mot · FY02639 · 1975-01-23 00:00:00 — om ett långsiktigt utvecklingsprogram för . har alltid betraktats som en i positiv mening särpräglad del av . Kulturellt och ekonomiskt har området påverkats av läget vid gränsen till genom tvåspråkigheten och genom att arbetstillfällen och service efterfrågats eller funnits att tillgå på båda sidor om gränsen. Denna särprägel, kombinerad med områdets naturliga förutsättningar för sysselsättning, borde kunnat säkra en trygg utveckling. I stället upplever människorna i området det rakt motsatta. Den befolkningsavtappning som pågått har resulterat i att många byar är så gott som avfolkade, att servicen försämrats och att skevheten i åldersstrukturen blivit alltmer påtaglig. Den förödande utflyttningen av ung arbetskraft från kommuner som och har orsakats dels av att det alltjämt saknas varaktiga arbetstillfällen i dessa bygder, dels av det faktum att statsmakterna medverkat till svårigheterna, t. ex. genom att allmänna institutioner dragits in eller centraliserats till större orter. Utflyttningen har givetvis också medfört ett minskat underlag för service och kommunikationer, vilket i sin tur inneburit ytterligare minskning av arbetstillfällena inom dessa grenar. Kommunikationsproblemen ökar i takt med pågående minskningar av såväl person- som godstrafik. Det sug, som Luleås närmast explosionsartade utveckling nu utövar på arbetskraft i andra delar av länet, ger också anledning till skärpt uppmärksamhet på problemen i Tornedalskommunerna. Det är självklart mer lockande för en ung människa att flytta från Tornedalsbyn till det relativt närliggande än att - som tidigare arbetslösa tvingats göra - lösa biljett långt söderut. Men följden av denna utveckling i en del av länet får inte bli att töms på arbetsfört folk. När regionalpolitikens principer först formulerades 1964 var den ohämmade koncentrationens filosofi dominerande. Bl, a. folkopinionens starka kritik häremot framtvingade en modifiering av politiken. Regional balans har alltmer kommit att framhållas som en positiv faktor och ett officiellt mål i den förda politiken. Den nu pågående utvecklingen i strider dock häremot. Den inger allvarlig oro för de aktuella kommunernas bestånd. Det enda sättet att bryta den nuvarande tendensen är att regionalpolitiken verkligen inriktas på en utjämning mellan regioner i ekonomiskt, socialt och kulturellt avseende. Underlag för en sådan politik finns. Om någonting varit föremål för ut redningar och överväganden så är det just situationen i . Den har belysts från över , Norrbottensplanen och fram till de senaste årens länsplanering och länsprogram. Dessutom har de kommunalt ansvariga genom besök hos och skrivelser till regering och andra myndigheter ständigt påtalat problemet med utflyttningen och anvisat åtgärder för att åtminstone dämpa den. Men deras ansträngningar har inte mött något större gensvar. Det är därför fullt förståeligt med den bitterhet som kommer till uttryck i inledningen till kommuns yttrande till Länsplanering 1974: kommun har , då första del utgavs, avgett ett tiotal yttranden i lokaliserings- och planeringsfrågor och har därvid uttömt sin idébank. Det är därför svårt att komma på de nya, djärva grepp som utan tvekan krävs, om man vill råda bot på den onda utveckling som kommunen befinner sig i. Egentligen har det hänt så litet ifråga om industriell utveckling i vår kommun under dessa gångna , då man på allvar gick in för att utreda problemen, att ett urplock av tidigare framförda förslag måhända vore tillfyllest. Det känns på något sätt så meningslöst med alla dessa utredningar och all planering när resultatet ändå uteblir. Sedan slutförde sin utredning har vår kommun förlorat ca 1/3 av sin folkmängd, ålderssammansättningen har försämrats och folkflykten bara ökar - uppnår under innevarande år kanske ett nytt rekord. Fler utredningar behövs således inte. De som redan utförts måste äntligen komma till nytta på så sätt att konkreta uppslag tas till vara och åtgärder sätts in för att få in utvecklingen i på ett nytt spår. kommunisterna har genom egna intiativ och stöd för de kommunala instanserna på olika sätt aktualiserat positiva åtgärder. Dit hör det mångåriga kravet om gruvbrytning i Kaunisvaara liksom om en järnvägslinje mellan och Kaunisvaara och om trädgårdsanläggningar och statlig konserv- och förädlingsindustri. Den planeringsomgång som förutses i Länsplanering kan inte få effekt i så god tid att den nu pågående negativa utvecklingen bryts innan svåröverskådliga skador uppstått. Det krävs snabba åtgärder. Flyttningsöverskottet har för del uppgått till 957 personer . kommun uppvisar länets högsta flyttningsöverskott, nämligen 1 633 personer. Detta har bl. a. resulterat i problem med elevunderlag i vissa skolor. Genom statliga insatser måste en ökning av antalet sysselsättningstillfällen påbörjas under innevarande år. Budgetpropositionen innehåller emellertid ingenting som tyder på en sådan inriktning från regeringens sida. Det finns därför skäl att erinra om vad som sades i slutorden till Norrbottensplanen - Åtgärder och resultat" (1966): har av en frikostig natur begåvats med rika tillgångar. De utgör tillsammans med arbetskraften grundvalen för en progressiv utveckling av näringslivet mot ökad differentiering och större trygghet för länets Förutsättningen är emellertid att tillgångarna förvaltas väl och utnyttjas effektivt. Ansvaret för detta åvilar alla. Tillgången på arbetskraft är en av de viktigaste betingelserna för en framtida expansion. 1 finns tillgångar i form av skog och mineraler. Där finns förutsättningar och erfarenheter för jordbruk och trädgårdsanläggningar. Och där finns ännu det som i ovanstående citat betecknas som den viktigaste betingelsen, nämligen arbetskraft. Men den tillgången minskar oroväckande snabbt. Därför går det inte att vänta med åtgärderna. Frågan om gruvdriften i Kaunisvaara bör vid det här laget vara så väl prövad att beslut om igångsättning inte skall behöva dröja. Också beträffande andra projekt finns tillräckliga underlag för beslut. För ekonomisk gruvdrift, liksom för kommande industrietableringar, är givetvis fraktförhållandena av stor betydelse. Aktualiserade järnvägsbyggen, som exempelvis en linje som förbinder Kaunisvaara och , bör därför skyndsamt övervägas. Förutom att vara en värdefull transportled skulle en järnväg på denna, liksom tidigare aktualiserade linjer, bli till helt annan nytta för befolkningen än den pipeline som förekommit i diskussionerna om transporten av malmen från Kaunisvaara. En annan fördel med järnvägsbyggen är den att arbete därigenom skulle beredas då övriga projekt förbereds. Det skulle således ge den snabba sysselsättningseffekt som krävs för att ge nödvändigt andrum åt de aktuella kommunerna. Med stöd av det anförda föreslås 1. att som en regionalpolitisk minimimålsättning för Tornedalsområdet fastställer att nu rådande befolknings- och sysselsättningsbas bibehålls, 2. att uppdrar åt regeringen att på basis av föreliggande utredningsunderlag utarbeta ett långsiktigt utvecklingsprogram för . (vpk) (vpk)