mot · FZ02127 · 1975-11-24 00:00:00 — Motion 1975/76:127 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:67 med förslag till terrängkörningslag I propositionen 1975/76:67 framläggs förslag till ny terrängkörningslag som är avsedd att ersätta lagen (1972:606) om körning i terräng med motordrivet fordon. Det nu framlagda lagförslaget torde i väsentliga avseenden på ett bättre sätt än nu gällande lag reglera körning i terräng med terrängmotorfordon och motorfordon. Enligt vår uppfattning är förbudet mot barmarkskörning och mot körning på snötäckt mark med undantag som anges för de areella näringarnas behov i stort sett ändamålsenligt. I den sedvanerätt som benämnes allemansrätt ingår begreppet färdas resp. taga väg över annans mark. Enligt departementschefen är det i viss mån oklart huruvida körning med terrängfordon på annans mark kan anses som tillåtet eller ej. Vi delar inte departementschefens uppfattning: Allemansrätten innebär i princip att man får färdas på annans mark i den mån det kan ske utan risk för att ägaren tillfogas skada. Enligt vår mening kan ett sådant synsätt inte accepteras. Begreppet färdas sett från sedvanerättssynpunkt omfattar människor som går tili fots, i vissa fall cykling och ridning. All färd med någon form av motorfordon torde utan tvivel innebära att avsteg från förhållanden, då allemansrätten kan åberopas av vederbörande trafikant. Huruvida skada kan uppkomma på mark, gröda eller som störning av , djurliv etc. berör inte tillåtligheten att, uppsutten på motorfordon av vad slag det vara må, färdas över annans mark. Härför bör markägarens tillstånd krävas. Av det skälet bör ytterligare en punkt tillfogas 1 § Terrängkörningslagen. 1 denna punkt bör det framgå att all körning med motorfordon, således inkl. alla slags terrängmotorfordon - utom på allmän väg eller på enskild väg upplåten till allmän trafik fordrar markägarens tillstånd. I de fall nu föreslagen lagstiftning också skall kunna rikta sig mot enskild marks ägare eller brukare finner vi att sådana åtgärder endast bör motiveras av naturvårdsskäl och således regleras inom ramen för naturskyddslagen. En långt gående lagstiftning beträffande körning med terjängmotorfordon är angelägen. Emellertid bör undantag från ett generellt förbud kunna medges, även då det inte enbart gäller nyttotrafik, eller eljest då det rör lokalbefolkningens möjligheter till rekreation och friluftsliv. I viss mån bör även rena turistintressen kunna beaktas. Dock bör de områden, som av ovanstående skäl frisläpps för trafik med terrängmotorfordon, av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kringgärdas med särskilda föreskrifter. Enligt vår mening bör i sådana områden särskilda leder anvisas. En märkning av dessa leder bör vara en ovillkorlig förutsättning för att tillåta trafik med terrängmotorfordon. Kostnadsskäl för iordningställande av märkta leder bör inte vara ett hinder för desamma. Genom enkla och billiga åtgärder såsom enkel märkning och i förekommande fall stakning kan tillfredsställande märkning av leder ske. Enligt vår mening är det angeläget med skydd från störningar inte bara i de s. k. särskilda förbudsområdena i fjällregionen utan också så långt som är görligt inom de områden som kommer att bli tillåtna för trafik med terrängmotorfordon. Det ankommer på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. Åberopande vad som anförts hemställs att 1. beslutar att till § 1 Terrängkörningslagen fogas en bestämmelse om att tillstånd erfordras av markägare för att med terrängmotorfordon och motorfordon taga väg över annans mark, 2. ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande terrängkörningslagens tillämpning gentemot enskild markägare, 3. beslutar att, inom de områden av fjällregionen där körning med terrängfordon och motorfordon blir tillåten, särskilda färdvägar anvisas och på lämpligt sätt märks och i förekommande fall stakas. L. () i () i Vrångebäck