mot · FY02799 · 1975-01-24 00:00:00 — av i Kumla m. fl. om konsulenter för rörelsehindrade elever. De starka integreringssträvandena inom undervisningen av handikappade tog sig beträffande elever med rörelsehinder bl. a. följande uttryck: skolkonsulent 1965, rikscentral för pedagogiska hjälpmedel 1967, tre regionala konsulenter 1971. Intensiva insatser från föräldraorganisationer, en kraftig utbyggnad av den medicinska organisationen och viktiga sociala åtgärder för människor med handikapp har medverkat till att ge de rörelsehindrade eleverna ökade möjligheter att få sin vård, behandling och undervisning på eller nära hemorten. En stor del i den ökande integreringen har naturligtvis även den vanliga skolans personal och elever. Men utan den samordnande funktion som den regionala konsulenten utgör vore integreringen i praktiken långt mindre vanlig och i många fall ogenomförbar. All integrering av handikappade elevers undervisning med den vanliga undervisningen kräver noggranna förberedelser och en vaksam uppföljning för att bli mer än en ytlig företeelse. Förberedelsen, genomförandet och uppföljningen av varje enskild elevs integrering är mycket tidskrävande. Många parter måste informeras, rådfrågas och sammanföras. Elev, föräldrar, sjukgymnast, arbetsterapeut, talpedagog, läkare, rektor, lärare (ibland både avlämnande och mottagande), assistent och rikscentralen för pedagogiska hjälpmedel har viktig information att ge och ta emot - ibland gäller det alla eller oftast större delen av dessa. I de flesta fall är det konsulenten som genom sina kontakter med såväl den pedagogiska som den medicinska och sociala sidan blir den opartiska, sakkunniga medarbetaren som får integreringen att bli verklighet och fungera. De tre åren med regionala konsulenter har inneburit ökade möjligheter till integrering och därmed ett viktigt steg mot normalisering för många handikappade elever. Men då konsulenterna har 10, 9 resp. 5 län finns det inga möjligheter för dem att på ett tillfredsställande sätt hålla kontakt med mer än ungefär hälften av alla integrerade rörelsehindrade elever. Dessutom överensstämmer inte deras geografiska arbetsområden med den indelning som gäller för den medicinska och sociala sidan. Som man lätt kan föreställa sig är samordning mellan sociala, medicinska och pedagogiska åtgärder nödvändig också beträffande elever med rörelsehinder - kanske nödvändigare än för många andra! De medicinska och sociala habiliteringsinsatserna samordnas inom en organisation i sjukvårdsregionen med (eller mot 1* 1975. svarande) som bas. Det är naturligt att en del pedagogiska åtgärder blir beroende av en sådan organisation. Somliga elever har under tidigaste barnaåren undersökts och behandlats vid regioninstitutionen, andra har av medicinska, sociala eller pedagogiska skäl också gått i skolan vid regioninstitutionen, och andra åter har kanske börjat sin skolgång i denna skola för att efter en period av behandling och undervisning fortsätta i vanlig skola på hemorten. En hel del av de integrerade eleverna är alltså kända av regionsinstitutionens habiliteringsteam. I statsverkspropositionen till riksdag fann Kungl. Maj:t ej skäl att föreslå den utökning av antalet skolkonsulenter som SÖ och handikapporganisationerna krävde. Som skäl för denna restriktiva ståndpunkt angavs att frågan om länsskolnämndernas arbetsuppgifter och funktion var föremål för utredning. , som tillstyrkt Kungl. Maj:ts förslag i fråga om antalet tjänster, uttalade dock i anledning av väckta motioner (UbU 1974:2) att det var angeläget att man så långt som möjligt sökte underlätta integreringen och att den ifrågavarande konsulentverksamheten borde byggas ut. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att förslag om utbyggnad av konsulentverksamheten för rörelsehindrade elever föreläggs . () i Kumla () . ()