mot · FZ02134 · 1975-11-26 00:00:00 — av herrar Elmstedt och med anledning av propositionen 1975/76:37 om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord, m. m. I propositionen 1975/76:37 föreslås ändringar i lagen om förvaltning av kyrklig jord. Därav framgår att de förslag som föreläggs främst gäller förtydliganden och kompletteringar som föranletts av den nya lagstiftning som gäller på det kyrkliga ekonomiska området . Den kyrkliga lagstiftningen har sin grund i gångna tiders förhållanden. Många av stadgandena i de olika lagar som reglerar den kyrkliga verksamheten framstår därför som otidsenliga. pågår diskussioner kring det framtida förhållandet mellan staten och . I avvaktan på de mer genomgripande förändringar dessa överläggningar kan leda fram till bör därför restriktivitet iakttas med att företa ändringar i den gällande lagstiftningen. står det dock klart att det ålderdomliga och i vissa avseenden föga ändamålsenliga regelsystem som den kyrkliga lagstiftningen utgör måste reformeras. Med anledning av en framställan från stiftsnämnden i tar man i propositionen upp frågan om talerätt för stiftsnämnd vid arrendenämnd och domstol. Från stiftsnämndens sida finner man det angeläget att förvaltningslagen ändras så att stiftsnämnden får föra talan för kyrklig jord i mål om arrendevillkor. Till grund för stiftsnämndens framställan ligger ett fall där pastorat och arrendator vid arrendenämnden förlikats om ett lägre arrende. Efter att stiftsnämnden överklagat beslutet vid arrendenämnden har tingsrätt, hovrätt och också högsta domstolen funnit att stiftsnämnden saknar talerätt. Enligt gällande lagstiftning fastställer boställsnämnderna de villkor som skall erbjudas den presumtive arrendatorn. Därigenom måste kraven på enhetliga och ekonomiskt försvarbara arrendevillkor anses beaktade. Förvaltaren av den kyrkliga jorden, i det aktuella fallet pastoratet, har sedan att ingå arrendeavtal. Tvist om rätt till fortsatt arrende och om villkoren för sådant arrende prövas av arrendenämnd. Den förlikning som där kan komma att ske mellan pastorat och arrendator bör inte på något sätt komma att menligt inverka på kyrkans ekonomi. Då avkastningen från lönebostället, i det aktuella fallet arrendet, är avsedd för avlöning åt församlingspräst, har ju pastoratet kravet på sig att nå en fördelaktig uppgörelse. Att ge stiftsnämnden talerätt kan därför inte anses motiverat på ekonomiska grunder. I propositionen anförs att stiftsnämnderna av praktiska skäl, bl. a. deras tillgång till personal, bör få företräda den kyrkliga jorden inför arrendenämnd Inte heller alla stiftsnämnderna lär ha sakkunnig personal för att föra talan i arrendefrågor. 1 nuvarande situation får pastoraten juridisk hjälp från . Vi förutsätter att man från pastoratens sida även rådfrågar boställsnämnderna vid uppkomna tvister. Det finns därför ingen anledning att ändra nuvarande system för talerätten. avstyrker också förslaget om att ge stiftsnämnderna talerätt. I propositionen föreslår regeringen även en vidgad möjlighet till lån ur kyrkofonden för inköp av självständig bruksenhet. Som vi påpekade inledningsvis bygger den kyrkliga lagstiftningen på i många avseenden föråldrade regler. Vår principiella inställning i vad gäller kyrkans tillgångar utvecklades i partimotionen AK 1970:1568. Enligt vår mening finns det i nuvarande samhälle inga särskilda skäl att koncentrera placeringen av kyrkliga förmögenhetstillgångar till jordbruksoch skogsfastigheter. Hyresfastigheter samt aktier eller förlagsbevis måste anses som lika lämpliga placeringsobjekt. Detta vårt synsätt gäller i samma utsträckning i dagens situation. Det kyrkliga jordinnehavet bör inte få öka. Då finns det heller ingen anledning att öppna en möjlighet till lån ur kyrkofonden för köp av jordbruksfastigheter. arbetar jordförvärvsutredningen (Jo 1974:07) med frågor om brukandet och ägandet av jordbruksmarken. Man torde komma att lägga fram sitt slutbetänkande . Då kan man göra en mer samlad bedömning av problematiken kring förvärv av jordbruksfastigheter. 1 överläggningarna om det framtida förhållandet mellan kyrkan och staten berörs bl. a. de ekonomiska förhållandena. Där torde förslag komma fram om ändrade regler för kyrkans kapitalplacering. Enligt vår mening bör jordförvärvslagstiftningen främja sambandet mellan ägande och brukande av mark för att hindra spekulationsförvärv. Näringen bör även i huvudsak baseras på enheter av typen familjeföretag. Det måste tyvärr konstateras att kyrkan på olika håll i landet genom inköp av jordbruksfastigheter har kommit att driva upp priserna. Detta har varit olyckligt, då de höjda priserna inneburit ökade svårigheter för den enskilde - då ofta unga lantbrukare - att kunna köpa ett jordbruk. Det framstår som mer motiverat att prioritera denna kategori än att främja kyrkligt ägande av jordbruksmark. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att vid behandlingen av propositionen 1975/76:37 beslutar 1. att avslå förslaget om talerätt för stiftsnämnd vid arrendenämnd och domstol, 2. att avslå förslaget om möjlighet till lån ur kyrkofonden för inköp av självständig brukningsenhet.