mot · FY02401 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om ökad decentralisering av lokaliseringsstödsverksamheten. Länsstyrelserna var tidigare i allt väsentligt kontrollerande och reviderande organ, men har också fått nya arbetsfält, vilka är viktiga för den egna regionen. Det har alltså förändrats en hel del. Inte minst efter den nya länsstyrelsereformen kan man nu föra en mera progressiv verksamhet på länsnivå. Det har tillkommit nya statliga verk. Dessa skall ha arbetsuppgifter även på regional nivå. Därmed kan förutsättningarna minska för en mer självständig verksamhet på länsstyrelseplanet. Utvecklingen synes gå mot ökad centralisering till . får länsstyrelserna nya arbetsuppgifter pålagda från departementen. Om länsverksamheten skall få önskad effekt är det angeläget att åstadkomma en ökad delegering av verksamheten och beslutsfunktioner från riksplan till länsstyrelse. Det skulle i större utsträckning bara dras upp centrala ramar, och sedan skulle , efter egna värderingar av vad som är möjligt inom regionen, med den nya lekmannastyrelsen ha stora möjligheter att själv forma verksamheten. Det är i länen man känner de regionala problemen bäst. För att länsstyrelserna skall kunna arbeta effektivt bör mera makt överföras till länsstyrelserna, som borde få större utrymme att fatta egna beslut. Flera frågor kan decentraliseras ut till länen från de centrala verken utan att man på central nivå tappar greppet om den regionala utvecklingen. Det synes oss angeläget att en viss överföring sker av beslutsfunktioner från den centrala till den regionala nivån. Detta torde vara ett viktigt led i de pågående regionalpolitiska strävandena att bygga upp differentierade regioner i landet som beslutade om i det regionalpolitiska handlingsprogrammet. Genom en ökad decentralisering av beslutsbefogenheterna till länen kan den lokala kunskapen som finns om regionala förhållanden också bättre beaktas. Vidare minskas avståndet mellan beslutsfattare och allmänhet, vilket dels ger allmänheten ökade möjligheter till direkta kontakter med olika förvaltningsorgan, dels underlättar strävandena till ett vidgat lokalt lekmannainflytande i beslutsprocessen. Genom att beslutsfattandet ligger närmare verkställigheten underlättas också överblicken och möjligheterna till samordning. Genom tillkomsten av lekmannastyrelser tillfördes länsstyrelserna personer med bred erfarenhet från verksamhet i landsting, kommuner, fackliga organisationer och näringsliv, med vida kontaktytor samt med vana att fatta tunga och kostnadskrävande beslut. För att ge detta arbete mera innehåll torde det vara nödvändigt att i styrelserna knyta samman planering och verkställighet. Länsstyrelserna bör därför ges reella möjlig heter att förverkliga den planering sorn de beslutat om. Detta är väl också realistiskt med tanke på att länsförvaltningen för beredning av ärenden förfogar över en väl kvalificerad expertis på flera samhällssektorer. Länsstyrelsernas översektoriella planering sker främst inom ramen för arbetet med de regionalpolitiska handlingsprogrammen. bör det vara möjligt att ge länsstyrelserna vida ekonomiska ramar för att realisera de program fastställer för den regionala utvecklingen. Det bör nu vara möjligt att ge länsstyrelserna beslutanderätten i vidare utsträckning än vad som förekommer. Erfarenheterna från lokaliseringsstödverksamheten har pågått och det synes klart att mycket kunde vinnas i effektivitet om länsstyrelserna gavs beslutanderätten i vissa stödärenden, förslagsvis upp till två milj. kr. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om utredning beträffande beslutanderättens fördelning mellan central och regional nivå i lokaliseringsstödsärenden. () () () ()