mot · FY021799 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. Maj:ts proposition nr 150 angående bostadspolitiken. Moderata samlingspartiet anvisade i motionen 1974:1902 angående bostadspolitiken en rad förslag för att komma till rätta med de allvarliga problem som en misslyckad socialistisk regleringspolitik förorsakat. I motionen framhölls bl. Efterkrigstidens bostadspolitik visar två helt motsägelsefulla drag: det ena en imponerande nyproduktion, som lett till väsentligt högre bostadsstandard och en betydande förnyelse av bostadsbeståndet, det andra en bostadsmiljö, som upplevs så steril och miljömässigt oacceptabel att människor tar avstånd från den och en kostnadsutveckling som gått så långt att människor genom ett öppet och direkt köpmotstånd vägrar att acceptera erbjudna lägenheter. Aldrig så imponerande siffror över nyproduktion kan inte dölja det förhållandet att de bostadspolitiska målen icke uppnåtts. En av huvudorsakerna till problemen på bostadsmarknaden är den överorganiserade bostadsbyråkratin och socialdemokraternas fixering vid att staten och statens organ i varje detalj skall styra bostadsproduktionens volym, inriktning, lokalisering, finansiering och detaljerat reglera varje fas i byggproduktion och bostadsförvaltning. De hyrespolitiska regleringarna har låst bostadsmarknaden och konserverat hyrespolitiska orättvisor och lett till en helt oacceptabel hyressplittring. Bostadsfinansieringen har styrts och centraliserats, och i en strävan att icke visa de reella hyrorna har lånesystemen, det ena efter det andra, innehållit öppna eller dolda subventioner med en alltmer betydande skattefinansiering av hyrorna. Det entydiga förordet för produktion av lägenheter i flerfamiljshus har varit ett stort politiskt misstag. Effekterna kan avläsas i de sterila och oattraktiva höghusområdena med massor av tomma och svårsålda lägenheter och en omfattande och alls ej tillgodosedd efterfrågan på småhus. De socialistiska inslagen i bostadspolitiken har lett till en icke rationell och för konsumenterna mycket dyrbar marksocialisering och kommunalisering av såväl bostadsbyggande som bostadsförvaltning. Skärpningen av marklagstiftningen och regeringens bestämda förord för att kommunerna skall äga bebyggelsemarken har inneburit onödiga och kostsamma utgifter för skattebetalare och bostadskonsumenter. De kommunala bostadsföietagens favoriserade ställning har inneburit konkurrensbegränsningar, som dyrt fått betalas av bostadskonsumenterna. På alla dessa punkter kan avläsas oacceptabla resultat av den förda bostadspolitiken. För moderata samlingspartiet är det självklart att människornas önskemål och behov skall styra bostadsproduktionen. Ett ökat medinflytande för de boende inom den kommunala demokratins ram och i andra former är önskvärt och värdefullt men kan endast ge ett mindre bidrag till ökat konsumentinflytande, eftersom de slutliga konsumenterna i det hittillsvarande systemet i stor utsträckning inte kan identifieras när produktionens utformning beslutas. Valfrihet på en fri marknad i balans är den enda vägen att nå målet - att de enskilda människornas faktiska önskemål skall styra bostadsproduktionen. Detta förutsätter i sin tur att en annan grundläggande princip för bostadspolitiken accepteras. För att kunna ge medborgarna ett direkt inflytande över bostadsproduktionen och valfrihet i fråga om boendemiljö måste vi göra rent hus med det subventionssystem som fixerat vår bostadsmarknad i ett stelt mönster. Detta är så mycket angelägnare som bostadsfinansieringssystemet obestridligen måste reformeras och dessutom i nuvarande form får skadeverkningar på hela vårt kreditsystem. Boendekostnaderna betalar vi till en del i hyra och till en del via skattsedeln. Dagens problem är inte bara att hyrorna är höga utan främst att skatterna är det. Utrymmet för bostadskonsumtion är inte tillräckligt. Skattepolitiken har gjort det allt svårare för människorna att få råd att bo. Avvecklingen av subventionssystemet måste kopplas till en omläggning av skattepolitiken. Det bostadspolitiska dilemmat är till stor del ett skatteproblem. Ett nytt lånesystem för bostadsbyggande är nödvändigt, men den förda subventionspolitiken medför påtagliga problem vid en övergång till ett vettigt bostadsfmansieringssystem. Moderata samlingspartiet förordar därför att boendekostnaderna i övergångsskedet hålls nere på en godtagbar nivå genom räntesubventioner från staten. Dessa bör avtrappas i takt med att bekattningen lindras. skall räntesubventionerna - såväl i äldre årgångar som i nyproduktionen - avvecklas. Den framtida bostadsfinansieringen skall bygga på ett subventionsfritt lånesystem med statlig kreditgaranti. Detta kan åstadkommas på följande sätt. fastställs en garanterad räntenivå på för nyproducerade bostadsfastigheter med hyres- eller bostadsrätt och för bostadsfastigheter med äganderätt. Den garanterade räntenivån höjs därefter för samtliga fastigheter - såväl befintliga som nyproducerade - och därefter tills marknadsränta uppnås. takt med höjningen av den garanterade räntenivån genomföres planmässiga skattesänkningar. Vi vidhåller att ett subventionsfritt finansieringssystem verkar återhållande på de totala boendekostnaderna, möjliggör en öppen redovisning av dessa samt skapar förutsättningar för en effektiv och rationell kreditgivning och en rejäl skattesänkning. Det av beslutade bostadsfinansieringssystemet verkar i motsatt riktning, och vi upprepar därför vårt förslag. Vi anförde vidare att enligt vår uppfattning bör full likställdhet råda mellan olika låntagarkategorier. De enskilda människornas faktiska val skall styra bostadsproduktionen. Endast i en fri marknad med öppen konkurrens är nämligen producenten beroende av vad konsumenterna vill ha. I begreppet fri marknad ligger att samhället icke får gynna viss förvaltningsform genom särskilda låneregler, statliga subventioner eller politiska preferenser. Från denna utgångspunkt upprepar vi kravet att gränsern för statlig belåning sätts till för hela bostadsbeståndet. Åberopande det anförda hemställs 1. beslutar att för fastställa en garanterad räntenivå om för nyproducerade bostadsfastigheter med hyres- eller bostadsrätt och för bostadsfastigheter med äganderätt samt att räntenivån därefter höjs för såväl befintliga som nyproducerade fastigheter och därefter tills marknadsränta uppnås, 2. hos regeringen föreslår att den framtida bostadsfinansieringen skall bygga på ett subventionsfritt lånesystem med statlig kreditgaranti, 3. beslutar att gränsen för statlig belåning sätts till för hela bostadsbeståndet. () () () () ()