mot · FY022014 · 1975-04-07 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:45 om riktlinjer för arbetsmarknadsutbildningen. I propositionen 1975:45 har regeringen föreslagit bl. a. att anta vissa riktlinjer för arbetsmarknadsutbildningen. Föredraganden erinrar om att kommittén för översyn av arbetsmarknadsutbildningen (KAMU) föreslagit att utbudet av förberedande utbildningar hos olika kursanordnare skall samordnas bättre än f. n. KAMU har anfört att denna utbildning i princip bör kunna anordnas av vilken huvudman som helst men att kommittén ändå anser att de preparandkurser som anordnas vid AMU-centrumen bäst uppfyller de krav som bör ställas på en arbetsmarknadsutbildning. Dessa preparandkurser bör, enligt kommitténs förslag, förlängas och individualiseras. En rad remissinstanser, bl. a. LO, TCO, FÖVUX, och folkhögskoleutredningen, har dock ansett att andra kursformer, t. ex. folkhögskola, borde kunna utnyttjas i större utsträckning än vad KAMU förutsatt. Föredraganden, som i huvudsak ansluter sig till KAMU:s uppfattning, framhåller att det inte finns några formella hinder för vad de nämnda remissinstanserna föreslagit och att de olika kursformerna var och en har specifika fördelar som kan vara avgörande för vissa grupper. Hon anser dock att för huvuddelen av deltagarna i arbetsmarknadsutbildningen måste de av KAMU uppställda kraven på denna utbildning vara avgörande. Det bör erinras om KAMU:s konstaterande att det i en valsituation finns skäl att prioritera den särskilt anordnade verksamheten vid AMU-centrumen men att t. ex. folkhögskolan har uppenbara fördelar att erbjuda, när det gäller att tillgodose speciella utbildningsbehov. Till dessa torde böra räknas de behov som gäller vissa handikappade och andra grupper. KAMU har vidare anfört att folkhögskolornas nuvarande kurser erbjuder vissa svårigheter med hänsyn till arbetsmarknadsutbildningens speciella krav. har folkhögskolorna inom ramen forsin allmänna målsättning kunnat ge förberedande utbildning åt elever som saknat föreskriven kompetens för inträde på vissa utbildningslinjer. Detta har t. ex. gällt lågutbildade, som avsett att söka inträde vid sjuksköterske-eller socionomutbildning. Också förberedande utbildning inom arbetsmarknadsutbildningen har haft och har en betydande omfattning. Drygt 2 000 AMU-elever fanns sålunda vid folkhögskolorna 1974. De av KAMU redovisade svårigheterna för ett bättre utnyttjande av folkhögskolornas utbildningskapacitet är inte helt rättvisande. erinras om att folkhögskolornas långa vinterkurser i betydande utsträckning kommit att kompletteras genom en rad ämneskurser av varierande längd och inriktning. På försök har vid vissa skolor öppnats möjlighet till successiv intagning. Vinterkurserna har på vissa håll indelats i perioder, där möjlighet getts att delta endast i en eller ett par perioder av en kurs. Koncentrationsläsning i olika ämnen förekommer vid många skolor. Dessa förhållanden torde komma att öka, vilket ger mycket goda förutsättningar att uppfylla de av KAMU ställda kraven på den förberedande utbildningen. Folkhögskolans frihet i fråga om kursplanering och flexibilitet i kursutbudet ger ytterligare möjligheter. Det torde kunna hävdas att folkhögskolan har alldeles särskilda förutsättningar i fråga om lärare med utbildning för och erfarenhet av vuxenundervisning. Möjligheten att i samverkan mellan lärare och elever bygga upp kursplaner efter speciella förutsättningar och den i hög grad gruppinriktade undervisning som förekommer vid de flesta skolorna ger också helt andra möjligheter till eftermognad och kritisk granskning än en undervisning med hård komprimering av ett fastställt stoff, där den nödvändiga individualiseringen måste åstadkommas genom en programmerad undervisning. Härtill kommer fördelarna med den ytterligare mognad och utblick som ligger i arbetsgemenskap och samvaro med kamrater med oftast helt andra utgångspunkter och inriktning. Folkhögskolan torde också ge en annan grund för fortsatta studier efter utbildningen än en utbildning hårt inriktad på ett speciellt mål. Med de tankegångar som framkommit i utredningen och till vilka föredraganden anslutit sig uppkommer en risk för att de AMU-elever som hänvisas till folkhögskolorna för förberedande utbildning i alltför hög grad kommer att domineras av speciella grupper, t. ex. elever med vissa handikapp. För dessa såväl som för andra elever måste det vara riktigt att olika elevgrupper blandas i sådana proportioner, att de kan stödja och komplettera varandra. Även andra AMU-elever än handikappade bör i ökad utsträckning kunna erhålla förberedande utbildning på folkhögskola, om folkhögskolan har kapacitet härför. En alltför stark koncentration till AMUcentrumen skapar risk för viss isolering. Även mot bakgrund av nödvändigheten - i varje fall i nuvarande situation -att ta till vara ledig utbildningskapacitet synes det vara mindre välbetänkt att i alltför hög grad föra den förberedande arbetsmarknadsutbildningen till särskilda AMU-kurser. Det är enligt min uppfattning nödvändigt att slår fast att folkhögskolan skall kunna utnyttjas i den förberedande arbetsmarknadsutbildningen på ett annat sätt än vad som kan läsas ut av propositionen. Utslagsgivande för val av utbildningsform bör vara den enskilde elevens prioritering. Det bör sedan vara folkhögskolornas sak att avgöra i vad mån man inom ramen för folkhögskolans allmänna målsättning vill ta emot arbetsmarknadselever. Med stöd av det anförda hemställs att vid behandlingen äv propositionen 1975:45 beslutar uttala att den möjlighet som finns att vid folkhögskolorna ge förberedande utbildning inom arbetsmarknadsutbildningen skall tillvaratas i ökad utsträckning samt att ökade möjligheter skall ges den enskilde eleven att själv avgöra vilken form av förberedande utbildning han/hon skall fl del av.