mot · FY021020 · 1975-01-27 00:00:00 — Bruttonationalproduktens tillväxttakt ökade jämfört med från till , mätt från användningssidan. Som en följd härav ökade sysselsättningen och minskade arbetslösheten påtagligt. Däremot drabbades vi liksom flertalet andra länder av snabbt stigande priser samt av en försämrad handels- och bytesbalans. Uppgången i konsumentprisindex beräknas . Det är mer än året innan. Genom att i finansplanen också referera statens pris- och kartellnämnds lägre siffra för inflationen 1974 låter finansministern antyda att uppgången i konsumentprisindex i själva verket kanske överskattar den verkliga prisuppgången. De undersökningar som vi själva gjort rörande orsaken till skillnaden mellan och statens pris- och kartellnämnds prisundersökningar pekar emellertid på de förra som de mest pålitliga. I realiteten måste även konsumentprisindex sägas underskatta inflationsutvecklingen , eftersom livsmedelspriserna hållits tillbaka genom ökad livsmedelssubventionering. Dels härigenom och dels genom gällande jordbruksavtal har de efterfrågebetingade höjningarna av de internationella livsmedelspriserna förhindrats få genomslag i . Uppgången i nettoprisindex, där effekterna av subventionering och ändrade indirekta skatter frånräknas, var mellan . I vad gäller handelsbalansen ändrades denna från ett överskott på ca 1973 till ett underskott på drygt 0,9 miljarder . Bytesbalansen försvagades från ett överskott på 1973 till ett underskott på 2,7 miljarder . Huvudsakligen sammanhänger detta med de kraftigt höjda oljepriserna. Bland övriga poster i försörjningsbalansen är värt att notera att bruttoinvesteringarna minskade liksom under 1973.1 första hand beror detta på det minskade bostadsbyggandet. Det minskande bostadsbyggandet har, skulle man kunna säga, skapat en överkapacitet i fråga om investeringsutrymme, som ännu inte hunnit tas i anspråk för andra investeringsändamål. Detta förhållande borde kunna lugna dem som befarat att en kraftig ökning av den svenska kapaciteten för energiproduktion skulle medföra en svårbemästrad överbelastning på investeringssidan. Det mest expansiva inslaget i den ekonomiska utvecklingen i var den privata konsumtionen, som ökade i volym mot blott året innan. De reala disponibla inkomsterna beräknas ha ökat med . Det privata sparandet fortsatte sålunda att öka också . Flera faktorer har medverkat till denna utveckling. Den skatteomläggning som trädde i kraft från medförde en reallöneförbättring i förhållande till vad som skulle ha blivit fallet utan omläggningen. Den extra utbetalningen till barnfamiljer och pensionärer gav en icke obetydlig likviditetsförstärkning för dessa grupper . En högst betydande stimulans för den privata konsumtionen innebar slutligen den temporära sänkningen av mervärdeskatten till . finansplan innehöll inga förslag till åtgärder för att förhindra den nedgång i den samlade efterfrågan som då kunde förutses bli följden av de höjda oljepriserna. I den motion som moderata samlingspartiet väckte i anslutning till statsverkspropositionen (1974:932) gjordes gällande att den ekonomiska politiken bör ges en expansiv utformning. 1 enlighet härmed begärde vi bl. a. att en sänkning av den direkta skatten eller av mervärdeskatten skulle genomföras, att arbetsgivaravgiften inom stödområdet skulle sänkas och att investeringsstöd för energibesparande åtgärder skulle införas. Liknande krav framfördes också från övriga borgerliga partier. Under trycket av denna opinion samt sannolikt påverkad av den ekonomiska sakkunskapens rekommendationer var slutligen också regeringen i propositionen 1974:25 angående vissa ekonomisk-politiska åtgärder beredd att förelägga ett stimulanspaket. Förslaget var inte oväntat helt inriktat på olika selektiva åtgärder. Det bedömdes av borgerliga hälft som otillräckligt. För att undvika en lottning i denna fråga, som för socialdemokratins del skulle äventyra regeringsinnehavet, lyckades regeringen få med mittpartierna på en kompromiss, innebärande att dessa övergav sitt eget krav på en momssänkning på till förmån för en sänkning på . Moderata samlingspartiet kritiserade den valda metoden att tidsbegränsa momssänkningen. Vi gjorde gällande att det var fel att sätta tidpunkten för en återgång till den tidigare momsnivån så, att beslutet inte kunde omprövas, om konjunkturutvecklingen skulle motivera detta. Utvecklingen pekar på att kritiken var motiverad och att återtagandet av moms sänkningen inte borde ha kommit till stånd. Den ekonomiska aktiviteten synes ha mattats jämfört med det första, och säsongrensat uppvisar nationalräkenskapsmaterial en viss nedgång i bruttonationalprodukten mellan andra och tredje kvartalet. En central punkt i vår kritik mot regeringens ekonomiska politik har varit prisfrågorna. reviderade finansplan förutsågs en prisuppgång på 9 å . I vår motion (1974:1852) med anledning av den reviderade finansplanen gjorde vi gällande att det finns en betydande risk för att det inte kommer att stanna vid detta. Vi begärde ett program mot inflationen samt överläggningar mellan regeringen, oppositionen, parterna på arbetsmarknaden och näringslivet i denna fråga. Vi antydde hur ett sådant program skulle kunna se ut: Kostnadssänkande investeringar och en prispressande konkurrens i förening med lägre marginalskatter, så att skillnaden mellan löneökningar före och efter skatt minskar och skattesystemets kostnadsdrivande inverkan därigenom reduceras, skapar förutsättningar för att begränsa den inhemskt genererade inflationen. skapas också förutsättningar för en aktiv valutapolitik, varigenom utifrån kommande prisstegringar kan hindras slå igenom på den svenska prisnivån. Den ekonomiska politiken 1975 Finansplanens bedömning av såväl den internationella som den svenska ekonomiska utvecklingen är optimistisk. Såsom redan framhållits i avsnittet om den internationella utvecklingen, förutses i finansplanen en ökning av bruttonationalprodukten inom OECD-området på , under det att i sin decemberrapport blott förutsåg en uppgång på 1/. Även andra svenska bedömare är mera pessimistiska än regeringen. och Samhälles konjunkturråd offentliggjorde sålunda en rapport, som i vad gäller den internationella utvecklingen nära ansluter till och som i vad gäller den svenska utvecklingen förutser ett betydligt kärvare ekonomiskt klimat än finansplanen. En långsammare internationell produktionsutveckling skulle sannolikt få till följd att exporten ökar mindre än de som förutses i finansplanen. Detta i sin tur verkar dämpande på den totala efterfrågan i . Den privata konsumtionen skall enligt finansplanen öka . Med tanke på att den privata konsumtionen storleksmässigt uppgår till av bruttonationalprodukten, väger denna post mycket tungt i försörjningsbalansen. En långsammare ökning av den privata konsumtionen kan betyda ökade sysselsättningssvårigheter. Det är mot denna bakgrund anmärkningsvärt att prognosen för konsumtionsutvecklingen bygger på så lösa antaganden. För det första förutsätts hushållssparande!, som ökat under en följd av år, sjunka . Erfarenhetsmässigt vet vi att hushållen tvärtom tenderar att öka sitt sparande under ekonomiskt oroliga tider. För det andra synes den pris- och löneprognos, som ligger till grund för den beräknade konsumtionstill växten, vara väl optimistisk. Prisuppgången skulle stanna vid 7 å mot . 1 vad gäller lönerna räknar man i den preliminära nationalbudgeten med två alternativ med avtalsutfall på 7 resp. . Ovanpå detta räknar man med en löneglidning på . Höjningarna av arbetsgivaravgifterna och ATP-uttaget beräknas vidare ge en ökning av arbetskraftskostnaderna med . Dessa siffror ligger väsentligt under de lönekrav på 20 å , som förekommer i de pågående avtalsförhandlingarna. En snabbare inflation än vad finansplanen förutser leder sannolikt till en långsammare ökning av hushållens reala diponibla inkomster än vad man räknar med i finansplanen. Effekterna av en snabbare pris- och lönestegringstakt kan studeras mot bakgrund av den preliminära nationalbudgetens alternativberäkningar. Mot en ökning av den genomsnittliga timkostnaden per anställd från beräknas svara en ökning av de samlade faktorinkomsterna från . Härav tar stat och kommun genom marginalbeskattningen. Till följd av de högre arbetskraftskostnaderna stiger också priserna snabbare. Den preliminära nationalbudgeten räknar här med en ökning på 7,5 resp. . En ytterligare ökning av den genomsnittliga timförtjänsten ytterligare skulle alltså leda till att de disponibla inkomsterna ökade och priserna . De reala disponibla inkomsterna skulle med andra ord knappast öka alls. Andra beräkningar pekar t. o. m. mot att den reala disponibla inkomsten minskar vid ytterligare löneökningar på marginalen. Med tanke på att hushållens inkomster storleksmässigt motsvarar av bruttonationalprodukten, förefaller det troligt att en lönekostnadsökning med får ett prisgenomslag av storleksordningen . I SNS:s konjunkturråds rapport är man inne på sådana tankegångar. Där heter det bl. En intressant följd av den på detta sätt åstadkomna neddragningen av inflationstakten är naturligtvis att den del av lönehöjningarna löntagarna får behålla i form av real disponibel inkomst stiger väsentligt. Vi saknar fullgott statistiskt underlag för en mera precis beräkning, men ett grovt överslag pekar på att löntagarna skulle fl en ökning i sin reala disponibla inkomst på omkring 3 resp. (om takten i prisökningarna nedbringas till 2 resp. ) genom denna stabiliseringspolitik. I vad gäller den privata konsumtionens utveckling befarar vi sålunda att den ökning av hushållens reala disponibla inkomster på 1,4 resp. som man kalkylerar med i finansplanen inte är tillräcklig för att åstadkomma en ökning av konsumtionen . Dessutom kan alltså en snabbare inflation ytterligare begränsa den reala disponibla inkomstens ökning. Det frågetecken man alltså har anledning att sätta i fråga om konsumtionsutvecklingen påverkar också bedömningen av andra poster i försörj Särskilt gäller detta näringslivs- och industriinvesteringarna, vilkas utveckling klart sammanhänger med konsumtionsutvecklingen - en tillbakahållen efterfrågan på konsumtionssidan leder till återhållsamhet på investeringssidan. 1 finansplanen räknar man med en uppgång av näringslivets investeringar på och av industriinvesteringarna på . Vi bedömer detta som mindre sannolikt, även om olika fondavsättningar frigörs. Det finns i detta sammanhang anledning att påpeka att näringslivets vinstoch likviditetsutveckling långtifrån varit så gynnsam som det ofta gjorts gällande. Enligt gjorda beräkningar synes en nedgång i industrins reala likviditet ha skett och en nedgång i den nominella likviditeten efter första kvartalet 1974. När finansministern gör gällande att likviditetsneddragningen inte synes ha varit lika stor som de föregående årens likviditetsuppladdning är detta sant endast i fråga om den nominella likviditeten. 1 vad gäller den reala likviditeten däremot tycks denna nu vara nere nivå. Också detta är naturligtvis faktorer som påverkar näringslivets investeringsbenägenhet och investeringsförmåga. Mot bakgrund av vad som här sagts om näringslivsinvesteringarna bedömer vi det som troligt att de totala bruttoinvesteringarna kommer att gå tillbaka något även . I finansplanen förutses en ökning av näringslivets lagerinvesteringar av storleksordningen . Detta måste med hänsyn till konjunkturutsikterna bedömas som osannolikt, inte minst med tanke på den förda kreditpolitiken. Erfarenhetsmässigt sjunker lagerinvesteringarna i samband med en konjunkturnedgång. Några förslag till åtgärder avsedda att stödja företagens investeringar i lager föreslås inte, blott att regeringen skall bemyndigas att om läget så kräver besluta om stöd till lageruppbyggnad. I vad gäller balansen i de utrikes betalningarna har vi i det föregående pekat på risken för en långsammare exportökning än vad finansplanen räknar med. Med en långsammare konsumtions- och investeringsutveckling torde emellertid också följa en mindre uppgång i importen, varför vi bedömer storleksordningen av det i finansplanen beräknade underskottet i handelsoch bytesbalansen som realistisk. Sammantaget innebär det ovan anförda att vi räknar med en långsammare ökning av bruttonationalprodukten än den som förutses i finansplanen som sannolik. Om inga särskilda stimulansåtgärder sätts in, torde resurstillväxten inte komma att överstiga 1-1,. En långsammare efterfrågeutveckling får också konsekvenser för sysselsättningen. Med den ekonomiska politikens nuvarande inriktning förutser vi en ökning av arbetslösheten . räknade med en ökning av arbetslösheten eller med 56 000 personer . Jämfört med 1974 innebär årets budget en betydande åtstramning av finanspolitiken såsom framgår av tabell 5. Åtstramningen jämfört med motsvarar som synes av bruttonationalprodukten. Tabell 5: Den offentliga sektorns finanspolitiska effekter 1974 och 1975. Procent av bruttonationalprodukten i fasta priser. Källa: preliminära nationalbudget. Staten: Direkt efterfrågan -0,2 Kommunerna: Direkt efterfrågan Främst beror detta på en minskning av den indirekta efterfrågestimulansen, och det var, som framhållits i det föregående, sänkningen av mervärdeskatten och transfereringsökningarna som verkade starkt expansivt 1974. Till bilden hör också att den skatteomläggning som trädde i kraft fick en icke föraktlig stimulanseffekt. Den skatteomläggning som trädde i kraft i början av innevarande år däremot äts till större delen upp av höjda kommunalskatter. Till viss del beror det också på socialförsäkringssektorns inverkan. minskade dess finansiella sparande i reala termer; beräknas det åter öka. Åtstramningen av finanspolitiken i dagens ekonomiska situation är enligt vår uppfattning anmärkningsvärd. Den har med tanke på konjunkturutsikterna likheter med den omläggning av den ekonomiska politiken som ägde rum . Under hade den offentliga sektorn en klart expansiv inverkan på samhällsekonomin. fick emellertid den ekonomiska politiken en allt mer restriktiv prägel. Under hade den offentliga sektorn en återhållande inverkan på den totala efterfrågan i samhället och kom därigenom att bli en starkt bidragande orsak till den höga arbetslösheten och till den nästan uteblivna ekonomiska tillväxten. Det sägs ofta att samhällets konjunkturpolitiska åtgärder sätts in allt . Finanspolitiken i samband med konjunkturväxlingen 1970-1971 är ett avskräckande exempel på detta, då den i stället för att mildra svängningen i konjunkturen tvärt om gjorde den större. Det finns en betydande risk för att den nu presenterade ekonomiska politiken på samma sätt kommer att medverka till att accentuera den nedgång som den svenska konjunkturen synes vara inne i. Det är utomordentligt osannolikt att den svenska ekonomin före slutet av innevarande år kommer att få stöd av en uppåtgående internationell konjunktur. Troligen sker det inte förrän . Avslutningsvis framhålls i finansplanen, att det finns hopp om att statsledningarna, medvetna om den ekonomiska tillbakagångens svåra konsekvenser för människorna, är beredda att föra den stimulanspolitik som vänder nedgången till en ny om också behärskad uppgång. Finansplanen grundar sig på denna förhoppning, och mot den bakgrunden avstår regeringen från att själv föreslå de stimulansåtgärder som man förväntar sig av andra regeringar. Vi finner detta anmärkningsvärt. Den svenska prisnivån steg med . Uppgången i nettoprisindex torde komma att bli . Det finns enligt vår uppfattning anledning att befara att prisuppgången även blir tvåsiffrig. De svenska löntagarorganisationerna har funnit sig föranledda att framföra lönekrav av storleksordningen för att realisera en 3-procentig reallöneökning, och enligt arbetsgivarparten bedöms dessa krav motsvara en lönekostnadsökning inkl. löneglidning på upp mot . Det kan med beaktande av det resonemang som i det föregående förts om sambandet mellan löner och priser ifrågasättas om ens med sådana löneökningar det uppsatta reallönemålet kan uppnås och om inte de av löneökningarna inducerade prisökningarna skulle omintetgöra den önskade standardförbättringen. Oberoende av hur det förhåller sig härmed, torde det för de flesta framstå som helt orimligt att man skall behöva begära ett 20-procentigt lönelyft för att öka sin köpkraft . Det förefaller helt klart att den s. k. inte blev det spjärntag mot inflationen, vilket den framställdes som av de medagerande. Skall inflationen kunna bemästras, krävs åtgärder av en helt annan dignitet. Från moderata samlingspartiet presenterades ett utkast till ett program mot inflationen. Det anknöt till tankegångar som vi skisserat redan i vår motion (1974:1852) med anledning av den reviderade finansplanen 1974. Genom åtgärder för att begränsa den inhemska/jtris-och lönestegringen skulle förutsättningar skapas för en aktiv valutapolitik, varigenom också de utlandsgenererade prisstegringarna kan dämpas. Utgångspunkten för det moderata utkastet till ett antiinflationsprogram är att det väsentliga för löntagarna inte är den nominella utan den reala löneutvecklingen. Vi förutsätter att inflationen också för parterna på arbetsmarknaden uppfattas som ett allvarligt samhällsproblem, som det är angeläget att komma till rätta med. Om det är möjligt att uppnå samma reallöneförbättring inom ramen för lägre pris- och löneökningar, utgår vi från att arbetsmarknadsparterna föredrar detta alternativ framför högre nominella lönelyft och större prisstegringar, som inte ger större reallöneutbyte. Vi antar vidare att löntagarorganisationerna eftersträvar maximala lönelyft inom ramen för det samhällsekonomiska utrymmet samt att detta utrymme beräknas med hänsyn dels till den förväntade produktivitetsutvecklingen inom den utlandskonkurrerande industrin och dels till den förutsedda prisutvecklingen. Vi antar slutligen att den löneökning inkl. löneglidning som åstadkoms nära ansluter till den genomsnittliga produktivitetsutvecklingen inom den utlandskonkurrerande industrin plus den genomsnittliga prisuppgången på exportmarknaden. 1 enlighet med det resonemang som förts i det föregående om sambandet mellan löner och priser, torde en långsammare nominell löneökningstakt leda till en sådan dämpning av den inhemskt genererade prisutvecklingen att den reala löneutvecklingen knappast alls påverkas. Man får i stort sett samma reallöneutveckling, fast vid en långsammare inflationstakt. Emellertid påverkar en lösning av detta slag endast i begränsad utsträckning den internationella inflationens genomslag på den svenska prisutvecklingen. Det är vidare osannolikt att den angivna lösningen av löntagarorganisationerna skulle anses stå i överensstämmelse med dessas lönepolitiska strävanden. Den skulle innebära att man inte tog ut löneökningar som svarade mot det samhällsekonomiska utrymmet enligt definitionen ovan. Den utlandskonkurrerande industrins lönsamhet och vinster skulle ju väsentligt förbättras, eftersom den skulle kunna ta ut högre priser i takt med den internationella inflationen som kostnaderna på grund av det träffade avtalet skulle öka långsammare. Resonemang av just detta slag fördes från löntagarnas sida . De s. k. övervinsterna inom exportindustrin var ett av motiven för de särskilda investeringsfonder varom fattade beslut . Genom en långsammare pris- och löneutveckling i förbättras vårt internationella konkurrensläge, och krafter som medför en successiv uppvärdering av den svenska kronan kan utlösas. En sådan kronappreciering skulle leda till att de utländska prisstegringarnas genomslag på den svenska prisbildningen begränsades. Den skulle motverka en förändring av vinstrelationerna mellan den utlandskonkurrerande och den skyddade sektom. Genom dels återhållsamhet i vad gäller löneutvecklingen i , dels en successiv uppvärdering av den svenska kronan skulle det alltså bli möjligt att begränsa den inhemskt genererade prisuppgången och minska den utländska inflationens genomslag på den svenska ekonomin utan att den svenska exportindustrins möjligheter till priskonkurrens förändras och utan någon inflationsdrivande vinstökning. Det går att hålla tillbaks inflationen i . Det har gjorts gällande att en politik av här beskrivet slag, innefattande en höjning av den svenska kronans värde, inte skulle vara möjligt utan en mycket stram finanspolitik ägnad att förhindra en kraftig importökning och en oacceptabel försämring av balansen i de utrikes betalningarna. Kritiken går emellertid vid sidan av den här aktuella diskussionen. Den avser effekterna av en appreciering i största allmänhet men inte en sådan i förening med en begränsning av löne- och prisuppgången i . eller inte tro att det är möjligt att skapa uppslutning kring en sådan politik från arbetsmarknadsparternas och de politiskt ansvariga instansernas sida. Ifrågasätter man att det är möjligt, bör man dock erkänna att det är detta kritiken gäller, inte den teoretiska konstruktionen som sådan. efter det att moderata samlingspartiet presenterat sitt utkast till ett program mot inflationen framfördes liknande rekommendationer i SNS:s konjunkturråds tidigare omnämnda rapport. En väsentlig skillnad föreligger emellertid. tycks förutsätta att en antiinflationspolitik av detta slag är möjlig att genomföra mot bakgrund av en ensidig deklaration från statsmakternas sida att genomföra en uppskrivning av den svenska kronan. Vi menar att en samförståndslösning är nödvändig och att det fordras en uppslutning kring en sådan politik, inte bara från de politiska partiernas sida utan även från arbetsmarknadens parter. Detta kan enligt vår mening ske genom en stabiliseringspolitisk konferens och genom att statsmakterna uppställer garantier gentemot löntagarna om en viss reallöneförbättring. Vi har kommit fram till att sådana garantier bör avse en köpkraftsförbättring av storleksordningen . Följande åtgärder bör enligt vår uppfattning vidtas: En stabiliseringspolitisk konferens bör sammankallas med representanter för regeringen, oppositionspartierna, parterna på arbetsmarknaden och näringslivet. Dess syfte skall vara att söka skapa samförstånd kring en intensifierad kamp mot inflationen. Statsmakterna skall ställa sig som garanter för en ökning av den genomsnittliga nettoreallönen av storleksordningen och förbinda sig att genomföra de sänkningar av den direkta skatten och/eller mervärdeskatten som detta kan erfordra. I gengäld skall löntagarorganisationerna ålägga sig återhållsamhet i sina krav på löneökningar jämfört med vad som diskuterats i de pågående avtalsförhandlingarna, i syfte att minimera de inhemskt genererade kostnadsökningarna. Näringslivet å sin sida måste ålägga sig stark restriktivitet med prishöjningar. En effektiv prisövervakning måste ske. Statsmakterna skall förklara sig beredda att använda växelkurspolitik för att uppnå de ovan nämnda stabiliseringspolitiska målen. I vilken utsträckning sänkningar av den direkta eller indirekta skatten blir erforderliga inom ramen för ett stabiliseringsprogram av detta slag blir beroende av hur långt det visar sig möjligt att hålla tillbaka lönekrav och därav följande prisstegringar samt att höja den svenska kronans värde. Jämfört med finansplanen innebär programmet, om det genomförs, att den ekonomiska politiken får en något mer expansiv karaktär, eftersom den är avsedd att garantera en större ökning av de reala disponibla inkomsterna än vad som förutsätts i finansplanen . Några ord bör slutligen sägas om tidsaspekterna på ett program mot in När det moderata förslaget presenterades gjordes det gällande både att det kom för sent och att det kom för . En sak står klar: åtgärder för att realisera programmet måste vidtas innan slutliga löneuppgörelser träffats mellan arbetsmarknadens parter. Eftersom ingen är betjänt av en långdragen avtalsrörelse, innebär detta ett krav på snara åtgärder. Övriga krav på den ekonomiska politiken Enligt vår bedömning har den ekonomiska politiken inte givits en tillräckligt expansiv utformning.