mot · FY021524 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om anmälningsplikten vid kalhygge. beslutade om ändringar i bl. a. skogsvårdslagen. Beslutet innebar i denna del bl. a. att all avverkning kan bli anmälningspliktig till . I beslutet förutsattes vidare att speciella tillämpningsföreskrifter skulle utarbetas. har gett i uppdrag att utarbeta dylika bestämmelser. Enligt uppgifter som låtit meddela beräknas tillämpningsföreskrifterna vara klara först mars/april. Lagen som formellt trädde i kraft har på grund av avsaknandet av tillämpningsföreskrifter således ej kunnat tillämpas. Det förhållandet gör det enligt vår mening möjligt att utan några administrativa eller andra praktiska nackdelar ge skogsvårdslagen i den aktuella delen en annan utformning. I det närmaste alla remissinstanser som kan sägas representera det praktiska skogsbruket hade avstyrkt det utredningsförslag som låg till grund för proposition 1974:1966 i vad avsåg obligatorisk anmälningsplikt i förhand. Till denna krets hörde även , som ansåg att en anmälan i efterhand var helt till fyllest från skogsvårdssynpunkt. I propositionen motiverades lagförslaget också från sysselsättnings- och planeringssynpunkter och för utbildningsbehov. Dessa argument anser vi i likhet med vad som anfördes i motion 1974:2008 sakna grund. I fråga om sysselsättningseffekten är det däremot risk för att konsekvensen blir den rakt motsatta, dvs. upprätthållandet av en hög anställningstrygghet försvåras. a. av följande skäl. Avsättningsläget och väderlek påverkar avverkningarnas belägenhet i stor utsträckning. har det t. ex. genom den exceptionella utvecklingen för sågade trävaror blivit nödvändigt för skogsägarna att lägga om avverkningar från timmer- till massavedsavverkningar. Detta har fungerat smidigt. På vilket sätt en sådan anpassning skulle kunna komma till stånd med en anmälningsskyldighet i förhand är högst oklart. Samma sak gäller de förändringar som får vidtagas på grund av växlingar i väderleken. Det kan gälla snöförhållandena, svårframkomliga vägar på grund av ihållande nederbörd eller extrem kyla, vilket gör att avverkningar bör flyttas till marker som normala vintrar ej är tillgängliga. Försvåras dylika anpassningar, kan resultatet bli sämre anställningstrygghet. Anmälningsskyldigheten åligger vidare ägaren till skogsmark. En faktor som inte har varit föremål för diskussion i detta sammanhang är rotposthandeln, som har en icke obetydligt omfattning. Enligt nu rådande lag stiftning i vad gäller handel med rotposter, har köparen rätt att disponera avverkningsrätten . Markägaren har ingen möjlighet påverka när avverkningen äger rum. Enligt skogsvårdslagens nya utformning måste alltså markägaren anmäla avverkningen när stämplingen planeras och före det rotposten utbjudes till försäljning. Markägarens anmälan kan i praktiken komma att ske ända upp till före det att en avverkning äger rum. Detta medför att syftet med lagen ur skogsvårdssynpunkt knappast kan sägas uppfyllas när anmälan sker i så före avverkningstillfället. Detta måste medföra en försämrad möjlighet till kontroll från myndighetens sida, vilket med hänsyn till det tämligen väl kända förhållandet, att rotposthandeln främst förekommer hos markägare med mindre intresse för sin skog än som förefinns hos genomsnittet av de många aktiva skogsägarna. Även mot denna bakgrund förefaller det därför som om en efterhandsanmälan vore mer motiverad. De stora hyggena har varit utsatta för stark kritik bl. a. från miljösynpunkt. Med hänsyn härtill och till att de i extrema fall även kan påverka sysselsättningen långsiktigt i vissa trakter av landet, kan det finnas motiv för att dessa ges en särställning. Även sådana områden som av respektive länsstyrelse anses böra bli föremål för speciella skötselåtgärder måste särbehandlas. Då de extremt stora hyggena samt områden som fordrar speciella skötsel åtgärder endast utgör ett mindre antal av samtliga avverkningsplatser i landet, bör lagen (eller dess tillämpningsföreskrifter) inte utformas med utgångspunkt från dessa särfall, utan med hänsynstagande till förhållandena hos det stora antalet bondeskogsägarna som arbetar på små arealer på en mängd platser över hela landet. De negativa konsekvenserna av lagen som här berörts motiverar dess avskaffande. De kontrollåtgärder som man eftersträvat med lagen skulle på ett betydligt enklare sätt kunna genomföras via den flygfotografering av landets skogar vilken f. n. enligt uppgift utföres . Kontrollen blir här total och blir ej beroende av markägarnas lojalitet mot lagen, som allt administrativt krångel undvikes. Eventuellt kan flygfotograferingen göras intensivare, men det bör vara en fråga som skogsutredning kan ta ställning till liksom den kan få i uppdrag att utreda eventuella andra åtgärder. I avvaktan på förslag från skogsutredningen bör i varje fall anmälningsplikten nu slopas för kalhyggen på mindre än 3 ha. Med en sådan åtgärd skulie den administrativa delen för skogsvårdsstyrelserna kunna förminskas utan att olägenheter skulle uppstå från vare sig natur- eller skogsskötselsynpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställs A. att beslutar att upphäva § 8 a i skogsvårdslagen, eller om ej anser sig kunna bifalla yrkandet under A. B. att då beslutar uppdraga åt att utforma tillämpningsföreskrifterna till 8 a § skogsvårdslagen i enlighet med här framförda yrkanden. () () () i Lane-Herrestad () i Heden