mot · FY02301 · 1975-01-17 00:00:00 — av m. fl. Den fysiska samhällsplaneringen i vårt land har i hög grad kommit att präglas av socialistiska värderingar och ställningstaganden. 1 stället för en planering med målsättningen att i samspel mellan samhällsintressen och enskilda få ett rationellt och miljövänligt utnyttjande av marktillgångar och naturresurser har vi fått en planering, där syftet i stor utsträckning har varit att minska det enskilda ägandet och att öka det offentliga inflytandet. Samarbete och samverkan har ersatts av direktiv och regleringar. Enligt vår uppfattning skall ett fritt samhälle bygga på fria och oberoende medborgare. Den enskildes möjligheter att själv avgöra sin framtid, att själv träffa sina val och att själv ta ansvar för förvaltningen av egna och gemensamma tillgångar är av avgörande betydelse för ett demokratiskt samhällssystem. I ett samhälle, där medborgarna saknar valfrihet och möjligheter till självständigt handlande ger mångsidigheten vika för likriktning och oberoende för totalstyrning. Demokratin förlorar sin livskraft och sitt innehåll. Såsom samhällsplaneringen och markpolitiken nu bedrivs i vårt land begränsas på ett oacceptabelt sätt såväl den enskildes valfrihet och rättigheter som de lokala beslutsfattarnas möjligheter att tillgodose medborgarnas önskemål och krav. Den fysiska samhällsplaneringen blir därmed mera ett instrument för att ändra ägandet och stärka det offentligas inflytande och mindre en metod att tillgodose de enskilda människornas önskemål om en bra bostadsmiljö samt ett ekonomiskt och miljövänligt utnyttjande av mark- och naturresurserna. Slå vakt om ägandet och ansvaret Enligt moderata samlingspartiets uppfattning är den enskilda äganderätten en omistlig beståndsdel i en demokrati. Ägandet är en trygghetsfaktor. Den ger medborgarna möjlighet att ta ansvar. Den vidgar och förstärker oberoendet. Historien känner inga exempel på samhällen som kunnat förena frånvaron av enskilt ägande med demokrati. Det är bl. a. därför som äganderätten garanteras i den europeiska konventionen om mänskliga fri- och rättigheter. Enskilt ägande och decentraliserade beslut utgör också nödvändiga element i och förutsättningar för den marknadsekonomi som givit oss vår välfärd. I ett samhälle dominerat av kollektivt ägande ersätts den enskilde individens ansvarstagande av de mer eller mindre anonyma kollektivens beslut. Förvaltningens effektivitet minskar. Dess kostnader ökar. Ju mer samhällsverksamheten kollektiviseras, desto större blir behovet av en växande byråkrati och detaljregleringar på område efter område. Moderata samlingspartiet verkar för en avvägning mellan den enskildes och det allmännas intressen, vilket bevarar äganderätten och alla de samhällsvärden som den innebär. Den markpolitik vi förordar förenar allmänna och enski.da intressen i en syntes som ligger i linje med värdegemenskapen i den svenska demokratin. Vi motsätter oss de doktrinärt socialistiska inskränkningar i äganderätten som socialdemokraterna vill förverkliga. Enligt vår uppfattning bör i stället åtgärder vidtas för att underlätta för enskilda att äga mark och hus som den enskildes rättsställning tryggas. I motion till riksdag krävde moderata samlingspartiet att den markpolitiska lagstiftningen skulle ändras på en rad punkter, bl. a. att förköpslagen skulle upphävas, glesbebyggelserätten återinföras och expropriationslagstiftningen återföras till bestämmelserna lag. Moderata samlingspartiet återkommer i denna motion med dessa krav. Kommunernas förköpsrätt gäller efter en vidgning av förköpslagen 1974 även i fråga om fastighet som är i behov av upprustning. Förköpslagen kan därmed komma att fungera som ett instrument även i den kommunala saneringspolitiken. En rad exempel - bl. a. från - visar hur olyckliga konsekvenserna kan bli när förköpslagen tillämpas i detta syfte. Enligt vår uppfattning kan en tillämpning av förköpslagen i saneringssyfte störa redan pågående saneringar och leder därmed till ett oekonomiskt och orationellt utnyttjande av de samlade saneringsresurserna. När vi motsätter oss en skärpning av marklagstiftningen och utökade möjligheter för kommunerna att förvärva enskilt ägd mark sker det mot bakgrund av såväl en bestämd politisk värdering som erfarenheter under ,. I allt större utsträckning har myndigheterna kommit att betrakta tvångsförfaranden som normala företeelser. ansågs tvångsingripanden som något extraordinärt, som endast i nödfall och då med stor återhållsamhet skulle komma till användning. Från regeringshåll har ibland hävdats en helt .annan ståndpunkt och man har t. o. m. gått så långt att man antytt att enskilt markägande är otidsenligt och främmande för en modern syn på förhållandet mellan enskilda och allmänna intressen. Socialdemokratin är således inriktad på en gradvis allt hårdare offentlig styrning av allt markägande och markutnyttjande i vårt land. Detta leder till en otrygghet i ägandet och ofta till rättsosäkerhet. Vi motsätter oss därför att samhällsorganen - främst kommunerna - ges alltför stora möjligheter att utan fullgoda skäl ingripa i och inskränka det enskilda ägandet. Skärpningen av lagstiftningen i dessa avseenden och 1972 var beklaglig. Kommunernas markförvärv kostar . Statens ansvar för detta är uppenbart. En s. k. aktiv markpolitik från kommunernas sida har understöds och stimulerats genom en rad åtgärder, t. ex. skärpningar i marklagstiftningen, vilka underlättat kommunala markförvärv och inlösen av tidigare enskilt ägd mark, speciell lånefond för kommunala markförvärv, förord för kommunalt utnyttjande av tomträttsinstitutet och senast beslutet om ett markvillkor för beviljande av statliga lån till bostadsproduktion. förslag om urholkning och avskaffande av den enskilda byggnadsrätten fullständigar bara bilden av en utveckling mot en totalreglerad markpolitik. Ett aktuellt och för många enskilda markägare ytterst besvärande problem är de i många kommuner förekommande mycket långa byggnadsförbuden på vissa områden, och vilka bl. a. föranlett stark kritik från JO:s sida. Dessa gör det omöjligt för markägaren att utnyttja marken på därtill avsett sätt. Han kan inte heller få ersättning för de kapitalförluster och skador i övrigt som han därigenom kan förorsakas. På detta område bör departementet göra en översyn av i vilken utsträckning sådana långa byggnadsförbud förekommer och på grundval av denna översyn föreslå åtgärder för att komma till rätta med existerande missförhållanden. Kommunalt markägande får enligt vår uppfattning aldrig ses sorn ett självändamål. Moderata samlingspartiet anser att kommunernas markbehov bäst tillgodoses genom en s. k. rullande markplanering med en omloppstid av omkring . Genom successiva köp, försäljningar och byten säkerställs en kommuns inflytande över planering och bostadsproduktion som markpolitiken i stor utsträckning blir självfinansierande. Med en sådan politik blir det också möjligt för kommunerna att erbjuda mark för enskilt ägda småhus till den stora grupp människor som efterfrågar detta. Den fysiska riksplaneringen har inneburit en värdefull kartläggning av vårt lands naturresurser och dessas miljöpolitiska känslighet. I det fortsatta arbetet med riksplaneringen markeras mycket påtagligt det politiska sambandet mellan ökat offentligt inflytande och en detaljreglering som bl. a. har till syfte att begränsa enskildas äganderätt till mark. Från rättssäkerhetssynpunkt är det klart otillfredsställande att i den s. k. säkerställning av mark som sker i riksplaneringens efterföljd de markområden som har det högsta marknadsvärdet icke får utbjudas till försäljning eller får bli föremål för någon form av bebyggelse. Mindre attraktiv mark som har ett lägre marknadsvärde är den enda mark för vilken försäljning och bebyggelse kan förekomma och för vilken markägaren kan få ersättning. Sådana konsekvenser av säkerställningen av mark kan icke accepteras, efter som de med för en konstlad markvärdering med allt vad detta för med sig. De följder den fortsatta riksplaneringen kan komma att få för såväl enskilda markägare som lokala beslutsfattare och för en rationell markanvändning bör bli föremål för saklig prövning i en parlamentariskt sammansatt utredning. Moderata samlingspartiet avseratt återkomma med konkreta förslag i dessa avseenden i samband med att tar ställning till frågan om den fysiska riksplaneringens vidare utveckling. Småhus på egen mark För moderata samlingspartiet innebär en aktiv markpolitik att enskilda skall ha möjlighet att i ökande utsträckning förvärva tomt för småhusbygge som permanentbostad och att reella möjligheter skall skapas för ett ökat fritidshusboende. Det utbud av enskilt ägda småhus som finns tillgodoser icke den efterfrågan som finns även om regeringen har tvingats att något ändra sin tidigare mycket restriktiva inställning till småhusbyggandet. Att småhusandelen i nyproduktionen har ökat från till beror mer på den starka begränsningen av flerfamiljshusproduktionen och mindre på en ökning av småhusbyggandet. Men att den restriktiva inställningen finns kvar framgår av regeringens rekommendation till kommunerna att företrädesvis utbjuda småhus på tomträttsmark. Det är ett ställningstagande som saknar varje förankring hos allmänheten. Genom rader av undersökningar har klarlagts att av dem som efterfrågar småhus föredrar äganderätt framför tomträtt. Människornas tveksamhet inför småhus med tomträtt beror bl. a. på att tomträttsavtalen omfattar , att rättsläget är oklart samt att tomträttsalternativet inte alltid är ekonomiskt fördelaktigt. Tomträttsförordet från regeringens sida förefaller vara motiverat av olust inför perspektivet att bostadsproduktionen får en helt annan struktur än regeringen önskar och av att ett kommunalt markägande ger ett stort offentligt inflytande över bostäderna och deras framtid. Moderata samlingspartiet accepterar självfallet att kommunerna i vissa fall använder tomträttsinstitutet. Men vi anser att utbudet av mark för småhusbebyggelse måste innefatta såväl mark för försäljning som tomträttsmark så att den efterfrågan som finns kan tillgodoses. Den enskilde skall ges valfrihet. Utbudet av tomter för fritidsbebyggelse tillgodoser uppenbart inte den efterfrågan som finns. Borttagandet av glesbebyggelserätten har förhindrat ett flexibelt utnyttjande av marktillgångar, särskilt i den svenska glesbygden, och har därmed kommit att begränsa utbudet av tomter för fritidsändamål. Även riksplaneringens indelning av marken för olika ändamål har börjat få samma otillfredsställande effekt genom att de kommunala programmen inom den fysiska riksplaneringen bara godkänner fritidsbebyggelse inom viss del av kommunen och på viss mark. De tendenser inom den fysiska riksplaneringen som innebär ett förord för koncentrerad fritidsbebyggelse i hårt exploaterade, geografiskt begränsade områden, ställer vi oss avvisande till. Majoriteten av dem som efterfrågar fritidshus vill bo i spridd bebyggelse och i nära kontakt med naturen, och sådan fritidsbebyggelse låter sig i allmänhet bättre förenas med miljö- och naturvårdshänsyn än en hård exploatering av begränsade områden för fritidsbebyggelse. All erfarenhet visar att en sådan fritidsbebyggelse skapar betydligt bättre betingelser för en aktiv och levande naturvård. Dessutom är den ur kostnadssynvinkel fördelaktig i och med att äldre fastigheter i många fall kan användas. 1 bostadspolitiska proposition fullföljdes, om än i något omarbetad form, de förslag som byggkonkurrensutredningen förde fram om att endast kommun skall godtas som förmedlare av mark för statligt belånade bostäder. förordade departementschefen i propositionen, att kommunen därvid beaktar de fördelar som byggande och förvaltning i allmännyttig eller kooperativ regi erbjuder. Uppenbarligen är det primära motivet bakom förslaget att i konkurrensen gynna de kommunala bostadsföretagen. Konkurrens på lika villkor - och därmed största möjliga valfrihet av lägsta möjliga boendekostnader - skapas emellertid först när statsmakterna avstår från att ensidigt gynna vissa bygg- och förvaltningsföretag. Riksdagsbeslutet om det s. k. markvillkoret innebär i stället för en ökad konkurrens ett krav på större kommunalt markinnehav och därmed också minskade möjligheter för enskilda byggproducenter att erbjuda bra bostäder till rimliga priser. Markvillkoret i bostadslånegivningen bör därför tas bort. De kommunala markförvärven uppmuntras av statsmakterna, som bl. a. genom lånefonden för kommunala markförvärv ställer lånemedel till förfogande. Ända sedan lånefondens tillkomst 1968 har moderata samlingspartiet motsatt sig att staten via statsbudgeten tillhandahåller medel för kommunala markförvärv. Kommunernas ev. behov av krediter för markförvärv bör tillgodoses på den allmänna lånemarknaden. Vi motsätter oss en politik som uppmuntrar kommunerna att binda stort kapital i omfattande markförvärv. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar a) upphäva förköpslagen (1967:868), b) att 2 kap. 1 § expropriationslagen med bestämmelse om tätbebyggelseexpropriation skall erhålla följande förändrade lydelse: Expropriation får ske för att säkerställa att mark på skäliga villkor är tillgänglig för tätbebyggelse och därmed sammanhängande anordningar. Expropriation får ske för att ge kommun möjlighet att förfoga över mark som med hänsyn till den framtida utvecklingen kräves för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning eller för att annars i kommunens ägo överföra mark för upplåtelse med tomträtt. Expropriation för ändamål som anges i första stycket får avse endast mark som är belägen inom kommunens eget område eller inom området för det kommunblock som kommunen eller dess huvuddel tillhör. Inom tätbebyggt område får expropriation ske endast om det med skäl kan antagas att marken inom överskådlig tid kommer att beröras av byggnads- eller anläggningsåtgärd, som är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt, eller om det till främjande av planmässigt byggnadsskick eller av annan därmed jämförlig orsak är angeläget att kommunen får rådighet över marken. Med motsvarande tillämpning av första-tredje styckena får expropriation ske till förmån för landstingskommun eller kommunalförbund, som handhar sådan angelägenhet som första stycket avser att främja, c) att upphäva 4 kap. 3 § expropriationslagen, d) att hos regeringen hemställa att regeringen innevarande år framlägger förslag om att återställa den före gällande glesbebyggelserätten och rätten att disponera fastighetsanvändning i övrigt genom att i byggnadslagen och naturvårdslagen återinföra de bestämmelser om rätt till bebyggelse, fastighetsanvändning och ersättning m. m. som gällde i byggnadslagen och naturvårdslagen samt upphäva de nyinförda bestämmelserna i dessa hänseenden, e) att avslå regeringens hemställan att till Lånefonden för kommunala markförvärv för /76 anvisa ett investeringsanslag av , 0 att upphäva det s. k. markvillkoret för bostadslån, g) att hos regeringen som sin mening ge till känna vad som i motionen anförts beträffande kommuns möjlighet att belägga mark med långvariga byggnadsförbud, h) att som sin mening ge till känna vad som i motionen anförts angående vikten av valfrihet mellan eget ägande och tomträtt i vad gäller mark för småhus. G. () PER () i Gäddvik