mot · FY021113 · 1975-01-22 00:00:00 — av i Öskevik m. fl. om påföljdssystemet vid trafiknykterhetsbrott, m. m. Lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott har varit föremål för utredningar och diskussioner . Påföljdspraxis vid trafiknykterhetsbrott har i stort sett varit oförändrad . Denna påföljdspraxis går tillbaka lagstiftning, då fängelse infördes som normalstraff i straffsatsen för rattfylleri. Rattfyllerilagstiftningens utformning pekar på att stort avseende fästs vid frihetsstraffets allmänpreventiva betydelse vid denna typ av brottslighet. Mot denna påföljdspraxis har riktats kritik. Departementschefen uttalde i direktiven till trafiknykterhetskommitté bl. a. att, ehuru det nuvarande reaktionssättet med schablonmässigt ådömande av ovillkorligt frihetsstraff för rattfylleribrott otvivelaktigt hade haft betydelse för att hos allmänheten inskärpa allvaret i detta slag av brott, det syntes böra övervägas om inte numera, sedan en allmän anslutning hade vunnits kring uppfattningen om det förkastliga i detta brott, mera differentierade reaktionsformer skulle kunna användas i större utsträckning. Överväganden av denna fråga borde - enligt departementschefen - självfallet avse vilka åtgärder som kunde anses mest effektiva för att motverka brott och alltså inte vara uttryck för någon principiell lindring i samhälIsreaktionen mot brottet. 1 direktiven till den tillsatta utredningen om trafiknykterhetsbrott uttalade dåvarande statsrådet bl. a. följande: Straffmätningen i rattfyllerimål har länge varit relativt schablonmässig och onyanserad. Av hänsyn till den allmänna laglydnaden har ovillkorligen frihetsstraff blivit regel, och variationerna i fängelsestraffens längd är små. erbjuder emellertid bättre möjligheter än äldre lagstiftning att träffa ett påföljdsval som tillgodoser både allmänpreventiva och individualpreventiva synpunkter. Jag tänker bl. a. på möjligheterna att i stället för fängelse döma till skyddstillsyn eller villkorlig dom i förening med böter eller till skyddstillsyn med behandling i anstalt. - De sakkunniga bör ägna påföljdsproblemen särskild uppmärksamhet ur de allmänna kriminalpolitiska synpunkter som präglar . Flera skäl talar för att ett mindre bundet val av påföljder och en mera differentierad straffmätning än f. n. kan vara ett sätt att effektivare bekämpa missbruket av alkohol i samband med trafik. Det förtjänar också att övervägas om inte en mycket kraftig ekonomisk sanktion kan vara av värde. Nuvarande principer för påföljdsbestämning anges i 1 kap. 7 § sålunda: Vid val av påföljd skall rätten, med iakttagande av vad som kräves för att upprätthålla allmän laglydnad, fästa särskilt avseende vid att påföljden skall vara ägnad att främja den dömdes anpassning i samhället. I allmänna bestämmelser tas alltså hänsyn till både allmänprevention och individualprevention. Det finns fall då man konstaterat ett klart vårdbehov och därmed frångått huvudregeln om fängelsestraff. Då personundersökning i rena rattfyllerimål förekommer mycket sällan kan vårdbehov säkerligen fastställas endast i undantagsfall. Detta måste anses som klart otillfredsställande. En intressant fråga är hur stor andel av personer, gripna för rattfylleri, som är alkoholberoende. Enligt ett tidningsreferat i okt. 1974 sade generaldirektör : Vi har 200 - 300000 alkoholmissbrukare. Två tredjedelar av dem är dolda missbrukare, som går en balansgång på gränsen mellan samhällsfunktion och social undergång. 1 en rapport från utvecklingsenhet och Beteendevetenskapliga institutionsgruppen vid (Rattfyllerister) nämns bl. a. att av 78 dömda för rattfylleri hade mer än en tredjedel alkoholproblem. En förvånansvärt hög siffra stod återfallen i rattfylleri för, där 3 av 4 hade alkoholproblem. I en diskussion gör författarna följande kommentarer: I den allmänna uppfattningen om rattfylleri hör man ofta uttalanden som: otur, olycksfall, en gång och aldrig mer, han är väl inte kriminell och så vidare. Dess värre tycks det vara så, att man kan dela upp rattfylleriklientelet i två grupper. För det första en liten del som verkar matcha den allmänna uppfattningen ovan, men dessutom en stor del som kraftigt avviker. - Mot bakgrund av detta verkar det en aning märkligt att den enda s. k. vården som erbjudes dessa personer är en till två månaders fängelse, när det i själva verket tycks vara alkoholproblem som dominerar deras tillvaro. När man dessutom betänker, att det i flera undersökningar slagits fast, att fängelsestraffet inte är mer avskräckande än någon annan form av bestraffning, ställer man sig osökt frågande till det vettiga i att uppta så stor andel av totala antalet fängelseplatser med rattfyllerister. Enligt uppgifter från SCB var antalet dömda till frihetsstraff 1972 4 213 personer. I betänkandet Trafiknykterhetsbrott (SOU 1970:61) har utredningskommittén anslutit sig till tankegången att en bibehållen hög allmänpreventiv effekt inte utesluter ett mera nyanserat påföljdssystem. Kommittén framhåller att om körkortsingripanden i rattonykterhetsmål förs över till domstol förstärks den allmänpreventiva effekten. I övrigt föreslås straffsatserna i stort sett oförändrade, dock med alternativen höga böter, och i fråga om förare med alkoholproblem föreslås skyddstillsyn av ingripande karaktär med nykterhetsvårdande behandling. Personundersökning föreslås anbefallas i varje enskilt rattfyllerifall. Det är uppenbart att om kommittéförslaget beträffande nykterhetsvårdande behandling skall genomföras, måste resurserna för sådan behandling Om detta skriver i remissen beträffande betänkandet Trafiknykterhetsbrott: finner det ändamålsenligt att rattfyllerister med uttalade alkoholproblem beredes adekvat vård och behandling i stället för dom på kortvarigt fängelsestraff. vill emellertid bestämt framhålla att ett förverkligande av kommitténs förslag förutsätter en väsentlig upprustning inte endast - som kommittén föreslår - av den statliga frivårdsorganisationen utan också av den primärkommunala socialvården. Även om en viss del av de alkoholskadade rattfylleristerna får förmodas vara kända av nykterhetsnämnd, eventuellt även vara föremål för åtgärd inom den kommunala nykterhetsvården, innebär kommitténs förslag att betydande krav måste ställas dels på de kommunala alkohol poliklinikerna och dels på de olika sociala organ med vilka dessa polikliniker samarbetar. Slutsatsen av i denna motion framlagda synpunkter blir att framhålla önskvärdheten av ett snabbt genomförande av ett mera nyanserat påföljdssystem vid rattonykterhetsbrott och att ett genomförande av dessa åtgärder måste förberedas genom omdisponering av resurser till nykterhetsvårdande organ. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär 1. att förslag till ett mera nyanserat påföljdssystem vid rattonykterhetsbrott i huvudsak enligt förslag i betänkandet Trafiknykterhetsbrott möjligt förelägges , samt 2. att förslag skyndsamt förelägges om en förstärkning av nykterhetsvårdens resurser, så att ett mera nyanserat påföljdssystem kan genomföras. () i Öskevik () i Nennesholm . () i