mot · FZ02101 · 1975-11-21 00:00:00 — Nr 1975/76:101 av m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:65 om inriktningen av den ekonomiska politiken har tre drag varit framträdande i ekonomiska utveckling: Koncentrationen av kapital och ägande har fortgått i ökad takt. De största företagen svarar för en allt större andel av produktionen inom de flesta branscher. En rad uppmärksammade fusioner och sammanslagningar har påskyndat processen och kraftigt stärkt vissa kapitalgruppers inflytande. I direkt samband med kapitalkoncentration och monopolisering har kapitalexporten ökat starkt. Den är nu större än för ett tiotal år sedan. I ökad omfattning har också utländska storkoncerner börjat bemäktiga sig svenska företag. Inflationen har blivit ett allt större problem. Den genomsnittliga årliga prisstegringstakten på har under 1970talet mer än fördubblats. Inflationen har blivit ett viktigt medel för kapitalet att åstadkomma en inkomstfördelning till egen förmån. InkomstomfÖrdelningen har häri en viktig orsak. Den ekonomiska tillväxttakten har dämpats. första hälft var den genomsnittliga BNP-ökningen - under den hälft av som förflutit har tillväxttakten varit obetydligt mer än hälften så hög. Detta har fått som resultat en växande arbetslöshet - inte minst bland ungdomen. Det är de nytillträdande som drabbas särskilt hårt av bristande ekonomisk expansion. Endast genom ett växande antal deltidstjänster, en svällande statsförvaltning, en ökad vårdapparat och en kraftigt expanderande reservarbetsmarknad har sysselsättningen kunnat upprätthållas. Den stora tillväxten av antalet sjukskrivningar har här också spelat en viktig roll. De ekonomiska tendenser som vi här pekat på är inte isolerade svenska företeelser. Det är utvecklingsdrag som med olika styrka går igen i alla kapitalistiska stater. utgör inget undantag, även om de allmänna kristendenserna i den kapitalistiska världen inte fått sina mest dramatiska uttryck här. I huvudsak håller såväl regeringen som de borgerliga partierna det svenska kapitalet om ryggen när det gäller att förklara de ekonomiska problemen. Regeringen lägger huvudbördan på utvecklingen utomlands; de borgerliga partierna lägger till regeringens egen politik som en orsak. Så slipper man angripa stagnationstendensernas och krisernas verkliga upphov, kapitalets - den privata profitjaktens och spekulationens - makt över samhällets produktion. Som man vill förklara situationen vill man också lösa den. Det brister inte mycket i logiken i den förda ekonomiska politiken i detta avseende. Ett grunddrag i regeringens politik är att spela över bollen till andra eller till en utveckling som man inte själv kontrollerar. Den ekonomiska politiken har därför i stor utsträckning fått karaktären av uppehållande manövrer till dess konjunkturerna utomlands förväntas vända och dra med sig de svenska konjunkturerna uppåt. Däremot vidtar man inga åtgärder som riktar sig mot det kapitalistiska systemets funktionssätt och kapitalets intressen. Tvärtom har varje konjunkturnedgång använts för en ytterligare omfördelning av inkomster till kapitalisterna via statskassan. De åtgärder som regeringen aviserade i regeringsförklaringen visar skarpt denna omfördelningspolitik. Det s. k. åtgärdspaketet beräknas kosta statskassan . direkt går till det privata näringslivet, i form av bidrag till energibesparande åtgärder 25 milj. kr., extra avdrag för maskininvesteringar om , vilket motsvarar avdrag för nära 1 800 milj. kr., vilket i sin tur är liktydigt med en skattelindring om 900 milj. kr., dessutom lagerstöd 225 milj. kr. och dispens från energiskatt 250 milj. kr. Dessutom kommer andra åtgärder att indirekt stödja kapitaliserna. Om investeringsavdraget har sagts att det skulle innebära en likviditetsförstärkning för företagen först och att det skulle medföra en investeringsökning på uppskattningsvis 180 milj. kr. Effektivitetsanspråken på pengarnas konjunkturpolitiska användning kan inte vara stora då man låter kapitalisterna dra av nära 1 800 milj. kr. och sålunda tjäna 900 milj. kr. i uteblivna skattebetalningar och därigenom bara åstadkomma en investeringsökning på en femtedel av vad företagen tjänar. Som omfördelningspolitik till kapitalets förmån är det däremot effektivt. Huvudsidan av den ekonomiska politik som regeringen bedriver är alltså att när kriser nalkas ställa mer resurser till kapitalets förfogande. Kapitalisternas profitjakt och spekulation kan betecknas som ett sorts hasardspel med folkförsörjningen. När spelpotten börjar sina, sticker staten till spelarna mera pengar för att spelet skall hållas i gång. Själva hasarden angrips icke. Regeringspolitiken underordnas det kapitalistiska näringslivets ägare och deras behov. Investeringsavdrag, som bara marginellt påverkar investeringsbenägenheten, lagerstöd och liknande åtgärder, är inga styrmedel utan ger bara kapitalisterna större resurser att disponera i enlighet med sina profitintressen. Andra åtgärder - beredskapsarbeten, tidigareläggning av statliga industribeställningar - är defensiva till sin karaktär och bryter inte stagnationstendenserna och än mindre deras orsaker. För att stagnationen, arbetslösheten och inflationen effektivt skall kunna bekämpas är det nödvändigt med åtgärder som har en offensiv framåtsyftande karaktär. Den ekonomiska politiken måste bidra till att bana väg för en samhällsomvandling som avskaffar kapitalets makt, som låter folk flertalets intressen och inte kapitalets vinstintressen vara ledande för ekonomins utveckling. I praktisk-politisk mening betyder detta att åtgärder nu börjar vidtas som begränsar monopolens maktfullkomlighet, som begränsar spekulations- och vinstintressenas inflytande och som stärker de arbetandes ställning. Det krävs offensiva statliga insatser för industriutbyggnad och för en förbättrad social service. Det krävs en kraftig utbyggnad av barnstugeverksamheten. Det krävs förbättrade och billigare kollektiva kommunikationsmedel. Det krävs en förkortad arbetstid för att dämpa utslagningen av de arbetande - 7 timmars arbetsdag bör genomföras . Det behövs kraftiga förbättringar på miljöområdet såväl inom arbetsmiljön som inom den s. k. yttre miljön. Arbetshets och utslagning bör bekämpas genom en kampanj mot monotona arbeten och stress i arbetslivet. 1 kampen mot arbetslösheten är det vidare nödvändigt att utveckla ett specialprogram för att bekämpa arbetslösheten bland ungdomen och kvinnorna. Företagen måste ha skyldighet att antaga anvisade arbetssökande. Den sociala servicen måste utvecklas så att kvinnorna har möjlighet att arbeta utom hemmen. Alla arbetssökande kvinnor bör anslutas till socialförsäkringssystemet. Lika lön för lika arbete måste genomföras. Könsrollsmönstren i yrkesvalet måste bekämpas. Arbetsmarknadsmyndigheterna måste göra sin verksamhet uppsökande och skapa kontakt med de ungdomar som går vid sidan av förmedlingen. Ett medvetet skapande av nya arbetsplatser måste ersätta den nuvarande arbetsmarknadspolitikens socialpolitiska prägel. Den arbetslösa ungdomen bör anslutas till socialförsäkringssystemet. Investeringsstyrning och etableringskontroll är nödvändiga instrument för att komplettera en medveten statlig industrisatsning. Vidare bör utrikeshandelns ensidiga inriktning på de kapitalistiska staterna brytas till förmån förökad handel med socialistiska stater och . Handel med på för dem gynnsamma villkor kan bli ett värdefullt komplement till ett stöd för utveckling i dessa länder. En mera differentierad utrikeshandel skulle också dämpa beroendet av kriser och inflation i andra kapitalistiska stater. Hand i hand med åtgärder som häver den ekonomiska stagnationen och minskar arbetslösheten måste inflationen och inkomstomfördelningen till kapitalet bekämpas. Viktiga åtgärder är här: Kraftiga ingrepp mot monopolistisk prissättning Skärpt kontroll över och åtgärder mot de multinationella företagens prispolitik Prisstopp på alla nödvändighetsvaror Slut på gåvopolitiken till företagen Slopad mervärdeskatt på mat och skärpt kapitalbeskattning Förändrad kostnadsfördelning mellan stat och kommun, så att kommunernas ekonomiska läge förbättras Åtgärder och förbud mot markspekulation Ingrepp mot märkesvaruraseri och fördyrande reklamjippon. En politik med det innehåll som här visats är nödvändig, om utvecklingen skall vändas på ett medvetet sätt och ges en för folkflertalet gynnsam riktning. Det är en politik som direkt angriper kapitalets makt. Det är en politik som angriper krissymtomens orsaker. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att med avslag på propositionen 1975/76:65 om inriktningen av den ekonomiska politiken som sin mening ge regeringen till känna vad som förordas i motionen. (vpk) i (vpk) (vpk)