mot · FY021984 · 1975-04-01 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:52 med förslag till lag om tillfällig handel. 1 propositionen 1975:52 föreslås en skärpt reglering av den tillfälliga handeln. Tillstånd skall meddelas endast om särskilda skäl föreligger. Beslut härom skall fattas av . Vid bedömningen skall främst beaktas om handeln har väsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. De föreslagna reglerna innebär en långtgående skärpning av nuvarande regler, f rån i princip frihet för tillfällig handel föreslås att tillståndsgivningen skall ske mycket restriktivt (departementschefen s. 37). Det är uppenbart att det i en del fall förekommit missförhållanden i samband med tillfällig handel. Det har således bl. a. hävdats att konsumenterna haft svårigheter att genomföra reklamationer och att samhället undanhållits skattemedel. Bestämda åtgärder bör vidtagas mot dessa missförhållanden. Det förefaller dock att gå för långt att införa en reglering av föreslagen restriktivitet. Vi vill i stor utsträckning ansluta oss till de synpunkter som () och () givit uttryck för i sina remissyttranden. NO anför att det ingår i samhällets uppgifter att på olika sätt ta till vara konsumenternas intressen bl. a. genom att söka hindra vilseledande marknadsföring och förbättra konsumenternas möjligheter till effektiv reklamation vid felaktiga köp. Det kan dock inte vara ett konsumentintresse att så radikalt begränsa konkurrensen och möjligheten att driva näring som i promemorian föreslås. Det föreligger risk att konsumenterna och därmed även samhället går miste om vissa fördelaktiga verkningar av tillfällig handel som inte kommit till uttryck i den begränsade utredning om tillfällig handel som redovisats i promemorian. Vidare skriver NO att man kan naturligtvis inte generalisera och påstå att all tillfällig handel i sig bär frö till en ur allmän synpunkt nyttig strukturpåverkande konkurrens i detaljhandeln, lin sak är dock klar. Begränsar man tillfällig handel att endast få förekomma i fråga om varor som redan är skadade eller utsatta för hastig förskämning, som tillhör konkurs- eller dödsbo, eller om eljest särskilda skäl föreligger varvid såväl behovs- som konkurrenssynpunkter skall beaktas, då har man i viss mån frånsagt sig möjligheten till förnyelse inom berörda branscher. Olägenheterna härav blir kanske inte så påtagliga på kort sikt, men på måste det vara till nackdel både för prisbildningen och verkningsförmågan inom näringslivet om fackhandeln omgärdas med en skyddsmur mot konkurrens från tillfällig handel. I vad avser skatteflykten skriver NO att vad härefter angår den påstådda skatteflykten är det naturligtvis otillfredsställande om utövare av tillfällighandel skulle till följd av verksamhetens tillfälliga och rörliga karaktär kunna undandra sig sina medborgerliga skyldigheter att erlägga mervärdeskatt och statlig inkomst- och förmögenhetsskatt. Detta är dock närmast ett skattetekniskt problem sorn bör åtgärdas på skatterättslig väg. Olika metoder härför kan tänkas, exempelvis föreskrift om obligatorisk registrering hos och eventuellt anmälan årsvis om försäljningsperioder på olika orter till på hemorten att beaktas vid taxeringen. KO skriver i sitt remissyttrande att KO har varken på grundval av egna erfarenheter eller det material som presenterats i PM:n blivit övertygad omatt tillfällighetshandeln är förenad med så negativa effekter från konsumentsynpunkt att det finns skäl att nu generellt begränsa den. Däremot är det väl försvarbart att i större utsträckning än f. n. lägga tillfällighetshandeln under tillståndstvång och att skärpa kraven på dem sorn sysslar med tillfällighetsförsäljning. Det är inte tillfällighetshandeln i sig som bör begränsas utan den tillfällighetshandel som inte sköts på ett från konsumentsynpunkt tillfredsställande sätt. Vi delar åsikten i och förslag om att tillstånd att bedriva tillfällig handel bör förenas med vissa villkor, t. ex. att på kvitton, ordersedlar, fakturor, i annonser, reklam och liknande företagets firmanamn, gatuadress, hemort och telefon alltid måste anges. Företag utan permanent adress, där reklamation, garantianspråk och andra anmärkningar mot varan kan mottagas, bör icke kunna erhålla tillstånd till försäljning. De varuslag som avses med tillståndet bör givetvis, liksom tidigare, anges i tillståndet. Beträffande dyrare konsumentkapitalvaror med garantiåtagande bör också anges tillverkare, grossist, generalagent eller liknande. Bestämda krav bör uppställas på att varje tillfällighetsförsäljare skall ha fast gatuadress där man i varje fall brevledes kan nå företrädare för företaget. Om telefon finns skall man under sedvanlig affärstid kunna komma i kontakt med företaget genom att ringa detta nummer. Sådana regler skulle vara av stor betydelse från konsumentsynpunkt, bl. a. i samband med reklamationer, och det skulle också avsevärt underlätta KO:s arbete när det gäller ingripande mot otillbörlig marknadsföring i samband med tillfällighetsförsäljning. Vi är medvetna om att många köpmän uppfattar den tillfälliga handeln som en besvärande och ibland illojal konkurrens. Av principiella skäl måste vi dock som förespråkare för en marknadsekonomi byggd på bl. a. fri konkurrens försvara denna även när den kan upplevas som besvärande. Den tillfälliga handeln måste i första hand ses från konsumentsynpunkt. Det är kosumenterna som skall avgöra huruvida den tillfälliga handeln är ett lockande alternativ. Det är svårt att på allvar hävda att en myndighet, i detta fall , bättre än konsumenterna själva skulle kunna avgöra om handeln gagnar konsumenterna. Vi tror också att skadeverkningarna för den enskilda handeln inte är så stora som ibland görs gällande. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att beslutar 1. att avslå propositionen 1975:52 angående tillfällig handel; 2. att hos regeringen hemställa om förslag till ny lagstiftning, innebärande åtgärder för att komma till rätta med de avarter av den tillfälliga handeln som kan förekomma, och att överläggningar i detta syfte upptas med bl. a. handelns organisationer. URIK HOVHAMMAR (m) () () () ()