mot · FY02746 · 1975-01-24 00:00:00 — av herrar och i om jämställdhet mellan kvinnor och män inom totalförsvaret. I motionen framförs tre krav för att åstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män inom totalförsvaret: Kvinnor bör få tillträde till de tjänster där flygvapnet begärde att könsspärren skulle upphävas. Kvinnor bör möjligt få tillträde till övriga tjänster inom försvaret. Detta bör förverkligas utan att man avvaktar vidare utredning av frågan om den framtida befälsordningen. En utredning bör tillsättas för att belysa former som skulle undanröja könsbunden uttagning inom totalförsvaret och i stället ta till vara individernas kvalifikationer. Både verkningarna på totalförsvaret av en sådan reform och dess följder för möjligheterna att skapa jämlikhet mellan kvinnor och män i samhällslivet i övrigt bör belysas. I motionen kritiseras de hittillsvarande - totalt manligt dominerade utredningar som har sysslat med frågor om kvinnornas möjligheter inom försvaret. Diskrimineringen av de kvinnor som arbetar inom försvaret angrips också. I motionen pekas vidare på sambandet mellan en reform av försvaret och kvinnornas ställning i övrigt. Männens insatser genom värnplikten har blivit en - av många - ursäkter för att kvinnorna har fått hela ansvaret för hem och barn. En könsneutral uttagning till uppgifter inom totalförsvaret skulle självfallet bli ett starkt argument för att verkligen skapa ett yrkesliv och en fördelning av uppgifter i hemmet med lika villkor för kvinnor och män. Utländska erfarenheter av kvinnor i försvaret refereras, och den besvärliga toalettfrågan ägnas en kort kommentar. Ett trist exempel på försening genom utredning är frågan om kvinnorna och det militära försvaret. krävdes i en riksdagsmotion att regeringen skulle göra en genomgång av försvarets tjänster i avsikt att reducera nuvarande könsuppdelning. Motionen väcktes av () i första kammaren och () i andra (1969:1:64 och 11:75). 1 anslutning till behandling av den motionen beslöt regeringen att lämna tilläggsdirektiv till värnpliktskommitté för att "belysa konsekvenserna i olika hänseenden av att låta den utbildningsplikt inom totalförsvaret som hänför sig till män avse även kvinnor samt att närmare undersöka frågan om att ge erforderlig militärutbildning åt de kvinnor som vill skaffa sig kompetens för ställning som befäl inom försvaret. Kommittén gjorde inget, och överlämnades uppdraget i stället till värnpliktsutredning. Denna avlämnade en promemoria som utmärks av stort ointresse för hela ämnet och inte utmynnar i några konkreta förslag till åtgärder. År har alltså gått utan att något hänt. Att värnpliktsutredningens promemoria innehåller en del närmast kränkande uttalanden om kvinnor har irriterat kvinnoorganisationer. vänder sig mot utredningens uttryck att de praktiska problemen vid repetitionsövningar och krig vid förband sammansatta av män och kvinnor blir så stora att totalt sett torde därför någon effekthöjning ej vara att påräkna. Det svenska försvaret skulle alltså inte ha någon som helst nytta av kvinnor - helt enkelt därför att försvarsmakten inte kan klara problemet med toaletter. Vi bör inte acceptera när en statlig utredning säger att kvinnor är till mer besvär än nytta för krigsmakten. Gäller det då inte också frivilligorganisationernas kvinnor - eller kan deras toaletter ordnas på annat sätt? Argumentet med toaletter och förläggning måste bort ur diskussionen. Ty det är inte mer rimligt här än när vissa företag tidigare hänvisade till toaletter för att vägra anställa kvinnor. Toaletter har ju, primitivt eller inte, kunnat ordnas i alla kulturer, och de civila människorna tvingas ordna sådana i krig även om vattenverk och avloppssystem slagits sönder. FPK konstaterar torrt: Kan inte krigsmakten ordna en så enkel sak som toaletter, ja då lär den nog inte heller i andra avseenden inge omvärlden respekt. ordförande, , hör till dem som hårt kritiserat vad utredningen sagt och inte sagt. Hon konstaterar en makalös skevhet i sammansättningen av utredningen om kvinnor i försvaret: 21 män, nämligen sex sakkunniga och deras 15 experter och sekreterare, de flesta överstar. Kvinnor i det militära försvaret gäller två frågor: dels att kvinnor är utestängda från omkring 20 000 militära och civilmilitära tjänster, dels att värn pliktsprincipen i vårt land är helt könsllxerad. Att ge kvinnor rätt till försvarets yrken bör vara den enklare frågan. Hur absurd utestängningen av kvinnor från försvarets yrken blir, illustreras när det ibland hävdas att den manliga värnplikten kan motiveras med att kvinnor får en chans att meritera sig extra och därmed ta igen något av det försteg som männen traditionellt har på arbetsmarknaden. Ty anser man att försvaret då gör en insats för att ge kvinnorna större chans på arbetsmarknaden - hur kan man då acceptera att kvinnorna utestängs från en lång rad av försvarets egna yrken? landsmöte uttalade sig för att försvarets yrken öppnas på lika villkor för män och kvinnor. Åtminstone de yrken som flygvapnet begärt att få öppna för kvinnor bör göras tillgängliga för kvinnor. Strävan bör vara att också öppna övriga yrken inom försvaret. I har alla tre försvarsgrenarna erfarenhet av kvinnlig stampersonal, och deras deltagande i utbildningen sägs ha haft positiv inverkan på manliga elever. är ytterst diffus och skäligen negativ i fråga om att ge kvinnor rätt till försvarets yrken. Utredningen sysslar länge med tanken att ge kvinnor i försvarets yrken begränsad militär utbildning och fastnar sedan för att bara om kvinnor får samma utbildning som män bör de få tillträde till berörda yrken. Men likafullt föreslår inte utredningen detta utan mynnar ut i ett ingenting. Vad som hänt är alltså att två utredningar i rad bara hindrat reformer genom att förslösa tid. Arméchefen är helt emot att ge kvinnor rätt till försvarets yrken, marinchefen är praktiskt taget helt emot och överbefälhavaren håller med dem i deras negativism. En betydligt mer positiv attityd finns i flygvapnet. Redan den förförre flygvapenchefen, general , begärde en genomgång av alla freds-och krigsbefattningar inom flygvapnet i avsikt att undersöka om motiv finns för att de reserveras för enbart män, eller om de kan beklädas även av kvinnlig personal. Tyvärr har varken överbefälhavaren eller försvarsdepartementet accepterat att en sådan genomgång får göras. 1969 konstaterades att ett tillmötesgående av flygvapenchefens förslag skulle frigöra en rik yrkesflora från dittillsvarande könsbestämning. Att flygledningen var positiv framgick av dess konstaterande att utförda undersökning gett vid handen att en stor del av befattningarna är lämpade för kvinnor. Det var dock inte principiella skäl som låg bakom flygvapnets önskan att kunna nyttja kunskap och kompetens hos kvinnor utan helt enkelt en strävan att bredda rekryteringsunderlaget för att få bättre kvalitet. Motionärerna skrev: kan självfallet inte på samma sätt som resp. myndigheter se dessa frågor som praktiska rekryteringsproblem. Ur samhällelig synpunkt är varje undantag från regeln att tjänster inte skall vara könsbestämda allvarligt. De ansåg det angeläget att stats 1* 1975. makterna granskar hela försvaret från förutsättningen att så långt möjligt minska nuvarande diskriminering. Det beklagliga är alltså att inget skett. Inte en enda kvinna har fått tillträde till de aktuella yrkena inom försvaret. 1 stället har det bisarra inträffat att flygvapnet till följd av att kvinnor inte kunnat ges militär tjänst måst äventyra anställningen för kompetenta kvinnor som på ett utmärkt sätt skött viktiga uppgifter inom stridsledning och luftbevakning. Vid omorganisation har föreslagits att de skulle få sluta för att manliga militära befattningshavare i stället skulle läras upp på deras jobb. Hade statsmakterna hävt könsspärren för åtminstone de drygt 1 300 tjänster som flygvapenchefen begärde att få öppna även för kvinnor, skulle situationen ha varit bättre. Civilt anställda kvinnor i försvaret märker att de inte har rimliga möjligheter till avancemang, därför att de utestängs från militära befattningar. En insändare i deras fackliga tidning (av ) illustrerar hur försvarets diskriminerade kvinnor känner det: som det på myndighetshåll anses att kvinnor inte passar i stridande befattningar godkänns lottaorganisationen, där ju lottorna får viss stridsutbildning. Vi vet att lottor och andra kvinnliga krigsfrivilliga i båda världskrigen varit med i stridande förband vid olika frontavsnitt. Talet om att kvinnor inte passar för militär tjänst verkar därför som en lek med ord. Kvinnor har visat sig dugliga, men denna duglighet nedklassas så snart kvinnor försöker bli anställda på samma villkor som män. Vid utredningar angående kvinnlig värnplikt och officersutbildning framförs alltid åsikten att kvinnor inte bör delta i stridande förband. Då blundar man öppet för att det i ett krig inte existerar avgränsade fronter. Hela landet är i krig. Under utgjordes av de stupade av civila. Likaså blundar man för att det är tryggare för kvinnor att vara utbildade i försvarskunskap än att lämnas utan insikter om försvarsmöjligheter och vapnens handhavande. För tillträde till officersbefattningar krävs fullgjord värnpliktsutbildning och militära skolor. Då kvinnor inte har rätt att delta i sådan utbildning är det lätt att manövrera ut dem i konkurrensen till dessa befattningar. Det är ett stort fel av samhället att resa barriärer mellan stora grupper och att nonchalera särdrag och utvecklingsmöjligheter hos ungdomen. Vi finner det angeläget att säger ifrån att kvinnor skall beredas tillträde till försvarets yrken på samma villkor som män. Vissa tjänster bör öppnas, medan andra kanske behöver en viss tids målinriktad utredning. Försvarsministern har i ett interpellationssvar om kvinnors anställning i försvaret bara sagt att frågan kan komma in i samband med arbetet påen ny befälsordning. Någon principiell önskan om att avskaffa nuvarande diskriminering av kvinnor inom försvarets yrken visade statsrådet inte. Det är dessutom en erfarenhet att försvarets befälsordning tycks kunna utredas . Att invänta ytterligare översyner av denna är därför inte rimligt. Tvärtom hävdar vi att oavsett vilken befälsordning som råder bör kvinnor få tjänster på samma individuella villkor som män. , , , och en rad andra länder har - i olika varianter - visat att försvaret har nytta av att ge kvinnor tillträde till fler yrken. Det som kan påverka handlingsfriheten för kommande nya befälsordningar är inte om kvinnor rekryteras eller inte, utan i stället om dagens rekrytering till olika befattningar är för stor eller för liten i förhållande till framtida behov. Alltså bör ett öppnande av utbildningsvägar för kvinnor ske inom de ramar som gäller för den årliga rekryteringen till olika yrken. Det skulle alltså röra sig om samma antal individer, och för den framtida befälsordningen är det då helt likgiltigt vilken könsfördelning som finns inom olika befälsgrupper. Att knyta frågan om rätt för kvinnor till försvarets yrken till översynen av befälsordningen kan inte annat än ytterligare fördröja en reform, som skulle undanröja en del av nuvarande diskriminering av kvinnor. Som framhållit är det dessutom direkt stötande med nuvarande bestämmelser, där kvinnligt befäl inom frivilligorganisationerna får sin befälsrätt inskränkt till kvinnlig personal. Finns män med och utför samma arbete, lyder de likväl inte under den kvinna som har befäl över kvinnorna i arbetslaget. Diskrimineringen av kvinnor i försvaret är i många fall så uppenbar, att en rättelse inte behöver föregås av nya och tidsödande utredningar. Den större frågan gäller självfallet samhällets tvångslagstiftning kring försvaret. Skall värnplikten förbli en skyldighet endast för män, eller bör nya former utvecklas som gör att män och kvinnor behandlas lika? Närmast till hands ligger i så fall att föra samman nuvarande värnpliktslag för män mellan med civilförsvarslagen som gäller kvinnor och män (de senare dock inte de är värnpliktiga) från 16 till . Även den allmänna tjänstepliktslagen - av stor betydelse för det ekonomiska försvaret - bör kunna inordnas i ett system där medborgarnas förhållanden till totalförsvaret inte som grundas på könsuppdelning. landsmöte uttalade sig för en belysning av reformer som skulle undanröja könsbunden uttagning inom totalförsvaret och i stället ta till vara individuella kvalifikationer. Belysningen skall avse verkningarna såväl på totalförsvaret som på möjligheterna att ge kvinnor och män samma villkor i allt samhällsliv. Landsmötet konstaterade att dessa frågor blivit ytterst litet behandlade i hittillsvarande statliga utredningar. Med värnplikt för enbart män och en lång rad tjänster i försvaret helt manligt rekryterade ernås rimligen sämre utnyttjande av individuella förutsättningar än vid en uttagning och rekrytering oavsett kön. Genom att halva befolkningen ställs utanför kan civilt förvärvade kunskaper och färdigheter av värde för försvaret inte tas till vara. En motivering för värnpliktssystemet är att man med detta få en folklig förankring av försvaret (dock bara halva folket) och ett utnyttjande av civilt yrkeskunnande. Men genom den renodlade manliga värnplikten kommer uppenbart en del män att behöva utbildas för uppgifter som de individuellt är sämre lämpade förän mer kvalificerade kvinnor skulle vara. En individuell uttagning oavsett kön vore därför den för försvaret effektivaste formen. Utrymmet för frivilliga extrainsatser från den enskilde skulle också öka och inte längre vara könsbundet. Det sägs ibland att en icke könsbunden värnplikt skulle rycka undan underlaget för t. ex. lottarörelsen - men i själva verket skulle den enskildes möjligheter att göra en insats för försvaret öka, om inte kvinnornas möjligheter begränsades så hårt som sker. Och vid en könsneutral värnplikt skulle naturligtvis inte heller frivilligorganisationerna ha den könsspärr som gäller flertalet av dem. kan frivilligorganisationerna inte heller klara att ta fram så många funktionärer som försvaret skulle önska. Det talar ytterligare för att försvaret bör få en sådan organisation, att den enskildes önskan att göra en insats inte försvåras genom stel könsuppdelning. Då inget synes tala för ett ökat antal personer i de svenska stridskrafterna (svårigheten är ju i stället att få vapen och utrustning till de förband som redan finns) skulle en könsneutral uttagning innebära oförändrad antal. Sannolikt finns dock skäl att utöka utbildningen inom civila delar av totalförsvaret, t. ex. inom civilförsvar, ekonomiskt försvar, socialvård i krig, sjukvård, ordningsmakt och krigstida administration. har även talats om att för vissa funktioner inom det militära försvaret, främst underhåll, reparationstjänst samt väg- och terrängarbeten, ännu mer än nu lita till det civila samhällets resurser. En differentiering av värnpliktsutbildningen, så att utbildningsmålet avgör utbildningens längd, bör eftersträvas. Lika självklart bör eftersträvas en individuellt anpassad utbildningstid för de civila delarna av totalförsvaret. Tillsammans skulle detta kunna skapa ett framtida läge, som gör det ytterst naturligt med en uttagning för varje uppgift utan avseende på kön. Flertalet, kanske alla, medborgare skulle erhålla utbildning för en totalförsvarsuppgift, med betydande variationer för både män och kvinnor i fråga om uppgiftens art och utbildningens längd. En sådan individuell uttagning skulle sannolikt underlätta en för varje kostnadsnivå anpassad omfattning för de olika funktionerna i totalförsvaret. Det vore ju inte längre som antalet män som styrde krigsorganisationens omfattning och därmed låste stora kostnader för grundläggande utbildning även i de lägen då försvaret sakligt borde ha en något annan uppbyggnad. (utbildas dessutom vissa värnpliktiga för funktioner som inte kan motiveras med krigsorganisationen.) gör en något halsbrytande räknekonst, när den bokför 70-80 miljoner i årlig extrakostnad för könsneutral uttagning till det militära försvaret. Beloppet skulle användas för en månadslång utbildning av den andra halvan för civila delar av totalförsvaret. sådan utbildning kosta 70-80 miljoner, men det är verkligen inte rimligt att de pengarna är en följd av den könsneutrala uttagningen. Ty förutsättningen för denna utbildning vore självfallet - som bl. framhållit - att de civila delarna av totalförsvaret har behov av den. I så fall skulle ju denna utbildning på ett påtagligt sätt förbättra civilförsvarets, det ekonomiska försvarets och andra civila totalförsvarsfunktioners läge. Prioriterar man de civila totalförsvarsgrenarna, så att de får denna ytterligare utbildning, är det verkligen inte en utgift som skall hänföras till den könsneutrala uttagningen till försvaret. 1 princip skulle ju samma utbildning för den icke värnpliktsuttagna delen av befolkningen behövas . För det kan väl under inga förhållanden fl vara så, att därför att det är kvinnor som står utanför det militära försvaret, så skall de civila delarna av totalförsvaret ha mindre utbildningsresurser än de skulle få, om det vore fråga om att även utbilda män. Avsiktligt eller oavsiktligt gör sig alltså värnpliktsutredningen skyldig till ännu en oförskämdhet mot kvinnorna. Att kvinnor föder barn sägs ibland vara ett hinder för att de skulle ingå i en krigsorganisation som måste kunna mobiliseras snabbt. Tänk om många i ett förband får barn! Inget förband lär kunna räkna med 100procentig närvaro, men en viss extratilldelning av personal till förband med många kvinnor kan motiveras. I stort bör dock sägas att en kvinna, som vore bunden t. ex. för barnafödande, likväl skulle vara mobiliseringsberedd under 25 av de hon som värnpliktig ingick i krigsorganisationen. Frågan om icke könsbunden uttagning till det militära försvaret och civila totalförsvarsfunktioner hänger självfallet samman med övriga insatser för att behandla människor lika oavsett kön. Tyvärr har den manliga värnplikten medvetet eller inte kunnat användas som ett slags samhällets "legitimation av att kvinnor har hela ansvaret för hem och barn och att kvinnor inte är lämpade för "krävande uppgifter inom yrkeslivet. En könsneutral uttagning till totalförsvarsuppgifter skulle självfallet bli ett starkt argument för att verkligen skapa ett yrkesliv och en fördelning av uppgifter inom hemmet med lika villkor för kvinnor och män. En invändning kan vara att kvinnor är alltför hårt trängda genom traditionella bindningar, som ger dem orimligt stor andel av hemarbetet och stora reella svårigheter att konkurrera på lika villkor med män i yrkeslivet. Kvinnor skullle därför som "diskriminerad grupp åtminstone få favören att inte behöva utbildas för krävande uppgifter inom totalförsvaret. Den tid de därmed spar skulle alltså kunna utnyttjas av dem för att utbilda eller förkovra sig för att bättre klara konkurrensen med männen. Men detta resonemang är helt omöjligt om det i stället blir så att värnplikt enbart för män inte bara konserverar könsgränser i försvaret utan också bidrar till att olika roller för kvinnor och män lever kvar i yrkesliv och familjeliv. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos regeringen begär ett tillträde för kvinnor till de tjänster som flygvapnet tidigare begärt få undantagna från hittillsvarande könsspärrar, 2. att uttalar sig för att även försvarets övriga tjänster öppnas för kvinnor och att detta sker möjligt och utan bindning till andra avväganden om den framtida befälsordningen, 3. att begär att regeringen utan dröjsmål tillsätter en utredning för att belysa reformer som skulle undanröja könsbunden uttagning inom totalförsvaret och i stället ta till vara individuella kvalifikationer; belysningen av frågan skall avse verkningarna såväl på totalförsvaret som på möjligheterna att ge kvinnor och män samma villkor i allt samhällsliv, och utredningen bör vara allsidigt sammansatt. () ()