mot · FY02550 · 1975-01-23 00:00:00 — av m. fl. om ökad samverkan mellan skola och näringsliv i fråga om den rapporter visar genomgående att de största arbetsmarknadssvårigheterna gäller ungdomar utan utbildning ovanför . Kravet på yrkesutbildning kommer ytterligare att öka, och det måste vara angeläget att gymnasieskolan når så många som möjligt av dem som lämnar . En påtaglig förändring har ägt rum i vad gäller elevernas val av studievägar inom gymnasieskolan. Tendensen till alltför stor efterfrågan av utbildning på gymnasieskolans teoretiska linjer har brutits, och i årets statsverksproposition konstaterar föredraganden att flera av de yrkesinriktade linjerna har ett betydande sökandeöverskott. Sedan gymnasieskolans första år har antalet sökande till de praktiska linjerna ökat med 36 96. Föredragande tar också ställning med anledning av krav på en prioritering med avseende på den framtida fördelningen av platser på olika linjer och förordar att de mer utpräglat yrkesinriktade linjerna prioriteras. Som föredraganden påpekar i budgetpropositionen kommer den ökade satsningen på yrkestekniska linjer att ställa stora krav på nyutrustning av undervisningslokaler och föredraganden föreslår också till att börja med i det närmaste en fördubbling av detta anslag. 1 budgetpropositionen 1975:1 bil. 10 ökar de statliga anslagen till skolväsendet med 730 milj. kr. till ca 7 000 milj. kr. eller med närmare 12 96. Kommunernas kostnad väntas öka med 500 milj. kr. till ca 5 500 milj. kr. Samhällets totalkostnad för enbart skolväsendet skulle således bli 12 500 milj. kr. Enligt SÖ kostar en gymnasieskoleelev , varav staten står för . och kommunen för . Detta är en genomsnittskostnad för elever, vare sig de undervisas i klasser med maximalt 30 elever eller i yrkesavdelningar om högst 16 elever. Elever i yrkesinriktade avdelningar kostar väsentligt mera, i regel . per årselev eller gymnasieutbildning 32 000 till . På grund av undervisning i såväl allmänna ämnen som yrkestekniska utnyttjas lokalutrymmena mycket expansivt. Ofta står de tomma upp till hälften av skoltiden. Totalkostnaden för gymnasieskolans yrkesinriktade utbildning med dess ca 90 000 elever överstiger . Dessa kostnader skall jämföras med statsbidragen för viss utbildning på heltid för industri och hantverk med . per klass och läsår och till inbyggd utbildning inom industri och hantverk och handel med högst . Yrkesutbildningen har haft och praktiserat olika former för samarbete mellan skola och näringsliv, bl. O växelutbildning med systematisk praktikutbildning i foretag och vanlig yrkesutbildning i skola med undervisning i yrkesteknik och fackteori, 0 inbyggd utbildning i företag, varvid eleverna står under skolans Detta samarbetssystem har visat sig ha stora fördelar. Samhällets kostnader för de ungas utbildning minskar avsevärt då näringslivet under produktionsmässiga förhållanden övertar en väsentlig del av de ungas utbildning 1 praktiska yrkesfärdigheter. , där samarbete med näringslivets företag varit en ledande princip vid yrkesutbildningens utbyggnad, har sparat mellan 15-20 milj. kr. genom att en stor del av den praktiska utbildningen varit förlagd till företag. En annan fördel är att eleverna vid ett sådant samarbete kommer i nära kontakt med den moderna tekniska utvecklingen. De flesta gymnasieskolor saknar helt ekonomiska möjligheter att inom skolan erbjuda maskinell utrustning av den standard som används inom näringslivet. Föra» klara ovannämnda praktikfråga för gymnasieskolans yrkesinriktade utbildning skulle ca 20 000 platser behöva stå till förfogande. Om t. ex. det av beslutade systemet inom AMS att ersättning skall utgå med . vid anställning av ungdom praktiserades på gymnasieskolepraktikant skulle detta enligt gjorda beräkningar ändå kunna medföra en vinst av 150 milj. kr. Det nu gällande statsbidraget för lärlingsutbildning och industriskolor som en gång framräknades på grundval av samhällets kostnader för den konventionella yrkesskoleutbildningen har på grund av penningvärdets fall kraftigt försämrats. Om hantverkets lärlingsutbildning och industriskolorna skulle upphöra, kan man räkna med att motsvarande utbildning överförd till traditionell gymnasieskola skulle innebära kostnadsökningar för samhället på ca 130 milj. kr. Mycket tyder nu på att samarbetet i utbildningen mellan företag och skola minskar. Vi anser detta vara en olycklig utveckling från såväl ekonomisk som kvalitetssynpunkt och föreslår därför att den av föredraganden prioriterade utbyggnaden av den yrkestekniska gymnasieutbildningen utformas så att detta samarbete ökar. Det är nämligen från samhällsekonomisk synpunkt önskvärt att man tar vara på den utbildningsresurs som finns i svenskt näringsliv. Det bör i det sammanhanget nämnas att utbildningskostnaden för en elev på ett fö retag blir högst en tredjedel av kostnaden för en elev i vanlig gymnasieskola. Utbildningens kvalitet kan vanligtvis fullt mäta sig med annan yrkesteknisk gymnasieutbildning. Skolket och studieavbrotten minskar i den mån eleven kommer in på en utbildning han eller hon själv valt som förstahandsalternativ - i den vanliga gymnasieskolan kommer endast hälften av eleverna in på den utbildning de valt i forsta hand. Det är dessutom tänkbart att en stor del av de elever som visar tecken på skolleda och vantrivsel bättre skulle finna sig till rätta med en utbildning med mer näraliggande arbetslivsanknytning. Mot bakgrund av att de yrkestekniska linjernas utbyggnad kommer att kräva utomordentligt stora ekonomiska insatser såväl av staten som av kommunerna bör det undersökas på vilka vägar man kan gå fram för att åstadkomma en förbättrad samverkan mellan skola och näringsliv i utbildningshänseende. Självklart bör en sådan samverkan endast komma i fråga när utbildningen härigenom blir mer effektiv och när det är samhällsekonomiskt motiverat. På grunder som anförts i det föregående hemställer vi att hos regeringen begär utredning och förslag beträffande en ökad samverkan mellan skola och näringsliv i vad avser den gymnasiala yrkesutbildningen. () HANS NYHAGE (m) 1 * 1975.