mot · FY021695 · 1975-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder mot arbetslösheten i skogslänen, m. m. Befolkningsutvecklingen i skogslänen har visat att regionalpolitik lönar sig. I inget av skogslänen har befolkningsantalet minskat . Det betyder emellertid inte att sysselsättningsproblemen i skogslänen är lösta. hänger avfolkningsspöket över skogslänen. Att avfolkningen hejdats visar emellertid att det är möjligt att råda bot på de problem som skogslänen och då främst inlandet dragits med. Den regionalpolitiska stödverksamheten fungerar efter de riktlinjer som antog 19721973. För de som handlingsprogrammet omfattar har anvisats en ram på . Det föreligger ännu ingen risk för att projekt, som enligt bestämmelserna kan få stöd i olika former, inte kan genomföras på grund av brist på medel. Vi vill emellertid upprepa vad vi från strök under redan när handlingsprogrammet antogs, nämligen att skulle det visa sig att mängden realistiska projekt blir fler än beräknat måste ytterligare medel anvisas. Brist på pengar får inte stoppa realistiska planer på utbyggnad och nyetableringar som kan ge nya arbetstillfällen. De regionalpolitiska riktlinjer som fastställdes av 1972 överensstämde i sina huvuddrag med vad förordat. Det hindrar inte att det finns goda skäl att successivt komplettera och förbättra de medel som används för att nå de uppställda målen. En av de huvudinvändningar vi framfört mot regionalpolitiken är att den har varit en alltför ensidig satsning på kapitalsubventioner. Följden har blivit att arbetskraften relativt sett fördyrats. Det är därför mycket tillfredsställande att sysselsättningsstödet tillkommit som komplement till lokaliseringslån och lokaliseringsbidrag. Enligt vår mening bör sysselsättningsstödet successivt förstärkas beträffande både den tid då stödet utgår och antal kronor per nyanställd. beslutade att sysselsättningsstöd skulle kunna utgå även till företag i kommuner som gränsar mot det inre stödområdet. Genom att projekten i dessa kommuner från fall till fall kan komma i fråga för samma stöd som projekt inom det inre stödområdet bildas en grå zon som en mjuk övergång mellan det inre stödområdet och det yttre stödområdet. Härigenom kan vissa av de tröskeleffekter undvikas vilka nu är ett problem. Som reglerna nu är utformade kan emellertid sysselsättningsstöd inte utgå om inte också lokaliseringslån eller -bidrag beviljats. Det innebär att sysselsättningsstöd alltid kommer att förutsättas vara förknippat med en investering. Eftersom företagen ofta arbetar under fullt kapacitetsutnyttjande, begränsar denna ordning på ett olyckligt sätt användbarheten av sysselsättningsstödet som medel att skapa fler arbetstillfällen. I samband med att den nu igångsatta försöksverksamheten utvärderas bör därför en ändring av reglerna övervägas, som gör det möjligt att bevilja sysselsättningsstöd även utan koppling till lokaliseringslån och -bidrag. Det skulle öka möjligheterna att använda denna stödform inom kommunerna i den grå zonen. är beslutande instans i lokaliseringsärenden. I vissa fall går ärendena vidare till regeringen för beslut. Innan den centrala myndigheten fattar slutgiltigt avgörande bereds ärendena av resp. länsstyrelse. Det är naturligt att länsstyrelserna, som har kännedom om de regionala förhållandena, hörs i alla lokaliseringsärenden. Det vore också rimligt att låta länsstyrelserna vara beslutande instans för vissa ärenden. Inom en viss ekonomisk ram och för ärenden understigande t. ex. en milj. kr. borde ges rätt att bevilja lokaliseringsstöd i olika former. Det skulle otvivelaktigt öka effektiviteten i lokaliseringspolitiken och minska den byråkratiska behandlingsgången. Denna fråga behandlades av . uppdrog då åt regeringen att pröva förutsättningen för en decentralisering av det här slaget. Departementschefen meddelar nu i budgetpropositionen att en arbetsgrupp är sysselsatt med frågan inom departementet. Vi förutsätter därför att resultatet av arbetsgruppens arbete kan föreläggas som regeringsförslag under innevarande år. Transportstödet har blivit ett värdefullt hjälpmedel för att utjämna villkoren för näringslivet i olika landsdelar. Stödets utformning har efter hand förbättrats. Det finns emellertid fortfarande brister i konstruktionen, bl. a. när det gäller att försöka bryta den alltför ensidiga näringsgeografiska strukturen i inlandet. Dessa problem utvecklas närmare i annan motion från folkpartihåll. För att stimulera utvecklingen i de norra delarna av landet är det angeläget att reducera kostnaderna över längre avstånd även för persontransporter och teletaxor. Som mål för en sådan sänkning har vi från satt upp ett runt . Teletaxorna för längre avstånd har setts över, och viss reduktion har skett. Vi menar emellertid att man måste fortsätta på den vägen. närma oss det målet har vi i en partimotion från krävt transportstöd även för persontransporter. Förslaget om 50-kort på kollektiva trafikmedel, som framfördes från folkpartihåll 1972 och som är föremål för utredning, skulle också aktivt medverka till att i detta avseende göra villkoren mera lika inom varje region. För att förbättra kollektivtrafiken i glesbygd krävs vidare i motion från folkpartihåll utvidgat stöd till olönsam busstrafik. Servicegaranti för mindre orter I beslut om regionalpolitiskt handlingsprogram ingick ett principiellt bifall till ett förslag från om en servicegaranti för mindre orter. Tanken är att den elementära servicen i de mindre orterna skall bibehållas för att göra det möjligt för dem som så vill att bo kvar, även om de måste pendla till arbetsplatser i närliggande större orter. Utan en sådan garanti finns risk för att avflyttningen fortgår och tvingar fram ytterligare försämring av servicen, vilket i sin tur leder till fortsatt utflyttning etc. En garanti för att den elementära servicen skall bibehållas skulle kunna sätta stopp för en sådan nedåtgående spiral. Till den mest elementära servicen för de mindre tätorterna hör tillgång till låg- och mellanstadieskola, livsmedelsbutik och något slags filial till kommunalkontoret. Samma metod kan användas för att bygga upp en garanti för miniminivån av servicen i varje kommuns centralort. Avsikten med förslag om en garanti för servicen i de mindre orterna har inte varit att statsmakterna skulle överta något av kommunernas självbestämmanderätt i fråga om resursfördelningen inom kommunen. Uppgiften att planera för serviceutbyggnaden och fördelningen i olika kommundelar är en angelägenhet. Avsikten med en garanti är emellertid att kommunerna efter framställning skall kunna erhålla särskilt statligt stöd för att upprätthålla visst slag av service. Om kommunerna vet att statsbidrag kan utgå till dessa ändamål, påverkar det naturligtvis tillkomsten av sådan planering. Arbetet med utformningen av en servicegaranti har såvitt vi förstår pågått inom departementet alltsedan beslut. En parlamentarisk referensgrupp har också tillsatts för att följa arbetet. Det är angeläget att detta arbete påskyndas så att ett förslag om servicegaranti kan föreläggas senast . Ett inslag i denna servicegaranti bör alltså vara att ge stöd till detaljhandeln i glesbygd och på små orter, där kundunderlaget är svagt. Om butiken för dagligvaror läggs ner, innebär det en radikalt försämrad service för den kvarboende befolkningen. Kostnaderna för att ge motsvarande service genom kommunala insatser sedan en butik lagts ner blir oftast långt större än de som behövs för att få butiken att leva vidare. utgår statsbidrag till butiksägare i inre stödområdet som vill expandera och därför behöver göra investeringar i bättre lokal och utrustning. Däremot kan inte den som önskar överta en butik i 1* 1975. glesbygd och på mindre orter påräkna samma stöd. En sådan möjlighet bör öppnas. Risken blir annars att butiker med dålig lönsamhet försvinner i samband med generationsväxlingar. Denna utvidgning av stödet bör övervägas i samband med arbetet på en servicegaranti för mindre orter. Ökat stöd till de mindre företagen De mindre och medelstora företagen är av strategisk betydelse för en lyckad regionalpolitik. Det är i denna grupp av företag som de lokaliseringsbara enheterna i stor utsträckning skall sökas. Till de mest svårbemästrade problemen för företagsledare i mindre företag hör marknadsföringsåtgärderna. Företaget har oftast byggts upp kring en väl utvecklad och rationellt upplagd produktionsteknik, medan däremot insikter och erfarenheter av försäljning och marknadsföring är bristfälliga. Företagarföreningarna, vilkas uppgift skall vara att ge råd och service till denna typ av företag, bör därför ges resurser att vidga sin verksamhet till sådana uppgifter. De bör, som framhållits från i tidigare motioner till , ses som regionala stödorgan för de mindre och medelstora företagen. beslutade med anledning av motion från bl. a - att begära att regeringen skulle överväga i vilka former ökat stöd till marknadsföringsåtgärder bör komma till stånd. hemställde att förslag i frågan skulle föreläggas . I budgetpropositionen meddelas att frågan bereds inom och att förslag skall föreläggas om möjligt . Vi förutsätter att så sker. Det är ytterligt angeläget att denna fråga som diskuterats så länge nu förs fram till en lösning. De olika åtgärder som vi i det föregående föreslagit skulle kunna medverka till bättre betingelser för näringslivet i skogslänen. Det är emellertid i hög grad motiverat att omgående vidta kraftåtgärder för att minska arbetslösheten i inlandet. Arbetslösheten i skogslänen ligger nära nog en procent över nivån i södra och . steg arbetslösheten bland arbetslöshetsförsäkrade med nästan 3 000 personer till drygt 18 000. Det utgör av arbetskraften. Andelen arbetslösa steg i skogslänen, medan den sjönk för övriga län . Den stigande arbetslösheten i skogslänen beror sannolikt både på allmänt försvagad konjunktur och mer normal försämring på arbetsmarknaden . För de arbetslösa är det alldeles likgiltigt vad orsaken är. Arbetslösheten är lika svår att bära oavsett orsaken. Det torde bli aktuellt att sätta in ekonomiska stimulansåtgärder över hela landet för att hålla uppe sysselsättningen. måste emellertid olika typer av arbetsmarknadsåtgärder komma i fråga för skogslänens vidkommande och då i första hand för de inre delarna av landet. Vägbyggande och vägunderhåll har varit vanligt förekommande beredskapsarbeten. De har haft särskilt stor betydelse för inlandet, där avstånden mellan orterna är stora och där tunga skogstransporter blivit alltmer beroende av vägarna. Överflyttningen av timmertransporter från flottning till lastbilstransporter har inneburit en starkt ökad belastning på vägarna. Detta ställer stora krav på vägarnas bärighet och framkomlighet. Behovet av bättre vägar är således lika stort inom skogslänen nu som . Byggande och underhåll av vägar är därför fortfarande i högsta grad lämpliga beredskapsarbeten. I många fall ligger projekten färdiga att sättas i gång så fort erforderliga medel finns tillgängliga. I huvudtiteln meddelar emellertid departementschefen att vägunderhåll som beredskapsarbeten skall förekomma endast i undantagsfall. Anledningen är att större delen av arbetet med att förbättra vägarna skall ske i regi. Det är en riktig förändring i och för sig. Om emellertid effekten blir den - vilken nu är fullt märkbar i skogslänen att färre vägar byggs om och underhållet försämras, är förändringen inte acceptabel. Vägarbetena måste kunna utökas i landsändar där arbetslösheten bland anläggningsarbetare är störst. Vi föreslår därför att klart uttalar att vägunderhållet och vägbyggandet inte får minska i skogslänen i tider med hög arbetslöshet bland anläggningsarbetare och -tekniker. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi 1. att hos regeringen begär att förslag om decentralisering av viss beslutanderätt i lokaliseringsärenden till länsstyrelserna föreläggs , 2. att hos regeringen begär att arbetet med utformning av servicegaranti för mindre orter påskyndas och att förslag föreläggs senast , 3. att hos regeringen begär att omedelbara åtgärder sätts in för att minska arbetslösheten i skogslänen.