ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY0210 · 1975-01-10 00:00:00 — av m. fl. om utredning rörande de kungliga slottens framtida disposition m. m. Med hänvisning till motiveringarna i motionen 1975:9 om avslag på det begärda anslaget till kungl, hov- och slottsstatema föreslås att beslutar att hos regeringen hemställa om snabbutredning av formerna för de kungliga slottens överförande i statlig ägo, deras framtida disposition m. m. (vpk) i (vpk) (vpk)
mot · FY02100 · 1975-01-14 00:00:00 — av herrar i Skärstad och i Nennesholm om slopande av beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet. Enligt gällande bestämmelser skall värdet av bränsle från egen fastighet upptas som naturaförmån vid taxering. meddelar därför genom anvisningar till taxeringsnämnderna vilka värden som bör tillämpas i normalfallen. Om bränslet däremot inköpts eller erhållits utan ersättning, t. ex. från en grannfastighet, beskattas inte bränslevärdet. Samma förhållande gäller när rivningsved använts för uppvärmning. De här åsyftade bestämmelserna har tillkommit då vedbränsle var allmänt förekommande, i varje fall på landsbygden, och då förhållandena i många avseenden var helt annorlunda än . har det pågått en omställning när det gäller bränsleförsörjningen. Även skogsägarna har på grund av höga huggnings- och körningskostnader övergått till olje- eller eluppvärmning av sina bostadsfastigheter. Förutom de starkt ökade kostnaderna för huggning och hemkörning har bekvämlighetssynpunkter medverkat till detta. Vedeldning är en arbetskrävande och obekväm uppvärmningsmetod. Därför är den så kallade förmånen av den egna brännveden obefintlig. När det egna bränslet dessutom blir föremål för beskattning, förstärks motiven för övergång till andra bränslen. Till detta kommer att beskattningen medför ett psykologiskt motstånd mot att utnyttja eget bränsle även i de fall då skatten inte är särskilt ekonomiskt betungande. Särskilt i nuvarande läge på energiområdet framstår beskattningen av det egna vedbränslet som helt orimlig. De kraftigt höjda oljepriserna, liksom risken för nya störningar i tillförseln, gör det nödvändigt både att spara energi och att i största möjliga utsträckning använda inhemska energikällor. Valutasituationen och samhällsekonomiska skäl talar således för att statsmakterna snarare borde stimulera användningen av inhemskt eget bränsle än beskatta det. Ökad användning av bl. a. vedbränsle för bostadsuppvärmning skulle dessutom säkerställa att den olja som finns tillgänglig kan användas för ändamål för vilka den är helt oundgänglig. Ett borttagande av beskattningen på bränsle från egen fastighet skulle stimulera en sådan utveckling. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet slopas. () i Skärstad () i Nennesholm
mot · FY021000 · 1975-01-24 00:00:00 — av i om villkoren för lån ur pressens lånefond. Dagspressens ekonomiska situation har utgjort ett stort problem. Särskilt har de s. k. andra- och tredjetidningarna en svår situation. inrättades Pressens lånefond. Tidningsföretag skulle ur denna fond erhålla lån för investeringar och andra åtgärder som var ägnade att stärka företagens konkurrensförmåga. Lånen är som regel räntefria och amorteringsfria . Sedermera har ytterligare statligt stöd i direkt bidragsform ansetts som helt nödvändigt för att en stor del av tidningsföretagen skulle överleva. De senaste årens prisstegringar på bl. a. tidningspapper har i mycket hög grad urholkat produktionsbidraget till tidningarna. Därtill kommer övriga prisstegringar som i mycket hög grad har drabbat pressen. Tidningsdistributionen är också, trots samdistribution med andra tidningar, mycket kostsam. pressutredning har också i uppdrag att se över lånemöjligheterna till dagspressen. Utredningen är emellertid inte, enligt uppgifter i budgetpropositionen, färdig med sitt förslag om stödjande åtgärder för pressen. står nu också inför den situationen att de, utöver andra ekonomiska problem, skall påbörja inbetalningar av räntor och amorteringar på de första lånen från Pressens lånefond. Uppenbarligen kommer detta att medföra en ytterligare kännbar belastning för dessa företag. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att beslutar om ränte- och amorteringsbefrielse för lån ur Pressens lånefond till dess att betänkandet års pressutredning har lagts och en proposition med anledning därav förelagts .
mot · FY021001 · 1975-01-27 00:00:00 — om val av lekmannaombud vid kyrkomöte, m. m. Noggranna bestämmelser om valsedlars utseende, valkuvert, ogiltighetsgrunder för val m. m. finns för de allmänna valen. Nya RO innehåller en förhållandevis utförlig reglering av motsvarande förhållande för val inom RD (RO 7 kap.) Gällande ordning inom innebär att val skall ske till ett stort antal betydelsefulla uppdrag inom kyrkans organisation. Lekmännen inom deltar sålunda genom särskilt utsedda elektorer eller motsvarande ombud i val av t. ex. biskop, av lekmannaombud vid kyrkomöte och av pastoratsombud utsedd lekmannaledamot i domkapitel. Valförfarandet vid sådana val är i betydande grad oreglerat. När det gäller biskopsval finns emellertid närmare bestämmelser om valsedels beskaffenhet, valkuvert och ogiltighetsgrunder. Motsvarande bestämmelser saknas med avseende på val av lekmannaombud vid kyrkomöte och av pastoratsombud utsedd lekmannaledamot i domkapitel. Erfarenheten har visat att avsaknaden av en närmare reglering av val förfaran de t vid sådana kyrkliga val som avsetts i det föregående kan leda till praktiska svårigheter och rättsförluster. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen begär att erforderliga åtgärder vidtas för att tillgodose att valförfarandet vid samtliga val till förtroendeuppdrag inom regleras i huvudsaklig överensstämmelse med vad som gäller vid val av kyrkofullmäktige.
mot · FY021003 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar Nordstrandh och Wemer i om Konungens ställning i förhållande till . Vid utarbetandet av den nya regeringsformen utgick man uppenbarligen från den förutsättningen att sambandet mellan och staten skulle upplösas. Förmodligen av den anledningen remitterades grundlagberedningens betänkande för yttrande icke till något organ, vilket eljest hade varit rimligt. Kyrkans ställning i förhållande till staten kom att regleras genom övergångsbestämmelser i den nya regeringsformen. I det läge, som uppkommit sedan regeringen för sin del klargjort att sambandet mellan kyrkan och staten skall bestå för överskådlig tid framåt, kan det ifrågasättas, om ställning endast skall regleras genom övergångsbestämmelser och icke i själva grundlagstexten. För det senare alternativet talar den hittillsvarande grundlagstraditionen. Anmärkningsvärt är, att Konungens ställning i förhållande till icke angivits i övergångsbestämmelserna. Dessa har därför, i en situation då Konungens ställning i övrigt i stor utsträckning förändrats, skapat oklarhet om hans nuvarande ställning i förhållande till kyrkan. Enligt vår uppfattning bör Konungens tidigare ställning i förhållande till icke förändras och detta bör klart anges. Under åberopande av det ovan anförda hemställes att som sin mening uttalar att Konungens ställning i förhållande till bör anges i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · FY021004 · 1975-01-24 00:00:00 — ay i om kyrkans skiljande från staten. För många människor i vårt land upplevs statskyrkosystemet ovärdigt ett öppet, demokratiskt samhälle. Unga kristna inom upplever bindningen till staten som en belastning, därför att kyrkan tycks vara ett uttryck för en statsreligion i stället för en levande tro. Tecken tyder på att de som är aktiva inom församlingar i gudstjänstliv och annat församlingsarbete i stor utsträckning skulle föredra att kyrkan fick utveckla sin verksamhet utan hänsyn till kyrkolagen och andra statliga påbud. För många av dem som vill främja en utbredning av tro ter sig hela systemet med en officiellt auktoriserad statsreligion och en kyrka som är en offentlig-rättslig institution ofta besvärande. , socialdemokraterna och kommunisterna verkar för ett avskaffande av statskyrkosystemet. Enighet torde föreligga mellan de båda förstnämnda partierna om att en förändring av ställning måste förenas med garantier att kyrkan kan fortsätta sin verksamhet i hela landet. Då dessa partier i representerar en majoritet av svenska folket och frågan utretts grundligt och gjorts till föremål för en omfattande remissbehandling är tiden nu mogen för ett principbeslut om lösande av banden mellan stat och kyrka. Kyrka-stat-beredningens förslag är en god grund för reformarbetet. Dialogen om formerna för de nya relationerna mellan staten och måste fortsätta. Det vore synnerligen värdefullt om års kyrkomöte tar sin början hade uttalat att en reformverksamhet i enlighet med huvudlinjerna i beredningens betänkande nu skall ta sin början. Det finns då möjligheter att med företrädare för kyrkan närmare överväga eventuella justeringar i beredningens förslag, exempelvis av det slag såväl kyrkoministern sorn ärkebiskopen antytt. Kyrkomötet kan då fatta beslut i de viktiga frågorna om kyrkans inre struktur. Målsättningen bör vara att finna samlande lösningar. Det bör dock betonas att synpunkter från kyrkokommunalt håll icke okritiskt skall anses representativa för de kyrkligt verksamma. Det ligger nära till hands att de vilka ser en uppgift i att vara kyrkopolitiskt verksamma slår vakt om det nuvarande systemet. Detta kan uttryckas så att ett av felen med det nuvarande systemet är att politiskt valda organ inte nödvändigtvis är representativa för dem som ser som en levande församling, varför inte heller dessa politiskt valda ensamma bör få hindra en reform. Med hänvisning till det ovan sagda hemställs 1. att för sin del uttalar att ett reformarbete bör ta sin början, som syftar till att avskaffa offentligrättsliga ställning under former som garanterar kyrklig verksamhet i alla delar av landet, 2. att hemställer att regeringen förelägger och kyrkomötet förslag i denna riktning, inkluderande ett avskaffande av kyrkolag och församlingsstyrelselagen. () i KU GOTAB 75 8715 S 1975
mot · FY021005 · 1975-01-23 00:00:00 — om rubriceringen i riksdagstrycket av propositioner och motioner. Regeringens propositioner inleds på följande sätt: Regeringens proposition nr 1984 Nr 4711 Regeringens proposition om åtgärder mot förekomsten av parasiter i offentliga datacentraler. En riksdagsmotion i samma ämne redigeras så här: Motion nr 2777 Nr 2777 av i m. fl. i anledning av regeringens proposition 1984:4711 med förslag till åtgärder mot förekomsten av parasiter i offentliga datacentraler. Som synes upprepas propositionsnumret och motionsnumret. Detta sker även i de fall en motion inte samtrycks med andra. Med tanke på överskådligheten kan det vara befogat med dubbelnumrering av motioner, så att separat tryckta och samtryckta motioner redigeras lika. Däremot tjänar dubbelnumreringen av propositioner, som aldrig samtrycks, inget syfte. För de människor som yrkesmässigt arbetar med riksdagstrycket (kanslipersonal, departements- och verkstjänstemän, folkrörelse- och partianställda, riksdagsmän och massmediafolk) och även för andra som sporadiskt vill orientera sig i riksdagstrycket skulle det vara bra, om varje proposition och motion försågs med en bättre rubrik. Nyckelordet i förslaget bör inleda rubriken. I de ovan angivna, fingerade exemplen skulle sålunda nyckelordet bli parasiter eller datacentraler, möjligen offentliga datacentraler. F. n. kommer nyckelordet som ett av de sista orden i rubriken. Detta strider mot kravet på överskådlighet. De datalistor riksdagskansliet numera snabbt upprättar över inlämnade motioner bygger på nyckelord. Det borde vara lätt att låta dessa nyckelord även utgöra inledningen till varje motions och propositions rubrik. En enklare översyn av riksdagstryckets redigering i syfte att vinna större överskådlighet bör genomföras. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att uppdrar åt förvaltningsstyrelse att göra en översyn av riksdagstryckets redigering, varvid de i motionen föreslagna förbättringarna genomförs. 1 1975. i sami.
mot · FY021007 · 1975-01-24 00:00:00 — om proportionell valmetod vid utseende av kommunala utredningar m. m. Frågan om kommunalt majoritetsstyre eller samlingsstyre har varit föremål för diskussioner, och strävanden efter olika lösningar föreligger. Oberoende av vilken lösning som man slutligen kommer att stanna för, måste minoritetspartierna i kommuner och landsting garanteras erforderlig insyn för att kunna såväl påverka politiken som informera sitt partis medlemmar och övriga väljare. Genom bestämmelser om rätt till proportionellt val av kommunstyrelse och även av de flesta andra kommunala nämnder och styrelser garanteras partier med någorlunda representation i kommunfullmäktige ledamotskap i dessa organ. Flera undantag från den proportionella fördelningsgrunden kan dock göras. Det kan nämnas att kommunfullmäktige eller kommunstyrelse kan utse särskild kommitté eller arbetsgrupp för att exempelvis utreda vissa frågor. För utseende av kommitté eller arbetsgrupp finns inga bestämmelser om rätt till proportionellt val. I de allra flesta kommuner sker i praktiken en proportionell fördelning av samtliga kommunala uppdrag utom presidieposter. Det finns dock kommuner som utgör mycket uppmärksammade undantag från denna regel och där majoriteten utnyttjar möjligheten att besätta alla eller nästan alla de poster för vilka proportionellt val ej är lagstadgat. Val av nämndemän, av taxeringsnämnder och av valförrättare är exempel på hur majoritetsprincipen tillämpats trots minoritetens protester. Det senaste exemplet är hur vid tillsättande av kommitté med uppgift att utreda förtroendemannaoch förvaltningsorganisationen majoriteten besatte samtliga platser även i denna kommitté, trots att det speciella uppdrag kommittén tillsatts för i särskilt hög grad motiverat deltagande av representanter för mer än ett parti. Utan att föregripa kommande beslut om den kommunala demokratin och det kommunala styrelsesättet bör redan nu införas lagbestämmelser innebärande rätt till proportionellt val vid kommunfullmäktiges och landstings utseende av kommittéer och arbetsgrupper, så att minoritetsinsyn i dessa garanteras liksom i de flesta kommunala nämnder. Att överlåta en frågas utredning till viss arbetsgrupp eller dylikt skall ej kunna skapa möjlighet att utestänga minoriteten från den representation den är garanterad i kommunstyrelse. Jämför man med förhållandet på riksplanet är att märka, att i de allra flesta statliga utredningar är åtminstone de större partierna representerade. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till sådana lagändringar att rätt till proportionellt val införs vid kommunfullmäktiges och landstings val av kommittéer, utredningar och arbetsgrupper.
mot · FY021008 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ändrad benämning på regeringsrätten. Regeringsrätten är högsta allmänna förvaltningsdomstol och prövar besvär över kammarrätts beslut och besvär i förvaltnigsärende som enligt lag eller av beslutad författning anföres hos domstolen. En del besvärsmål prövas dock av regeringen (tidigare benämning Kungl. Maj:t i statsrådet). Kompetensfördelningen mellan regeringsrätten och regeringen är i princip den att regeringsrätten huvudsakligen avgör besvärsmål som innefattar sådana rättsfrågor som rör förhållandet mellan enskilda medborgare och det allmänna eller mellan enskilda medborgare inbördes. Regeringen avgör lämplighetsfrågor, särskilt politiska frågor. Likheten i namn mellan de två instanserna regeringsrätten och regeringen orsakar begreppsförvirring hos allmänheten. Två funktioner som är vitt skilda från varandra kopplas lätt samman. Regeringsrättens ledamöter har dessutom benämningen regeringsråd. Det kan ge det intrycket att regeringsrådens uppgift är att ge råd till regeringen. Det kan begreppsmässigt orsaka en total förvirring. kompetensområde ligger inte på regeringsplanet. Vi menar att de benämningar vi berört i motionen måste ha en sådan utformning att de ej orsakar förväxlingar. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen till prövning upptar frågan om ändrad benämning på regeringsrätten och ändrad tjänstebeteckning på dess ledamöter. () MAJ ()
mot · FY021009 · 1975-01-27 00:00:00 — om den kommunala bolagsbildningen. Ända har formerna för bolagsbildning varit föremål för betydande intresse, bl. a. i ett par statliga utredningar. betänkande Kommunala bolag (SOU 1965:40) innebar en kartläggning av den kommunala bolagsstrukturen, och utredningen skisserade en rad olika lösningar för att finna en bättre form för de kommunala bolagen. som gått sedan betänkandet presenterades har kommunerna i växande utsträckning valt att handlägga viktiga och ekonomiskt omfattande verksamheter i bolagsform, bl. a., och främst, på bostadssektorn. Antalet kommunägda bolag och stiftelser är nu betydande, vilket innebär att en mycket stor del av den kommunala verksamheten är undanhållen offentlig insyn och kontroll. Enligt min mening måste formerna för den kommunala affärsverksamheten omprövas som en enhetlig lagstiftning bör skapas, möjliggörande garantier för offentlig insyn och kontroll. De senaste årens problem på bostadsmarknaden med 40 000 tomma lägenheter och betydande ekonomiska svårigheter för de kommunala bostadsföretagen visar det orimliga i nuvarande situation. Kommunernas folkvalda fullmäktigeförsamlingar kan icke aktivt medverka, interpellation kan icke ställas och till fullmäktige förs, normalt, icke redovisning av verksamhet och bokslut. Den kommunala revisionen är icke berörd, och skattebetalarna har genom sina politiskt valda ledamöter ingen reell möjlighet att styra utvecklingen. Utredningen om den kommunala demokratin skall, enligt sina direktiv, även pröva frågan om insyn och inflytande i de kommunala bolagen. Man har anledning förmoda att utredningen, när den lämnar förslag i betänkande, främst koncentrerar sig på de kommunaldemokratiska aspekterna. Det är efterlängat och välkommet. Frågan om kommunala bolagsbildningar borde dock även ses i ett vidare perspektiv. Mot denna bakgrund bör hos regeringen begära en utredning om de kommunalrättsliga formerna för bolagsbildning, varvid särskilt beaktas förutsättningarna för att företagsformerna får samma offentlighetsregler som statliga och kommunala myndigheter. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att måtte hos regeringen begära utredning om de kommunalrättsliga formerna för bolagsbildning.
mot · FY021010 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om viss riksdagsmannapension åt f. d. riksdagsledamoten , som är fodd , var ledamot av 1955-1970 och fungerade därvid som ordförande i den dåvarande tredje lagutskott. Vid sin avgång ur hade alltså varit ledamot under men tillerkändes likväl inte någon pension. Hans ansökan härom avslogs av förvaltningsstyreisen genom dess beslut . lämnade genom beslut av anförda besvär utan bifall. De närmare omständigheterna kring pensionsfråga framgår av besvärsnämndens förenämnda beslut. I korthet gäller följande: Pensionsrätt för riksdagsledamöter infördes , men begränsades på visst sätt genom beslut och 1962 i samband med tillkomsten av den allmänna tjänstepensioneringen (ATP). Riksdagsmannaarvode gjordes nämligen pensionsgrundande inom ATP-systemet. För den som, då han lämnade , varit ledamot under bevarades rätten till pension. Dock fick enligt beslut tid efter 1960 inte medräknas härvidlag. Viss dispensrätt, vilken inte borde begagnas rigoröst, tilldelades riksgäldsfullmäktige - sedermera förvaltningskontoret resp. förvaltningsstyrelsen - när det gällde att bevilja pension för den som inte kunde åberopa 8 ledamotsår . Som skäl för att avslå pensionsansökan har i anslutning till uttalanden konstitutionsutskottsutlåtande (KU 1962:20) åberopats att , efter avgång från lagmansbefattning i dåvarande lönegrad C 3, uppbär full statlig chefstjänstemannapension. Enligt besvärsnämnen bör dock sistnämnda förhållande inte vara ett absolut hinder för dispens, om andra omständigheter finns som talar för ett bifall. har emellertid inte funnit vad härutinnan anfört vara tillräckliga skäl föra» frångå förvaltningsstyrelsens avslagsbeslut. Enligt vår mening är dock omständigheterna i fall sådana att pension skäligen bör tillerkännas honom för de 6 ledamotsåren . Omständigheterna är dessa: har varit ledamot av inte mindre än och därvid gjort stora insatser som utskottsordförande, tillhörde forsta kammaren 1960 och kunde då räkna med minst 8 riksdagsår innan han lämnade och alltså enligt dåvarande bestämmelser bli berättigad till pension. avstod , erbjuden befattning som regeringsråd och hade på grund av vad som angivits under punkt 2 anledning anta att han skulle erhålla viss riksdagsmannapension. Inom all tjänstepensionering har städse gällt som huvudregel att en ny lagstiftning inte får medföra försämringar i redan intjänad pensionsrätt. När det gällt förtjänta tjänstemän hos - då dessa var arvodesanställda utan lagfäst rätt till tjänstepension - har dessa tillerkänts fyllnadspension om de kunde påvisa, att de avstått från befordran i sin statstjänst för att kunna fortsätta sin tjänstgöring i , t. ex. andra kammarens sekreterare , numera avlidne statskommissarien . Samma betraktelsesätt bör kunna anläggas på en riksdagsledamot och utskottsordförande. Under åberopande av vad sålunda anförts få vi hemställa att tillerkänner f. d. riksdagsledamoten pension för sex riksdagsår enligt de grunder som gällde vid hans avgång 1970, dvs. för år jämte rörligt tillägg, dock att pensionen får uppgå till högst skillnaden mellan högsta statliga tjänstepension och pension som f. d. . () BO ()
mot · FY021011 · 1975-01-24 00:00:00 — om ändrad mandattid för ordförande och vice ordförande i kyrkofullmäktige. I församlingsstyrelselagen anges att kyrkofullmäktige skall välja ordförande och vice ordförande. I samband med bildandet av kyrliga samfalligheter har i många fall församlingens kyrkofullmäktige endast funktion som valkorporation med uppgift att utse bl. a. kyrkoråd för en mandattid . Enda uppgiften mellanvarande år för församling som ingår i kyrklig samfällighet som handhar ekonomiska angelägenheter, vilka samfälligheter nu ökar i antal, är att utse presidium med åtföljande sammanträdeskostnader. Precis enligt vad som gäller för kyrkoråd bör ordförande och vice ordförande kunna utses för en treårsperiod. En sådan ändring bör kunna göras utan avvaktande av andra utredningar om kyrkans framtida relationer till staten. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar om ändring i LFS på sätt att ordförande och vice ordförande i kyrkofullmäktige utses för en treårsperiod.
mot · FY021012 · 1975-01-24 00:00:00 — om val av lekmannaombud till kyrkomöte. I kyrkomötesförordningen § 7 anges att val av elektorer och delegerade inför val av lekmannaombud till kyrkomöte sker på sätt som vid val av ledamöter i kyrkoråd. Kyrkomöte äger rum eller med kortare intervall, men avisering om val sker sent. Därtill är det ofta så att kyrkofullmäktige eller kyrkostämma inte utlagt sitt ordinarie sammanträde just utan måste utlysa ett extra sammanträde med därtill sammanhängande sammanträdeskostnader, som för landet totalt är betydande och skulle kunna användas för andra församlingsvårdande ändamål. Regelmässigt sker inom kyrkoförsamlingarna sammanträden med församlingarnas kyrkoråd månatligen, och elektorer och delegerade borde kunna utses av dessa. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att för sin del beslutar om sådan ändring i kyrkomötesförordningen att elektorer och delegerade för utseende av lekmannaombud väljes av församlingens kyrkoråd.