mot · FY021927 · 1975-04-01 00:00:00 — Däremot förordas en viss komplettering av kungörelse om statsbidrag till länsbibliotek och lånecentraler för att fastställa vad som är folkbiblioteksverksamhetens mål och vem som bär ansvaret för verksamheten. Förslaget avvisas i propositionen med motiveringen att det förutsätter att det utgår ett generellt statsbidrag till verksamheten. Enligt vår mening bör det emellertid vara möjligt att i bestämmelserna för de statsbidrag som förutsätts utgå till biblioteksverksamhet fastlägga vissa riktlinjer för hur den bör bedrivas. Det bör, som litteraturutredningen föreslagit, bli i form av en särskild bibliolekskungörelse. till kungörelse finns i § 1 en passus som det är särskilt angeläget att få mer allmänt fastslagen, nämligen att "folkbiblioteksverksamheten har till syfte att främja studier, utbildning och annan kulturell aktivitet genom att kostnadsfritt (vår kurs.) och i samverkan mellan bibliotek av alla slag ge Vuxna och barn, oavsett bostadsort, tillgång till böcker och andra resurser för information, kunskap, bildning, förströelse och konstnärlig upplevelse. I samband med avvecklingen av de generella bidragen till folkbiblioteken 1965 uttalades att de villkor som varit förknippade med tidigare statsbidrag, framför allt avgiftsfria boklån, inte längre torde vara erforderliga, då de kunde bedömas ingå i den allmänt vedertagna målsättningen för verksamhetens utformning. är tyvärr den principen inte längre lika självklar. Enstaka röster har tidigare höjts för avgiftsbeläggning av hela, eller vissa delar av, biblioteksservicen. börjar man ute i kommunerna alltmer ta fasta på dessa argument och i budgetsammanhang utöva allt starkare tryck på biblioteken att på olika sätt öka sina intäkter. Avgiften på lån eller terminskort till ett visst pris för dem som vill utnyttja biblioteken nämns då i första hand. menade att frågan om lagstiftning bör kunna aktualiseras på nytt om utvecklingen inom biblioteksområdet skulle få en annan inriktning än f. n. - t. ex. så att viss service beläggs med avgift. Innan en allmän avgiftsbeläggning av biblioteksverksamheten är ett faktum bör man därför på nytt fastlägga principen om avgiftsfria boklån. Det bör ske i en särskild bibliotekskungörelse. Det innebär enligt vår mening inget hinder för biblioteken att ta ut ordningsbelopp o. d. För att utjämna standardskillnaderna på biblioteksområdet mellan olika kommuner och för att främja läsintresset föreslog litteraturutredningen fleråriga program för anskaffning av bokbussar, för upprustning av biblioteksverksamheten i kommuner med svag biblioteksorganisation samt för utlåning på arbetsplatser o. d. På ingen av dessa punkter ger emellertid departementschefen några långsiktiga utfästelser. Beträffande bokbussarna föreslog utredningen ett femårigt utbyggnadsprogram. Det var den tid som bedömdes som nödvändig för att kunna skapa förutsättningar för en tillfredsställande biblioteksservice i bl. a. glesbygdsområden. En sådan långsiktig utbyggnad är emellertid departementschefen inte beredd att ta ställning till. Inte heller är utbildningsministern beredd att anvisa ett anslag av den storleksordning som litteraturutredningen föreslagit och som svarar mot de faktiska behoven. Priset för en bokbuss närmar sig , och om anslaget dessutom skall räcka till litteräturinköp för bokbussverksamheten räcker det föreslagna anslaget på 2,2 milj. kr. Vi föreslår att höjer anslaget för anskaffning av bokbussar till 3,0 milj. kr. för nästa budgetår och uttalar sig för en långsiktig utbyggnad enligt litteraturutredningens riktlinjer. För arbetsplatsutlåningen föreslog utredningen ett tioårigt utvecklingsprogram. /76 föreslås i propositionen 1 milj. kr., vilket överens stämmer med utredningens förslag för första året. Men inte heller på den här punkten vill departementschefen göra några utfästelser om insatser . Det bör ändra på. Arbetsplatsutlåning är, om den skall bedrivas på ett meningsfyllt sätt, en mycket kostnadskrävande verksamhet. Erfarenheterna har visat att det bl. a. kräver mycket stora personalinsatser. Det ställs också stora krav på storleken och sammansättningen av bokbeståndet vid arbetsplatsutlåning. Genomsnittspriset på böcker sägs vara ca . Det är därför en fördel att bidraget inte skall utgå med generellt belopp per arbetsplats. Vid fördelningen bör beakta vilken kostnadskrävande verksamhet detta är så att de anslagna pengarna icke delas upp i alltför många småportioner. Det finns stora grupper i samhället som har läshinder av olika slag av fysiska, psykiska eller sociala skäl. Det är en självklar jämlikhetsfråga att det sker en teknisk och innehållsmässig anpassning av litteraturutbudet för dessa grupper. Det var därför bra att litteraturutredningen ägnade ett helt kapitel åt de läshandikappades litteraturförsörjning, även om barn och ungdomar med läshandikapp beklagligtvis undantogs från förslagen. I propositionen förbigås emellertid frågan om insatser för de läshandikappade trots att departementschefen framhåller att stödet till bokproduktionen bör inriktas på de speciella kategorier av litteratur där utgivningen i dagens läge är alltför begränsad. Till sådan litteratur måste otvivelaktigt litteratur för läshandikappade räknas. Antalet personer för vilka det fordras speciella insatser för att ge dem möjlighet att ta del av litteratur är stort. Det gäller 12 000 blinda, 18 000 gravt synskadade, 130 000 synsvaga, 150 000 hörselskadade samt 80 000 psykiskt utvecklingsstörda. Till dessa kommer en grupp som ofta glöms bort, nämligen afatikerna. insjuknar närmare 5 000 personer i afasi, dvs. får svårigheter att förstå eller uttrycka sig i tal och skrift på grund av hjärnskada. De psykotiska barnen får inte heller förbigås i sammanhanget. Det är en liten grupp men har ett speciellt behov av anpassad litteratur. Vi föreslår att begär att regeringen på grundval av litteraturutredningens förslag lägger fram ett brett program för insatser för de läshandikappade. Den svenska filmsituationens problem är dubbelt. För det första är de ekonomiska resurserna för att göra långfilmer och kortfilmer som inte tar sikte på att snabbt täcka de egna kostnaderna starkt begränsade, trots den omfördelning av filmbranschens resurser som sker genom filmavtalet. Genom detta ställs ca fem miljoner av branschens årliga omsättning till förfogande för dess H-fonder för produktion av långfilm. Till denna summa kommer fr. o. m. 1972 ett årligt statligt stöd, som innevarande budgetår uppgår till . Ytterligare 1,5 milj. kr. av branschens egna intäkter fördelas i efterhand genom s. k. kvalitetsstöd. Biograffilmens andra huvudproblem är distributionen. Det vikande publikunderlaget på biograferna har, i förening med stigande kostnader och en allt tydligare tendens till stordrift och centralisering i filmlivet, medfört en utarmning av biograffilmsrepertoaren, framför allt i landsorten. Denna präglas på mycket fä undantag när av en torftighet och en vulgaritet som inte går att förena med ens de måttfullaste kulturpolitiska anspråk. De åtgärder som föreslås i propositionen är rimliga till sin syftning men helt otillräckliga för att skapa annat än ytterst marginella förändringar i det svenska filmlivet. En verkningsfull filmpolitik fordrar insatser av en helt annan tyngd. Den partiella omfördelning av filmbranschens resurser genom filmavtalet har i viktiga avseenden varit framgångsrik. Filmproduktionen har hållits vid en kvantitativ och en kvalitativ nivå, som varit otänkbar utan detta stödsystem. Inte minst viktigt har det statliga stödet till H-fonder varit. I kulturpropositionen har man valt att försvaga dessa fonder genom att ta bort det statliga bidraget. Dessa medel flyttas i stället över till den nyinrättade fond där () och () tillsammans skall finansiera produktion av biograffilm, barnfilm och kortfilm för visning både på biografer och i TV. Bildandet av denna fond är ett kulturpolitiskt bländverk, särskilt om man tar hänsyn till att den är det viktigaste inslaget i hela filmavsnittet i propositionen och därmed också det enda egentliga resultatet av ett femårigt filmutredande. Ett bländverk är SR-SFI-fonden så till vida att endast en mindre del av de tio miljonerna är ett nytillskott. Två miljoner tas av anslag och blir av med sitt statliga fondstöd. Vad som ser ut att vara tio miljoner till filmproduktionen blir således till slut bara två eller tre, beroende efter vilka principer man räknar. I och för sig rymmer SR:s och SFI:s nya filmfond stora möjligheter. Det finns emellertid åtskilligt som talar för att den i första hand kommer att finansiera udda projekt, som blir intressantare för televisionen än för biograferna. Mycket talar för att det blir marginella produktioner, som inte kommer att förändra biograffilmsutbudets karaktär. De filmer som görs för en gemensam exploatering på biograf och i television kommer med all sannolikhet inte att kunna minska polariseringen mellan en skyddad "kulturfilm och en vulgär trivialfilm. Det är inte minst från den synpunkten man kan beklaga att statsbidraget till H-fonder helt tas bort. Den åtgärden innebär att man de facto avlägsnar sig från filmpolitikens hittillsvarande princip att försöka stimulera enskilda filmproducenter att framställa konstnärligt värdefull film. I stället hänvisar man dem nu till mer eller mindre utpräglade kommersiella spekulationer. Att man avbryter den tidigare utvecklingen i riktning mot ökad kvalitetsstimulans är beklagligt, särskilt som de flesta av de filmproducerande företagen i visar en fullt godtagbar ambitionsnivå i sin produktionspolitik. Balansen mellan kulturambition och hänsyn till publiksmak väger ungefär jämnt. Inte heller är det alldeles självklart att ambitionsnivån i t. ex. dramatiska filmproduktion skulle vara högre än den hos våra främsta filmbolag. Inte minst från decentraliseringens, maktfördelningens och mångfaldens synpunkt finns det därför skäl för ett fortsatt och successivt utökat statligt stöd till H-fonder. Det vore fel att hänvisa all produktion av konstnärligt ambitiös film till SR-SFl-fonden. Utvecklingstakten för stödet bör vara sådan att det uppgår till 10 milj. kr./år. Emellertid bör även SR-SFI-fonden få det statsstöd som förutsatts i avtalet mellan och . föreslog ett statligt stöd på 4 milj. kr. för produktion och spridning av fri film. Detta förslag är desto mera befogat som den fria kortfilmens situation i är mycket ofördelaktigare än biograflångfilmens. Den fria kortfilmen existerar i blott undantagsvis. är den viktig för hela filmlivet. Det är inom den fria kortfilmens ram snarare än i den kommersiella biograffilmens som filmen används i opinionsbildningens och de obundna konstnärliga försökens tjänst. Propositionen förbigår helt utredningens förslag till stöd till den fria filmen. Man hänvisar i stället kortfilmerna till den nya fonden, där visst utrymme ges för kortfilm. Men filmer som görs med tanke på behov och för att överensstämma med radioavtalet är rent definitionsmässigt ofria. Det har i pressdebatten redan påpekats att de senaste årens mest uppmärksammade fria filmer i så gott som undantagslöst är oförenliga med bokstaven och andan i radioavtalet. Det finns alltså därför goda skäl att följa filmutredningens förslag om ett årligt anslag till den fristående kortfilmen. Vi föreslår att begär att regeringen lägger fram förslag om det i nästa års budgetproposition. Frågan om distribution, visning och import av långfilm är just nu ännu allvarligare än produktionsproblematiken och bör därför prioriteras framför denna. I propositionen sägs att de statliga åtgärderna för filmvisning bör inriktas på att stödja och underlätta de olika försök som görs för att skapa alternativ till den kommersiellt uppbyggda filmvisningen på biograferna. Departementschefen understryker vidare vikten av ett lokalt engagemang i verksamheten och betonar organisationernas insatser inom kultur-och fritidsverksamhet. De föreslagna statliga åtgärderna till förbättringar av visningsmöjligheterna av film kommer framför allt Folkets () och dess Bio Kontrast till godo. till stöd åt andra former av biografvisningsverksamhet. Gemensamt för dessa satsningar är att de siktar ut i filmlivets periferi och inte går till djupet med problemen. Den förebråelsen kan riktas mot både filmutredningen och propositionen. Man sätter inte som mål att förändra den huvudsakliga biografrepertoaren i positiv riktning utan nöjer sig med att försöka skapa små andningshål i armodet. Propositionens förslag till stöd för filmvisningar bärs upp av samma polariserade syn på filmlivet som man återfinner i dess avsnitt om filmproduktionen. Å ena sidan en i avskräckande färger uppmålad kommersialism, som i stort sett får behålla hela fältet för sig själv, å andra sidan en folkrörelsedo minerad, statssubventionerad sektor, där eftergifterna för publiksmaken blir få, en för vackra tankar och rättfärdiga åsikter. Denna grundsyn är ofruktbar. Eftersom kvaliteten på den svenska filmproduktionen kan förbättras genom åtgärder av biandekonomisk natur, måste det finnas möjligheter att på samma sätt påverka sammansättningen av den kommersiella biograffilmsrepertoaren genom samhälleliga åtgärder av blandekonomiskt slag. De åtgärderna bör utgöras av dels ett selektivt stöd för import av värdefull utländsk biograffilm, dels ett stödsystem för visning av värdefull biograffilm, t. ex. genom filmhyresgarantier. Det är av vikt att detta system inte omfattar endast exklusiv och "svår film utan även sådan god underhållningsfilm som endast visas i landets största kommuner. Det måste vidare stå öppet för alla företag och personer som vill visa god biograffilm. Att - som departementschefen vill - särskilt gynna FHR vore från flera synpunkter olyckligt. Inte heller är det önskvärt att den subventionerade visningen av värdefull biograffilm hänvisas till för ändamålet speciellt uppförda biografer. Det är tvärtom viktigt att kvalitetsfilmen tränger in på de biografer dit publiken redan hittar och att man inte skapar ghetton för finfilm. Ett stöd till visning av kvalitetsfilm kan utformas enligt den modell som skisserats i en reservation till filmutredningens första betänkande (SOU 1970:73). Detta system innebär vissa garantier gentemot ägare till biografer. Dessa garanteras enligt förslaget vid visning av kvalitetsfilm samma intäkter som genomsnittligt tas in på varje föreställning. I den överslagskalky! som görs i reservationen beräknas att i genomsnitt . tas i anspråk för varje föreställning. För en summa av 1,5 milj. kr./år skulle man med denna metod kunna få till stånd minst 6 000 föreställningar av kvalitetsfilm. Det finns enligt vår mening goda skäl att pröva det skisserade systemet för stöd till visning av kvalitetsfilm i stället för det som föreslås i propositionen. Det bör i första hand ske av . Programvalet till de föreställningar som skall ges visningsgarantier bör ske i samarbete mellan kommunala kulturmyndigheter, folkrörelser och lokala filmstudios. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi 1. beslutar att nyutkommen svensk skönlitteratur skall ges ett generellt stöd enligt de riktlinjer som anges i motionen, 2. anvisar ett förslagsanslag på 5 milj. kr. 3. begär att regeringen förelägger ett förslag till generell stödköpsordning även för översättningar av utländsk skönlitteratur, 4. begär att ges i uppdrag att utreda frågan om biblioteksersättning även till förlag enligt de riktlinjer sorn anges i motionen, 5. anvisar totalt 3 milj. kr. - 800 000 mer än vad regeringen föreslagit - för /76 för bidrag till anskaffning av bokbussar, 6. uttalar att a) ett femårsprogram för anskaffning av bokbussar och b) ett tioårsprogram för utlåning på arbetsplatser m. m. bör genomföras enligt de riktlinjer som angivits av litteraturutredningen, 7. begär att en kungörelse utfärdas rörande biblioteksverksamhetens mål och organisation, vari bl. a. principen om avgiftsfria boklån fastslås, 8. begär att regeringen lägger fram ett brett program för insatser för de läshandikappade, 9. anvisar 3 milj. kr. till för /76 för stöd till produktion av svensk långfilm, 10. begära» förslag till stöd åt den fria kortfilmen enligt de riktlinjer som anges i motionen föreläggs nästa , 11. anvisar 1,5 milj. kr. för /76 för försöksverksamhet med visning av kvalitetsfilm enligt de riktlinjer som anges i motionen. () () /ENKEL (fp) GOTAB 75 9227 S 1975