mot · FY021786 · 1975-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om sanering av glesbygdens tätorter. Till följd av den starka avflyttningen från landsbygden och de senaste decenniernas dåliga konjunkturer inom jord- och skogsbruket har underhållet av byggnadsbeståndet på landsbygden och i dess tätorter på många håll starkt eftersatts. Många av dem visare en hög grad av förslumning. Enligt vår mening har landsbygdens små tätorter också eftersatts genom den koncentration av samhällsinvesteringarna som skett till de större centralorterna i samband bl. a. med kommunindelningsreformen. kan man konstatera att befolkningen återigen börjat öka i de mindre tätorterna. Dessa orter erbjuder för många en attraktiv miljö, och bilen har ökat möjligheterna till pendling till och från arbete på andra orter. a. märker man en viss utflyttning från de större orterna till dessa mindre glesbygdssamhällen. Med hänsyn till det ökade intresset för bosättning i dessa orter är deras bestående för framtiden säkrat på ett helt annat sätt . Bostadsbeståndet i dessa är dock som nämnts ofta starkt förfallet, och betydande planeringsinsatser behövs av kommunerna för att komma till rätta med dessa problem. gäller det kulturhistoriskt mycket intressanta miljöer, vilka bör bevaras. I andra fall måste bebyggelsen upprustas eller ersättas med ny. På grund av bristande resurser för planering har kommunerna också låtit tätorterna växa i ytterområdena i stället för att förtäta och sanera den befintliga bebyggelsen. En sanering och upprustning av glesbygdssamhällena skulle alltså i många fall möjliggöra att behovet av nya bostäder tillgodoses inom befintlig bebyggelse i stället för, som ofta sker, genom nybebyggelse på värdefull odlingsmark, vilken dessutom utgör en omistlig miljötillgång i dessa samhällen. har saneringen av äldre bostadsbebyggelse stimulerats genom olika former av statliga bidrag och/eller regleringar av olika slag. Dessa åtgärder har dock i princip varit inriktade på att sanera bostadsområdena i större städer, och reglerna är som regel inte anpassade för sanering av småortsbebyggelse. Med hänsyn till den viktiga funktion dessa småorter fyller i fråga om service och miljö är det angeläget att motsvarande stimulansåtgärder av statlig karaktär införs även för upprustning av de mindre glesbygdssamhällena och av bebyggelsen på landsbygden. Detta kan ske dels i form av samma lån och subventioner som utgår till sanering av de större tätorterna, dels i form av statsbidrag till kommunernas planering för denna sanering. Som regel är det kommunernas bristande resurser för planeringen som gör att dessa samhällen får växa som de gör i stället för att bli sanerade. En stimulans av kommunernas insats för denna upprustning bör kunna ge till resultat ökade bostadsmöjligheter, förbättring av bostadsmiljön samt ökad sysselsättning. Bland de åtgärder som bör övervägas är om bestämmelserna för upprustning av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse kunde göras tilllämpliga för denna sanering. Med hänsyn till den rika flora av regler som gäller för denna verksamhet bör dock en samlad översyn av dessa problem göras och såvitt möjligt direkt anpassade regler för denna verksamhet utformas. Med hänsyn till vad som anförts hemställs att beslutar att hos regeringen hemställa om en skyndsam utredning med uppgift att utreda formerna för hur man med statliga stimulansåtgärder kan främja saneringen av landsbygdens servicecentra och tätorter. . () i