mot · FY022020 · 1975-04-07 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:48 med förslag till ändrade regler för beskattning av samfålligheter m. m. Enligt nuvarande regler är besparingsskogar, häradsallmänningaroch andra likartade samfålligheter (marksamfälligheter) som förvaltas självständigt för delägarnas gemensamma räkning skattskyldiga för inkomst, medan delägarna inte beskattas för utdelning från samfällighet. Det är alltså fråga om en enkelbeskattning som helt ligger på den juridiska personen. Skattesatsen vid den statliga inkomsttaxeringen utgör , vilket vid införandet av bestämmelserna angavs motsvara den genomsnittliga statsskatt som skulle ha utgått om beskattningen skett hos delägarna. I propositionen 1975:48 föreslås att de ifrågavarande samfälligheterna under förutsättning att de utgör särskilda taxeringsenheter - fortfarande skall vara skattskyldiga för inkomst men att utdelning till delägarna skall beskattas hos dessa. Utdelningen skall å andra sidan vara avdragsgill för samfälligheten. Detta innebär i princip en enkelbeskattning, där beskattningen dock delas mellan den juridiska personen och delägarna. Bytet av beskattningsmetod har huvudsakligen motiverats med den s. k. skatteförmågeprincipen. Vidare föreslås statsskattesatsen höjd till ,dvs. samma som för ekonomiska föreningar. En möjlighet införs för delägarna att göra insättning på skogskonto förden del av uppburen utdelning som avser skogsintäkt under beskattningsåret eller . Samfälligheterna skall till ledning för taxeringen under taxeringsåret lämna uppgift om utdelning till delägare, oavsett beloppets storlek. Uppgiften skall även innehålla upplysningar som erfordras för insättning på skogskonto. De nya reglerna föreslås träda i kraft och skall tillämpas första gången i fråga om 1977 års taxering. Vi kan inte godta förslaget till nya regler för marksamfälligheter av följande skäl. Den ifrågavarande lagstiftningen har aktualiserats av att behov uppkommit om skatteregler för gemensamhetsanläggningar enligt lagen (1966:700) om vissa gemensamhetsanläggningar och anläggningslagen (1973:1150). Vi har inget att erinra mot innehållet i propositionen i denna del. När det gäller marksamfälligheterna däremot finns redan skatteregler. Enligt vår mening fungerar dessa regler i stort sett tillfredsställande, varför det krävs starka skäl för att ändra reglerna. Marksamfälligheterna utgörs av en grupp sinsemellan tämligen heterogena samrälligheter. De flesta nu befintliga samfälligheterna, såsom besparingsskogar och häradsallmänningar, har uppkommit av hävd eller vid lantmäteriförrättning och kan inte nybildas. En annan typ av samfälligheter, gemensamhetsskogarna, kan tillskapas genom fastighetsbildningsåtgärd. Utmärkande för alla samfälligheter är att de förvaltar betydande skogsområden, en uppgift som de fullgör med ansvar och skicklighet, vilket har stor betydelse för landets ekonomi. En annan viktig uppgift, som åvilar vissa samfälligheter, är att handha nybyggnad och underhåll av vägar. Samfälligheterna utgör också en betydelsefull faktor när det gäller att skapa sysselsättningstillfällen i glesbygder. Samfällighetemas verksamhet är kringgärdad av särskilda föreskrifter och reglementen, som skapar garantier mot missbruk och gör att samfälligheterna inte kan jämställas med vanliga vinstdrivande företag. I vad särskilt gäller gemensamhetsskogarna finns det ett allmänt uttalat önskemål om att underlätta tillskapandet av nya sådana. Det rör sig i dessa fall vanligen om små skogsskiften som var för sig är svåra att bruka och som det kan vara rationellt att sammanföra till större enheter. Skattereglernas utformning har ofta varit av avgörande betydelse för de markägare som låtit sin skogsmark ingå i gemensamhetsskog. Mot denna bakgrund anser vi det allmänt sett motiverat med liberala skatteregler för marksamfälligheterna. Beträffande den tekniska utformningen av den föreslagna beskattningen utgör denna såvitt vi kunnat finna en ny princip för enkelbeskattning. Det naturliga är enligt vår uppfattning att antingen helt beskatta samfälligheten eller att, såsom föreslagits beträffande gemensamhetsanläggningarna, helt beskatta delägarna. Att använda sistnämnda metod på marksamfälligheter synes i praktiken vara omöjligt. Genom den föreslagna uppdelningen av beskattningen uppkommer problem hur utdelningen skall behandlas vid taxeringen. Eftersom utdelningen bör ses som en vinstdisposition, borde rimligen såväl avdrag som beskattning ske under det beskattningsår som vinsten uppkommit. Detta låter sig emellertid knappast göra på grund av att beslut om utdelning fattas på samfällighetsstämma, som vanligen hålles efter under påföljande år eller efter den tidpunkt då kontrolluppgift senast skall lämnas. I de fall mottagaren tillämpar kontantprincipen kan utdelningen inte beskattas förrän den blir tillgänglig för lyftning. Detta problem har över huvud taget inte berörts av föredragande departementschef. Problemet gör sig särskilt gällande vid övergången till ny beskattningsmetod. Om de utdelningar som beslutas för kommer att beskattas hos delägarna, medan å andra sidan avdragsrätt inte föreligger för samfälligheten, inträffar en faktisk dubbelbeskattning. Bytet av beskattningsmetod medför också att alla de beskattade vinstmedel som uppkommit och som inte utdelas till delägarna före ikraftträdandet kommer att dubbelbeskattas. Detta måste uppfattas som stötande. De berörda samfälligheterna kommer naturligen att överväga att dela ut så mycket vinstmedel som möjligt . En sådan utveckling är givetvis inte önskvärd och bör undvikas. Samfälligheterna får inte inteckna sina fastigheter och saknar därför i allmänhet möjlighet att låna upp erforderligt driftkapital. En annan aspekt på bytet av beskattningsmetod är att samfällighetskommunerna kan komma att gå miste om skattemedel i de icke ovanliga fall då delägarna är bosatta i andra kommuner. Starka praktiska skäl talar också mot en uppdelning av beskattningen. Det administrativa förfarande som följer med beskattningen av utdelning hos delägarna kommer otvivelaktigt att medföra ett betydande merarbete för såväl samfällighetersom taxeringsmyndigheter. a. i har avstyrkt utredningsförslaget på denna grund. Det har inte gått att få fram fullständiga uppgifter om hur många delägare som erhåller utdelning från samfällighet och om utdelningsbeloppen. Så mycket står dock klart att det rör sig om ett mycket stort antal delägare (sannolikt överstigande 50 000) och att utdelningsbeloppen vanligen är blygsamma. Det bör anmärkas att bland delägarna finns många oskiftade dödsbon och att delägarna kan vara spridda över hela landet och t. o. m. vara bosatta utomlands. På grund av det anförda och då frågan om beskattningsmetodiken saknar statsfmansiell betydelse anser vi att den nuvarande metoden att helt beskatta marksamfälligheterna bör bibehållas. I vad gäller statsskattesatsen kan konstateras att någon egentlig analys inte gjorts angående effekterna av en höjning till 32 96. Enligt uppgifter i propositionen hade 50 å 60 96 av delägarna i gemensamhetsskogarna inkomster understigande . Med ledning av dessa uppgifter och mot bakgrund av den i proposition 1975:92 föreslagna nya statsskatteskalan för kan man förmoda att den genomsnittliga statsskatten, om samfällighetsinkomsten beskattades hos delägarna, inte skulle uppgå till 32 96. Sannolikt skulle skattesatsen relativt väl överensstämma med den nuvarande skattesatsen 15 96. På grund härav och med hänsyn till den ovan uttalade allmänna uppfattningen om liberala skatteregler anser vi att även statsskattesatsen bör vara oförändrad. Vad ovan anförts gäller i motsvarande mån regleringssamfälligheter. Även för dessa samfälligheter bör nuvarande relger bibehållas. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1975:48 beslutar att avslå propositionen i vad gäller förslagen till ändrade regler för inkomsttaxeringen av marksamfälligheter och regleringssamfälligheter. () () () () () () PER () i Gäddvik