mot · FY021369 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. Utbildningssystemet har i varje samhällssystem en dubbel roll. Det speglar de ekonomiska förhållandena och de rådande sociala värderingarna. Utifrån detta producerar utbildningen tjänster för det rådande produktionssystemets behov. Utbildning och forskning nyttjas också som redskap för att förstärka rådande samhälleliga värderingar, sådana dessa utformats inom samhällets ledande och härskande klass. Men utbildningssystemet inskränker sig aldrig enbart till denna passiva roll. Dess roll är också dynamisk, pådrivande. Genom samlandet och meddelandet av kunskap uppstår kritiska tankeprocesser och tendenser till frigörelse från härskande värderingar. Utbildningssystemet kan alltså bli skådeplatsen för brytningar mellan skilda intressen och idéer och därmed ett frontavsnitt i klasskampen. 1 förhållande till samhällets ekonomiska bas kan utbildningssystemet därför i åtskilliga lägen spela en mycket aktiv roll i den totala samhällsutvecklingen och väsentligt påverka denna inom dess yttre, lagbundna ramar. Utbildningssystemets dubbla roll illustreras redan i den och feodaltiden iakttagbara brytningen mellan dess väsentligen religiöst betingade, systembevarande sida och de för hela världsbilden omvälvande resultaten av naturvetenskapens och den profana filosofins framsteg. Det frambrytande borgerliga samhället behövde för sin ekonomiska utveckling ta naturvetenskapen och det kritiska förnuftet i sin tjänst. Detta blev ett led i den borgerliga revolutionen och frigörelsen från feodalismen. Industrikapitalismen ställde en rad nya krav på utbildningen. Den krävde bl. a. ett visst grundläggande mått av allmän folkbildning: läskunnighet och annat som var nödvändigt för att praktiskt fungera som lönarbetare i industrin. Den krävde också ett mått av social uppfostran, av disciplinering efter borgerliga värderingar och krav på underordning i produktion och samhällsprocess. som folkundervisningens klart auktoritära anda markerades, blev den i den objektiva utvecklingen en av grundförutsättningarna för massaktivitet och folkrörelser - genom att bl. a. avskaffa analfabetismen. Industrikapitalismens sista stadium, den statsmonopolistiska kapitalismen, ger nya och än viktigare dimensioner åt utbildningssystemets utveckling. Produktivkrafternas karaktär blir alltmer samhällelig: produktionen och kapitalet koncentreras, sammanhang och inbördes beroende mellan produktionens olika moment och delar växer. förblir produktionen organiserad i privata former. Ett växande behov uppstår att söka kontrollera denna motsättning. En stor del av detta behov fylls av staten. Staten inträder i ekonomiska stödfunktioner. aktivare och på bredare front in för att forma och styra utbildning och idébildning efter produktionssystemets nya behov. I sin slutliga och mest avancerade form behöver monopolkapitalismen omfattande utbildning, effektiv teknisk skolning. Den behöver också omfattande forskning. Via staten skapas mer av styrande och reglerande funktioner, som också gör sig gällande inom utbildningssystemet. Teknokratisering, fasta studiegångar, efter näringslivets och statsapparatens (avnämarnas) behov anpassad yrkesinriktning och dimensionering, ökad genomströmningshastighet, arbetsmarknadsutbildningens växande roll som systembevarande socialpolitik och omskolningsmekanism för den reservarmé kapitalismen skapat allt detta är uttryck för de nya kraven på utbildningsväsendet. Men har utbildningsväsendets breddning och den avancerade forskningen andra, i viss mening progressiva verkningar. De för allt flera människor fram till mer kunskap än . En aldrig så uppköpt och kommersialiserad forskning kan inte undgå att producera också nya och för det bestående obekväma resultatet. Kritik och opposition mot systemets grunder växer, i och utanför utbildningsinstitutionerna. Allt detta ställer stora krav på indoktrinering och ideologisk styrning för att inte nya, kritiska värderingar skall kastas in som vapen i klasskampen och skärpa motsättningarna. Ur denna situation utvecklas utbildningsväsendets inre karaktär. Till de allmänna kännetecken denna karaktär uppvisar hör den alltmer undanskymda roll till vilken de humanistiska disciplinerna och den humanistiska tanketraditionen förvisats. Dit hör samhällsvetenskapernas anpassning till den officiella ideologin och förlorade vetenskapliga innehåll. Dit hör naturvetenskapernas brist på långsiktiga mål och deras inriktning på kommersiella eller destruktiva uppgifter. Allt detta speglar den borgerliga kulturuppfattningens upplösning och brist på målsättning. Den breda skolundervisningen har i en viss mening demokratiserats den allmänna medborgerliga kunskapsnivån är högre, indoktrineringen har mist åtskilliga av sina primitivaste och mest fördummande former av typen aga, katekesläsning och storsvenskhet. Men också i sin moderna strömlinjeform speglar den, ofta i beklämmande former, klassamhället och kapitalismens krassa nyttjandeinställning till människorna. Den restgrupp, som inte fortsätter till gymnasieskolan, är i hög grad barn från invandrarfamiljer och barn från de torftigaste av de nya betongförstäderna. Den sociala snedrekryteringen och skeva könsfördelningen går igen i fördelningen på linjer. Högskolenivån är alltjämt i stort ett reservat för ungdomarna ur borgarklass och mellanskikt. Typen av kunskapskrav diskriminerar i ökande grad barn från hem med svag skolunderbyggnad och studietradition. Prestationshetsen är en svår och neurosskapande faktor. Otillräckliga lärarresurser okar utslagningseffekten gentemot arbetarklassens barn. Redan förskolorna, som i sin idé och sin potential innehåller klassutjämnande effekter, tenderar att bli placeringsstationer på grund av sina kvalitativa brister, dominansen av kvinnliga vårdare och lärare under tidiga skolår konserverar könsrollerna. Demokratiseringen har uteblivit, om också skolans auktoritära former i yttre måtto avsevärt mildrats. De allt tidigare mognande barnen och ungdomarna söker en självständig livsstil och ett sätt att behärska sin situation de möts av rektorsvälde, en idealiserande samhällsbild och flack karriärism. Vid högskolorna hindras kritisk forskning och demokratiskt lagarbete av fåtalsväldet och systemet av över- och underordning. Forskningens direkta beroende av storkapitalet ökar starkt. Mest markant är dock utbildningssystemets oförmåga att utveckla personlighetens helhet. Dess växande bundenhet till avnämarintressena utgör grunden för en allt starkare teknokratisering av utbildningens innehåll. Därmed tillgodoses det kapitalistiska produktionssättets behov av snävt utbildade för en underordnad ställning förberedda människor. Den människa utbildningssystemet frambringar är en delmänniska. Helhetsuppfattningen slås sönder i , när arbetarklassen och folkflertalet alltmer har behov av en helheltssyn för att kraftfullt kunna kämpa, för att kunna förstå och angripa tidens stora problem och för att skapa sig ett nytt samhälle. Kapitalismen har inget behov av ett utbildningssystem, som frambringar människor med helheltssyn. Socialismen däremot, som grundar sig på arbetarklassens och folkflertalets makt och allsidiga samhällsaktivitet, dess självständighet och ansvar, måste nödvändigtvis ha ett utbildningssystem som hjälper människorna att allsidigt fungera och självständigt bygga och skapa. Men varken det socialistiska utbildningssystemet eller socialismens kunskaps- och bildningsideal stiger som en fullkomnad Fågel Fenix ur det sönderfallna kapitalistsamhällets aska. Det framgår ur en långvarig kamp för en ny, självständig kulturuppfattning. Denna existerar redan den har fötts och burits fram i den tidiga arbetarrörelsens självständiga bildningstradition. Den är närvarande i dagens kamp mot utsugning, stress, utslagning och maktlöshet. Den finns i reaktionen mot miljöförstöring och kommersialism, i aktivistgrupper och alternativ forskning. Utan en omvälvning i produktionsförhållandena kan inte heller utbildningssystemet frigöras från sina kapitalistiska band. Men genom en både offensiv och defensiv dagskamp kan etappsegrar vinnas, som försvårar och försvagar utbildningssystemets anpassning till storkapitalets krav och i stället stärker de progressiva och kritiska element som är närvarande i systemet. Denna kamp är därför ett viktigt avsnitt i den allmänna klasskampen. Grunderna för ett socialistiskt utbildningssystem måste anges i form av allmänna principer. Men i många konkreta hänseenden är delresultat, som ligger i linje med dessa principer möjliga att uppnå medan den borgerliga ramen ännu består man påskyndar och stärker därmed kampen mot det borgerliga utbildningssystemet för en alternativ utbildning och samhällsåskådning. Vi formulerar här några av de nämnda principerna. Socialismens bildningsidé syftar till personlighetens allsidiga utveckling och befrielse från begränsande och hämmande borgerliga värderingar. Socialismens utbildningssystem skall utveckla såväl människans kollektivitet som hennes individualitet. Kollektiviteten och solidariteten skall ersätta konkurrens, egoism och privatisering som utbildningens arbetsform och syftning. Men kollektiviteten innebär inte anpassning av individualiteten efter hierarki och auktoriteter, som i det borgerliga samhället. För sin aktivitet i kollektivet behöver tvärtom människan större individualitet, större självständighet. Mot kapitalismens underordning sätter socialismen den kollektiva ansvarigheten och arbetet sida vid sida med andra individer. Mot kapitalismens karriärism sätter socialismen en individ medveten om sitt ansvar för andra och frigjord från auktoriteter och fördomar I det socialistiska utbildningssystemet skall varje barn ha rätt till en plats i förskola. Förskolans främsta uppgift skall vara att ge intellektuell och känslomässig stimulans. Den ska aktivt motarbeta utvecklandet av könsroller. Dess resurser och arbetsformer måste utformas i enlighet härmed. Det allmänna skolsystemet (grund- och gymnasieskola) skall stimulera dynamiska, kritiska och skapande kunskaper och metoder. Eleverna skall från början införas i en demokratisk självförvaltningsmetod och i aktivt medinflytande i skolpolitiska frågor. Den sociala snedrekrytering som gör sig gällande i linjevalet skall brytas. Det sker genom ett upphävande stegvis av nuvarande linjedelning och dess åtskillnad mellan teoretiska och praktiska studier. Det allmänna skolväsendets uppgift skall vara att grundlägga en god samhällelig kringsyn och en fri, kritisk livsoch samhällsattityd. Detta krav måste hävdas gentemot det ekonomiska livets krav på tidig yrkesspecialisering, anpasslighet och underordning. Det måste också användas för att bryta könssegregationen, som slår igenom i gymnasieskolan. Konkurrensideologi och prestationshets skall bekämpas och avskaffas. Högskoleväsendet skall frigöras ur de kapitalistiska intressenas växande grepp. En fullständig demokratisering inom högskolesektorn skall genomföras. De yttre riktlinjerna skall utformas av ansvariga, folkvalda organ. Inom dessa linjers ramar skall en konsekvent inre demokratisering genomdrivas. Fåtalsväldet skall brytas. Alla kategorier arbetande inom högskolesektorn skall på lika villkor deltaga i självstyrelsen. Den sociala snedrekryteringen skall bekämpas bl. a. genom integrering av arbete och studier, genom urvalsinstrument som inte prioriterar traditionella teoretiska meriter och genom allmän studielön. De teoretiska kunskapernas dominans och prestige skall brytas. Teoretiska studier och praktiskt arbete skall samspela i utbildningen. Detta samspel skall göras genomgående i hela utbildningssystemet. Praktiska ämnen och praktiskt kunnande skall allmänt uppvärderas. Studiernas förhållande till yrkeslivet skall i grund förändras. Det gamla ofta mållösa och verklighetsfrämmande utbildning prestigeutbildning bör definitivt försvinna. Men den teknokratiska styrning, som placerar de studerande i låsta linjer och fack, skapar å sin sida passivitet, underordning och beroende av kapitalets krav. Människan skall skolas för sin allsidiga roll: för utövandet av demokratisk makt likaväl som för skapande yrkeskompetens. Integration i bildningsperspektivet är det enda som kan återskapa förbindelsen mellan humanism och naturvetenskap. Det nuvarande inlärnings- och bedömningssystemet skapar inom skolväsendet en anpassad, i teknisk mening fungerande människa. Självständighet och kreativitet missgynnas. Undomens, speciellt arbetarungdomens, främlingskap inför det borgerliga samhällets skola skärper i hög grad denna tendens. Auktoritets- och pluggskolan i dess nya form skall brytas ner. Värdenormer, som betonar skapande förmåga mer än bokstavskunskap, personlighetens mognad mer än teknisk användbarhet, skall vara måttstock för studiernas resultat. Den borgerliga ideologins styrande och härskande roll i utbildningsväsendet skall bekämpas. Det gäller den människosyn som skolan ställer sig bakom och som är en återspegling av samhälleliga maktförhållanden i stort. Det gäller mer konkret undervisningslitteratur, undervisningsmetoder och bedömningsgrunder. En kritisk genomgång av detta måste ske. Föråldrade och förljugna framställningar måste utsorteras. Systembevarande ideologi skall lämna plats för alternativa redovisningar. Men också i den vidgade diskussionsfriheten måste utbildningsväsendet på en råd områden aktivt premiera nya värderingar. Det gäller t. ex. vid bekämpande av konkurrensideologi och maktlöshet, liksom av klass- och könsdiskriminering. Med aktiv mobilisering av progressiva lärare, forskare och psykologer och av frigörelsesträvanden bland de studerande skall en rörelse inledas för att hävda nya värderingar och lägga grunden till en skola, uppbyggd av folkflertalet självt och ägnad att stödja det i dess sociala befrielsekamp. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställer undertecknade att hos regeringen begär tillsättande av en utredning, vars uppgift skall vara att omformulera skolsystemets huvudmålsättning och sociala värderingar i enlighet med vad som anförs i motionen. den 27 januri 1975 (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) GOTAB 75 8779 S 1975