mot · FY02831 · 1975-01-24 00:00:00 — av m. fl. om utbildningen av hälsovårdsinspektörer. Den industriella och teknologiska utvecklingen efter har medfört betydande ekonomiska vinster som en rad problem ställts inte minst inom miljövårdsområdet. Industrins processtekniska utveckling har medfört ett ständigt ökande antal källor till föroreningar och infiltreringar av gifter och skadliga produkter i mark och vatten, varav följt ett ständigt ökande tryck på såväl centrala som regionala och lokala miljövårdande organ. Denna utveckling har medfört en livlig miljövårdsdebatt i vars spår också följt en betydande upprustning av miljövården som helhet, främst kanske accentuerad genom den nya miljövårdslagstiftningen. I stort kan det också sägas att intresset för miljövården medfört icke obetydliga utbildningstekniska och personella förstärkningar som berör den miljövårdande organisationsstrukturen. Inom ramen för denna utveckling har emellertid de i fältarbetet ingående och ytterst viktiga lokala hälsovårdsnämnderna och de därunder anställda hälsovårdsinspektörerna kommit att försummas. Dessa lokala organ utgör den primära tillsynsorganisationen med syfte att övervaka störningskällor och se till att lagar och förordningar på miljövårdsområdet följs. Det är också den lokala organisationens uppgift att fortlöpande bevaka hur förorenings- och störningssituationen utvecklas i relation till den industriella processteknikens framväxt och därav betingade ständigt nya produktframtagningar. Det förutsätts också att hälsovårdsinspektörerna skall ansvara för den kommunala yrkestillsynen liksom efterlevnaden och tillämpningen av arbetarskyddslagen med av denna följande föreskrifter. Från en blygsam början 1938, innebärande endast tre veckors utbildning av redan i tjänst varande inspektörer, utsträcktes utbildningen till en baskurs omfattande nio månaders studier under sammanlagt två terminer fr. o. m. 1946/47. Med viss komplettering 1967 har denna grundutbildning i stort sett legat fast . Vad som följt därefter är endast organisatoriska förändringar innebärande att utbildningen fått ny huvudman. I många kommuner är hälsovårdsinspektören den ende sakkunnige i hälso vårdsfrågor. Han skall på egen hand löpande övervaka hälsovårdsförhållandena, varvid särskilt den industriella utvecklingen och de enskilda företagens åtgöranden måste beaktas. Det åligger också hälsovårdsinspektörerna att bereda hälsovårdsärendena innan de föreläggs nämnderna för beslut. Med denna centrala ställning i det praktiska hälsovårdsarbetet kommer deras fackkunskaper och omdömesförmåga att få stor betydelse. Det fält de skall följa och bevaka styrs i ett marknadshushållningssamhälle som vårt väsentligen av vinstintressen från de enskilda företagens sida, varav följer ett sekundärt intresse för samhälls- och miljövårdsaspekter. Det åligger då samhället att genom sin organisation bevaka detta område och att se till att denna roll kan fullföljas så effektivt som möjligt. Löper industrins processtekniska och teknologiska kunnande alltför långt från hälsovårdsinspektörernas kunnande och insikter, blir det ytterst samhället som får betala genom ökade kostnader för reparation av människor och natur. Balans i systemet genom inspektörer som är väl skickade att bemästra problemen kan å andra sidan genom förebyggande åtgärder leda till minskade samhällskostnader i så viktiga sektorer som sjuk- resp. miljövård. Lag är bra men otillräcklig om tillsynsmyndigheten brister. Mot bakgrunden av den antydda utvecklingen av förhållandena inom industri och samhälle framstår det som anmärkningsvärt att den svenska hälsovården alltfort tvingas arbeta genom inspektörer vilkas utbildning fastlåsts vid situationen sådan den var då den industriella expansionen efter påbörjades. Förhållandet uppmärksammades också av , som i skrivelse till Kungl. föreslog att hälsovårdsinspektörernas utbildningssituation skulle utredas. En sådan utredning har verkställts genom ; de sakkunniga har också avlämnat sitt betänkande . I utredningen föreslås att de blivande hälsovårdsinspektörerna skall genomgå en grundutbildning omfattande sex terminer, av vilka de två första sammanfaller med socionomutbildning och övrig studietid upptas av orientering i industrins teknostruktur i form av tre terminers yrkesinriktade examensstudier och en termins studiepraktik. Utbildningen tänkes bli förlagd till socialhögskoleorganisationen, inom vilken basresruser för erforderlig utbildning i stort sett finns tillgängliga, eventuellt med förstärkning av teknisk specialundervisning. Berörda remissinstanser har huvudsakligen ställt sig positiva till det i övrigt väl motiverade utredningsförslaget, vilket efter marginella justeringar utan dröjsmål bör kunna föras ut i verkställighet. I sammanhanget anförda synpunkter rörande eventuell avvaktan för infogning i föreliggande förslag till omorganisation av den högre utbildningen i vårt land (U 68) synes inte relevanta. Detta kan ju endast marginellt beröra hälsovårdsinspektörsutbildningen, vilken måste genomföras oavsett vilken högskola som kommer att bli dess huvudman. Med stöd av vad som anförts hemställer vi att ger regeringen i uppdrag att skyndsamt inkomma med förslag till hälsovårdsutbildning i enlighet med de huvudlinjer föreliggande utredning framlagt. () ()