mot · FZ0214 · 1975-10-30 00:00:00 — av i m. fl. med anledning av propositionen 1975/76:1 med redovisning av programskedet i den fysiska riksplaneringen Redovisningen av programskedet i den fysiska riksplaneringen visar att en stor enighet råder om de övergripande målsättningarna. De skiljaktiga meningar som har framkommit mellan länsstyrelse och kommuner under denna etapp har oftast rört detaljfrågor, medan man varit enig om de grundläggande riktlinjerna för den fortsatta planeringen. 1 vad mån denna enighet har sin grund i allmänhetens bristande möjligheter att påverka programarbetet är oklart. Därtill återkommer vi under avsnittet information och samråd. I huvudsak kan dock kommunernas program ligga till grund för planeringen under etapp II. Först efter planeringsskedets genomförande ges möjlighet till en bedömning av hur intentioner har förverkligats. Redan nu är det på sin plats att göra vissa reservationer för huruvida bristande ekonomiska resurser, en outbyggd planeringsorganisation och ojämnheter i statsmakternas underlagsmaterial kan komma att inverka menligt på kommunernas möjligheter att fullfölja de ambitiösa programmen. Kommunernas redovisning har aktualiserat några problemställningar inför planeringsskedets genomförande. I propositionen föreslås att planeringen huvudsakligen skall vara genomförd till . Vid remissbehandlingen av programmaterialet har framförts tungt vägande skäl från främst planverket och om en förlängning av planeringstiden till . Vi instämmer i det kravet. Den fysiska riksplaneringens betydelse och långtgående följdverkningar motiverar en utökad tidsram för kommunernas planeringsarbete. Vi står heller inte främmande för en ytterligare utökad tidsram om den korta planeringstiden påverkar kommunernas arbete i negativ riktning. Enligt fordras för utställning, remisser och diskussioner med medborgare och sakägare samt kommunens behandling . Detta understryker behovet av en förlängning av planeringsskedet. Informations- och sam rådsfrågorna har berörts från både kommunalt håll och av olika remissinstanser. Planeringsskedets resultat i form av säkerställanden och förordnanden för markanvändningen har långtgående kon 1 1975/76. sekvenser för berörda sakägare och allmänheten i stort. Under programskedet skulle utrymme ges för en konkret debatt bland medborgarna angav regeringen i propositionen 1972:111. Inom ramen för arbetet med den fysiska riksplaneringen har också särskilda informationsåtgärder vidtagits. En särskild ledningsgrupp med företrädare för olika organisationer har haft hand om samordningen på central nivå. Ett underlagsmaterial för diskussioner kring den fysiska riksplaneringen utarbetades inför programskedet och distribuerades till olika organisationer och intressegrupper. Tyvärr kom materialet ut vid en så sen tidpunkt att kommunernas programarbete hunnit gå in i sitt slutskede. Departementschefens hänvisning i propositionen till den rent kvantitativa spridningseffekt informationsmaterialet fått uppväger inte bristerna i samrådsförfarandet. Kritiken beläggs också av den utvärdering som utförts vid statsvetenskapliga institutionen vid . Denna visar att minst en och halv månad, i allmänhet , förflöt innan det egentliga studiematerialet nådde ut till lokalplanet från de olika huvudorganisationerna. Under planeringsskedet är det av stor vikt att information sker till kommuninvånarna, så att de kan utöva inflytande under planeringsprocessen. Den informationskampanj som har skett får därför inte tas till intäkt för att minska informationsflödet. Tvärtom är det nödvändigt att under planeringens gång bedriva utåtriktade aktiviteter för att engagera allmänheten i planfrågorna. Genomförandet av planeringsskedet innebär för kommunerna stora ekonomiska åtaganden. En del kommuner med små ekonomiska och personella resurser har många riksintressen representerade inom sina gränser. Fullföljandet av den fysiska riksplaneringen leder för dessa till höga kostnader. bland landets kommuner uppvisar stora variationer. Många kommuner tvingas lägga ut sitt planeringsarbete på konsulter. Även en snäv tidsram för planeringen kan bli ekonomiskt besvärlig. Kommunernas otillräckliga ekonomiska resurser framhålls också i remissyttrandena från olika myndigheter. kan bevilja medel till kommunerna för den översiktliga planeringen. Dess resurser är dock inte tillräckliga för att tillgodose det behov som finns. Enligt programmen avser drygt en fjärdedel av kommunerna att söka statliga bidrag för översiktlig planering. Det är viktigt att deras medelsbehov beaktas. Enligt vår mening bör uttala som sin mening att kommunerna bör tillföras ökade resurser för av den fysiska riksplaneringen föranledda planeringsinsatser. I propositionen 1975/76:1 konstateras att vid granskningen av programmaterialet har vissa områden med speciella problem kunnat urskiljas: Hog Skåneområdet, Bråvikenområdet m. m., Vänernområdet och södra . Förhållandena i dessa områden anses så komplicerade, att de särskilt bör uppmärksammas av regeringen. Regeringen kommer här att föreskriva närmare utgångspunkter för planeringen, alternativt att föreslå att lägga fast kompletterande riktlinjer. För samtliga dessa områden föreskrivs ett fortsatt översiktligt planeringsarbete i skilda former. Bedömningen att forsattta överväganden blir nödvändiga torde inte kunna ifrågasättas. Det är också möjligt att kompletterande riktlinjer från sida kan visa sig behövliga. De önskemål om en parlamentarisk förankring av planeringsarbetets utgångspunkter som tidigare (CU 1972:35 s. 28) motiverat begäran om den nu framlagda redovisningen gäller emellertid fortfarande i dessa områden, där konfliktbilden ännu inte är klarlagd. Med hänsyn därtill bör begära nya redovisningar av planeringsövervägandena i dessa områden, relaterade till gällande riktlinjer för konfliktlösningar. I sammanhanget bör åter strykas under att syftet självfallet inte är att konkreta, enskilda planavgöranden skall hänskjutas till . roll att lägga fast principiella riktlinjer kan dock inte fullföljas om bedömningarna inte kan relateras till ett faktamaterial. Det sagda hindrar å andra sidan inte att ta ställning till avgränsningsfrågor beträffande geografiska riktlinjer eller att göra bedömningar av om riktlinjerna kan behöva få nya uttryck för att ge avsedd inriktning av planeringen. I de flesta kommunala programmen har man redovisat inställningen till jordbruksfrågorna. En behandling av verksamheten saknas dock från drygt 40 av landets kommuner, och många har endast gjort mycket allmänna uttalanden kring jordbruksfrågornas behandling. Därigenom brister materialet i fullständighet. I de av fastställda riktlinjerna fastslog man angelägenheten av att jordbruket ägnas stor uppmärksamhet i den fysiska riksplaneringen med hänsyn till dess stora samhällsekonomiska betydelse. Kompletteringar bör därför ske i de kommuner som inte tagit upp frågor med anknytning till jordbruket eller endast nöjt sig med allmänna programförklaringar. Ett större hänsynstagande bör därigenom kunna ske till jordbruket och åkermarken i kommunernas planering. Dagens svenska jordbruk har flera funktioner att fylla. Förutom den traditionella att producera livsmedel inser man alltmer dess betydelse för att upprätthålla kulturlandskapet och ge förutsättningar för friluftslivet och fritidsbebyggelsen. Ett bibehållet jordbruk är därför oftast både en förutsättning för och utgör ett värdefullt komplement till dessa verksamheter. Detta förhållande har även understrukits i vår partimotion 1975:598. Vid avvägningen av konflikter mellan jordbruket och andra verksamheter måste stor vikt läggas vid att åkermarken utgör den stationära resursen, medan alternativa lösningar i de flesta fall bör kunna finnas för andra verksamheter. 1* 1975/76. I propositionen 1972:111 gjordes ett principuttalande om åkermarken av innebörden att högvärdig jordbruksmark inte bör tas i anspråk om en från samhällets synpunkt likvärdig lösning kan åstadkommas på annan för jordbruket och trädgårdsnäringen mindre värdefull mark. Enligt vår mening har detta uttalande en alltför generell karaktär för att kunna ligga till grund för jordbruksmarkens fortsatta behandling i planeringen. Vi hälsar därför med tillfredsställelse den omsvängning som tycks vara på gång från regeringens sida i frågan. I promemoria av framgår att tills vidare bör restriktivitet iakttas när det gäller att ta i anspråk jordbruksmark för andra ändamål och att möjligheterna till jordbruksproduktion skall tillgodoses i olika delar av landet. Även uttalandet att begreppet högvärdig jordbruksmark skall definieras med utgångspunkt i de förhållanden som råder i skilda delar av landet bör framhållas. Vi vill instämma i promemorians synsätt, där det framhålls att det bör övervägas att i vissa områden ompröva äldre detaljplaner och ge jordbruksmarken ett fastare skydd genom att upprätta och fastställa generalplan. I regeringens beslut har angetts att regionala program för hushållning med jordbruksmarken bör upprättas i landets viktigare jordbruksbygder. Vi instämmer i stort sett i avgränsningen av dessa områden. Dock anser vi att ett regionalt program för jordbruksmarken bör upprättas för hela och inte som i propositionen enbart för delar av regionen. Samma önskemål har även framförts från länsavdelningen av LRF och av lantbruksnämnden. Behandlingen av skogsbruket har i kommunernas program präglats av samma översiktlighet som för jordbruksmarken, konstateras det i propositionen. Det är viktigt att skogsbrukets intressen beaktas och att dess företrädare på ett tidigt stadium får medverka i planeringsprocessen. Genom en aktiv planering torde de flesta motsättningarna mellan skogsbruk, rörligt friluftsliv och fritidsbebyggelse kunna överbryggas. Stor hänsyn måste tas till skogsbrukets betydelse för landets ekonomi som en av de viktigare exportnäringarna. I propositionen berörs det fortsatta utredningsarbetet som kontinuerligt sker i anslutning till hushållningen med mark och vatten. Successivt kommer dess resultat att få ligga till grund för statsmakternas vidare beslut inom den fysiska riksplaneringen. Vi har tidigare i motionen delvis varit inne på problemställningar inför genomförandet av planeringsarbetet i denna första etapp. Först när resultatet därav visar sig skapas förutsättningar för en genomgående analys av de olika komponenter som ingår i planeringen. Redan nu bör dock visst utredningsarbete ske inför kommande etapper. Från några remissinstanser, däribland LRF, påtalas att en ordentlig inventering av grundvattentillgångarna samt en analys av hur samhällsbyggnaden bör utformas med hänsyn till hushållningen av dessa inte har skett. bör även tilläggas att större kunskap behövs om hur exempelvis industrins processvatten, jordbrukets bevattningsbehov, färskvattenförsörjningen i anslutning till bebyggelseexpansionen etc. kommer att påverka grundvattennivån, ytvattentäkterna och renheten. En omfattande plan för vattenanvändningen i landet framstår som alltmer angelägen. En inventering av landets vattentillgångar bör därför ske utöver det material som finns och som främst gäller landets älvar från energisynpunkt. Enligt propositionen skall utredningsarbete bedrivas för industrilokalisering till främst och inlandet. Studier pågår , och det är ännu för tidigt att uttala sig om det resultat som kommer fram därigenom. Vi vill endast understryka vikten av att man för lokaliseringen av den miljöstörande industrin klarlägger vilken lokalisering som är skonsammast mot miljön: koncentrerad lokalisering till få orter eller utspridd lokalisering till fler orter över ett större geografiskt område. Den sammangyttring av miljöstörande industri till några få orter som har skett innebär risker för alltför stora påfrestningar på recipienternas förmåga att klara föroreningar. Den riksövergripande samhällsplaneringen består i princip av tre komponenter nämligen den fysiska, den regionalpolitiska och den trafikpolitiska riksplaneringen. En bättre samordning bör ske mellan dessa både tids- och innehållsmässigt. De koncentrationstendenser som präglar den regionalpolitiska planeringen med bl. a. inom-regional koncentration till vissa klassificerade orter verkar i rakt motsatt riktning till den fysiska riksplaneringens målsättningar om hushållning med mark och vattentillgångarna. Det är därför viktigt att relationerna mellan de olika planeringsformerna klarläggs. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes 1. ger regeringen till känna vad som anförts beträffande en förlängning av planeringsskedet till , 2. hos regeringen hemställer om en ny sammanfattande redovisning av utgångspunkterna för planeringen i områden som särskilt bör uppmärksammas, 3. uttalar att kommunerna bör tillföras ökade resurser för kostnader för översiktlig planering inom ramen förden fysiska riksplaneringen, 4. uttalar att ett regionalt program för jordbruksmarken bör upprättas för hela , 5. hos regeringen begär att landets vattentillgångar inventeras i enlighet med vad som anförts i motionen, samt 6. ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande information,jord- och skogsbrukets behandling samt den fortsatta fysiska riksplaneringen. . () i