mot · FZ0266 · 1975-11-13 00:00:00 — Motion 1975/76: 66 av i Ulfsbyn m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:19 om ändring i lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs m. m. Genom lagen 1970:43, som trädde i kraft , har införts ett system med statlig lönegaranti vid konkurs. Enligt nämnda lag svarar staten för betalning av arbetstagares fordran hos arbetsgivare som efter försätts i konkurs. De fordringar som skall omfattas av denna garanti är sådana löne- och pensionsfordringar som har förmånsrätt i konkurser. I propositionen 1975/76:19 föreslås vissa ändringar i lönegarantisystemet vid konkurs. I propositionen behandlas även förslag till utvidgningar av garantin till nya personkategorier. Man tar bl. a. upp frågan om att underentreprenörsfordringar, som avser underentreprenörens och hans anställdas arbetsinsatser, bör omfattas av lönegarantin vid huvudentreprenörs konkurs. I propositionen avvisas emellertid en sådan utvidgning. En utvidgning av lönegarantin skulle enligt departementspromemorian (DsA 1975:4), som utgör underlag för ifrågavarande proposition, säkerligen medföra svåra utredningstekniska problem, särskilt om utvidgningen avgränsas till enbart fordringar för underentreprenörens egen och hans anställdas arbetsinsats. Föredragande departementschef erinrar: En utvidgning kan enligt promemorian också få vissa inte önskvärda konsekvenser, t. ex. en ökning av antalet sådana företagare, som väljer att arbeta som egna företagare endast för att undandra sig beskattning och andra förpliktelser och åtaganden mot samhället och de anställda. Vidare erinras om att "lönegarantin skyddar dem som är anställda i ett underentreprenörsföretag om detta försätts i konkurs. En utvidgning av garantin skulle således i princip gynna endast företagaren själv. Vi delar departementschefens uppfattning att lönegarantin inte bör utvidgas på ett sådant sätt att bara företagaren själv gynnas. Om emellertid lönegarantin utvidgas så att den täcker underentreprenörs fordran vid huvudentreprenörs konkurs endast i vad gäller de anställdas arbetsinsats och inte företagarens egen arbetsinsats blir i stället effekten att de anställda och samhället gynnas. Företagaren står själv för riskerna i vad gäller kundernas insolvens genom egen lön, materialkostnader och övriga icke direkta lönekostnader för entreprenaden. De anställda gynnas genom att de får behålla sina arbeten. Risken för att underentreprenören går i konkurs på grund av huvudentreprenörens konkurs minskas i stor utsträckning. 1 1975/76. 1975/76: 66 Samhället gynnas genom att arbetstillfällen räddas. Detta innebär stora samhällsekonomiska vinster framför allt i områden med vikande sysselsättning. Genom den föreslagna utformningen torde inte utredningsproblemen bli så stora som departementschefen fruktar. Underentreprenörerna torde normalt ha redovisning för den tid anställda arbetat på viss entreprenad. Genom denna redovisning kan löneandelen på utestående fordran beräknas. För att ytterligare minska utredningsproblemen kan man lägga bevisbördan på underentreprenören då det gäller att ange löneandelens storlek. Då det gäller de enligt promemorian påtalade inte önskvärda konsekvenserna i form av en ökning av antalet företagare som väljer att arbeta som egna företagare endast för att undandra sig beskattning och andra förpliktelser kan konstateras att dessa inte kommer att föreligga om lönegarantin utvidgas enligt vårt förslag. Den egna företagaren kommer ju inte att få del av garantin. Frågan om huruvida det skulle strida mot lönegarantins idé att låta garantin omfatta även juridiska personers fordringar faller genom att garantin specialdestineras att gälla endast anställdas löner hos underentreprenören. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att beslutar att hos regeringen begära skyndsam utredning och förslag till en utvidgning av den statliga lönegarantin, innebärande att denna även skall omfatta underentreprenörers anställda i enlighet med vad i motionen anförs. . () i . () i