ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FZ02495 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. om höjt anslag till Bidrag till drift av enskilda vägar m. m. De statsbidragsberättigade enskilda vägarnas längd uppgår till ca 62 OOO km, vilket är mer än en tredjedel av det totala vägnätet. Det enskilda vägnätet har ökat väsentligt i betydelse genom biltrafikens ökning, virkestransporternas överförande från flottning till bil- och traktortransport, genom den mycket starkt ökande fritidsbebyggelsen och genom ökning av rekreation och friluftsliv. Standarden på det enskilda vägnätet har ej kunnat höjas i takt med den ökande trafiken, och de enskilda väghållarna har fått ett väghållningsansvar som ej står i proportion till deras eget utnyttjande av vägarna. Det är otillfredsställande att människorna i de glesare bebyggda delarna av landet har de sämsta vägarna och att de dessutom också får vidkännas särskilda kostnader för sina vägar. Det måste vara en målsättning att söka fördela vägkostnaderna mer rättvist och avlasta från enskilda människor kostnaderna för en trafik som genom utvecklingen numera kan betecknas som allmän. Enligt uppgifter från föreligger en betydande eftersläpning i fråga om byggande och iståndsättning av enskilda vägar. Situationen medför att många väghållare uppger sina byggnadsplaner när de för besked om den långa tid som kan åtgå innan bidrag kan erhållas. För dagen är det av största betydelse att behålla det enskilda vägnätets standard på så hög nivå som möjligt. Med hänsyn till den eftersläpning som råder när det gäller enskilda vägar måste driftsanslaget bedömas som otillräckligt. Arbetsmarknadsmedel har i stor utsträckning kunnat komplettera de ordinarie anslagen när det gällt det allmänna vägnätet. Endast i undantagsfall har de kunnat användas inom det enskilda vägväsendet. Vi anser, under rådande förhållanden, att detta är en stor brist i planeringen. Arbetslösheten är fortfarande betydande, särskilt inom de delar av landet där det enskilda vägnätet är stort. En upprustning av det enskilda vägnätet med beredskapsmedel skulle där vara arbetsmarknadspolitisk berättigad och innebära en välbehövlig förbättring av vägnätet. begär i partimotion en uppräkning av driftsanslaget till 119,6 milj. kr. En rimlig del av denna förstärkning bör komma till del. Med hänvisning till det anförda hemställs att till Bidrag lill drift av enskilda vägar m. m. för /77 anvisar ett reservationsanslag på 119,6 milj. kr. att avräknas mot automobilskattemedlen.
mot · FZ02496 · 1975-01-01 00:00:00 — 1975/76 496-503 av m. fl. om översyn av trafikplaneringen i , m. m. Den statliga trafikpolitikens målsättning är att trygga en tillfredsställande transportförsörjning för hela landet. Vid all trafikplanering måste regionalpolitiska synpunkter beaktas. En grundläggande förutsättning för att den regionalpolitiska satsningen skall ge effekter i skogslänen är att kommunikationerna förbättras och svarar mot behoven. i har i den regionala trafikplaneringen uttalat önskemål om den regionala och interregionala trafikens utformning för länet. Behoven av förbättrade kommunikationer är särskilt stora i länets inland. Det inre av har ingen förbindelse till och från annat än ett tidigt morgontåg, ett sent eftermiddagståg och ett kvällståg. Dagförbindelser saknas helt. En förbindelse från med anknytning till snälltåget från skulle vara av stor betydelse och kunna tillgodose behov hos resande från , , och . Ett utnyttjande av tågrelationen ger - med nuvarande dåliga återresemöjligheter - en lägsta uppehållstid i på 7 tim. och ., vilket är helt otillfredsställande. behöver ett antal dagliga snabba förbindelser med . Underlag finns för detta. Förbättrade resemöjligheter med tillräckliga uppehållstider vid resmålet bör tillskapas från , och till , från till , från och till . Norr- och södergående interregionala tågturer bör i större utsträckning stanna i både och . Hoforsbornas anknytning till det interregionala trafiknätet i är icke tillfredsställande. En snabb återresemöjlighet från som kommer till skulle vara av stor betydelse för både och . Anknytningar till interregionala förbindelser bör säkerställas för de olika kommunerna. Vi har i särskild motion tagit upp frågan om person- och godstrafiken och begärt att person- och godstrafiken skall bibehållas och upprustas på sträckan . Det är angeläget att det omfattande trafikplaneringsarbete som skett i länet snabbt leder till påtagliga resultat för länsborna. 1 1975/76. 1975/76: 496 är beroende av förbättrade förbindelser, och från allmänhetens sida påtalas ständigt nödvändigheten av att anpassa kommunikationerna till behoven. Det är av vikt att SJ vid ändring av trafikplanerna samråder dels med vederbörande kommuner, dels med de många SJ-befattningshavare som tjänstgör på de olika linjerna och som är väl insatta i resandefrågorna. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att hos regeringen begära en översyn av kommunikationerna i , i syfte att uppnå den regionala trafikplaneringens målsättning, 2. att uttala att samråd alltid bör ske med berörda kommuner och SJ-befattningshavare, såsom tågbefäl, innan nedläggning eller indragning av trafikförbindelser sker.
mot · FZ02619 · 1975-01-01 00:00:00 — 1975/76 619-623 Motion 1975/76: 619 av m. fl. om samtrafik inom inrikesflyget Mycket tidigt anbefalldes här i landet samtrafik inom järnvägsdriften. På persontrafikens område anpassades tidtabellerna mellan de uppemot 100 järnvägsföretagen. Tidtabellerna samtrycktes, gemensam zontaxa antogs och genomgående biljettförsäljning anordnades. På många sträckor anordnades genomgående tåg. Såväl tillsynsmyndighetens föreläggande som Svenska järnvägsföreningens insatser bidrog härvid. Inom det svenska inrikesflyget förekommer samtrafik mellan och . har i ökad omfattning tillkommit reguljärt taxiflyg. Denna trafik bedrivs med tillstånd av luftfartsverket och även med flygplan av samma typ som betjänar vissa av Linjeflygs och en av SAS linjer. Med tillstånd till linjetrafik, även reguljärt taxiflyg, borde förenas villkoret att samtrafik skall ske med det övriga linjenätet och att genomgående biljettförsäljning skall förekomma. För gemensam publicering av tidtabeller borde Kommunikationer kunna anlitas och lokalt tillhandahållas särtryck därur. För genomgående prisberäkning och för samtrafiken i övrigt bör järnvägsdriften kunna tjäna som förebild. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om sådana villkor förenade med tillstånd till reguljär passagerarbefordran med flyg under olika former att en fullständig samtrafik kommer till stånd inom inrikesflyget.
mot · FZ02665 · 1975-01-01 00:00:00 — Motion 1975/76: 665 av m. fl. om rätt till ersättning vid vägomläggning m. m. 1 många städer och tätorter i vårt land pågår eller förbereds försök med s. k. trafiksanering. Dessa försök innebär som regel att vissa delar av ortens centrum spärras av för biltrafik. Naturligtvis har sådana försök ett stort värde när det gäller att utröna förutsättningarna för att uppnå en fungerande stadsmiljö utan en del av de störande verkningar av buller m. m. som trafiken medför. Men de nackdelar och skadeverkningar för köpmän och butiksägare som blir en följd av försöken bör enligt vår mening i god överensstämmelse med svensk rättspraxis så långt som möjligt kompenseras. De som på olika sätt lider ekonomiskt men i samband med trafiksanering bör därför hållas skadeslösa. Enligt vår mening borde myndighet som beslutat om försök med trafiksanering eller permanent trafikomläggning utreda vilka eventuella skadeverkningar för enskilda som beslutet kan ge anledning till. Myndigheterna borde i förekommande fall träffa överenskommelse med enskilda skadelidande om skälig ersättning. Tillvägagångssättet bör lämpligen regleras i förordning som i övrigt berör bestämmelser om ldkal trafikföreskrift. Motsvarande effekt som vid trafiksanering i tätort kan ibland uppnås vid anläggning av vägar. Det är framför allt bensinstationer och kiosker som berörs. Försälj ni ngsunderlaget kan för dessa minska katastrofalt. I de fall vederbörande ej rimligen kunnat förutse den utveckling som skett och alltså oförskyllt lider avsevärt avbräck till följd av en samhällsåtgärd bör enligt vår mening vederbörande hållas ekonomiskt skadeslösa. Åberopande det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om bestämmelser innebärande att myndighet som medelar lokal trafikföreskrift eller som föranstaltar om ändrad sträckning av allmän väg skall ta initiativ till överenskommelser om ersättning till sakägare som ekonomiskt drabbas av den berörda trafikändringen. () HANS () () ()
mot · FZ02736 · 1975-01-01 00:00:00 — av och om den s. k. fridagsregelns effekter Vid sjukperiod om utöver den dag då sjukdomsfallet inträffade utgår sjukpenning för dag, då den försäkrade inte skulle ha utfört förvärvsarbete i sin huvudsakliga sysselsättning, endast i den mån antalet sådana dagar, den dag sjukdomsfallet inträffade oräknad, överstiger två. Ovanstående är ett utdrag ur lag om allmän försäkring 3 kap. 10 §, andra stycket och betecknas fridagsregeln. Denna begränsning i rätten till sjukpenning gäller a) sjukpenning för semesterdag b) sjukpenning till försäkrad som vid sjukperiodens början äger uppbära dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973: 71) om kontant arbetsmarknadsstöd, c) sjukpenning till hemmamake. Fridagsregeln är inte heller tillämplig vid längre sjukdomsfall, överstigande utöver den dag sjukdomsfallet inträffade, då den s. k. återgångsregeln träder i kraft och sjukpenning utgår för samtliga dagar utöver insjuknandedagen. Denna fridagsregel vid korttidsfall kan få en ogynnsam ekonomisk effekt för deltidsanställda vilket framgår av nedanstående exempel. Halvtidsarbetande /vecka. Sjukpenning utgives för tisdagfredag = . Heltidsarbetande /vecka, . Sjukpenning utgives för = . Heltidsarbetande /vecka. Arbetsoförmögen måndagfredag i den arbetsfria veckan. Sjukpenning utgives för . I samtliga exempel är den sjukpenninggrundande årsinkomsten . Fridagsregeln vållar irritation hos de deltidsarbetande, svårigheter att fylla i försäkran om rätt till sjukpenning och kontrollskyldighet vid utbetalningen av sjukpenningen blir onödigt tidsödande. 1975/76: 736 Vi anser att det skulle vara möjligt att förenkla nuvarande system och hemställer att måtte besluta att hos regeringen anhålla att sociala samordningsutredningen får i uppdrag att utreda frågan om fridagsregelns ogynnsamma effekter i synnerhet för de deltidsarbetande.
mot · FZ02888 · 1975-01-01 00:00:00 — 1975/76:888 Motion av m. fl. om multinationella företags inflytande över den svenska livsmedelsindustrin m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1975/76: 887 hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla att en utredning tillsätts med syfte att undersöka och framlägga förslag ägnade att bryta de multinationella företagens erövring av den svenska livsmedelsindustrin och monopolföretagens behärskande av viktiga områden för jordbrukets försörjning med maskiner, konstgödsel, byggnadsmaterial etc. (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk) PER (vpk) (vpk) i
mot · FZ0289 · 1975-01-01 00:00:00 — Motion 1975/76: 89 av herrar Ekinge och i med anledning av propositionen 1975/76: 59 om ändringar i lagen (1973: 371) om kontant arbetsmarknadsstöd I propositionen 1975/76: 59 föreslås en höjning av det kontanta arbetsmarknadsstödet (KAS) . Dessutom föreslås ändring i 21 5 i lagen om kontant arbetsmarknadsstöd, dvs. det lagrum som innehåller bestämmelser om reduktion av KAS med hänsyn till makes eller sammanboendes inkomst. Det kontanta arbetsmarknadsstödet ligger på en låg nivå i förhållande till ersättningen från arbetslöshetskassa, och det finns skäl som talar för en större höjning än . Med hänsyn till den utredning som pågår om en allmän arbetslöshetsförsäkring bör dock den föreslagna höjningen godtas tills vidare. Däremot saknas enligt vår uppfattning anledning att behålla den otidsenliga regeln om reduktion mot makes inkomst. Redan bidragets begränsade belopp ger vid handen att reduktionsregeln bör avskaffas. Till detta kommer skäl av principiell art. När KAS-stödet infördes fanns en stark opinion i mot inkomstprövningen. I motioner från samtliga partier fördes fram krav på avskaffande eller framtida omprövning av bestämmelserna om reduktion på grund av makes inkomst. ansåg sig den gången med tvekan kunna godta regeln men ville ha utredning av frågan om avskaffande av inkomstprövning mot makes inkomst inom KAS-systemet och andra bidragssystem, däribland reglerna för utbildningsbidrag (InU 1973: 23). avskaffade prövningen mot makes inkomst när det gällde bidrag vid arbetsmarknadsutbildning. Enligt vår uppfattning är tiden nu mogen att göra motsvarande sak beträffande KAS-stödet. 21 § i lagen bör därför upphävas. Kostnaderna för denna reform blir begränsade. Den totala kostnaden för KAS-stödet var i storleksordningen 90 milj. kr., varav staten hade att svara för en tredjedel. Enligt 22 § skulle KAS-stödet sättas ned även med hänsyn till makes förmögenhet. Eftersom det stadgandet inte är berört i förevarande proposition avstår vi från att nu ställa yrkande men förutsätter att regeln tas upp till bedömning av utredningen om en allmän arbetslöshetsförsäkring. 1* 1975 / 76 3sami. Med hänvisning till det anförda yrkas att upphäver 21 § lagen (1973:371) om kontant arbets marknadsstöd.
mot · FZ02902 · 1975-01-01 00:00:00 — Motion 1975/76: 902 av i Hamburgssund m. fl. om statligt presstöd till tidningar på främmande språk Det finns några i landet utkommande nyhetstidningar som endast skiljer sig på en punkt från övriga i landet utkommande nyhetstidningar, nämligen att de utges på annat språk än svenska. En av dessa tidningar är Eesti Päevaleht, som ansökt om statligt presstöd men inte erhållit detta. Tidningen har i alla avseenden uppfyllt fordringarna för erhållande av presstöd, den har varit att betrakta som andra tidningen på sin utgivningsort, den utges regelbundet och den är att anse som allmän nyhetstidning av dagspresskaraktär. Trots detta har Eesti Päevaleht inte erhållit presstöd. Den i utgivna 5-dagarstidningen hade stora problem att fä tidningen distribuerad på samma villkor som andra svenska dagstidningar vid starten . Pressbyrån ville nämligen betrakta den som utländsk tidning eftersom den utges på ett annat språk än svenska. Detta problem har dock numera lösts. Dessa tidningar särbehandlas fortfarande. Eesti Päevaleht har för sin del ansett det vara lönlöst att söka presstöd /76. Man har i stället sökt och fått medel som anvisats speciellt för invandrartidningar. Dessa medel distribueras inte av presstödsnämnden utan av statens invandrarverk. Viktigaste skillnaden är att den totala summan blir betydligt lägre än vad som hade blivit fallet om tidningen kunnat få ett normalt presstöd. Det kan nämnas att Eesti Päevaleht får högst ca . i bidrag, medan summan om det varit fråga om presstöd hade varit större. Det kan med rätta betecknas som diskriminering att tidningar som på allt sätt upfyller fordringar för presstöd inte får det eftersom de inte utges på svenska. Det borde vara en självklarhet att tidningar som uppfyller kraven för att åtnjuta presstöd även i praktiken skall kunna erhålla det, oberoende av vilket språk de utkommer på. Det särskilda stödet till invandrartidningar har självfallet sitt berättigande. Det finns ett naturligt behov för många invandrargrupper att ha en egen tidning eller tidskrift. Dessa utkommer emellertid normalt inte så ofta eller har sådan karaktär att de kan komma i fråga för presstöd men är ändå av stor betydelse för respektive invandrargrupper. Men det faktum att samhället självklart stöder dessa tidningar och tidskrifter få inte betyda att man diskriminerar tidningar som uppfyller kraven på produktionsstöd enligt presstödskungörelsen, bara för att de inte skrivs på svenska. Det väsentliga är om utgivningsorten är i och tidningen vänder sig till en huvudsakligen i boende läsekrets. finnas två regelsystem för pressen i , ett för tidningar som utges på svenska, ett annat för tidningar som utges på främmande språk. Med hänvisning till det anförda hemställs att i skrivelse till regeringen anhåller om sådana preciseringar av reglerna för statligt stöd till dagstidningar att produktionsbidrag för tidningar på annat språk än svenska kan utgå fr. o. m. innevarande år. () ()
mot · FZ02915 · 1975-01-01 00:00:00 — Motion 1975/76: 915 om viss riksdagsmannapension åt f. d. riksdagsledamoten I motionen 1975:1010 hemställde undertecknad jämte andra riksdagsledamöter om viss riksdagsmannapension åt f. d. riksdagsledamoten . Motionen avslogs av efter hemställan av i betänkandet 1975/76:18 med motivering, att förhållanden som kan vara av betydelse för denna pensionsfråga torde komma att behandlas vid en av förvaltningsstyrelsen tillsatt särskild utredning rörande vissa pensionsfrågor, vilken kunde komma att läggas fram redan under innevarande . För att säkerställa, att även den i motionen 1975:1010 väckta frågan kommer att upptagas till övervägande i samband med de övriga pensionsfrågor, som åsyftats i betänkande, får jag härmed under åberopande av den i nämnda motion anförda motiveringen upprepa motionsyrkande!. att tillerkänner pension för sex riksdagsår enligt de grunder som gällde vid hans avgång 1970 dvs. för år jämte rörligt tillägg, dock att pensionen får uppgå till högst skillnaden mellan högsta statliga tjänstepension och pension som f. d. .
mot · FZ02951 · 1975-01-01 00:00:00 — Motion 1975/76: 951 om förmögenhets- och arvsskatt på i familjeföretag låst kapital m. m. Det stora problemet inom familjeföretaget, inom vilket näringsområde det än gäller, affärs-, service-jordbruks- och skogsföretag, är hur man med de nuvarande höga kapitalinsatserna skall klara förmögenhetsskatter och arvsskatter. I en motion till förra årets riksdag påpekades vilka följder denna beskattning kan få. För att kunna klara en ökad förmögenhetsskatt på , som måste betalas med skattade pengar, behöver inkomsten ökas med . Detta är i de flesta fall omöjligt. Förmögenhetsskatten måste betalas oavsett inkomst. Svårigheter finns att få kreditlån, varför ägarna av dessa företag ofta tvingas sälja till sådana ägarkategorier som inte drabbas av förmögenhets- och arvsskatt, t. ex. stat (domänverk), kyrka och bolag. behöver inte lager och inventarier tas upp till sitt fulla värde vid förmögenhets- och arvsbeskattning. Jag anser att det i ett företag arbetande kapitalet inte skulle tas upp till beskattning förrän det tas ur företaget. Detta skulle medföra att man slapp det förhållande som råder, att det nästan är omöjligt att klara ett generationsskifte vid familjeföretagen. Jag anser att det finns många positiva fördelar med de privatägda företagen, som även samhället tjänar på, och därför borde positiva åtgärder vidtagas för att behålla denna kategori. Regeringen har ju t. ex. själv medverkat till att rationalisera och skapa dessa större kapitalkrävande jord- och skogsbruk. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär förslag om att det arbetande kapitalet i familjeföretag, även jord- och skogsbruk, undantas från förmögenhets- och arvsskatt, tills det tas ur företaget. . () i
mot · FY021817 · 1975-02-07 00:00:00 — med anledning av proposition 1975:12 med förslag till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207), m. m. I proposition 1975:12 framläggs förslag till lag om ändring av skadeståndslagen, m. m. Vi noterar med tillfredsställelse att förslaget bl. a. innebär att utöver det rent medicinska handikappet främst inkomstborfallet starkare än tidigare skall beaktas vid fastställande av livräntenivån. Förslaget innebär att ett krav i detta hänseende som tidigare framfört nu blir tillgodosett. Brister kvarstår emellertid när det vid fortlöpande justering av livräntorna gäller att tillse att den skadelidande får en skälig kompensation för sitt handikapp. 1 5 kap. 5 8 anges att ändring av livränta och dylikt bara skall få ske när de förhållanden, som legat till grund för avgörande om ersättningens storlek, väsentligen har ändrats. Avsikten är uppenbarligen att man skall vara restriktiv vid tillämpningen av dessa bestämmelser. Mot detta kan invändningar göras. Det finns vissa grupper av skadade för vilka en återkommande, automatisk översyn av livräntenivån är mycket angelägen. Dessa grupper är framför allt de minderåriga, de som vid skadetillfället är under yrkesutbildning eller just påbörjat förvärvsarbete och de värnpliktiga. För dessa grupper är det svårt, i det närmaste omöjligt, att beräkna det framtida inkomstbortfall som kan bli följden av skadan. Inkomstbortfallet blir ju beroende på tänkbart yrkesval, ortsbundenhet och en mängd andra faktorer om vilka man inte vet mycket vid själva skadetillfället. Dessa grupper mäste så långt det är möjligt ges samma möjligheter till standardstegring som de skulle ha haft om skadan inte inträffat. Det kan ske genom att livräntans storlek blir föremål för omprövning med jämna intervaller, då justering av räntebeloppen kan ske med hänsyn tagen inte bara till de väsentliga förändringar i de förhållanden som låg till grund när livräntenivån en gång fastställdes, utan hänsyn måste också tas till den allmänna standardstegringen i samhället och till de möjligheter till successivt stegrad inkomstnivå som den grupp av skadelidande som här nämnts rimligen borde haft möjligheter till om skadan inte inträffat. Vi vill sålunda förorda att man i de fall som nämnts ovan bör kunna medge en omprövning av livräntenivån oftare eller minst intill dess den skadelidandes yrkesutbildning och yrkesval är klart och man bättre kan bedöma den skadades inkomstbortfall till följd av skadan. Vi anser att möjligheten till regelbunden och automatisk uppräkning av liv 1 Riks/laxen 1975. räntor i dessa fall är mycket angelägen, och vi vill förorda att detta bör komma till uttryck genom en omformulering av 5 kap. 5 8 skadeståndslagen. Det torde få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta lämplig lagtext. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att beslutar att 5 kap. 5 8 skadeståndslagen ges en sådan utformning, att i motionen nämnda grupper av skadelidande får sin livränta omprövad på det sätt och på de grunder som i motionen anförts.
mot · FY021819 · 1975-02-10 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:10 med förslag till lag om ändring i giftermålsbaiken. I proposition 1975:10 förelägges förslag till lag om ändring av giftermålsbaiken 4 kap. 2 och 3 §§. 1 och med att 3 § antages upphör den enskilde prästens ovillkorliga vigselplikt. Man och kvinna har rätt till vigsel i församling som någon av dem tillhör och kan välja en präst, sorn är villig att viga. Det åligger vederbörande kyrkliga myndighet att tillse att det i varje församling finns tillgång till präst, som kan tjänstgöra i erforderlig utsträckning. I den mån präst, som normalt tjänstgör i en viss församling, hyser betänkligheter mot att viga frånskilda har den kyrkliga myndigheten att förordna präst från annan församling. I propositionen anföres att det ankommer på regeringen att meddela bestämmelser om vilken myndighet som skall utse vigselförrättare. Enär denna formulering inte utesluter möjligheten att avgörandet tillägges myndighet utanför kyrkan och förfarandet f. ö. synes överflödigt vill jag framhålla följande: I debatten om kyrkans förhållande till staten har från strängt taget alla håll deklarerats som något självklart att kyrkan själv skall besluta om interna angelägenheter. Det synes följaktligen riktigast att det ankommer på kontraktsprost att utse vigselförrättare i fall präst måste anlitas från annan församling. I sista hand bör denna myndighet tillkomma biskop och domkapitel. Med hänsyn till vad ovan anförts hemställes att uttalar att det skall ankomma på kyrkans egna organ att utse särskild vigselförrättare i enlighet med vad i motionen anförts.