mot · FY0269 · 1975-01-13 00:00:00 — av m. fl. om översyn av dataverksamheten. Införandet av datateknik i det svenska samhället har betytt och betyder oerhört mycket för att förenkla, förbättra och förbilliga administrativa rutiner, statistik, bokföring m. m. De påtagligt positiva resultat som datatekniken sålunda medfört måste tas till vara och en fortsatt utveckling av datatekniken uppmuntras. Parallellt med denna strävan måste emellertid stor uppmärksamhet ägnas åt de problem som ökad användning av datateknik medför. Den snabba tekniska utvecklingen innebär att den lagstiftning som reglerar dataverksamheten måste bli föremål för ständig översyn, och strävan måste vara att så långt det är möjligt utforma lagskyddet med hänsyn till de risker som den snabba tekniska utvecklingen innebär. Från sida har vi i tidigare motioner till fäst särskild uppmärksamhet vid de risker för den personliga integriteten som datatekniken medför. Vår strävan är att åstadkomma en reglering av dataverksamheten, bl. a. när det gäller personregistrering, för att åstadkomma rigorösa bestämmelser till skydd för den enskildes integritet. är datalagen i kraft. Denna lag, som bl. a. innefattar inrättandet av datainspektionen, är i sig ägnad att tillgodose kravet på ett säkert integritetsskydd. Sedan lagen nu varit i kraft visar emellertid vunnen erfarenhet att lagen bör skärpas ytterligare för att skapa ökat skydd åt den enskildes integritet. Det måste emellertid påpekas att en sådan skärpning av datalagen inte får stå i strid med grundprinciperna i tryckfrihetsförordningen om allmänna handlingars offentlighet. Enligt datalagen är datainspektionen den instans som har att dels ge tillstånd till upprättande av personregister, dels svara för en allmän övervakning av dataverksamheten i landet. Det är nödvändigt att inspektionen ges sådana ekonomiska resurser att den blir i stånd att genom uppsökande verksamhet övervaka upprättade personregister och föranstalta om åtgärder när så är befogat och framför allt innan allvarlig skada för enskilda personers integritet har uppstått. Inte minst i sin uppsökande verksamhet skall datainspektionen tjänstgöra som en allmänhetens dataombudsman. Det är därför särskilt viktigt att allt görs för att allmänhetens förtroende för inspektionen och dess möjligheter att ingripa till skydd för den enskilde inte rubbas. Ett viktigt led i denna strävan är att ärendebalansen håller kortaste möjliga tidsrymd. /75 skall enligt tidigare riksdagsbeslut samtliga registerinnehavare ha anmält sina register till datainspektionen. Antalet anmälda register var drygt 10 000. Enligt vår bedömning torde det vara svårt för datainspektionen att handlägga tillståndsgivningen för alla dessa registerinnehavare inom tidsrymden . Skall så kunna ske innebär det att inspektionen nära nog uteslutande får ägna sig åt tillståndsverksamhet, medan tillsynsverksamheten kommer i andra hand. Enligt vår mening är det, av bl. a. förtroendeskäl, av utomordentlig vikt att tillsynsmyndigheten inte får stå tillbaka för annan verksamhet inom datainspektionen. Vi vill sålunda förorda att datainspektionen ges sådana ekonomiska och personella resurser att övergångstidens ärendebalans nedbringas, så att tillståndsgivningen för de register som anmälts skall vara avslutad därefter. Detta bör ges regeringen till känna. är överstånden måste datainspektionen ha resurser som innebär att tillståndsfrågorna handläggs med största skyndsamhet och att stor uppmärksamhet kan ägnas tillsynsfrågorna. Från sida har man räknat med att antalet tillståndsärenden skall vara ca 500 , vilket efter vår bedömning och med hänsyn till de handläggningsrutiner som datainspektionen utvecklat torde innebära att datainspektionen kan ge de tillståndssökande snabba besked inom ramen för nuvarande resurser. Vi vill emellertid inte utesluta att antalet tillståndsärenden kan komma att väsentligt öka. Skulle så ske är det synnerligen angeläget att datainspektionen tillförs nya resurser så att ärendebalansen inte ökar och framför allt så att tillsynsverksamheten kan utövas i tillfredsställande omfattning. Också detta bör ges regeringen till känna. Datainspektionens tillstånd är ovillkorligt för varje slag av personregister på data. Vunna erfarenheter synes emellertid peka på att inspektionen i sin tillståndsgivning i något fall varit alltför generös. Sålunda torde det knappast vara nödvändigt att ge tillstånd till inrättande av dataregister i s. k. preventivt syfte, dvs. att upprätta register på personer vars levnadsvillkor talar för att exempelvis en kommun kan behöva träda in med ekonomiskt eller annat stöd. Vi är väl medvetna om de fördelar i bl. a. planeringshänseende som ett sådant register innebär men menar att detta inte är tillräckligt för att registrera enskilda personers privata förhållanden i ett dataregister. Gällande instruktion för datainspektionen bör i detta hänseende bli föremål för en översyn i enlighet med vad vi här har anfört. Detta bör ges regeringen till känna. Den snabba tekniska utvecklingen på dataområdet och uppbyggandet av nya dataregister gör det, som nämnts, synnerligen angeläget att ständigt se över vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att förstärka skyddet av den enskildes integritet. Mycket angeläget i dessa sammanhang är att ge dataverksamheten i landet en organisation som så långt det är möjligt är ägnad att oberoende av den tekniska utvecklingen motverka varje hot om minskat skydd för den personliga integriteten. Detta skydd uppnås bäst i en decentraliserad organisation. Organisationen bör bygga på regionalt avgränsade system, där särskild nyckel måste krävas för att få fram databehandlat material från en annan region. Det måste slås fast att en terminal innehållande personuppgifter om samtliga medborgare i hela riket inte kan tillåtas. Utöver det ökade integritetsskydd som en decentraliserad organisationsform innebär finns det anledning att också peka på kostnaderna. Erfarenheter från bl. a. visar att stora datoranläggningar, tillkomna för att åstadkomma besparingar, mycket ofta i stället ger mycket stora merkostnader för bl. a. felsökning, medan däremot små enheter, regionalt avgränsade, sannolikt förutom ökat integritetsskydd ger lägre kostnader. bör fatta beslut om ett regionalt organiserat dataväsen i . Som nämnts är det datainspektionen som ansvarar för tillståndsgivningen. Vi har tidigare påpekat att inspektionen bör vara allmänt restriktiv i sin tillståndsgivning och sedan tillstånd har givits mycket noggrant följa upp registrens uppläggning och användning. Vi vill till detta också foga att datainspektionen måste visa en än större restriktivitet när det gäller samköming av register. Två register kan kanske var för sig inte te sig särskilt besvärande för den enskilde. Däremot kan en samköming av två eller flera register ge en mycket närgången bild av en enskild människas personliga förhållanden. Det är självfallet mycket svårt att finna lämpliga former för kontroll av dataprogrammens tekniska utformning. Enligt vår mening är emellertid en sådan kontroll nödvändig för att skydda den enskildes personliga integritet. Det bör övervägas om inte i detta sammanhang ett särkskilt regionalt organ, en ansvarsnämnd, bör inrättas för varje region med uppgift att utöva den medborgarkontroll som måste krävas när regiongränser skall överträdas. En sådan nämnd bör också kunna utöva kontroll över det material som går in i datamaskinerna, s. k. indata. Över huvud taget är det självfallet av stor vikt att samhällets kontroll inom dataområdet inte enbart inskränker sig till att gälla vad som går ut ur ett datasystem. Minst lika viktig är frågan om vilken information som skall gå in i ett datasystem. Särskilda problem erbjuder dataregistrering av s. k. mjukdata, dvs. uppgifter som bygger på andras värderingar och bedömningar. Sådana uppgifter ger ofta intryck att vara exakta och helt objektiva, medan i själva verket stora misstag här kan ske. Än värre blir detta förhållande om faktauppgifter och värderande uppgifter blandas med varandra i ett och samma register. Vi vill i detta sammanhang erinra om vad offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén () anförde i detta hänseende: Betyg och andra omdömen som fixerats i skrift har förmåga att ge intryck av exakthet och objektivitet, som inte behöver ha någon motsvarighet i verkligheten och som i varje fall med tiden förlorar sin giltighet. En sammansättning av bedömningar från olika håll - som kan vara beroende av varandra - är ägnad att förstärka denna effekt, likaså det förhållandet att registreringen kan medföra att individuella nyanseringar och förbehåll försvinner. Enklast vore att helt förbjuda denna typ av registrering. Likväl kan man inte bortse från de fall då mjukdata kan ha stor positiv betydelse. Vi tänker här i främsta rummet på sjuk- och hälsovården, där databehandlingen av mjukdata, dvs. vårdpersonals - läkares, sköterskors och kurators m. fl. medicinska värderingar kan innebära att patienten snabbt ges den rätta behandlingen och snabbt tillfrisknar. Eftersom sjukvården är det enda område där vi kan se att mjukdata fyller en för den enskilda människan klart positiv funktion vill vi förorda att mjukdata endast får förekomma inom detta område. Fråga om annan användning av mjukdata bör få anstå intill dess att vidgad erfarenhet vunnits och dataverksamheten i stort givits en organisatorisk form av den typ vi här ovan har förordat. Detta bör ges regeringen till känna. Vi förutsätter att datainspektionen underkastar registrering av mjukdata särskilt sträng kontroll och ålägger den tillståndssökande att klart visa vilka uppgifter som matas in och vilka som tas ut ur datasystemet och hur dessa uppgifter sedan används. Information till registrerade medborgare Enligt 10 § datalagen har registrerad rätt att en gång på begäran få del av innehållet i personregister som innefattar upplysning om honom eller henne. Därutöver kan datainspektionen, då så anses erforderligt, enligt 6 § datalagen förordna att registrerad oftare får del av sådan information och att det sker utan särskild begäran av registrerad. 1 samband med den information som den enskilde enligt dessa bestämmelser har rätt att få del av bör information om tillvägagångssätt för överklagande eller besvär också ges utan särskild anfordran. Sådan besvärshänvisning skall inte bara gälla för de fall den enskilde anser registeruppgifterna felaktiga eller missvisande. Det kan ofta för den enskilde uppfattas som besvärande om t. ex. namn är felstavade, betoningsaccenter borttagna etc. Också för dessa smärre felaktigheter måste information ges hur den enskilde skall kunna få rättelse. bör kunna fatta beslut om att sådan besvärshänvisning, varom vi talat i det föregående, skall åtfölja det begärda utdraget ur dataregistret. Försäljning av datalagral personregister Som ett viktigt led i integritetsskyddet ser vi åtgärder att snabbt åstadkomma bestämmelser som hindrar försäljning av dataregisteruppgifter för reklamändamål. Nuvarande bestämmelser innebär att enskilda företag har rätt att köpa person- och adressregister från registerinnehavarna, vilket resulterat i att enskilda personer utsätts för en direktreklam, som nått sådan omfattning att den måste betraktas som ett rent intrång. Datatekniken gör det möjligt för enskilda företag att genom förledande dataskrivna reklambrev, där ofta t. ex. bara förnamnen nämns och där exempelvis en annalkande födelsedag är ledmotiv i en uppmaning att köpa en viss vara, intensifiera sina försäljningsansträngningar på ett icke godtagbart sätt. Breven är ofta så sinnrikt utformade att de ger intryck av att vara personliga brev, och för många människor kan det vara svårt att värja sig mot denna typ av reklam. Denna typ av reklam står enligt vår mening inte i överensstämmelse med vad god sed och särskilda bestämmelser för reklam i vårt samhälle anger. Vi finner det angeläget att hushållen och enskilda personer skyddas mot denna typ av reklam, som görs möjlig genom datatekniken och den lätthet med vilken företag kan köpa sådana register. Vi vill sålunda förorda att datalagen i dessa hänseenden blir föremål för översyn och att ändring sker så att försäljning av personregister för kommersiellt bruk förbjuds. Detta bör ges regeringen till känna. De förslag som en översyn av datalagen med ovan angivna intentioner ger upphov till måste självfallet stå i överensstämmelse med bl. a. tryckfrihetsförordningen. Om så skulle anses lämpligt vill vi heller inte när det gäller denna översyn motsätta oss att uppgiften tillförs datasamordningskommittén (DASK) genom tilläggsdirektiv. Hur starka ambitioner man än har att hålla datalagens bestämmelser i överensstämmelse med den tekniska utvecklingen visar emellertid erfarenheten att det är möjligt att snabbt åstadkomma tekniska system som inte direkt kan hänföras till begreppet datateknik och sålunda över huvud taget inte kan underkastas datalagen men som i övrigt används och hanteras som ett dataupplagt personregister. Vi vill här som expempel peka på det s. k. mikrofiche-systemet, som innebär att man fotograferar ner uppgifter om enskilda personer så att man på en enda diabild kan pressa in uppgifter på ca 10 000 personer. De uppgifter som samlas enligt ett sådant system kan, som nämnts, användas på ungefär samma sätt som ett dataregister. Det är således mycket angeläget att datalagen kompletteras på så sätt att registreringssystem som kan nyttjas som ett dataregister också underkastas datalagens bestämmelser. Sker inte detta, finns stora risker för att annan typ av maskinell registrering än dataregistrering kan komma i fråga, vilket innebär att risker för människors personliga integritet snabbt ökar i takt med nya tekniska metoder. Vi vill i detta sammanhang föreslå att datalagen vid kommande översyn också kompletteras med bestämmelser som innebär att de farhågor för teknisk överkörning av datalagens bestämmelser undanröjs. Därutöver torde det vara nödvändigt med införande av någon form av anmälningsplikt också för maskinellt uppgjorda personregister. En sådan anmälningsplikt bör också gälla vid patentsökning av nya registersystem hos patent- och registreringsverket. Anmälningsplikten torde kunna utformas så att innehavare av andra personregister än rena dataregister anmäler detta hos datainspektionen samt att patent- och registreringsverket anmäler patentansökningar inom personregistreringsområdet till datainspektionen. På inspektionen måste sedan ankomma att fästa uppmärksamhet på att den tekniska utvecklingen kräver kompletteringar av datalagen. Syftet med denna anmälningsplikt är att säkerställa att datalagens bestämmelser inte urholkas eller kringgås genom de nya möjligheter till maskinell personregistrering som en fortsatt snabb teknisk utveckling möjliggör. Denna översyn torde kunna ske inom ramen för datasamordningskommitténs (DASK) arbete genom tilläggsdirektiv,vilket bör ges regeringen till känna. för register inrättade av regeringen För register inrättade av regeringen krävs enligt nuvarande regler endast att datainspektionen bereds tillfälle att yttra sig före beslut om inrättandet av särskilt personregister. Enligt vår mening är det angeläget att förstärka datainspektionens ställning så långt det är möjligt även för dessa register. I remiss över motioner i denna fråga till förra årets riksdag förordar datainspektionen ett system som innebär att regeringen konsekvent uppdrar åt den blivande registeransvariga myndigheten att utveckla ett genom kommittébetänkande eller på annat sätt väckt förslag om statligt personregister med ADB så långt att myndigheten - och alltså ej regeringen - kan söka principtillstånd hos datainspektionen. När datainspektionens beslut föreligger för myndigheten, om svaret är positivt, föra saken vidare till regeringen för slutligt ställningstagande till anslagsfrågan för det tilltänkta registret. Enligt vår mening finns många skäl som talar för att detta system prövas. Det är emellertid av avgörande betydelse att , i de fall datain spektionen inte ger en ansökande statlig myndighet begärt tillstånd, får ta ställning till frågan om inrättande, om regeringen trots datainspektionens besked ändå vill inrätta begärt register. Detta bör ges regeringen till känna. Av utomordentligt stor betydelse är behovet av internationella konventioner på datateknikens och det därmed sammanhängande integritetsskyddets område. Möjligheterna att träffa internationella överenskommelser begränsas tills vidare av att utredningar om nationella lagar ännu inte avslutats i flertalet utvecklade länder. Det får emellertid, enligt vår mening, inte förhindra att strävandena till internationell samordning av lagstiftningsarbetet och det parallella arbetet med att åstadkomma konventioner i dessa frågor intensifieras. Den snabba tekniska utvecklingen kommer att medföra datakommunikationer över hela och därutöver innebära en ökad användning av datacentraler i andra länder. De vidare utvecklade datakommunikationerna kommer att kräva internationell reglering av en lång rad konkreta tekniska, ekonomiska och integritetsbetonade frågor. I första hand måste dessa konventioner vara inriktade på att stärka skyddet för de enskilda medborgarnas integritet, men därutöver är det väsentligt att ett internationellt skydd mot avtappning (obehörig åtkomst) av data åstadkommes. måste aktivt engagera sig i detta arbete och i de fall så krävs inte tveka att ta initiativ till upprättandet av internationella konventioner på detta område. I detta arbete måste med eftertryck hävda decentraliseringsprincipen i organisationshänseende på det sätt vi angivit ovan. Det torde vara lämpligt att i första hand inrikta sig på en samordning av datalagstiftning och därmed sammanhängande frågor på det nordiska planet, men strävan måste vara att åstadkomma internationellt bindande konventioner som omfattar alla de länder där datateknik används eller kan förväntas bli använd inom överskådlig framtid. Detta bör ges regeringen till känna. Det torde få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar att besvärshänvisning skall åtfölja det registerutdrag som begärs med stöd av 10 § datalagen, 2. att beslutar uppdra åt regeringen att utreda och komma med förslag till en decentraliserad organisationsform för dataverksamheten i landet i enlighet med vad som i motionen anförts, 3. att ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande a) inrättandet av regionala ansvarsnämnder, b) förbud mot försäljning av dataregister för kommersiellt bruk, c) anmälningsplikt för innehavare av maskinella personregister som nyttjas såsom dataregister, d) användningen av mjukdata, e) ekonomiska resurser till datainspektionen, 0 översyn av gällande instrukton för datainspektionen, g) roll vid prövning av persondataregister upprättade av Kungl. Maj:t samt h) behovet av internationellt samarbete på datateknikens område. () () () i Glömminge () i Lane-Herrestad