mot · FY02231 · 1975-01-17 00:00:00 — av m. fl. om en skattereform för mindre och medelstora företag. Skattereform för mindre och medelstora företag Skattesystemet är en viktig ramfaktor för företagens verksamhet. Det bestämmer i hög grad arbetsvillkoren för olika typer av företag och deras inbördes konkurrensförhållanden. Av detta följer att skattereglerna och avvägningen bakom dem mellan t. ex. person- och företagsbeskattning, direkt och indirekt beskattning samt beskattning av olika produktionsfaktorer har stor betydelse för både takten och inriktningen av strukturomvandlingen inom näringslivet. Förändringar av skattesystemet kan därför sällan ske utan att det också får konsekvenser för företagsstrukturen. Vilka dessa kan bli måste noga analyseras och bedömas vid beslut om skattereformer. Det är troligt, även om några närmare undersökningar inte föreligger, att nuvarande skattesystem - tillsammans med en rad andra faktorer starkt bidragit till koncentrationsutvecklingen inom svenskt näringsliv (se motion 1975:286). Reglerna för arvs- och förmögenhetsbeskattning har med stor säkerhet varit en pådrivande faktor bakom den omfattande försäljningen av och de många fusionerna bland medelstora familjeföretag. har de successiva höjningarna av den allmänna arbetsgivaravgiften lett till försämrad lönsamhet och nedläggningar för företag med begränsat utrymme för rationaliseringar och begränsade möjligheter att övervältra de ökade kostnaderna på kunderna, dvs. för mindre och arbetskraftsintensiva företag. Av betydelse i sammanhanget är också att de goda konsolideringsmöjligheterna inom ramen för företagsbeskattningen framför allt kan utnyttjas av större och lönsamma företag. Mot den här bakgrunden är det uppenbart att den del av skattesystemet, som berör företagen, med nuvarande utformning bidrar till att strukturomvandlingen, vid i övrigt lika förhållanden, framför allt går ut över mindre och medelstora företag, företrädesvis familjeföretagen. Vilka konsekvenser detta får framgår klart om man ser på utvecklingen . Gruppen fristående mindre och medelstora företag krymper snabbt genom försäljningar, fusioner och nedläggningar. Det är de mest livskraftiga, utvecklingsbara och konkurrenskraftiga företagen som sugs upp av konkurrenter, ibland för att också de läggs ner, medan de andra helt enkelt försvinner. Att företag byter ägare, slås samman eller läggs ned är naturligtvis ingenting uppseendeväckande i sig. Det innebär en strukturomvandling, en överföring av arbetskraft och kapital mellan olika branscher och sektorer, som otvivelaktigt är viktig för effektiviteten i ekonomin. Det är således inte strukturomvandlingen i sig som vi ifrågasätter utan den inverkan som nuvarande skatteregler har på takten och inriktningen av denna, dvs. att de bidrar till att den i så hög grad går ut över mindre och medelstora företag. Det är rakt motsatt de strävanden som enligt vår mening bör prägla näringsoch skattepolitiken, bl. a. att: O trygga ett differentierat näringsliv och en differentierad service över hela landet, O åstadkomma en bättre hushållning med energi och råvaror, O främja en aktiv konkurrens och motverka koncentrationen av ekonomisk makt till ett fåtal företags- och finansgrupper. Det finns därför starka skäl för en skattereform med siktet inställt på mindre och medelstora företag, vilkens syfte bör vara att åstadkomma en omfördelning av skatter och avgifter från mindre till större företag. För en sådan reform talar också att de som väljer att satsa på ett eget företag skall ha möjlighet till ett ekonomiskt utbyte, som står i rimlig relation till arbetsinsatsen. Det måste helt enkelt finnas ett ekonomiskt incitament för människor att starta och driva företag. Huvudmålet för en skattereform för mindre och medelstora företag bör enligt vår mening vara att O ta bort eller minska de negativa effekterna av arvs- och förmögenhetsbeskattningen på familjeföretagen, O förbättra konsolideringsmöjligheterna för mindre och medelstora företag, O minska trycket av den allmänna arbetsgivaravgiften på de små och arbetsintensiva företagen. Det kan uppnås genom följande åtgärder: O Mindre och medelstora företag ges rätt att inrätta trygghetsfonder; genom att kunna avsätta medel till sådana fonder blir det lättare för företagen att klara akuta kriser och tillfälliga nedgångar i produktionen. O Löneskatten avvecklas successivt. Ett första steg i den riktningen är den befrielse från löneskatt för de första av årsinkomsten som 250 000 egenföretagare - jordbrukare, fiskare, handlare, hantverkare etc. - genom insatser erhåller fr. o. m. . O Förmögenhetsbeskattningen läggs om så att sådana förmögenheter som utgörs av ett arbetande kapital i ett familjeföretag beskattas lindrigare än andra typer av förmögenheter; ses reglerna för värdering av aktier i familjeföretag över. O Den faktiska sambeskattningen av makar som är verksamma i den egna rörelsen avskaffas. O Ett inflationsskydd byggs in i själva skattesystemet. som inflationen åstadkommer drabbar många mindre företagare lika hårt som löntagarna och bidrar till att trissa upp kostnadsnivån för företagen. Utvecklingen mot ökade arbetsgivaravgifter av olika slag har, som tidigare påpekats, otvivelaktigt haft påtagliga strukturella och näringspolitiska konsekvenser. När man skall bedöma vad höjda arbetsgivaravgifter betyder i det här sammanhanget är det emellertid nödvändigt att skilja mellan verkningarna av sociala avgifter, avsedda att finansiera sociala reformer, och vilka löntagarna är beredda att ta hänsyn till vid löneförhandlingarna och en renodlad skatt på arbetskraften utan anknytning till ökade sociala förmåner. Det är ju framför allt avgifter av det senare slaget som innebär en nettobelastning för företagen. I en skattereform för mindre och medelstora företag måste därför en successiv avveckling av den allmänna arbetsgivaravgiften vara ett viktigt inslag. Det bör ankomma på företagsskatteberedningen att utforma en plan för den och att föreslå hur den skall finansieras. En naturlig lösning är därvidlag att ersätta den allmänna arbetsgivaravgiften med ökad beskattning av energi och knappa råvaror. Det kan inte helt uteslutas att även höjda socialavgifter för företagen verkar pådrivande på utslagningen av mindre och medelstora företag. De kraftiga höjningarna av dessa avgifter har skett utan närmare kartläggning eller bedömning av hur en sådan utveckling påverkar olika branscher och företagstyper. Det är därför angeläget att den sittande företagsskatteberedningen får i uppdrag att göra en sådan kartläggning och på grundval av denna pröva hur de sociala avgifterna för företagen bör utformas för att minska eventuella negativa effekter. Till de möjligheter som bör övervägas i ett sådant sammanhang hör en ändring av avgiftsunderlaget så att uttaget sker på grundval av omsättning eller förädlingsvärde. Nedläggningen av ett företag får stora konsekvenser. Det gäller naturligtvis för ägaren och hans familj. Men verkningarna är lika vittgående för de anställda och för den ort där företaget hör hemma. De anställda förlorar sin utkomst, riskerar långvarig arbetslöshet och måste kanske söka sig till annan ort för att hitta ett nytt arbete. Många orter - särskilt de mindre - har svårigheter att få nya företag att etablera sig för att ersätta de arbetstillfällen som gått förlorade. Det är därför ett gemensamt intresse för företag, samhälle och anställda att stärka de mindre och medelstora företagens möjligheter att klara akuta krissituationer och tillfälliga nedgångar i produktionen. Det bör ske genom ett system som uppmuntrar dem att avsätta medel under goda år för an vändning under magra. Det är grundtanken i det förslag om trygghetsfonder som tidigare lagt fram. Ett system med trygghetsfonder kan utformas på följande sätt: O Varje företag - oberoende av verksamhetsform - med mindre än t. ex. 250 anställda får rätt att göra avsättningar till en trygghetsfond, knuten till företaget. Fondavsättningen skall vara skattefri och uppgå till maximalt förslagsvis av vinsten före skatt. En del av det avsatta beloppet, motsvarande den latenta skatteskulden, skall sättas in på räntebärande spärrat konto i bank, medan den övriga delen stannar kvar i företaget. Företag med mindre än 50 anställda skall ha rätt att i stället för att betala in allmänna arbetsgivaravgiften till staten avsätta ett motsvarande belopp till trygghetsfond. O Trygghetsfonden skall kunna tas i anspråk utan att bli beskattad i situationer, då sysselsättningen inom företaget är hotad, t. ex. för att undvika permitteringar vid lågkonjunkturer eller då risk föreligger för omedelbar friställning av de anställda till följd av konkurs e. d. Ianspråktagandet skall ske efter samråd med bl. a. de anställda och länets företagarförening samt efter godkännande av länsarbetsnämnden. Ett avslag hos länsarbetsnämnden skall kunna överklagas hos . Förslaget om trygghetsfonder har vissa likheter med både nuvarande investeringsfonder och förslagen om s. k. resultatutjämningskonton. I förhållande till dem har det dock väsentliga fördelar: O Även mycket små företag och sådana företag som inte har möjlighet att tillgodogöra sig investeringsfondernas fördelar kan göra avsättningar till en trygghetsfond. O Trygghetsfonder kan användas friare än investeringsfonderna - för flera ändamål och i flera situationer. O Förvaltningen av fonderna är decentraliserade, och beslut om användningen fattas på regional nivå. O Investeringsfonderna gynnar i första hand stora aktiebolag i starkt expansiva branscher. Trygghetsfonderna är avsedd för mindre och medelstora företag även i branscher med låg tillväxt. Med en trygghetsfond får mindre och medelstora företag också bättre möjligheter att möta de ökade förpliktelser som följer av det lagstadgade anställningsskyddet. Den avsevärt ökade latenta löneskuld som blir följden kan balanseras med avsättningar till trygghetsfonden. En annan positiv effekt av trygghetsfonder är höjd självfinansieringsgrad för mindre och medelstora företag. För många mindre företag ligger den på en nivå som otvivelaktigt hämmar investeringsviljan. För ägaren/ägarna av ett familjeföretag utgör företaget i allmänhet en stor del av den samlade förmögenheten. Det innebär att den i stor utsträckning är ett arbetande kapital, som i allmänhet inte kan lösgöras utan återverkningar på företagets tillväxt och fortbestånd. Häri ligger en avgörande skillnad gentemot förmögenheter placerade i t. ex. börsnoterade aktier. Kapital av det slaget kan lätt frigöras genom försäljning av aktierna utan att förefagets ställning direkt påverkas. En konsekvens av att förmögenheten helt eller till största delen är bunden i ett företag blir att kapitalskatterna - åtminstone i huvudsak - måste finansieras genom uttag från företaget. För att detta skall kunna behållas intakt måste uttaget tas från det löpande rörelseresultatet. Därigenom ställs företaget inför ett dubbelt förräntningskrav. Avkastningen skall räcka till både för att trygga en viss tillväxt av företaget och för att klara av kapitalskatterna. I en artikel i (1970:2) har professor och civilekonom , expert i bl. a. kapitalskatteberedningen, tagit upp detta problem och försökt beräkna vilken räntabilitet som fordras för att ett familjeföretag skall klara både kapitalskatter och tillväxt. Man har därvid utgått från en familjeforetagare, vars förmögenhet är identisk med företagets, och vidare antagit att ökningen av det egna kapitalet endast kan ske genom innehållande av vinstmedel. För att täcka förmögenhetsskatt och reserveringar för arvsskatt samt en viss kapitaltillväxt fordras enligt deras beräkningar följande räntabilitet efter skatt: Förmögenhet vid tillträdandet tkr Sedan dessa beräkningar gjordes har beslutat om vissa ändringar av förmögenhetsbeskattningen. Skattepliktsgränserna har justerats uppåt, och nya värderingsregler har införts för vissa tillgångar nedlagda i företaget. Ändringarna innebär att den erforderliga räntabiliteten för att klara både arvs- och förmögenhetsskatterna och en viss kapitaltillväxt torde vara något lägre än vad som redovisas ovan. Trots brister i statistiken är det emellertid uppenbart att den faktiska räntabiliteten för många mindre och medelstora familjeföretag ligger undervärdena i tabellen. I metallmanufakturutredningen t. ex. beräknades den genomsnittliga räntabiliteten för metallmanufakturföretag med 50-99 anställda vara och för företag med 100-199 anställda . Konsekvenserna av denna skillnad mellan erforderlig och faktisk räntabilitet kan sammanfattas på följande sätt: I många familjeföretag måste man nöja sig med att ta helt otillräckliga kapitalförsäkringar och därmed skjuta svårigheterna framför sig. I åtskilliga företag resulterar det, som visats i en rad sammanhang, i en mer eller mindre medveten stagnationspolitik, där ägarna försöker göra så stora uttag som möjligt med sikte på en ofrånkomlig nedläggning. En annan effekt av de höga räntabilitetskraven på familjeföretagen är att den yngre generationens intresse för att ta över företaget och driva det vidare blir minimalt. kan det - av samma skäl - vara svårt att finna andra intressenter som är beredda att låta företaget leva vidare som självständig enhet. En radikal omläggning av arvs- och förmögenhetsbeskattningen vad avser familjeföretag framstår därför som nödvändig för att trygga att det även skall finnas en grupp fristående mindre och medelstora familjeföretag. Efter motioner från bl. a. har företagsskatteberedningen fått tilläggsdirektiv att ta upp kapitalbeskattningens konsekvenser för familjeföretagen. Det är - mot bakgrund av de många företagsförsäljningarna och -fusionerna - angeläget att det sker så snabbt som möjligt, så att ett förslag kan läggas fram för . Olika lösningar är tänkbara för att komma ifrån de negativa effekterna på familjeföretagen. En framkomlig väg är att helt eller delvis befria sådana förmögenheter som utgör ett arbetande kapital i företaget från förmögenhetsskatt och - genom en höjning av realisationsvinstbeskattningen - se till att förmögenheten blir relativt hårt beskattad den dag som den förvandlas till ett konsumerbart kapital. I en särskild motion från folkpartihåll tas frågan om åtgärder för att underlätta generationsväxlingarna i familjeföretag upp, bl. a. möjligheterna för de anställda att inträda som delägare i företagen. Värdering av aktier i familjeföretag Vid värderingen av aktier i rörelsedrivande bolag som inte är börsnoterat och som inte är fåmansbolag gäller att värdesättningen grundas på det kapitaliserade värdet av avkastningen. För rörelsedrivande fåmansbolag gäller däremot att till grund för värdesättningen läggs ett på visst sätt beräknat matematiskt värde, ett substansvärde. Substansvärdet bör i huvudsak beräknas efter samma värde på tillgångar och skulder som aktieägaren skulle ha haft att själv ta upp vid förmögenhetsberäkningen, om tillgångarna och skulderna varit hans personliga. Vissa modifikationer sker dock med hänsyn till formen för egendomsförvaltningen. Frågan om hur familjeföretag värderas vid beskattning tas upp av metallmanufakturutredningen i dess slutbetänkande (SOU 1973:29). Utredningen konstaterar att genom substansvärderingen får man en orealistiskt hög värdering av företaget. På basis av en schematisk uppskattning av värdet på det egna kapitalet i ett antal företag enligt en substansvärdering resp. en avkastningsvärdering kommer utredningen fram till att substansvärdet överstiger avkastningsvärdet. Frågan om värderingsreglerna för aktier i icke börsnoterade fåmansbolag har upprepade gånger tagits upp i motioner från bl. a. folkpartihåll. Kravet på en översyn har emellertid avvisats av . En sådan har emellertid företagits av , som på grundval av denna utfärdat nya anvisningar. Även dessa bygger dock på att ifrågavarande aktier bör värderas enligt den s. k. substansmetoden. En nyhet är dock att länsstyrelserna som en kontrollåtgärd skall göra en bedömning av om det kan anses sannolikt att årsvinsterna inom bolaget medger en förräntning av detta substansvärde efter . En sådan bedömning bör om möjligt göras på de senaste två tre årens vinster och med hänsyn till den kännedom som kan erhållas om konjunkturerna för branschen och framtidsutsikterna för bolaget. Överstiger eller understiger substansvärdet i betydande grad det antagliga avkastningsvärdet, bör en justering ske. Denna modifiering av värderingsreglerna är väsentlig men undanröjer inte enligt vår mening behovet av en förutsättningslös översyn. Denna bör företas av företagsskatteberedningen. Genom reform skapades ett i princip individuellt skattesystem. Betydande inslag av sambeskattning finns dock fortfarande kvar. Det gäller bl. a. de fall då båda makarna är verksamma i den egna rörelsen, då deras inkomster skall samtaxeras. I inkomstlägen över ca . innebär detta en alltmer ökad skattebelastning jämfört med om makarna beskattats var för sig efter vars och ens arbetsinsats. För mindre företag som arbetar som enskild firma eller handelsbolag betyder det en hårdare beskattning jämfört med t. ex. aktiebolag i samma situation. a. av det skälet är det från både principiell och praktisk synpunkt angeläget att öppna möjligheter till någon form av individuell beskattning, om båda makarna är verksamma i egen rörelse. För att förhindra skatteflykt måste självfallet vissa spärregler finnas. Ett förslag om slopande av den faktiska sambeskattningen bör föreläggas årets riksdag. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos regeringen begär förslag om skattereform för mindre och medelstora företag omfattande 1. successiv avveckling av allmänna arbetsgivaravgiften, 2. lindrad beskattning av förmögenheter som utgör ett arbetande kapital i mindre och medelstora familjeföretag, 3. ändrade värderingsregler för aktier i familjeföretag, 4. rätt för mindre företag att avsätta medel till trygghetsfonder, 5. slopad faktisk sambeskattning av makar verksamma i den egna rörelsen. GOTAB 75 8545 S 1975