mot · FY0287 · 1975-01-14 00:00:00 — av m. fl. Den industriella produktionsformen kräver en hög specialisering och institutionalisering i samlandet av kunskaper. Det gäller såväl under ett kapitalistiskt som ett socialistiskt produktionssätt. Helt naturligt har forsknings- och utvecklingsarbete blivit ett allt större och viktigare inslag i den samhälleliga utvecklingen världen över. I och andra kapitalistiska länder har forskningen i ökande utsträckning blivit en nationellt-statlig angelägenhet. De senaste 30 årens utveckling har frambragt mycket stora förändringar på det tekniska och ekonomiska planet. De har stått i nära salband med de ökade satsningarna på forsknings- och utvecklingsarbete. Forskningens målsättningar och inriktning har därmed blivit en av de stora maktpolitiska frågorna i samhället. I den samhälleliga processen är forskningen dels ett uttryck för rådande maktförhållanden, dels en faktor som i sin relativa självständighet kan nyttjas för att styra utvecklingen i en rad avseenden. Den är en del av den maktpolitiska strukturen, av det samhälleliga etablissemanget. Ingen forskning är neutral eller opolitisk till sin samhälleliga natur. Den står alltid i ett bestämt förhållande till klasserna i samhället och deras villkor. Den har alltid en bestämd ekonomisk, maktpolitisk och ideologisk verkan. Betydelsen av en medveten forskningspolitik är uppenbar. En sådan kan stödja det bestående eller driva på samhälleliga förändringar. Den kan gynna etablerade maktgrupper eller undergräva deras ställning. Den kan gynna kommersiella intressen eller andra intressen. Den kan koncentrera sig på militär och halvmilitär forskning eller på social och miljöpolitisk sådan. Prioriteringarna är ett uttryck för den samhälleliga maktkampen. Forskningens organisation kan vara auktoritär eller demokratisk. Den kan gynna etablerade åsikter eller främja samhällskritiska och nydanande tankegångar. Forskningspolitiken får mot denna bakgrund en ständigt ökande betydelse. Makten över forskningen blir ett frontavsnitt där arbetarklassen och folkflertalet måste göra sig gällande. I har folket och folkrepresentationen aldrig haft någon överskådlig och systematisk insyn i vad som händer på forskningens område. har aldrig fått ta ställning till forskningspolitiken i stort. Forskningen är i något som växt fram och som utvecklats utan någon folklig och demokratisk kontroll. Detta har medfört att forskning och forskningspolitik blivit en intern angelägenhet för en mycket begränsad krets av människor. Det har också medfört att tunga ekonomiska, utomparlamentariska maktgrupper kunnat öva stort inflytande över forskningsresursernas användning. Ett sådant tillstånd är från demokratisk och socialistisk ståndpunkt inte endast fullständigt förkastligt. Det innebär också en fara för demokratin. Det innebär risker för att folkflertalets maktlöshet ökar genom att en allt viktigare drivmotor i samhällsutvecklingen undanhålls dess insyn och inflytande. Dessa risker skärps bl. a. genom den avgörande roll forskningen kan förutsättas spela i förhållande till resurs- och miljökrisen, till de sociala krisfenomenen m. m. Forskningens förhållande härtill är en i högsta grad politisk och ideologisk fråga - och därmed också en fråga om vem som har makt över forskningen. Folkflertalets inflytande över forskningspolitiken garanteras på intet sätt genom blott parlamentarisk insyn och kontroll. Det krävs i sista hand en annan klass- och maktstruktur i samhället över huvud. Men den offentlighet och författningsenliga ansvarighet som blir resultatet av en parlamentarisk insyn och kontroll är en oundgänglig grundförutsättning för folkflertalets makt över forskningspolitiken. Den är därför ett viktigt demokratiskt krav. Bristen på offentlighet och avsaknaden av parlamentarisk kontroll över forskningen speglar de verkliga maktförhållandena i det svenska samhället. Häri ligger ett växande hot mot folkflertalets och nationens intressen. Kritiken mot dessa förhållanden drabbar snart sagt alla sidor av den nuvarande forskningspolitiken. Vi sammanfattar här de viktigaste punkterna i kritiken. Någon samlad forskningspolitik finns egentligen inte, sett från statsmaktens synpunkt. Regeringens företrädare har sagt sig föredra att tala om sektorspolitik (social-, närings-, försvars-, etc.). Man erkänner inte att forskningen i sig själv är en egen sektor. Man har följaktligen heller inget organ, som på ett övergripande sätt programmerar eller följer forskningen och presenterar information och förslag till . Allt detta betyder t. ex. att resursernas fördelning i hög grad framgår som summan av ett svåröverskådligt internt maktspel. Den ökade statliga forskningsinsatsen har icke åtföljts av ökad insyn från . röstar f. n. om drygt 2/3 av de samlade forskningsanslagen, men saknar helt inflytande på forskningspolitiken i stort. reduceras till stämpelinstitution och serviceorgan. Den samlade nationella satsningen på forskning och utveckling visar Dess tillväxttakt har minskat. Ökningen inom den statligt finansierade forskningen motverkas av att den privatkapitalistiska industrin minskat sin egenfinansiering av forskning. Koncentrationen på målforskning är utomordentligt dominerande i när grundforskningen borde föras fram med särskild styrka. Målsättningarna är övervägande kortsiktiga i när långsiktigheten borde betonas. Militärforskningen spelar en ledande roll inom forskningen. gick 54 96 av de statliga mdlstyrda anslagen och 43 96 av de totala statliga anslagen till militärsektorn. Militärforskningen fick en minskande andel, beroende på avmattning i de flygtekniska forskningsinsatserna. försvarsbeslut har dessa åter ökat, och en ny expansion förestår inom militärforskningen. Hela strukturen på forskningen visar på en allvarlig underförsörjning av all socialt betonad forskning i förhållande till militär och industriell. Av den statliga mdlstyrda forskningen ägnades 4296 åt militärforskning, drygt 15 96 åt industriforskning och 11 96 åt atom- och rymdforskning. Mot detta fick miljöforskningen endast 2 96 och social forskning (exklusive medicinsk) 6 96. Industriforskningen domineras helt av storfinansgrupperna. kontrollerar över hälften av industriforskningen. 100 större företag svarar för 90 96 därav. Den privata storindustrin disponerar merparten av de svenska forskningsresurserna. Ehuru den privatfinansierade forskningen på industriområdet är betydande, ökar den statligt finansierade delen av industrins forskning snabbt. Detta är en direkt subvention till de stora industrikoncernerna. med det ökade statliga forskningsstödet har ingen ökad kontrollmakt tillförts . Staten finansierar, storfinansen beslutar. Den av privata finansintressen dikterade forskningen har starkt ökat vid de statliga forskningsinstitutionerna. De statligt anställda forskarnas engagemang i privat uppdragsforskning är synnerligen betydande. I flera fall har kunnat påvisas hur privata koncerner helt dominerat vissa universitetsinstitutioner. Privatintressenas inflytande vid universiteten har lett till allvarliga rättsliga problem. Otillåtna eller tvivelaktiga förfaranden har i en rad fall påtalats av de rättsvårdande myndigheterna. Självständiga forskare har tvingats se sin ställning försämrad och i vissa fall utsatts för repressalier för sin självständighet. En mängd otillbörliga intressebindningar har uppstått. Den odemokratiska uppbyggnaden av högskoleväsendet har bidragit till att lägga den direkta makten över forskningens arbetsförhållanden i händerna på små grupper av forskarhandledare och administratörer. I likhet med det ökade privatekonomiska inflytandet vid institutionerna motverkas härigenom en självständig och kritisk forskning. Såväl den osunda prioriteringen som maktstrukturen inom forsknings sektorn har lett till att centrala och för folkflertalets levnadsförhållanden och framtid betydelsefulla problem lämnats åsido eller underförsörjts med avseende på forskningsresurser. Dit hör avgörande delar av den socialpolitiska, psykologiska, psykiatriska och miljöpolitiska forskningen. Dit hör också forskning som utgår från andra grundteser än de officiellt etablerade. De nuvarande förhållandena inom forskningssektorn är från folkflertalets synpunkt oacceptabla. Sedda i ett längre framtidsperspektiv är de uttryck för en höggradig oansvarighet inför den moderna tidens missförhållanden och väntade problem. Dessa förhållanden måste oundgängligen förändras. Det ankommer i väsentlig mån på att ta initiativ till sådana förändringar. Vad som i första hand krävs, kan kort skisseras på följande sätt: En samlad översyn och en långsiktig programmering av forskningsverksamheten måste genomföras. Den nuvarande sektorsplaneringen måste brytas. Öppenhet i information och redovisning bör ersätta den nuvarande internbyråkratiska proceduren. bör vara den instans som drar upp riktlinjerna för forskningspolitiken, dess huvudsakliga prioriteringar och målsättningar samt tar det officiella ansvaret härför. Det militär-industriella inflytandet överstatligt finansierad forskning måste helt brytas. En allmän om prioritering av forskningsinsatserna bör ske med ledning av de på lång sikt och för folkflertalets levnadsförhållanden mest väsentliga behoven. Klar boskillnad mellan statliga och privata engagemang inom forskningsverksamheten måste upprättas. Statlig anställning bör principiellt vara oförenlig med uppdragsforskning för privata företags och finansgruppers räkning. Stramare tillämpning av gällande principer om jäv och obehörigt inflytande bör genomföras. En genomgripande demokratisering av arbetsförhållanden och beslutsprbcesser måste genomföras inom den statliga forskningssektorn. Kollegiala beslut bör överallt ersätta professors- och chefsmakten. Självständig, kritisk och antiauktoritär forskning bör medvetet stödjas och uppmuntras. Ett officiella organ för information och kontakt på forskningssidan bör upprättas. Förutom att vara ett serviceorgan som bidrar till att ge kompletterande underlag för forskningspolitiska beslut bör detta organ initiera diskussioner om prioriteringar och värderingar i forskningen och dess skilda grenar. En stomme för ett organ av detta slag existerar i . Mot bakgrund av vad som här anförts hemställer undertecknade 1. begär att regeringen vid avlämnandet av budgetpropositionen skall presentera en samlad statlig forskningsbudget, vilken efter sedvanlig utskottsbehandling blir föremål för överläggning och beslut, 2. beslutar att statlig anställning och privat uppdragsforskning i princip skall hållas åtskilda så att klar boskillnad mellan statlig och privatfinansierad uppdragsforskning kan upprätthållas, 3. begär en allmän översyn av rättsförhållandena vid de statliga forskningsinstitutionerna med syfte att undanröja maktmissbruk och skapa trygghet för forskarna, 4. beslutar om sådana arbets- och beslutsformer vid de statliga forskningsinstitutionerna att en allmän demokratisering uppnås, 5. beslutar inrätta ett organ för information om och uppföljning av forskningspolitiska frågor. (vpk) i INGA (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk)