ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY02189 · 1975-01-15 00:00:00 — av m. fl. angående inrättande av primärflygplats i vissa fali. I flertalet län Finns åtminstone en utvecklingsregion som primärt centrum. Det är särskilt angeläget att det primära centrum som omfattar länets residensort understöds av statsmakterna genom utlokaliseringar och vid nyetableringar av exempelvis utbildningsanstalter. Sådant stöd förekommer också i stor omfattning. Även goda kommunikationer, främst med huvudstaden, erfordras för att våra primära centra skall utvecklas. För de längre bort belägna regionerna spelar därvid flyget en avgörande roll. Genom riksdagsbeslut uppdelades de flygplatser som då trafikerades med reguljär linjetrafik i två grupper. Huvudgruppen, med mer än 14 000 passagerare , kallades primärflygplatser och drivs av staten. Gränsen synes inte satt vid flygplatsens egen lönsamhet utan torde ha bedömts utifrån luftfartsverkets allmänna förutsättningar för kostnadstäckning. De övriga tre flygplatserna, , och , som hade reguljär linjetrafik, kallades sekundärflygplatser. De drivs av kommunerna. Sedermera har tillkommit sekundärflygplatser med reguljär linjefart, bland vilka och är primära centra. 1 Regional trafikplanering, anvisningar till länsstyrelserna, () har angivits (s. 53): I syfte att åstadkomma ett funktionellt flygplatssystem bör nedanstående indelning av de godkända flygplatserna kunna tjäna till vägledning. (Från trafikal synpunkt har en uppdelning skett i stor- /riks-/ flygplats, primär/läns-/ flygplats, regionsflygplats och lokal flygplats.) Genom anknytningen till den i det regionalpolitiska handlingsprogrammet antagna ortsgrupperingen förutsätts att tillhörande flygplats får en motsvarande trafikfunktion. För primärflygplats har i tabell angivits lokalisering till primärt centrum och att trafiken skall vara minst inrikes linjetrafik med jet. Av de nämnda flygplatserna är utrustad för och i chartertrafik trafikerad med jet. utrustad för jet och , under byggnad att tas i drift 1975, utrustad för jet. Linjetrafik med jet planeras för och . Utvecklingen har medfört att passagerarantalet vid , och (samtliga primära centra) stigit över den angivna gränsen 14 000 passagerare . Eftersom luftfartsverket har att anpassa sina taxor till kostnadsläget kan denna gräns med samma förutsättningar inte ha ändrats. att som sin mening uttalar att som en regionalpolitisk stödåtgärd en vid primärt centrum belägen flygplats med reguljär linjetrafik och utrustad för jettrafik samt med minst 14 000 passagerare skall på framställning av kommun vara primärflygplats. () () () () () ()
mot · FY02190 · 1975-01-10 00:00:00 — om förbättringslån vid byte av oljecistern och yttertak. Förbättringslån utgår som stående räntefria lån . till samer i de fyra nordligaste länen för förbättring av bostäder åt främst pensionärer. Såväl i vad gäller belopp som mottagargrupp har lånet avsevärt förbättrats . Syftet med förbättringslånen är att människor skall beredas tillfälle vidta sådana förbättringar av sin bostad att de får möjlighet att bo kvar i sitt hem även vid tilltagande ålder och handikapp. Mot den bakgrunden har lånemöjligheten knutits till förbättringsåtgärder och inte till olika förner av underhåll. Gränsen mellan förbättring och underhåll är ofta flytande. Särskilt framträdande blir detta när det gäller mer betydande upprustningsåtgärder där gamla utjänta detaljer ersättes med nya. Om man t. ex. lägger nytt tegel i stället för ett gammalt dåligt tegeltak anses detta som underhåll. Om man däremot ersätter ett gammalt spåntak med ett tegeltak anses detta vara en förbättring för vilken man kan få lån. Byte av trasig oljecistern är underhåll men nyinstallation av oljeeldning är förbättring. Det vore rimligt om förbättringslån utgår direkt för åtgärder som möjliggör för den enskilde att bo kvar i sin bostad, oavsett typ av åtgärd. Ett dåligt tegeltak är därvidlag t. ex. ett lika stort hinder som ett gammalt spåntak. En rimlig första åtgärd därvidlag vore att byte av oljecistern och yttertak alltid skall kunna ligga till grund för att få förbättringslån. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att förbättringslån skall utgå för byte av oljecistern och yttertak. () () GOTAB 75 8521 S 1975
mot · FY02191 · 1975-01-17 00:00:00 — om en utvärdering av temporära sänkning av mervärdeskatten Höstriksdagen 1959 beslöt bifalla regeringens förslag (prop. 162) om införande av omsättningsskatt om 4 96. ersattes omsättningsskatten med mervärdeskatten. har skatten successivt höjts till nuvarande 15 96. Som bekant sänktes skatten temporärt 1 april15 . Några prognoser över hur stora statens intäkter av mervärdeskatten skulle ha varit 1 april15 september vid skattesatsen 15 respektive 12 96 finns inte. beräknade emellertid att statens intäkter av mervärdeskatten skulle uppgå till 9 222 milj. kr. Denna beräkning grundades på antagandet att mervärdeskatteuttaget skulle vara 15 96.1 en förnyad inkomstberäkning inför kompletteringspropositionen uppskattade statens intäkter till 7 891 milj. kr. Denna senare inkomstberäkning baserades på det lägre skatteuttaget 12 96. Det bör dock påpekas att skillnaden mellan dessa båda uppgifter inte helt är hänförbar till det lägre skatteuttaget eftersom olika antaganden bl. a. rörande hushållens disponibla inkomster har använts. I kompletteringspropositionen (1974:100) anges dock att effekten av mervärdeskattesänkningen 1 april15 september beräknades minska statens inkomster med ca 1 150 milj. kr. Det kan nämnas att inte ämnar ta något eget initiativ till en utvärdering av den nämnda sänkningen av mervärdeskatten. Man har dock en viss handlingsberedskap för en sådan utvärdering om framställning därom skulle komma. För den framtida finanspolitiken skulle det vara mycket värdefullt med en omfattande utvärdering av mervärdeskattesänkningen, varför under åberopande av vad som ovan anförts hemställs att beslutar uppdraga åt att göra en utvärdering av temporära mervärdeskattesänkning.
mot · FY02193 · 1975-01-01 00:00:00 — om vidgad rätt till insättning på skogskonto. har skogen på en del håll i landet utsatts för häftiga insektsangrepp. Delvis är dessa en följd av tidigare stormfällningar. Lokalt har skadorna varit mycket omfattande. Bekämpningen av skadeinsekterna sker i första hand genom att s. k. (ångstvirke får ligga ute under insekternas svärmningsperiod, varefter insekterna oskadliggörs. För sådana åtgärder kan statsbidrag utgå. Om angreppen är omfattande, tvingas emellertid skogsägarna att kalhugga större eller mindre arealer intill hårt angripna skogsbestånd. a. i har insektsangreppen varit omfattande. De kan i detta fall i stor utsträckning härledas till stormfällningarna . Trots att motåtgärder vidtogs redan på ett tidigt stadium, har angreppen hållit i sig. Ytterligare områden kommer därför att behöva kalhuggas för att angreppen slutgiltigt skall kunna hejdas. Insektsbekämpningen skulle självfallet stimuleras, om skogsägarna vid sådana tillfällen som detta hade bättre möjligheter än f. n. att göra avsättningar till skogskonto. Förordningen om skogskonto bör därför enligt vår mening kompletteras med bestämmelser som gör det möjligt att göra extra avsättningar både i samband med stormfällningar, insektsangrepp och andra liknande förhållanden, då skogsägarna är mer eller mindre tvingade att göra mer omfattande avverkningar. Vid sådana tillfällen är det i regel från både samhällets och den enskilde skogsägarens synpunkt angeläget att avverkningen och upparbetningen påskyndas. När har haft att ta ställning till motionsyrkanden med denna innebörd, har skatteutskottet bl. a. hänvisat till att skogsägare i landsdelar som utsatts för stormskador tillfälligt fått möjligheter till extra avsättningar till skogskonto genom provisorisk lagstiftning. Insättningsgränserna har höjts till av köpeskillingen för rotsåld skog och av andra skogslikvider mot normalt 60 resp. . Frågan om generellt högre gränser vid exempelvis stormskador har förutsatts komma upp i samband med att statsmakterna tar ställning till skogsbeskattningens framtida utformning. Av allt att döma kommer emellertid den planerade omarbetningen av skogsbeskattningen att dröja. Den nu aktuella situationen med väntade nya insektsangrepp i stor skala på flera håll i landet gör det enligt vår uppfattning nödvändigt att införa generella bestämmelser om vidgad rätt att avsätta medel till skogskonto i samband med stormskador, insektsangrepp m. m. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag till generella regler beträffande vidgad rätt till avsättning på skogskonto i samband med stormfällningar, insektsangrepp m. m. i enlighet med vad som har anförts i motionen.
mot · FY021945 · 1975-01-01 00:00:00 — av fröken m. fl. med anledning av propositionen 1975:23 om vidgad vuxenutbildning samt studiestöd till vuxna m. m. I propositionen 1975:23 föreslås förbättringar beträffande det sociala studiestödet som måste hälsas med tillfredsställelse. Men fortfarande ansluts samtliga förmåner till ett tänkt läsår . Emellertid förhåller det sig så att skolgång kan pågå - helt eller delvis - varför begränsningen kan utgöra ett hinder för familjer med låga inkomster att ge sina barn möjlighet att utbilda sig utöver . I synnerhet resekostnaderna blir betungande där det finns flera barn i gymnasial skolgång och det är långt avstånd mellan skola och hemort. I en sådan familj betyder studiestödet mycket, men de extrakostnader som tillkommer när skolåret sträcker sig som ersättning utgår känns oöverkomliga. När ansökan om studiestöd inlämnas ingår däri även uppgift om skolårets faktiska längd, varför underlag för en utökad ersättning redan finns hos CSN. Angeläget är att i första hand rätten till resetillägg utvidgas till att gälla även läsår . 1. att resetillägg utbetalas även för tid där skolåret är , 2. att där studiehjälp utgår till gymnasial utbildning hänsyn tages till den faktiska längden av skolåret. () ()
mot · FY02195 · 1975-01-16 00:00:00 — av och om vidgad rätt för kommun att bestämma om hundskatt. Hundskatten, som i sin helhet är en skatt, är obligatorisk för i princip alla hundar över . Förutom valpar är det främst renhundar, vissa tjänstehundar och ledarhundar för blinda som är befriade från skatt. Kommunen har valfrihet att själv bestämma skattens storlek inom vissa gränser, f. n. Däremot har kommunen inte rätt att utvidga kretsen av skattebefriade hundar eller att differentiera skatten i olika hänseenden. Efter särskilt riksdagsbeslut har frågan om hundskattens framtida utformning utretts av den s. k. hundskatteutredningen. Utredningen, som främst såg skatten som ett medel för att få till stånd en registrering av hundbeståndet, föreslog att skatten skulle ersättas med en registreringsavgift på . per hund och år (Hundavgift, SOU 1972:89). I motsats till utredningen anser vi att det finns skäl att öka kommunernas bestämmanderätt beträffande hundskatten. Rätten att fritt få förfoga över de influtna medlen skulle då motsvaras av en liknande frihet när det gäller att bestämma skatteuttaget. Kommunsammanläggningarna har exempelvis medfört att det finns ett behov av att kunna differentiera skatten inom en och samma kommun. Hundskatten utnyttjas nämligen i stor utsträckning även som ett medel för att försöka förhindra att hundstammen växer så fort att det uppstår sanitära problem. Dessa problem är mest påtagliga i större tätorter. Som regel är också hundskatten högst i utpräglade tätortskommuner. Efter kommunsammanläggningarna har skattesatsen i nybildade kommuner i allmänhet fått rättas efter den tidigare högsta skattesatsen i de tidigare delkommunerna. I landsbygdsområdena kommer då skatten ofta att te sig omotiverat hög och orättvis för hundägarna. Även i andra fall kan kommunerna ha motiv för att helt eller delvis befria från skatt för vissa hundar, t. ex. sådana som ägs av pensionärer. Kommunerna bör därför ha rätt att själva bestämma om detta. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att beslutar att kommunen skall äga rätt att själv fritt bestämma grunderna för uttag av hundskatt i enlighet med vad som har anförts i motionen. () ()
mot · FY02196 · 1975-01-17 00:00:00 — av herrar och i om rätt för handikappade att vid inkomstbeskattningen göra avdrag för vissa kostnader. Inkomsttagare har rätt att vid inkomstbeskattningen göra avdrag för vissa kostnader för intäkternas förvärvande. Människor med kroniska sjukdomar och med vissa handikapp har ofta särskilt höga kostnader i samband med förvärvsarbete jämfört med helt friska människor. Det kan gälla människor som har speciella svårigheter att förflytta sig till sin arbetsplats eller människor som behöver medföra speciella anordningar eller apparater till arbetsplatsen. Det gäller också människor som behöver särskild diet och som t. ex. inte kan utnyttja den mat som serveras på arbetsplatsmatsalar. Som ett exempel vill vi nämna de hörselskadades behov av att använda hörselapparater. För själva apparaterna utgår ett bidrag, medan de hörselskadade själva får bekosta batterierna till apparaterna. Ett annat exempel är de njursjuka, som i vissa fall kan få s. k. hemdialys. Detta kräver ofta att man har ett särskilt rum till sitt förfogande för att kunna genomföra denna form av dialys. Ett tredje exempel är vissa personer med kroniska mag- och tarmsjukdomar (t. ex. Cohns sjukdom och ulcerös coht), som p. g. a. att de har svårt att tillgodogöra sig föda måste ha en särskild och mycket kostsam diet. Dessa personer har således också särskilda kostnader i samband med att de förvärvsarbetar, och dessa kostnader är i sin tur en förutsättning för att de skall kunna arbeta. Det vore då rimligt att man i samband med taxeringen fick göra avdrag för en del av eller hela denna kostnad. Med anledning härav hemställer vi att i skrivelse till regeringen begär förslag till sådan ändring av kommunalskattelagen 33 § att taxeringsnämnderna ges rätt att bevilja avdrag för sådana kostnader för intäkternas förvärvande, som har samband med kronisk sjukdom eller handikapp hos arbetstagaren, i enlighet med vad som anförts i motionen. GOTAB 75 8526 S , 1975
mot · FY02198 · 1975-01-15 00:00:00 — av i m. fl. om höjning av det skattefria beloppet vid gåvobeskattningen. Enligt den ursprungliga lydelsen av 39 § förordningen om arvs- och gåvoskatt (SFS 1941:416) skulle skattefrihet åtnjutas a) för gåva av möbler, husgeråd och andra inre lösören, som är avsedda för gåvotagarens eller hans familjs personliga bruk; b) för vad någon erhållit såsom bidrag till undervisning eller uppfostran, för periodiskt understöd och därmed jämförlig periodisk betalning, vilken enligt gällande författningar angående skatt å inkomst skall inräknas i gåvotagarens skattepliktiga inkomst; c) för vad make vid bodelning, som förrättats av annan anledning än makes död, erhållit utöver honom enligt lag tillkommande andel i boet, i den mån värdet av vad maken bekommit icke överstiger värdet av hans giftorättsgods eller, om äldre är tillämplig, värdet av samfälld egendom, som av honom i boet vid äktenskapets ingående eller därefter införts; d) för annan än under a), b) och c) omförmäld gåva, vilkens värde icke överstiger . Enligt 41 § samma förordning skulle dock gåva, för vilken inträde av skattskyldighet ej var att hänföra till senare tidpunkt än givarens död, vid skattens beräkning sammanläggas med annan gåva som mottagaren erhållit av samma givare under förutsättning att skattskyldighet för sistnämnda gåva inträtt eller (sammanläggningstid). Detta innebar i praktiken att det skattefria gåvobeloppet i 39 § d) endast uppgick till i genomsnitt . Vid B-riksdag beslutades vissa ändringar i förordningen om arvsoch gåvoskatt (prop. 1958 B:3; BevU 1958 BIO) att gälla fr. o. m. . a. fastställdes det under 39 § d) angivna skattefria gåvobeloppet till . per kalenderår och sammanläggningstiden (41 §) till . Dessa ändringar innebaratt det skattefria beloppet höjdes från i genomsnitt . och att gåvor . från samma givare vid skatteberäkningen skulle sammanläggas efter den första gåvan. Det skattefria beloppet har varit oförändrat sedan 1958 års riksdagsbeslut. Däremot har det arvsskattefria beloppet ändrats. 1958 utgjorde det exempelvis för arvs- eller testamentslott som tillkommer barn, styvbarn eller avkomling till barn eller styvbarn . Enligt nuvarande bestämmelser är detta belopp . En uppräkning av penningvärdet med hjälp av konsumentprisindex ger att . Någon exakt uppräkning till 1974 har inte varit möjlig eftersom något genomsnittligt konsumentpris ännu inte publicerats. Utifrån beräkning av prisökningarna 1974 () skulle beloppet bli ca . Under åberopande av det anförda hemställes att beslutar att det skattefria gåvobeloppet höjes från . per kalenderår till . () ()
mot · FY02199 · 1975-01-17 00:00:00 — om åtgärder mot butikssnatteri. Systemet med självbetjäningsbutiker har fört med sig övervakning och kontroll av kunderna inom butikerna. Utvecklingen har gått i den riktningen att den kontrollerande verksamheten i betydande utsträckning lagts i händerna på antingen särskilda butikskontrollanter eller på särskilda bevakningsföretag. Butikskontrollantens huvuduppgift är att se till att de varor som förs ut ur butik och varuhus är betalda. Kontrollanten övervakar så oförmärkt som möjligt kundens alla förehavanden. Om någon kund skulle falla för frestelsen att stoppa något i egen ficka eller gjort det i ren distraktion, väntar kontrollanten till det ögonblick då kunden kan sägas ha kommit utanför kassan med att ingripa. Butikskontrollen fungerar således repressivt. För att kontrollanten skall få göra ett ingripande måste hon (huvudsakligen används kvinnlig personal) med egna ögon se tillgreppet. Hon skall sedan följa hela händelseförloppet i en oavbruten följd, vara säker på att varan inte tillhör kunden och att kunden alltjämt har varan i sin besittning då utgångskassan passerats. Metoden att ingripa först sedan kunden lämnat affären bygger på den rättsliga förutsättningen att snatteribrottet måste vara fullbordat; försök till snatteri är med andra ord inte straffbart. I ett betänkande Snatteri (SOU 1971:10) har den statliga brottsmålsutredningen konstaterat att butikssnatteriet har hög frekvens, att det stulnas värde i av fallen är . och att förövarna i allmänhet inte har begått någon kriminell handling. Mot denna bakgrund föreslogs bl. a. att fängelsestraffet för snatteri skulle avskaffas. Vidare föreslogs ökade möjligheter för åklagare att underlåta att väcka åtal och för polis att meddela rapporteftergift. Sistnämnda förslag har resulterat i ändringar i åklagarinstruktionen och polisinstruktionen samt i ett cirkulär till polismyndigheterna om rapporteftergift för vissa snatteribrott (SFS 1972:23-25). Fängelsestraffet har däremot bibehållits. Enligt min mening är det angeläget att samhällets resurser för brottsbekämpning i större utsträckning koncentreras mot svårare brottslighet. Det är dessutom av olika skäl angeläget att den brottsbekämpande verksamheten i större utsträckning inriktas på att förebygga brott. Dessa strävanden gör att bl. a. formerna för bekämpning av butikssnatteri bör omprövas. I konsekvens med att den brottsförebyggande verksamheten ställs i centrum torde problemet med butikssnatteri till stor del kunna lösas inom butikerna utan att rättsmaskineriet kopplas in. Företagen bör söka uppnå en enhetlig linje och exempelvis gemensamt bestämma att den som handlar i butik eller varuhus enligt självbetjäningsprincipen skall lägga varan i varuhusets korg eller vagn. Mot bakgrund av en sådan allmängiltig regel skulle kontrollanten meddela den kund som bryter däremot vad föreskrifterna innehåller. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär 1. att brottsförebyggande rådet i samverkan med handelns organisationer får i uppgift att gemensamt utforma förslag till effektivare förebyggande åtgärder mot butikssnatteri, 2. att fängelsestraff för butikssnatteri avskaffas.
mot · FY022 · 1975-01-10 00:00:00 — av m. fl. om införande av kvinnlig tronföljd. I den nya grundlag som ersätter den gamla regeringsformen garanteras det monarkiska styrelseskicket. Parlamentarismens principer och principen om att all makt utgår från folket är nu grundlagsfästa, och konsekvensen härav är att den svenske monarken, vars ämbete går i arv, fråntagits sådana ämbetsplikter som har stark politisk innebörd eller kan få politiska konsekvenser. Enligt vår mening har härigenom uppnåtts en lycklig förening mellan en ur gamla traditioner framsprungen konstitutionellt monarkisk statsform och en modern demokratisk beslutsordning, grundad på folkets i val uttryckta fria vilja. Inom ramen för det svenska monarkiska styrelseskicket är det rimligt att jämställdhet mellan könen upprättas också på så sätt att kvinnlig tronföljd införs. Utöver är det bland nio monarkier bara och som har enbart manlig tronföljd. I infördes kvinnlig tronföljd . Även om den jämställdhet som vi här har talat om skulle innefatta en enda familj, vore införandet av kvinnlig tronföljd en naturlig åtgärd i ett samhälle där kvinnan i princip kan bekläda alla ämbeten. Denna jämlikhet mellan könen finns klart och entydigt angiven i grundlagen, och det vore också av den anledningen orimligt att göra undantag för statschefsämbetet, även om arvsregler m. m. för detta ämbete regleras särskilt. Antagandet av den nya grundlagen innebar att överväldigande majoritet uttalade sig för att det monarkiska statsskicket i skall bestå för framtiden. Beslutet kan med säkerhet sägas vara fast förankrat hos majoriteten av det svenska folket. Inom ramen för ett sådant styrelseskick bör av skäl som här har anförts också finnas utrymme för kvinnliga regenter. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär utredning om och förslag till införande av kvinnlig tronföljd i . H. () () () () () () () () 1* 1975.