mot · FY022008 · 1975-04-07 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:18 med förslag till steriliseringslag, m. m. Propositionen 1975:18 med förslag till steriliseringslag m. m. innebär att s. k. fri sterilisering av såväl kvinnor som män skall gälla för personer som framställt önskemål därom. För personer skall gälla särskilda regler. Det huvudsakliga syftet är att, som ett alternativ till andra preventivmetoder, på denna väg få till stånd familjeplanering. Lagstiftningen skall således ge enskilda personer möjlighet att slå vakt om sina egna intressen i första hand och inte samhällets. Detta ser vi som ett betydande humanitärt framsteg. I sådana här sammanhang måste naturligtvis ingående överväganden göras beträffande rättsinkapablas ställning. Utredningen, Fri sterilisering (SOU 1974:25), definierar en icke rättskapabel som en person som på grund av psykisk sjukdom eller abnormitet eller annan rubbning av själsverksamheten saknar rättslig handlingsförmåga beträffande frågan om han skall steriliseras. En ungefärlig uppfattning om vad som kan menas med rättsinkapabel ger råd och anvisningar beträffande tillämpningen av steriliseringslag. Den berörde skall inte bara förstå att ett ingrepp berövar honom fortplantningsförmågan utan måste även ha en viss uppfattning både om åtgärdens betydelse för honom själv och samhället och om motiven för densamma. Om sinnesslöa konstateras att om intellektet motsvarar eller understiger en tolvårings nivå, kan man i allmänhet utgå från att vederbörande saknar rättskapacitet. Utredningen framhåller att den icke rättskapable inte kan giltigt besluta om, ansöka om eller samtycka till sterilisering. Detta skulle hindra den icke rättskapable att enligt den nya lagstiftningen få sina önskemål om sterilisering uppfyllda, vilket inte kan anses riktigt. Visserligen skulle det bli en analogi med gällande abortlagstiftning, men oavsett att liknande invändningar kan resas i det fallet måste man ge utredningen rätt i att situationen är något annorlunda när det gäller sterilisering: Man strävar efter att låta exempelvis utvecklingsstörda få ha ett så långt möjligt normalt sexualliv. är det ofta inte lämpligt att detta sexualliv resulterar i havandeskap. 1 viss utsträckning kan gängse preventivmedel ej användas, och sterilisering i familjeplanerande syfte blir den enda tilllämpliga preventivmetoden. I den mån de som ej är rättskapabla har eller bör ges möjlighet till fritt sexualliv, bör de också ha möjlighet att bli steriliserade. Utredningen understryker att det utan närmare motivering torde stå klart att sådan form av sterilisering inte bör ifrågakomma annat än för de fall då den bristande rättskapaciteten är varaktig. Utredningen fastslår vidare att ställföreträdare - förmyndare eller god man - inte bör få besluta om sterilisering, och avstyrker bestämt bibehållande av nuvarande ordning, enligt vilken anstaltsföreståndare m. fl. kan göra ansökan om sterilisering av intagen, icke rättskapabel person. Trots att fysiskt tvång inte får tillgripas för utförande av efter en sådan ansökan beviljad sterilisering, tangerar detta tvångssterilisering, framhåller utredningen. Men ett absolut och förvisso berättigat avståndstagande från tvångssterilisering av rättsinkapabla får inte medföra att sterilisering omöjliggöres i den situation, där den rättsinkapable själv önskar sterilisering och/eller där med skäl kan antagas att det vore en väsentlig fördel för vederbörande själv. Utredningen har så utförligt framfört detta att ingen kan misstänka att lagliga möjligheter till tvångssterilisering skulle åsyftas med det förslag som utredningen lägger fram. Förslaget innebär att möjlighet öppnas för tillståndsgivning efter ansökan av någon som har till uppgift att tillvarata den persons intresse på vilket ingreppet skall göras. Utredningen understryker särskilt att förutsättningen för tillstånd är att det med skäl kan antagas att sterilisering är till väsentlig fördel för den som ansökan gäller. Det står alltså klart att det inte får motiveras av något samhällsintresse. När det gäller andras intresse utöver den ingreppet gäller, kan man enligt vår mening inte sträcka sig längre än till de eventuella barn som skulle kunna bli följden av utebliven sterilisering. På det presumtiva stadiet torde emellertid dessa barns intressen kunna sammanfalla med egenintresset för här berörda rättsinkapabla. Det måste anses cyniskt att hänvisa till abort i sådana fall och dessutom högst inkonsekvent. Enligt den nuvarande abortlagstiftningen krävs kvinnans samtycke till abort, och det kan hon inte ge om hon är rättsinkapabel enligt den ovan antydda definitionen. Utredningens förslag om att ansökan endast skall kunna göras av genom domstol förordnad god man i de här berörda fallen har mött ett blandat mottagande bland remissinstanserna, och hela den av utredningen föreslagna 8 4 har därför strukits av statsrådet, () framhåller bl. a. följande; "Det föreligger enligt förbundens uppfattning en klar risk för att den som blivit steriliserad mot sin vilja kan få sin personlighet negativt förändrad. Detta gäller givetvis även psykiskt handikappade. Med hänsyn härtill anser förbunden det mycket olyckligt med en lagbestämmelse som ger generell möjlighet för icke rättskapabla att utan eget samtycke bli steriliserade. För sterilisering av den icke rättskapable bör, med undantag för de fall då medicinsk indikation föreligger, krävas dels en klart uttalad vilja från den icke rättskapables sida, dels en framställning från eller samtycke av särskilt utsedd god man. a.: 1 verkligheten är en person med ett i socialt hänseende och ur konventionell värderingssynpunkt normalt sexualliv med partner av motsatt kön praktiskt taget alltid att betrakta som rättskapabel i det avseende det här är fråga om. Det innebär att han eller hon - låt vara med tålamod och god pedagogik - kan läras vad sterilisering innebär och därmed också själv bestämma om han eller hon önskar bli steriliserad. När statsrådet avstyrker utredningsförslaget i detta avseende anför han bl. a.: 1 likhet med utredningen anser jag att samhället bör arbeta för att vidga möjligheterna för psykiskt utvecklingsstörda och psykiskt sjuka att föra ett normalt liv i alla avseenden. De bör så långt möjligt tillerkännas samma rättigheter som andra människor. Den möjlighet till sterilisering utan vederbörandes eget samtycke som den nuvarande lagen ger synes emellertid vara uttryck för en annan inställning till de psykiskt stördas rätt att i så stor utsträckning som möjligt själva bestämma över förhållanden som rör deras livssituation. Det finns därför starka skäl att ifrågasätta om man i den enskildes intresse bör bibehålla en sådan ordning. Enligt vår mening måste statsrådet här ha missuppfattat utredningens intentioner. Givetvis måste utredningen förutsätta att vilja och samtycke föreligger från den det gäller. Men när samtycket på grund av graden av rättskapacitet inte kan bedömas giltigt måste god man kopplas in i bilden. Det är också den metod HCK uttalar sig för. Givetvis avser inte utredningen att sådana fall där det är oklart med samtycket skall kunna komma i fråga. Vad som emellertid kan föranleda tveksamhet är formerna för samtycket och alltså hur säkra slutsatser om samtyckets giltighet som kan dras. Såsom statsrådet själv påpekar är detta i huvudsak ett medicinskt problem. Statsrådet har i propositionen inte infört något alternativt lagförslag i vad gäller de rättsinkapabla. Bara detta torde innebära en björntjänst för de berörda. Statsrådets förslag till förfarande i steriliseringsärenden är vidare av den arten att det i realiteten torde göra det omöjligt.för någon av de rättsinkapabla, som utredningen i uteslutande positiv mening tar sikte på, att någonsin få en sterilisering till stånd: För att skapa betryggande garanti för att en steriliseringssökande som i andra sammanhang anses sakna rättskapacitet, exempelvis en omyndigförklarad .person, eller som annars visar tecken på psykiska brister inte steriliseras utan en föregående noggrann medicinsk kontroll i dessa avseenden föreslår jag emellertid en ordning som innebär att den kurator eller motsvarande befattningshavare som enligt vad jag kommer att föreslå skall meddela sökanden en förberedande information i ärendet skall åläggas skyldighet att vid behov särskilt uppmärksamma vederbörande operatör på frågan om den steriliseringssökandes psykiska status. (s. 61 i prop. Längre fram hänvisar statsrådet till och , som har uttalat att man måste räkna med att det vid informationstillfället kan uppkomma misstanke om psykisk sjuk.dom, insufficiens, personiighetsavvikelser eller steriliseringsmotiv som härrör från psykisk störning i vidare bemärkelse. Statsrådet fortsätter: Denna typ av psykiatrisk kontraindikation mot sterilisering bör enligt samma remissinstansers mening lämpligen föranleda psykiatrisk undersökning eller behandling i stället för sterilisering. Jag instämmer i detta uttalande. kan det, vilket jag har framhållit, för bedömningen av en steriliseringssökandes möjligheter att förstå ingreppets innebörd och att samtycka till det i vissa fall framstå som motiverat att infordra ett särskilt utlåtande från psykiater eller annan medicinsk specialist. För att behovet av läkarkontakt i bl. a. ovan nämnda situationer skall bli tillgodosett föreslår jag en ordning som innebär att den kurator eller motsvarande befattningshavare som meddelar den obligatoriska informationen till sökanden skall vara skyldig att i tveksamma fall se till att den steriliseringssökande remitteras till psykiater eller annan medicinsk specialist. Även i fall då särskild läkarkontakt inte anses nödvändig men kuratorn fått kännedom om att den steriliseringssökande lider eller har lidit av psykiska besvär e. d. skall operatören göras uppmärksam på detta förhållande. Jag föreslår därför att den bekräftelse, som den steriliseringssökande efter att ha erhållit del av den obligatoriska informationen enligt förslaget skall underteckna, alltid skall förses med särskild anteckning av den som har lämnat informationen angående förekomsten av sådana upplysningar angående sökandens förhållanden som vederbörande läkare enligt vad sagts bör få vetskap om. För det fall opererande läkaren därefter finner att vederbörandes samtycke till operationen inte kan godtas eller att det föreligger så allvarliga kontraindikationer att steriliseringsingrepp inte bör utföras föreslår jag att denne skall vara skyldig att hänskjuta avslagsbeslutet till för dess prövning. (s. 64 i prop. Kontentan av detta blir att rådgivande och/eller informerande kurator, som uppenbarligen saknar djupare insikter i psykiatri och således måste betraktas som lekman i dessa frågor, skall ha uppdraget att vara observant på var och en som rådfor eller informerar sig om sterilisering utifrån misstanke om psykisk otillräcklighet. Vetskapen om den saken torde avhålla många, kanske de flesta, från att begära sterilisering, allrahelst dem som kanske uppfattar situationen som känslig och genant. Därmed blir propositionen ett slag i luften. Det är inte lagstiftningen utan den praktiska tillämpningen som den enskilde upplever. När föga objektiv, för att inte säga godtycklig, hantering kan misstänkas bli följden i för enskilda människor känsliga situationer, måste man som lagstiftare besinna sig. Att i stället sätta förmyndarmentalitet när man avskaffar en restriktiv lag upplever vi som en allvarlig inskränkning i den enskilda människans integritet och rättssäkerhet. Fördelen av att i steriliseringslagen om de rätts inkapabla anser vi obestridlig, både för rättsinkapabla och, som framgår av den förfarandemetodik som statsrådet förespråkar, för de rättskapabla. Följaktligen förordar vi utredningens förslag till handläggning av steriliseringsärenden som gäller i sammanhanget rättsinkapabla. Tillståndsprövning i de fall den sökande är eller då läkare vägrat utföra sterilisering eller, enligt utredningens av oss förordade förslag, är att betrakta som rättsinkapabla i dessa sammanhang och därför företrädda av god man föreslås naturligen i såväl propositionen som ut redningsbetänkandet ske hos i en särskild nämnd, . Denna skall motsvara nuvarande socialpsykiatriska nämnden, kompletterad med föredragande läkaren i mödrahälsovård, preventivmedels- och abortrådgivning vid . Departementschefen har emellertid inte följt utredningens förslag om att nämnden skall innehålla en person som innehar eller innehaft domarämbete. Enligt departementschefen bör nämnden klara sitt behov av juridisk expertis genom att efter eget gottfmnande tillkalla sådan. Enligt vår mening är detta otillfredsställande av såväl praktiska som formella skäl. a. vet man av danska erfarenheter att det krävs juridisk sakkunskap för att klara upp de ganska ofta förekommande hemvistfrågorna. Rent formellt torde närvaron av erfaren jurist i nämnden uppfattas som en rättssäkerhetsgaranti. Vi förordar att den föreslagna steriliseringsärenden kompletteras med en ledamot som innehar eller innehaft domarämbete. Inte heller har departementschefen ansett det nödvändigt med möjlighet att överklaga nämndens beslut i tredje instans. Motiveringen till detta är, enligt departementschefen, att det rör sig om medicinska bedömningar, varför en domstolsprövning inte ter sig ändamålsenlig. I abortärenden finns ingen möjlighet att överklaga beslut. Emellertid är det en trängande omständighet som där talar mot en annan ordning, nämligen att tidsutdräkten vid prövning i högre instans skulle omöjliggöra abort. Något sådant skäl finns inte då det gäller steriliseringsärenden. Därför bör möjlighet finnas att överklaga beslut i dessa ärenden. Vi ansluter oss till utredningens förslag att kammarrätten skall vara högsta instans. Även om den medicinska fackkunskapen har en avgörande betydelse för bedömningen i steriliseringsärenden anser vi att rättssäkerhetsskäl talar för treinstanssystem, inte minst mot bakgrund av det av statsrådet förordade och av oss ovan kritiserade förfarandet i första instans. Statsrådet har inte ägnat den framtida uppföljningen av steriliseringsärenden något intresse. Utredningen har pekat på värdet av att redan från början göra en noggrann uppföljning, inte minst för att skapa underlag för och sedan verkställa olika slags medicinska och psykiatriska bedömningar. Värdet av en sådan uppföljning har man fått en uppfattning om mot bakgrund av danska erfarenheter. 1 skedde ingen uppföljning när den nya lagen trädde i kraft, vilket har lett till så många obesvarade frågor att man, om än sent, funnit nödvändigt att ändra rutinerna och skapa ett statistiskt underlag. Vi anser att vikten av uppföljning av steriliseringsärenden i samband med införandet av den nya lagen i bör särskilt betonas. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att 1. antar följande Härigenom föreskrives följande. 1 § Denna lag äger tillämpning på sådant ingrepp i könsorganen som utan att innebära kastrering medför varaktigt upphävande av fortplantningsförmågan (sterilisering). Lagen gäller dock icke ingrepp som utförs som ett led i behandlingen av kroppslig sjukdom. 2 S På egen begäran får den steriliseras som har fyllt och som är svensk medborgare eller bosatt häri riket. Vägras sterilisering, skall frågan underställas prövning. 3 S Ansöker den som fyllt aderton men icke och som är svensk medborgare eller bosatt här i riket om sterilisering, får lämna tillstånd därtill 1. om det föreligger beaktansvärd risk för att arvsanlag som kan medföra allvarlig psykisk sjukdom eller abnormitet, svårartad kroppslig sjukdom eller svårt lyte av annat slag överförs till avkomling (genetisk indikation), 2. i fråga om kvinna, om havandeskap till följd av sjukdom, kroppsfel eller svaghet skulle medföra allvarlig fara för kvinnans liv eller hälsa (medicinsk indikation), eller 3. i samband med ansökan om fastställelse enligt 1 § lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, om förutsättningar i övrigt föreligger för sådan fastställelse. 4 § Fördensompågrundavrubbadsjälsverksamhetärvaraktigtoförmögen att med laga verkan själv begära sterilisering eller lämna giltigt samtycke därtill får efter ansökan av särskilt utsedd god man av lämnas tillstånd för sterilisering 1. för den som fyllt , om någon av de i 3 § angivna förutsättningarna föreligger eller 2. för den som fyllt , om det med skäl kan antagas att sterilisering är till väsentlig fördel för den ansökan gäller. 5 § Talan mot beslut i ärende om tillstånd till sterilisering föres hos kammarrätten. 6 § Sterilisering får ej ske utan att den som begär åtgärden noggrant har informerats om ingreppets innebörd och följder samt, i förekommande fall, om andra möjligheter att förebygga havandeskap. 7 § Endast den som är behörig att utöva läkaryrket får utföra sterilisering. Sterilisering av kvinna skall ske på allmänt sjukhus eller på annan sjukvårdsinrättning som godkänner. 8 § Den som har tagit befattning med steriliseringsärende får ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit om enskilds personliga förhållanden. 9 § Utför någon uppsåtligen sterilisering i strid med denna lag, dömes till böter eller fängelse , om ej gärningen är belagd med straff i ; 2. hos regeringen uttalar att den i propositionen 1975:18 föreslagna bör kompletteras med ledamot som innehar eller har innehaft domarämbetet; 3. uttalar vikten av noggrann uppföljning av steriliseringsärenden enligt den föreslagna lagen, bl. a. i syfte att skapa underlag för olika slags medicinska och psykiatriska bedömningar. () . NISSER (m) GOTAB 75 9287 S 1975