ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY022074 · 1975-04-16 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975: 46 om planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. I propositionen 1975: 46 redovisar regeringen vissa riktlinjer för planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. Till grund för propositionen ligger turistkommitténs betänkande (SOU 1973: 52) Turism och rekreation i . Kommittén föreslog bl. a. att vissa primära rekreationsområden skulle utpekas. Ytmässigt ligger huvuddelen () av dessa områden inom fjällregionen. I ett särskilt yttrande till betänkandet har frågor rörande konflikten mellan den tunga turismen och rennäringen tagits upp. Dessa frågor redovisas mycket summariskt i propositionen. Föredragande statsrådet nämner beträffande rennäringen endast kortfattat att den avgränsning av områdena som redovisas behöver ses över i det fortsatta planeringsarbetet, varvid möjligheterna att samordna rekreationsintressena med bl. a. naturvårdens, jordbrukets, skogsbrukets och rennäringens intressen bör ägnas särskild uppmärksamhet. Sådan samordning har inte skett. Som praktiskt exempel kan exploateringen av Åreregionen tjäna. Regeringen har här anvisat medel, och arbeten har igångsatts utan att berörda samebyar, i första hand Kall sameby, ens informerats eller än mindre beretts tillfälle yttra sig över nu igångsatta projekt. Propositionens förslag beträffande förhållandet turismensamema och rennäringen är otillfredsställande. Samema måste garanteras inflytande i de organ som skall handlägga turismfrågor, vilka rör fjällområdena såväl centralt som regionalt och lokalt. Härutöver är det angeläget att man tar till vara möjligheterna att utforma insatserna så, att turismen kan vara en del i en kombinationsnäring för samebyarna och för enskilda samer, såväl renskötande som icke renskötande. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen anförs om förhållandet turismensamema och rennäringen att beaktas vid handläggning av frågor om turism i fjällområdena. () i Agnäs
mot · FY022075 · 1975-04-16 00:00:00 — av m. II. med anledning av propositionen 1975: 46 om planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. I propositionen 1975:46 framlägger regeringen förslag om planering och samordning av samhällets insatser för turism och rekreation. Av propositionen framgår att man identifierat turism och rekreation med motion, fysiska övningar och frisk luft. Dessa är givetvis betydelsefulla och värdefulla inslag i semester- och fritidslivet. Vad som gått förlorat i propositionen, liksom tidigare i utredningsarbetet, är att utomordentligt många människor ägnar en betydande del av sin semestertid åt att besöka platser som har kulturellt och historiskt intresse eller på annat sätt är förankrat i våra traditioner. Detta gäller såväl svenska som nordiska och utländska turister. t. ex. är ett landskap som är väl ägnat för friluftsliv, men det är förvisso inte det främsta skälet till att en så stor ström av turister söker sig dit. Det kan blåsa friska vindar på åtminstone om de är ostliga men det är inte därför Hazelii skapelse är en av landets största samlingsplatser för turister. Regalskeppet torde vara en av norra främsta turistattraktioner. Fler människor besöker och högarna vid än den svenska fjällvärden. , kyrkan och nordligaste lockar säkert flera rekreationssökande gäster till än golfbanan och utsikten mot . Åtminstone 50 000 människor söker sig ut till , även om kommunikationerna inte är de bästa; tio gånger så många turister besöker med de berömda . Vi kan här erinra om att , med sina nära 220 000 medlemmar en av våra största folkrörelser, aldrig betraktat turism och rekreation som enbart en fråga om friluftsliv och motion. Man har aldrig lämnat de kulturella aspekterna åsido. Detta framgår med all tydlighet av årsböckerna och föreningens motto sedan begynnelsen: Känn ditt land. I propositionen föreslås att en beredning för samordning av de statliga insatserna för planering av områden och anläggningar för rekreation och turism bör inrättas. Vidare föreslår föredragande statsrådet att det i beredningen skall ingå företrädare för , , planverket och det turistråd som föreslagits i tidigare proposition till årets riksdag. Eftersom turism och friluftsliv i så bevisligen hög grad påverkas av ett omfattande och spontant intresse för kultur, historia och traditioner, måste samhällets åtgärder inom detta område präglas också av denna omständighet. Av detta skäl bör i den nyssnämnda beredningen ingå representanter för såväl som Samfundet för hembygdsvård. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att i beredningen för samordning av de statliga insatserna för planering av områden och anläggningar för turism och rekreation skall ingå representanter för och Samfundet för hembygdsvård. P. O. () () ()
mot · FY022077 · 1975-04-16 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975: 46 om planering och samordning av samhällets insatser för rekreation och turism. I propositionen 1975: 46 föreslås att speciella områden i vårt land skall bli föremål för stora statliga insatser för att främja turism och annan rekreation i olika former. Till dessa områden hör bl. a. TärnaGraddis och områden längs dalgång. Ett gammalt projekt, som varit föremål för behandling i , är tillskapandet av ett rekreations- och hälsocentrum i . Genom sitt centrala läge, med goda kommunikationer åt olika håll, närhet till universitet och regionsjukhus samt en naturskön omgivning är särskilt lämpat för placering av en sådan anläggning. Anknytning kan vidare ske till redan befintliga aktiviteter för sport och rekreation såväl vinter som sommar, exempelvis för skidsport och . För ett hälsocentrum är också landsting intresserat av ett samarbete som ett led i dess satsning på förebyggande hälsovård. Förutsättningarna för en lokalisering av ett rekreations- och hälsocentrum till bör därför utredas och redovisas för . fjällområde har sällsynt goda förutsättningar för utveckling av turism och rekreation. Till tillgångarna kan bl. a. räknas en storslagen, orörd fjällnatur och goda möjligheter till jakt och fiske. I området planeras också en tvärgående vägförbindelse mellan och , som på ett radikalt sätt kommer att förändra det samlade utbudet av aktiviteter och kommunikationer inom området. Turismen i området har ständigt varit i stigande och utgör redan nu en betydande del av befolkningens försörjning samt har stor betydelse för samhällsservicen i området. För en vidare utveckling av turism och rekreation måste dock kommunikationerna till området förbättras, och enda sättet att öppna området för en bredare publik från södra och och utlandet är att satsa på flyget. För detta ändamål måste ett flygfält byggas i Stomman eller i kommun, så att det på nära håll kan betjäna Tärna-Ammamäsområdet. Flygfältet måste ha den utrustning och dimension att det kan ta emot större chartertransporter. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär 1. att förutsättningarna för lokaliseringen av ett rekreations- och hälsocentrum till utreds, 2. förutsättningar och lokalisering av ett större flygfält för betjäning av Tärna-Ammamäsområdet utreds.
mot · FY022084 · 1975-04-16 00:00:00 — av i m. fl. med anledning av propositionen 1975: 67 om lag om ändring i lagen (1945:119) om stängselskyldighet för järnväg m. m. I propositionen 1975: 67 framläggs förslag om ändring i lagen (1945: 119) om stängselskyldighet för järnväg m. m. Några regler om stängsel vid järnväg till skydd för allmänheten finns inte i gällande lagar och förordningar. Enligt det förslag som föreläggs skall det ankomma på kommunen att inom sitt område bestämma var stängsel skall finnas till allmänhetens skydd. Kommunen skall även avgöra hur det skall utformas och i vilken omfattning tillsyn och underhåll skall ske. Det praktiska arbetet med uppsättning, tillsyn etc. skall utföras av järnvägens innehavare. Kostnaderna föreslås delas mellan vederbörande kommun och järnväg så att kommunen svarar för av kostnaderna och järnvägen för . I fråga om stängsel vid stations- eller bangårdsområden skall dock kostnaderna fördelas lika. En särskild nämnd, kallad stängselnämnden, skall inrättas för prövning av vissa frågor som hänger samman med stängslens uppsättning m. m. Vi hälsar med tillfredsställelse att en reglering av ifrågavarande stängselskyldighet nu kommer till stånd. Enligt vår uppfattning bör dock kostnadsfördelningen få en annan utformning än den i propositionen föreslagna. Kostnaderna för uppsättning av stängslen bör fördelas lika mellan vederbörande kommun och järnväg. En sådan fördelning föreslås också av i dess remissyttrande över betänkandet Stängselskyldighet vid järnväg, som ligger till grund för föreliggande proposition. framhåller, är det av stor betydelse för järnvägstrafiken att ha ett inhägnat järnvägsområde till skydd för olyckor och skadegörelse. Ett stängsel är väsentligt för främjandet av trafiksäkerheten. Med hänsyn härtill är det enligt vår uppfattning motiverat att kostnaderna fördelas lika mellan kommun och järnväg. Som nämnts i det föregående föreslås vidare i propositionen att järnvägens innehavare skall utföra det praktiska arbetet med uppsättning, tillsyn etc. En sådan ordning torde i allmänhet vara att föredra, men i många fall skulle det säkerligen vara fördelaktigast om kommunerna svarade för uppsättning och tillsyn av dessa stängsel. Det bör enligt vår uppfattning ankomma på stängselnämnden att efter samråd med kommun och järnväg avgöra om dessa skyldigheter skall falla på kommunen i stället för på järnvägen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att 12 § i lag om ändring i lagen (1945: 119) om stängselskyldighet för järnväg m. m. får följande lydelse: Kostnad för anordnande, tillsyn och underhåll av stängsel vid järnväg samt vid stations- eller bangårdsområde fördelas lika mellan kommunen och järnvägens innehavare. 2. att det skall ankomma på stängselnämnden att avgöra huruvida det skall falla på kommunen att svara för uppsättning, tillsyn etc. av här ifrågavarande stängsel. H. () () () ()
mot · FY022085 · 1975-04-16 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975: 70 med förslag till lag om sambruksföreningar, m. m. I propositionen 1975: 70 föreslås ny lag till samverkansföretag, vilka skall kunna avse gemensamt jordbruk i form av sambruksföreningar liksom samverkan över ägogränser och inom delar av medlemmars jordbruksproduktion. Vidare föreslås vissa stödåtgärder inom jordbruket och trädgårdsnäringen. Försök att genom samhälleliga åtgärder främja samverkan i olika former inom jordbruksnäringen hälsas med tillfredsställelse. försök i denna riktning har tyvärr slagit mindre väl ut, varför förhoppningsvis nu föreslagen lagstiftning skall öppna möjligheter till reell samverkan i de fall där så är lämpligt. Samverkan i jordbruket har länge saknat lämpliga företagsmässiga associationsformer i primärproduktionsledet. Idén med företagande i samverkansform kan också ses som en möjlighet till spritt ägande, enskilt sparande och kapitalbildning för delägarna i samverkansföretag. Detta ligger i linje med moderata samlingspartiets uppfattning om att ett enskilt spritt ägande är en styrka i ett demokratiskt samhälle. Medborgares rätt och möjligheter till personligt ägande utgör en betydelsefull drivkraft för framåtskridande och möjliggör ett optimalt utnyttjande av markens avkastningsförmåga, vilket skapar ekonomiska förutsättningar för ett uthålligt jord- och skogsbruk. Emellertid bör de olika samverkansmöjligheter som öppnas i och med den nya lagstiftningen endast ses som ett komplement till traditionell företagsamhet med personligt ägda lantbruksföretag. De stödåtgärder som föreslås i propositionen får inte konkurrera om stöd olika företagsformer emellan. Då nu föreslagen lag varit i kraft bör möjligheter till värdering och omprövning hållas öppna, varför det enligt vår uppfattning bör övervägas om en försöksperiod om förslagsvis inte vore rimligt. Med hänsyn till tidigare erfarenheter av omfattningen av sambruksföreningar finner vi det inte rimligt med en personell förstärkning av lantbruksstyrelsen för detta ändamål. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar om en försöksperiod för lagen om sambruksföreningar, 2. att konkurrensneutrala stödåtgärder för olika företagsformer i lantbruket särskilt beaktas, 3. att avslår propositionens förslag om att nya tjänster inrättas på lantbruksstyrelsen för detta ändamål. () . NISSER (m) L. () i
mot · FY022087 · 1975-04-16 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975: 78 om lagstiftning angående ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet, m. m. I regeringens proposition 1975: 78 angående ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet, m. m. föreslås att nuvarande straffbestämmelser om ämbetsbrott i BrB 20 kap. ersätts av tre nya ansvarsregler, varvid straffansvar för tjänstefel skulle bortfalla. Felaktigheter i tjänsten skulle i stället kunna beivras i ett administrativt disciplinärt förfarande. Disciplinpåföljder skall enligt förslaget inte nödvändigtvis behöva inskrivas i författning utan även vara giltiga om de tas in i kollektivavtal. Det administrativa systemet skulle skilja sig från det nuvarande straffrättsliga därigenom att det skulle omfatta en större personkrets och ha en delvis dispositiv karaktär. Det skulle sålunda bero på arbetsgivarens ställningstagande om en felaktighet blev utredd och beivrad. Endast om arbetstagaren var missnöjd med arbetsgivarens beslut angående disciplinpåföljd skulle frågan kunna prövas av domstol i civil rättegång. Förslaget innebär en väsentlig förskjutning från systemet med ämbetsansvar inom den offentliga sektom till ett system som har stora likheter med den privata arbetsmarknadens förhållanden. Vi anser det betänkligt att på detta sätt söka lägga en privaträttslig grundsyn på det offentliga anställningsförhållandet. Förhållandet arbetsgivarearbetstagare på den privata arbetsmarknaden saknar enligt vår mening motsvarighet inom den offentliga sektorn. Här gäller i stället att försummelser och felaktigheter av anställda visserligen kan sägas drabba arbetsgivaren men i väl så hög grad allmänheten. Allmänhetens intresse av ett konsekvent påföljdssystem kan svårligen tillgodoses med dispositiva regler och med avgörande från fall till fall av skilda arbetsgivare. Vidare måste avsaknaden av processuella regler för arbetsgivarens handläggning av disciplinfrågor upplevas som en stor brist. Även om såväl JO som JK kan komma att tilldelas en roll i förfarandet synes f. n. deras framtida uppgifter i bl. a. detta sammanhang icke kunna klart överblickas med hänsyn till att utredning pågår om deras verksamhet. Föredragande departementschef har utgått från att proposition 1975: 8 med förslag till lag om offentliga funktionärers tystnadsplikt skulle antagas av . Då så inte skedde är förutsättningarna att reglera tystnadsplikten enligt den nu aktuella propositionen annorlunda. Givetvis inser vi att det finns ett behov av en klar gränsdragning mellan anställda i offentlig tjänst, som skall vara underkastade ämbetsansvar, och sådana som icke bör vara det. Vi anser emellertid att propositionen i alltför hög grad överlämnar åt arbetsmarknadens parter att förhandla inom området för ämbetsansvar. Enligt vår mening skulle förslaget medföra otrygghet för de anställda och rättsosäkerhet för allmänheten. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar avslå propositionen 1975: 78. () () v ..! ' .. : ' v -
mot · FY022090 · 1975-04-16 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975: 81 om ny organisation för luftfartsverket, m. m. I remissyttrande över luftfartsverksutredningens förslag till luftfartsverkets organisation framhålls att luftfartsverkets förräntnings- och amorteringsåtaganden kommer att kraftigt öka sista hälft och att detta kan medföra allvarliga lönsamhetsproblem för verket. Mot denna bakgrund är det särskilt angeläget att den nya organisationen läggs upp på ett sådant sätt att den inte medför personalökningar som med nuvarande principer för kostnadsansvar ställer ytterligare krav på höjning av luftfartsavgifterna. Dessa är redan nu bland de högsta i världen. Detta syfte kan uppnås bl. a. genom att beslut i den utsträckning som är möjlig decentraliseras. Det nya organisationsförslaget innebär bl. a. att den regionala nivån inom flygplatstjänsten avskaffas. Motiveringen till detta är att man i stor utsträckning skall kunna delegera beslut från den centrala förvaltningen till de lokala flygplatsenheterna. Erfarenhetsmässigt kräver emellertid en delegering en omfattande organisation centralt för att övervaka att de delegerade besluten blir i enlighet med de centrala intentionerna. Mer rationellt är det ofta att decentralisera besluten. I sitt remissvar anför luftfartsverket att det är nödvändigt att närmare utreda konsekvenserna av förslaget på denna punkt, innan beslut fattas om avskaffande av de regionala enheterna, och att man bör gå fram på ett mera pragmatiskt sätt. Departementschefen framhåller att förslaget totalt sett inte får leda till ett ökat resursbehov men ställer sig positiv till det principiella innehållet i förslaget. Han anför emellertid att det enligt hans mening finns möjlighet att med bibehållande av fördelarna i dagens organisation såvitt gäller gemensamt resursutnyttjande uppnå den eftersträvade förstärkningen av de lokala flygplatsernas ställning i vad avser ansvar och befogenheter. Dessa möjligheter måste emellertid närmare klargöras, vilket bör ankomma på luftfartsverket i dess fortsatta arbete. Först därefter kan enligt departementschefens uppfattning den regionala organisationen slutligt avvecklas, och han anser att regeringen skall ta slutlig ställning till frågan såvida inte har något att erinra häremot. Enligt min mening talar emellertid starka skäl för att det under det fortsatta utredningsarbetet kommer att visa sig att de regionala enheterna kan vara mer rationella än den föreslagna organisationen. Jag anser därför att regeringen bör lägga fram ett nytt förslag till den regionala organisationen av flygplatstjänsten för godkännande, innan denna fråga slutgiltigt avgörs. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att nytt förslag föreläggs för godkännande, innan frågan om flygplatstjänstens regionala organisation slutgiltigt avgörs.
mot · FY022092 · 1975-04-10 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975: 84 om I propositionen 1975: 84 läggs fram förslag om en särskild lag som ger kommuner och landstingskommuner rätt att lämna internationell katastrofhjälp genom att bistå med sjukvårdsutrustning eller annan utrustning som kan avvaras. Någon utvidgning av den kyrkokommunala kompetensen på motsvarande sätt sker inte. Frågan om att utvidga den kyrkokommunala kompetensen för att ge församlingarna rätt att medverka i det internationella hjälparbetet har behandlats vid kyrkomötena och 1970. 1970 beslöt kyrkomötet mot hemställan i kyrkolagsutskottets betänkande att göra framställning hos Kungl. Maj:t om sådan ändring i församlingsstyrelselagen att församling skulle få kompetens att bevilja anslag till internationellt bistånds- och utvecklingsarbete. biståndsverksamhet anser att rätt att lämna bistånd i katastrofsituationer ej bör tillkomma församling eller kyrklig samfällighet. Utrustning, som skulle kunna användas i internationellt hjälparbete, torde inte finnas hos de kyrkliga kommunerna i sådan omfattning att en utvidgning av kompetensen framstår som motiverad. Det frivilliga givandet har stor plats i arbete. är landets största frivilliga hjälporganisation i fråga om storleken av de insamlade medlen. Det är dock angeläget att även kyrkokommunerna ges samma kompetens och möjligheter till biståndshjälp som kommun och landstingskommun. I den mån utrustning finns inom kyrkokommunerna, som kan användas i katastrofområden, bör möjlighet finnas att skänka denna. De ringa transportkostnader som därvid skulle kunna bli aktuella bör således kunna täckas genom utdebiterade medel. Särskilt angeläget framstår önskemålet att församlingarna skulle få rätt att bevilja anslag till kostnader för personal och transport i anslutning till kommunala beslut om bistånd. Därigenom finge kyrkokommunerna möjlighet till en insats i en katastrofsituation. Även om biståndet sker i begränsad utsträckning, är det dock ett uttryck för ett an svarstagande och ligger helt i linje med kyrkomötes uttalade intentioner. Vi förutsätter att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar om en särskild lag som ger församling och kyrklig samfällighet rätt att lämna internationell katastrofhjälp på samma villkor som kommun och landstingskommun. . () i
mot · FY022093 · 1975-04-16 00:00:00 — av fru ai m. fl. med anledning av propositionen 1975: 84 om biståndsverksamhet. I propositionen 1975: 84 föreslås att kommuner och landstingskommuner ges rätt att lämna internationell katastrofhjälp genom att bistå med sjukvårdsutrustning eller annan utrustning som kan avvaras. Syftet med förslaget är självfallet angeläget. Det finns emellertid principiella skäl som talar emot den i propositionen föreslagna lagändringen. Det är statsmakterna som bär ansvaret för våra internationella förbindelser och har att bestämma biståndsverksamhetens inriktning och omfattning samt anslå erforderliga medel för ändamålet. Det kan inte vara riktigt att kommuner och landstingskommuner skall bedriva egen direkt biståndsverksamhet vid sidan av den statliga biståndsmyndigheten. Starka principiella skäl talar emot en sådan ordning. Även praktiska skäl talar mot ett genomförande av propositionens förslag. Det är ingalunda säkert att sådan utrustning är den för de hjälpbehövande mest ändamålsenliga. Det kan också komma att uppställas krav på att landsting och kommuner skaffar sig egen biståndsadministration. En sådan kommer trots de bästa avsikter att bli dyr och ofta ineffektiv. Den kommunala planeringen i fråga om inköp kommer sannolikt ofta att bli störd genom i och för sig välmotiverade krav på katastrofinsatser. Trots de principiella invändningarna kan det finnas situationer då för ändamålet lämplig utrustning bör kunna avvaras till förmån för hjälpbehövande länder. Vi delar departementschefens mening (s. 33) att med hänsyn till att kommunerna och landstingskommunerna saknar erfarenhet av och en uppbyggd organisation för förmedling av biståndsinsatser framstår det som lämpligt att biståndet förmedlas genom en internationell hjälporganisation. Vi föreslår därför att i lagen intages bestämmelse om att utrustning som kan avvaras skall skänkas till SIDA, Röda korset, Rädda barnen, eller något av . Därigenom undviks också att kommuner och landsting skulle riskera att föra en biståndspolitik stridande mot den officiella svenska statliga biståndspolitiken. Med denna begränsning kan brytandet av principen om att det är statliga organ som handhar den offentliga svenska politiken gentemot andra länder accepteras. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att det internationella katastrofbistånd som kommuner och landstingskommuner får lämna skall skänkas till SIDA, Röda korset, Rädda barnen, eller något av . () BO () () BO ()