mot · FY02897 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om kontrollen av hundaveln m. m. har en ökning av hundstammen i vårt land kunnat konstateras. Hundens roll som värdefullt sällskap och skydd för inte minst åldringar, ensamboende och ensligt boende har blivit alltmer betydelsefull. Man kan också konstatera att det just nu finns en tydlig tendens att betrakta ägandet av hund som ett tecken på status. Detta i sin tur medför risk att man skaffar sig hund utan att ha vare sig intresse eller förmåga att i längden sköta en hund. Genom det förefintliga sambandet mellan tillgång och efterfrågan har allt fler personer börjat ägna sig åt hunduppfödning. Tyvärr har frestelsen att göra snabba - i en del fall även odeklarerade - förtjänster blivit mindre samvetsgranna uppfödare övermäktig. Rasförsämring i aveln och undermåliga kennlar har tyvärr alltför ofta blivit resultatet av den stegrade efterfrågan; köpare blir således förda bakom ljuset i fråga om hundens kvalitet. Massproduktionen leder tyvärr ofta till att djuren utsätts för en behandling och existensvillkor som utan att kunna bevisligen dömas som djurplågeri dock innebär en hänsynslös och ovärdig behandling av levande varelser. Även rasförsämringen innebär i sig något som kan, om icke enligt lagens bokstav så dock enligt vanlig humanitär bedömning, rubriceras som en form av misshandel för att icke säga djurplågeri. Härtill kommer också att de allt flera degenererade exemplaren av en ras, exempelvis schäferhundarna, ofta utgör en fara för omgivningen genom sin irritabilitet och aggressivitet. Från veterinär synpunkt efterlyses bestämmelser som kan hindra denna negativa utveckling. Djurskyddsföreningar och facksammanslutningar för hundavel konstaterar icke sällan med upprördhet att möjligheter saknas att komma till rätta med det djupt otillfredsställande i det nuvarande läget på hundmarknaden. Man nödgas nämligen konstatera att laglig befogenhet att ingripa i många fall saknas. Hälsovårdsnämnderna kan i vissa fall vidtaga åtgärder; t. ex. skildrades i pressen ett ingripande av mot en i undermåligt skick. Men det torde knappast för en hälsovårdsnämnd finnas möjlighet att bland sina många åligganden inrymma också en mera övervakning av hithörande problem. Helt och hållet saknas i vårt samhälle möjlighet att övervaka att de regler som anses gälla för en sund avel efterlevs. Till dessa hör exempelvis endast en kull och tik och att en uppfödare icke bör ha hand om mer än tre raser. Härtill bör läggas uppgiftsskyldighet till kommunen om försäljning av en hund jämte obligatorisk registreringsplikt för varje . Man kan tänka sig landet indelat i regioner i likhet med distrikt. I vart och ett av dessa skulle inrättas en inspektörstjänst, ett slags djurens ombudsman, med icke blott inspektionsuppdrag utan även informativa uppgifter gentemot allmänheten. I sitt 1972 avlämnade betänkande angående hundavgift, respektive hundskatt, snuddar kommitterade vid en del också till ovannämnda problem hörande frågor. Betänkande avgivet av hundskatteutredningen. SOU 1972:89.) Vad som just nu torde vara det mest nödvändiga är att få fram statliga bestämmelser som ger möjlighet till kontroll av hundaveln och hundhållandet i vårt land. Med stöd av det anförda föreslår vi att beslutar att hos regeringen anhålla om utfärdande av bestämmelser som reglerar och kontrollerar hundavel, hunduppfödning och hundhållning i vårt land. () ()