mot · FY021498 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar och Clarkson om översyn av reglerna för uttagande av sjöfartsavgift. Enligt de principer som fastställdes av skall de intäkter som inflyter till i form av sjöfartsavgifter ge full kostnadstäckning för verkets farledsverksanihet, exklusive isbrytning. Härvid tas inte hänsyn till kostnader för den enskilda hamnen eller för olika regioner av verksamhetsområdet. Den allmänna fyravgiften, som avser den utrikes fartygstrafiken, har fr. o. m. höjts från . har antalet avgiftspliktiga resor per fartyg och kalenderår utökats från nio till tio. Genom föreskrifterna i 16? ; fyravgiftskungörelsen kan medge nedsättning av fyravgift, om det är förenligt med verkets intressen. Föreligger synnerliga skäl, kan verket medge full befrielse från avgiften. Detta står också helt i överensstämmelse med ovannämnda principbeslut. Vissa rabatter beviljas följdriktigt enligt fyravgiftskungörelsen linjetrafik på s. k. fjärrzon. Sådana fartyg betalar i normala fall halv allmän fyravgift. Vidare gäller numera att för ett fartyg i sådan trafik den allmänna fyravgiften inte får överstiga . per gång, och om trafiken för fartyget i fråga omfattar endast en svensk hamn högst . Betydelsen av att ha en nordisk centralhamn för trafik har framhållits i olika sammanhang. Sålunda har hamnutredningen uttalat att de nordiska rederiernas möjligheter att hävda sig internationellt torde vara störst, så länge de kan stödja sig på en egen hemmahamn. har också understrukit att man riskerar att de nordiska intressena blir helt beroende av främmande rederier och deras prispolitik, om en sådan samordning inte kommer till stånd. s. k. nordtransutredning anser att en nordisk direkttrafik för handel utgör en större prisgaranti och fraktkonkurrens än om enbart kontinentala hamnar och rederier fick ombesörja trafiken och att detta innebär ett skydd för det nordiska näringslivet mot de merkostnader som en otvivelaktig ocentral lokalisering i världsekonomin annars kunde ge upphov till. Synpunkter av samma innebörd har framkommit i betänkandet Regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Denna uppfattning har också starkt hävdats av trafikutskottet. Någon motsvarighet till de svenska sjöfartsavgifterna saknas i alla de stora sjöfartsnationerna på kontinenten, trots att man där inte bara betraktar anordningar för sjöfartens säkerhet m. m. som statliga angelägenheter utan också ger de stora s. k. oceanhamnarna synnerligen betydande statliga subventioner. Denna hamnpolitik baserar sig på uppfattningen att de stora hamnarna för sjöfart är av väsentlig betydelse för respektive lands totala ekonomi och för utvecklingen av näringsliv och sysselsättning inom land och region. Den fundamentala skillnaden mellan och länderna på kontinenten i hamnpolitiskt hänseende utgör inte bara för utan för alla hamnar på Väst- och sydkusten ett svårt handikapp i konkurrensen med kontinenthamnarna när det gäller trafik, även om såsom här tidigare relaterats icke oväsentliga rabatter beviljas just denna trafik. Det är här nämligen fråga om en konkurrens, där även marginella kostnadsskillnader kan bli av avgörande betydelse. Propositionen om nuvarande statliga sjöfartsavgifter grundade sig på sjöfartsutredningens betänkande De statliga sjöfartsavgifterna. Vi vill här fästa uppmärksamheten på att utredningen noterade att sjöfartsavgifterna regionalt fördelade sig efter trafikens omfattning på olika hamnar och kustavsnitt. Man antydde också i betänkandet att landet i avgiftshänseende borde kunna indelas i tre regioner, varav en skulle omfatta Västoch sydkusten. Man ansåg dock att en sådan differentiering borde anstå, i varje fall tills intäkter stabiliserats. Något förslag framfördes emellertid inte, och tanken kom helt bort i propositionen. Sammantaget representerar de allmänna och lokala fyravgifterna för trafiken på Väst- och sydkusten i stort sett 55 96 av hela intäktssumman, medan kostnader för farledsverksamheten förden genomgående sjöfarten till endast ca 3 5 96 avser ifrågavarande kustavsnitt. erhåller sålunda ett betydande överskott på sin farledsverksamhet på Väst- och sydkusten, ett överskott som får bidra till att täcka kostnaderna för den åtskilligt dyrare verksamheten på ostkusten. Det synes oss rimligt att en övergång till en mera kostnadsanpassad sjöfartsavgiftspolitik för Väst- och sydkusten kombineras med en ordning, där underskottet på ostkusten får ingå i det statliga transportstödet i likhet med vad som gäller för isbrytningen. att föreslår tillsättandet av en utredning med uppdrag att överväga möjligheterna till omformning av reglerna för uttagande av sjöfartsavgifter enligt här framförda tankegångar.