenska systemet med tullpreferenser för samt uttalar att en mer restriktiv praxis för iakttas när det gäller att införa kvantitativa begränsningar gentemot , 5. att som sin mening ger regeringen tili känna vad som i övrigt anförs i motionen om världshandeln och åtgärder för att främja export, 6. att i enlighet med vad som anförs i motionen understryker den förpliktelse att ge ökat stöd till familjeplanering som bör följa av i , 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om utvecklingen av landsbygden, kampen mot arbetslöshet och avvägningen mellan jordbruk och industri i , 8. att begär att regeringen uppdrar åt biståndspolitiska utredningen att pröva lämpliga vägar för att bidra till att utveckla för förhållanden avpassad teknik (lagomteknik), 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om planeringsramarna för det svenska biståndet budgetåren 1976/77 och 1977/78, 10. att uttalar sig för att de statliga anslagen till u-landsbistånd bör utgöra en växande andel av samlade resurser även efter det budgetår då vi når upp till en procent av bruttonationalprodukten i bistånd, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om svenskt stöd till Internationella utvecklingsfonden, , 12. att uttalar sig för ytterligare svenska insatser till stöd för regionalt samarbete i enlighet med vad som anförs i motionen, 13. att uttalar sig för ökat stöd till FN:s ombildade kapitalfond för insatser i de minst utvecklade i enlighet med vad som anförs i motionen,