ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY021425 · 1975-01-27 00:00:00 — om statsbidrag till Whitlockska . gav regeringen i enlighet med utbildningsutskottets begäran tilläggsdirektiv till utredningen om skolan, staten och kommunerna (SSK)av innebörd att SSK borde överväga formerna för statsbidrag till enskild utbildning. Med hänsyn till de enskilda skolornas stora pedagogiska betydelse är det angeläget att beståndet av dessa skolor inte ytterligare utarmas, medan utredning pågår. Whitlockska är en av de två återstående - av tidigare nio -stats-och kommununderstödda skolorna i . I skolans budget motsvarar statsbidraget normalt av alla intäkter, medan och övriga elevkommuners bidrag motsvarar . Resten är elevavgifter. Det förefaller orimligt att ett eventuellt borttagande av de i kommunbidrag skall medföra förlust också av de och därmed av skolans existensmöjligheter. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att statsbidrag till Whitlockska skall fortsätta att utgå i avvaktan på att SSK slutför sitt arbete. J sami Nr 1425-1433
mot · FY021427 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om kommuns ansvar för inackordering av gymnasieskolelever. Ett av målen för utbildningspolitiken äratt utjämna de reella möjligheterna att delta i icke obligatorisk utbildning av olika slag, t. ex. gymnasieskolan. För att nå det målet måste hinder av olika slag undanröjas. Dessa hinder kan vara av bl. a. social, kulturell, ekonomisk och geografisk natur. Ofta är f. ö. flera hinder kopplade till varandra. Ett exempel på geografiskt hinder kan vara att bo i glesbygd, t. ex. i en skärgård. Olika åtgärder har vidtagits från samhällets sida för att bidra till en utjämning av de reella möjligheterna att gå i t. ex. gymnasieskola. Exempel på sådana åtgärder för att motverka geografiska hinder är bl. a. inackorderingstillägg, resetillägg, statsbidrag till byggande eller hyrande av skolhem, statsbidrag till avlönande av föreståndare för skolhem i vissa fall. Statsbidragsbestämmelserna för byggande eller hyrande av skolhem liksom för avlönande av föreståndare för skolhem för gymnasieskolan finns i Kungl. Maj:ts kungörelse 1945:594, ändrad senast 1973:354, samt i kungl, brev av . Nyssnämnda författningar reglerar emellertid, som framgått, enbart statsbidragen och villkoren för dessa. Någon skyldighet för kommuner att bygga elevhem finns alltså inte. diskuterar i sitt betänkande Utbildning i glesbygder (Ds In 1972:1) bl. a. inackorderingsfrågan. Utredningen konstaterar därvid att gymnasieskolutbildning får räknas till regional service av sådant slag, att det inte är rimligt att alla elever i alla delar av landet skall kunna resa till och från skolorten . Inackordering blir därför, enligt utredningen, nödvändig. finns ingen myndighet som är ansvarig för att inackorderingsmöjligheter är tillgängliga i erforderlig utsträckning. Utredningen föreslår därför att den kommun som är huvudman för gymnasieskolan skall ha ansvar för att det på gymnasieorten finns tillfredsställande inackorderingsmöjligheter. Detta behöver inte nödvändigtvis innebära, skriver utredningen, att kommunen skall driva egna elevhem men att kommunen bör vara ansvarig för att alla elever som behöver det får en godtagbar inackordering. Utredningen föreslår därför att kommunen bör organisera inackorderingsverksamheten och utöva tillsyn över densamma. förslag i detta avseende refererades utförligt i propositionen 1973:77 men föranledde inget förslag från Kungl. Maj:t och inte heller något beslut i . Vi anser det angeläget att glesbygdsutredningens förslag nu förverkligas i vad avser ansvar för inackordering av elever och tillsyn över densamma. Detta ansvar för inackordering av elever och denna tillsyn över inackorderingsverksamheten bör skrivas in i skollag och skolstadga. Dock bör med hänvisning till myndighetsåldern tillsynsskyldigheten gälla enbart gymnasieskolelever . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag till sådan ändring av skollag och skolstadga att gyninasiekommuns ansvar för inackordering av gymnasieskolelever samt tillsyn över inackorderingsverksamheten för gymnasieskolelever fastslås som en skyldighet. () ()
mot · FY021429 · 1975-01-27 00:00:00 — om samverkan mellan skola och arbetsliv. I ökad utsträckning börjar man nu på skilda håll bli medveten om hur viktigt det är att bryta ner gränserna mellan de traditionella utbildningsinstitutionerna och samhället i övrigt. Att finna former för ett ökat samarbete mellan skola och arbetsliv är en naturlig del av denna strävan. I viss utsträckning har man i varit öppen för detta, t. ex. genom den praktiska yrkesorienteringen i . Den ger eleverna en elementär kännedom om krav och förhållanden inom arbetslivet. De tankegångar som aktualiserats går ut på att bygga ut den praktiska yrkeskontakten. Härigenom skulle man inte bara överbrygga klyftan mellan skola och arbetsliv. Man skulle också uppnå en ökning av praktikinslaget i utbildningen. Det gäller för såväl grundskola som gymnasieskola. Flera olika modeller är tänkbara för en praktisk yrkeskontakt. Några av dessa skisseras nedan. Tillsammans med andra bör de prövas inom ramen för en försöksverksamhet. Inom ramen för den allmänna skolgången kan man lägga in ett antal praktikperioder, som sträcker sig över minst och under vilka eleven har ett i stort sett normalt förvärvsarbete på en arbetsplats som utvalts i samråd mellan eleven och en till skolan knuten arbetsförmedling. För att de erfarenheter som inhämtats utanför skolan skall kunna tas till vara i undervisningen bör praktikperioderna förläggas så, att eleven efter den sista praktikperioden har normal skolgång kvar. Härigenom understryks också att praktikperioderna fullgörs inom ramen för undervisningen och att eleven står under skolans tillsyn. I vissa länder tillämpas ett system som innebär att eleverna under de senare skolåren arbetar på en arbetsplats utanför skolan (polyteknisk utbildning). Där deltar de i den normala verksamheten eller arbetar i en speciellt inredd institution. Från sina första skolår hårde förberetts för denna verksamhet, som ofta börjar i 12-13årsåldern. För svenska förhållande skulle en liknande verksamhet kunna utformas så, att den ersätter pryoverksamheten. För att bli meningsfulla kräver sådana utbildningsmoment att det på arbetsplatserna finns utbildade handledare, eventuellt också särskilda lokaler. T re korta studiebesök ingår enligt läroplanen i årskurs 8 som förberedelse för pryo, och studiebesök förekommer givetvis också i andra sammanhang. En större del av undervisningen skulle emellertid med fördel i form av längre arbetsplatsbesök kunna förläggas till institutioner utanför skolan. Så kan t. ex. pressen och dess roll studeras vid några dagars besök på en tidning, varvid eleverna praktiskt får lära sig hur en tidning fungerar, hur nyhetsförmedlingen går till, hur den tekniska framställningen av en tidning går till och principerna bakom detta etc. Samma metod kan användas vid studiet av andra företeelser. Med hänvisning till vad som anförts hemställer jag att begär försöksverksamhet med vidgad samverkan mellan skola och arbetsliv i syfte att öka praktikinslagen i utbildningen i grundskola och gymnasieskola.
mot · FY02143 · 1975-01-16 00:00:00 — av m. fl. om ökat inflytande för anställda i aktiebolag. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1975:182 hemställs att begär att regeringen låter tillsätta en parlamentarisk utredning med uppgift att utarbeta förslag till ny aktiebolagslag i syfte att ge de anställda en med kapitalägarna likvärdig ställning. /ENKEL (fp)
mot · FY021430 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om universitetsundervisning som främjar spridning av forskningsresultat m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1975:1687 hemställer att begär att innehavare av forskartjänster vid universitet och högskolor ges möjlighet att fullgöra en del av sin undervisningsskyldighet i former som främjar spridningen av forskningsresultat m. m. () ()
mot · FY021432 · 1975-01-23 00:00:00 — om ett statligt . inrättades sekretariatet för framtidsstudier, knutet till statsrådsberedningen. Sekretariatets uppgift är att föra de diskussioner och överväganden om framtidsstudier i som skisserades i betänkandet Att välja framtid (SOU 1972:59). De remissvar som lämnades i anslutning till utredningen har analyserats, och framtidsstudiernas innehåll och organisation har närmare kunnat övervägas. Parallellt med sekretariatet för framtidsstudier har också inrättats en samarbetskommitté för långsiktsmotiverad forskning m. m. i anslutning till verksamheten inom forskningsråden och motsvarande organ. Till skillnad från sekretariatet har samarbetskommittén en klart fastlagd arbetsuppgift i att främja samarbetet mellan de skilda forskningsråd och andra organ som har ansvar för det långsiktiga forskningsarbetet. Sekretariatets arbete har av allt att döma inriktats på att skapa långsiktigt beslutsunderlag och att därvid arbeta tvärvetenskapligt och över ett mycket vitt fält. är enligt uppgift arbetslivet , råvaror och naturresurser i ett långsiktigt perspektiv och internationella beroende föremål för särskilda studier i sekretariatets regi. Dessutom har annonserats en framtidsstudie på energiområdet i samarbete med energipolitiska delegationen. Sekretariatets verksamhet kan antas få den allra största betydelse för inriktningen av samhällspolitiken. Mycket talar för att ökade resurser måste satsas på detta område för att säkra ett så fullödigt beslutsunderlag som möjligt för skilda samhällsåtgärder. Mot denna bakgrund förefaller nu tiden vara inne att mera långsiktigt fastställa sekretariatets status och position. Det har varit naturligt att under uppbyggnadsskedet knyta sekretariatet till statsrådsberedningen, men erfarenheterna av den hittillsvarande verksamheten och sekretariatets framtida mycket centrala funktion gör det motiverat att nu överväga en mera fristående ställning för sekretariatet. Det förefaller därvid lämpligt att sekretariatet får bilda kärnan i ett nyinrättat , som då skulle erhålla en självständig status under ledning av en parlamentariskt sammansatt styrelse. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att sekretariatet för framtidsstudier omvandlas till ett under ledning av en parlamentariskt sammansatt styrelse. . ÅSLING (c)
mot · FY021433 · 1975-01-27 00:00:00 — om rätt att i glesbygd sätta upp vägskylt om lanthandel. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1975:1750 hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen 1975:1750 anförts beträffande s. k. lanthandelsskyltar. L. () i GOTAB 75 8786 S 1975
mot · FY021434 · 1975-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om anslutning av veterinärerna till alarmeringscentraler. SOS alarmering aktiebolag (SOSAB) bildades efter ett beslut i , som godkände avtal mellan , och . Bolagets främsta uppgift skulle härvid vara att successivt överta s. k. SOS-tjänst med telefonnummer 90 000. får följande organ avgiftsfritt anlita SOSAB:s tjänster: polis, brandkår, jourhavande läkare, ambulans, flygambulans, sjöräddning, flygräddning, fjällräddning samt socialvårdens jourverksamhet. Mot avgift får ett antal angivna organ anlita SOSAB:s tjänster. Bland dessa återfinns jourhavande veterinär. Det kan noteras att, enligt avtalet, SOSAB inte utan regeringens medgivande får ändra omfattningen eller utformningen av verksamheten. Med hänsyn till nödvändigheten av snabbhet i djursjukvården, där givetvis eko- , nomiska aspekter kan anföras, torde likväl det humanitära i ett snabbt ingripande vara det primära målet. Det skulle av det skälet vara av värde om anlitande av jourhavande distriktsveterinär uppfördes bland de avgiftsfria tjänsterna. Det är ju att märka att listan över organ, som avgiftsfritt får anlitas, täcker praktiskt taget varje olyckssituation utom djursjukdom. En utredning som finge till uppgift att kartlägga de rent praktiska problemen liksom de ekonomiska konsekvenserna synes oss vara en lämplig åtgärd. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om åtgärder för att avgiftsfritt inordna veterinärer i SOSAB:s larmsystem i enlighet med vad i motionen anförts. L. () i () . NISSER (m)
mot · FY021437 · 1975-01-24 00:00:00 — av herr förste vice talmannen och i om befordringsavgiften för postförsändelse. Den nuvarande posttaxan kan knappast sägas vara uppbyggd enligt rationella metoder. Eftersom postverket icke har till uppgift att innehållsmässigt granska någonting i de försändelser det har att befordra, finns det ingen anledning att tillämpa olika befordringsavgifter beroende på försändelsernas tekniska framställning. Om ett brev är handskrivet eller tryckt i massupplaga betyder vid befordringen ingenting från arbetssynpunkt för postverket. får en försändelse vid sina uppsamlingsställen eller vid postkontoren, och denna skall vidarebefordras till adressaten, och därmed är arbetet fullgjort. Det är endast tre faktorer som vid postbefordran inom landet behöver beaktas, nämligen stycketalet, vilkten och med vilken snabbhet försändelsen önskas befordrad. Hur försändelsen ser ut har, med undantag av bestämmelserna om minimi- och maximinått, ingen betydelse från arbetssynpunkt. Om posten skall fefordra ett handskrivet, slutet brev eller ett tryckt reklamkort bör inte inverka på portot, eftersom arbetet med befordringen är detsamma. Tidsfaktorn är givetvis av betydelse för postverket från arbetsfördelningssynpunkt, och därför är en klassindelning med hänsynstagande till hur snabbt befordringen önskas motiverad från denna synpunkt. Vid tidigare diskussioner om portokostnaderna har ofta anförts att tidningarna skulle fä betala alltför mycket om ovanstående förslag genomfördes. Då det numera finns ett tämligen väl genomfört presstöd, kan detta utformas så att tidningarna kompenseras för eventuella portohöjningar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att befordringsavgift för postförsändelse, inom gränsen för vissa maximimått, endast skall vara beroende av försändelsernas stycketal och vikt samt den snabbhet varmed de förmedlas. () i Jänköping
mot · FY021440 · 1975-01-24 00:00:00 — om påföljden av framförande av motorfordon före uppnådd körkortsålder. Bestämmelserna angående körkortsinnehav och vid förseelser eventuell indragning av körkort är med hänsyn särskilt till trafiksäkerheten mycket stränga. Det är emellertid av synnerlig vikt att lagstiftningen här liksom på andra områden är så utformad att den vinner både förståelse och respekt hos medborgarna. Endast härigenom kan den önskvärda laglydnaden uppnås. Beträffande körkort kan lagstiftningen i vissa fall med fog ifrågasättas när det gäller påföljder på grund av förseelser av olika slag. Jag avser här närmast de fall då ungdomar före uppnådd körkortsålder, , framfört motorfordon. Denna förseelse bestraffas med väntetid innan vederbörande kan räkna med att få lämplighetsintyg för körkort. Detta trots att körningen inte förorsakat vare sig person-elleregendomsskada. Påföljden i form av uppskov har av allt att döma tillkommit enbart i avskräckande syfte dvs. för att hindra ungdomar från att framföra motorfordon innan de uppnått . Enligt föreskrifter får detta ske endast i samband med övningskörning och då tillsammans med en som innehar körkort. Emedan många ungdomar upplever denna straffpåföljd som klart orättvis, föreligger risk för att de ändå gör sig skyldiga till samma förseelse - de vill inte vänta de som påföljden omfattar. Sådana återfall synes inte vara ovanliga. Med hänsyn härtill är det enligt min mening inte rimligt att den som i ungdomligt oförstånd före fyllda framför fordon och därvid inte åsamkat person- eller egendomsskada skall behöva vänta till för att erhålla körkort. Påföljd i form av dagsböter bör vara till fyllest. En påföljd som upplevs som klart orättvis kan inte, som lagstiftarna förutsett, ha den avskräckande effekten att vederbörande avhåller sig från att köra bil. Och i sådana fall kan det från trafiksäkerhetssynpunkt innebära just de risker som man vill förebygga. Med stöd av det anförda hemställer jag att ger regeringen till känna dels att vad som tillämpas som tvåårigt uppskov för körkorts erhållande avskaffas när det gäller person som framfört fordon före uppnådda och därvid inte åsamkat person- eller egendomsskada, dels att sådan förseelse medför påföljd i form av dagsböter.
mot · FY021443 · 1975-01-01 00:00:00 — av herrar i och om skyldighet för gångtrafikant att i mörker bära reflexanordning har vidtagits konkreta åtgärder för att nedbringa trafikolycksfallen. Lagen om skyldighet att använda bilbälte är ett sådant exempel. Kommunikationsminister besked om att det kommer en proposition med förslag om skyldighet för motorcykelförare att använda skyddshjälm är ytterligare ett exempel. Dessa förslag har vunnit bred anslutning och kommer utan tvekan att ha stor betydelse när det gäller att lindra verkningarna av trafikolyckor. Tiden borde nu vara mogen att också införa lag om skyldighet för gångtrafikant att i mörker bära reflex eller lykta. Förslaget har tidigare väckts i utan att bli bifallet. Mörkerolyckorna har en mycket stor omfattning. Enligt preliminära olycksstatistik för omkom 115 personer i mörkerolyckor . Vidare inträffade 780 mörkerolyckor med personskador som följd. Av dessa var inte mindre än 413 olyckor med svåra personskador. Det kan tilläggas att erfarenhetsmässigt torde de definitiva uppgifterna komma att överstiga de preliminära med i genomsnitt . Dessa dystra siffror borde vara tillräckligt motiv för att lagstifta om skyldighet för gångtrafikant att bära reflex eller lykta vid färd i mörker. En föredömlig insats görs av organisationer, myndigheter och enskilda genom att sprida propaganda om olycksriskerna och genom utdelande av reflexbrickor. Ett uppmärksammat sådant initiativ har tagits av i , som delat ut över 70 000 reflexbrickor. I huvudsak har dessa utdelats till anställda, till skolbarn och till pensionärer. Man avser att totalt dela ut 100 000 reflexbrickor. Sådana initiativ är givetvis utomordentligt värdefulla, och de visar vilken betydelse man tillmäter reflexer såsom förebyggande åtgärd. Men den dystra olycksstatistiken visar att man når inte tillräckligt goda resultat genom propaganda och frivilliga åtgärder. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att bestämmelser införs innebärande skyldighet för gångtrafikant att vid färd i mörker bära reflexanordning eller lykta. () () i
mot · FY021444 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om överförande till kommunerna av tillståndsgivningen för linjet ra fik, m. m. Kommunerna har av sociala rättviseskäl påtagit sig ett allt större ansvar för linjetrafiken, särskilt på landsbygden. De kommunala kostnaderna har till följd av detta kommit att stiga brant och fått till resultat att de flesta busslinjer subventioneras via kommunala medel. Det är därför kommunerna som har det ekonomiska ansvaret för en stor del av linjetrafiken. Genom utarbetande av trafikförsörjningsplaner och deltagande i arbetet på att tillskapa regionala trafikplaner har kommunerna även ett ansvar för det lokala trafikplanearbetet. Målsättningen för denna planering och för finansieringen av den lokala busstrafiken berör i mycket hög grad företagslokalisering, bebyggelseplanering och ekonomisk planering. För att få en socialt tillfredsställande landsbygdstrafik med kollektiva färdmedel är det i de flesta fall nödvändigt att en avvägning sker mellan avgifter och skattemedel för att nå kostnadstäckning. Denna avvägning är av politisk natur och bör göras av kommunala organ vilket kommunerna också visat sig villiga att göra genom de senare årens allt större kommunala subventioner till busstrafiken i landsbygden. Då kommunerna har ansvar för den kommunala trafikförsörjningen och när dessa beslutar om linjesträckning, turlistor och taxor samt tar det ekonomiska ansvaret för linjetrafiken inom kommunerna är det naturligt att kommunerna också ges trafiktillstånd för denna trafik. Den nuvarande ordningen där ger koncession till denna trafik till trafikutövaren gör det svårt för kommunerna att nå den mest rationella busstrafiken på linjer där statliga eller enskilda företag innehar tillståndet för trafiken. I de förhandlingar som regelmässigt förs, mellan kommun och trafikutövare som kräver subvention för upprätthållande av socialt angelägen trafik, kommer kommunen i ett underläge genom att det är trafikföretaget och inte kommunerna som innehar tillståndet för upprätthållandet av linjetrafiken. Ett större kommunalt självbestämmande över linjesträckning, tidtabeller och taxor skulle förändra situationen på ett sätt som kunde såväl nedbringa de kommunala kostnaderna som medverka till en bättre trafikservice på landsbygden. Kommunen skall kunna välja mellan att själv bedriva trafik eller överlåta denna på entreprenad. 1* 1975. För att i denna motion föreslagna åtgärder skall kunna komma till praktiskt utförande krävs att en förändring görs i yrkestrafikförordningen vad gäller tillståndsgivningen för linjetrafik. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att ge regeringen i uppdrag att framlägga förslag om att tillståndsgivningen för den lokala trafiken överföres från länsstyrelserna till kommunerna, att beslutar att kommunerna får lagfäst rätt att fastställa taxor och turlistor för den lokala kollektiva trafiken.
mot · FY021445 · 1975-01-22 00:00:00 — av m. fl. om fordonskungörelsens tillämpning på truckar m. fl. Enligt 1 § fordonskungörelse är exempelvis motordrivet fordon eller släpfordon som uteslutande används inom inhägnat fabriksområde befriat från kontroll enligt nämnda kungörelse. Detta innebär att vägtrafiklagstiftningen inte äger tillämpning på truckar och andra transportfordon. 1 arbetarskyddslagstiftningen har däremot intagits relevanta bestämmelser som bl. a. säger att truckar skall vara försedda med erforderliga skyddsanordningar och även i övrigt vara så utformade och anordnade att de erbjuder betryggande säkerhet. Arbetarskyddsstyrelsen har med stöd av arbetarskyddskungörelsen beslutat att truckar skall underkastas fortlöpande tillsyn utan att man där preciserat tidsintervallerna. Truckar och andra transportanordningar som framföres inom inhägnat område framföres ofta i anslutning till arbetande människor som ej har uppsikt på dem och dessutom sker det ofta i trånga utrymmen. Detta ställer stora krav på manöverorgan, bromsanordningar m. m. som har betydelse för fordonets säkra framförande och funktionsduglighet. Likaså tvingas föraren ofta göra korta uppehåll med fordonet vilket ställer krav på god handbroms m. m. Flera olyckor har inträffat i samband med körning av truck på fabriksområde eller då fordonet lämnats av föraren. En del av dessa har haft dödlig utgång. Den allmänna fordonskontrollen harerfarenhetsmässigt bidragit till att förbättra standarden på fordonen och troligen också i väsentlig utsträckning bidragit till att antalet olyckstillfällen nedbringats. Det är av stor betydelse såväl ur säkerhets-, arbetsmiljö- som trivselsynpunkt att motsvarande sanering kan ske när det gäller fordon som framförs inom fabriksområden. Det är undertecknade motionärers uppfattning att en obligatoriskt återkommande besiktning av truckar och andra transportanordningar skulle verka i samma riktning. Eftersom riskerna för olycksfall är stora är det mycket angeläget att truckar o. d. har en utrustning som är godkänd och att denna utrustning är i sådant skick att olyckor inte behöver uppstå. För att få en enhetlig tillämpning tror vi därför att det är nödvändigt att även motordrivet fordon eller släpfordon, varibland truckar inberäknas, vilka uteslutande används inom inhägnat fabriksområde, också införes fordonskungörelse. Detta bör då innebära att kontroll av fordonet skall ske minst en gång och att besiktning utföres hos respektive innehavare av kontrollbesiktningsmyndigheten. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till förändring fordonskungörelse i enlighet med det i motionen framförda förslaget. () ()