ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY021188 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar i och om själavården vid försvarsmakten. Villkoren för själavården inom krigsmakten förändrades avsevärt när 1966 ändrade tjänstereglemente. Korum skulle ej längre få förrättas på tjänstetid om inte "särskilda skäl förelåg. ÖB lät utarbeta tillämpningsbestämmelser, vilka gav möjlighet för korum på tjänstetid om de värnpliktiga själva anhöll därom. Gudstjänsterna vid förbanden visade sig fylla ett väsentligt behov, vilket tog sig uttryck i åtskilliga korum på de värnpliktigas egen anhållan. ströks emellertid också denna form av frivilliga korum. Militärpastorn hänvisades för sin verksamhet helt till de värnpliktigas fritid. Självklart har detta hårt beskurit hans arbetsmöjligheter. Onekligen förefaller det säreget att mycken verksamhet som inte har direkt samband med den militära tjänsten kan få ordnas på tjänstetid, hembygdsföredrag, politisk information och annat, men icke gudstjänst. De många svenska FN-bataljonerna har givit en snart 20-årig positiv erfarenhet av fältkyrkans verksamhet, vilket befäl, soldater och fältpräster enstämmigt intygar. Vid FN-förbanden har prästerna haft ett omfattande arbete med gudstjänster, nattvardsfirande, äktenskapsskolor och själavårdande samtal. Anslutningen vid gudstjänster har varit förvånansvärt stor. Uppenbarligen är det tid för en förnyad översyn av den andliga vården inom krigsmakten inte minst för att ge organisationen mera av ekumenisk bredd. Därtill kommer behovet att utreda själavårdens framtida freds- och krigsorganistion. I stat-kyrka-utredningens slutbetänkande Samhälle och trossamfund (SOU 1972:36) framhålles också att själavården inom krigsmakten "torde vara i starkt behov av ny planering både för fredsorganisationen och under krig. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen anhåller att själavården vid försvarsmakten blir föremål för en allsidig utredning. () () GOTAB 75 8752 S 1975
mot · FY02119 · 1975-01-15 00:00:00 — av i m. fl. angående ansvarsfördelningen för bekämpning av oljeföroreningar. handhar bekämpningen av olja till sjöss och i kustvattnen enligt instruktionen SFS 1973:884. ansvar har genom beslut av riksdag utvidgats till att omfatta även och och till bekämpning i samtliga dessa farvatten av löskomna kemikalier och andra miljöfarliga ämnen. har lagt ner ett målmedvetet arbete på att snabbt och till rimliga kostnader bygga upp en ändamålsenlig och fungerande beredskapsorganisation. Erfarenheten är att den tidsutdräkt som upprättande av nödvändiga samband för att koordinera operationerna på landsidan (länsstyrelsernas och kommunernas engagemang) och på sjösidan i många fall är för stor. Målet är att reducera tidsåtgången till ett minimum, vilket ger de bästa förutsättningarna för en insats med gott resultat till låga kostnader. Orsaken till att icke önskvärda dröjsmål uppstår kan vara att svåra gränsdragningsfrågor föreligger. Interkommunala problem kan störa uppbyggnaden, länsstyrelsernas kompetens i förhållande till kommunerna är oklar, och den tänkta gränslinjen mellan i kustvattnen och på land kan ge upphov till tolkningsproblem och osäkerhet. Förhållandena kan växla mycket snabbt, med skiftande kostnadsbärare för operationerna som följd. Beslut om operativa insatser kan fördröjas även därav att det saknas en fast organisation med fullmakt att handla. Olika vägar att lösa dessa problem kan anvisas. Länsstyrelserna kan ges i uppdrag att i samråd med berörda kommuner planlägga för åtgärder som är adekvata i detta sammanhang och ges resurser, administrativa och ekonomiska, att handla i ett akut läge. Ett annat sätt vore att klarare uttala ansvar och definiera det så att ansvaret för bekämpning av detta slag vilar på och bekostas av detta, oavsett om det som bekämpas befinner sig till sjöss, i kustvattnen eller är uppspolat på land. ansvar bör emellertid inte som omfatta hamnanläggningar eller motsvarande. Ansvaret bör endast gälla olja eller kemikalier eller andra miljöfarliga ämnen som i primärskedet hamnat i vattnet utanför sådant område. Ett arrangemang av detta slag kan inte hindra att , i sammanhang där det inte ansvarar för bekämpningen, av vederbörande utnyttjas som entreprenör vid aktuella operationer. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag angående ansvarsfördelningen för bekämpning av olja m. m. i enlighet med vad som i motionen anförts. P. O. () i () HANS ()
mot · FY021190 · 1975-01-24 00:00:00 — av i och fröken om rätt till sjukpenning för hemmadöttrar m. fl. Den obligatoriska sjukpenningförsäkringen omfattar dels försäkrad vars årliga arbetsinkomst uppgår till , dels försäkrad vars arbetsinkomst understiger nämnda belopp men som uppfyller villkoren i 3 kap. lagen om allmän försäkring för tillhörighet till den s. k. hemmamakeförsäkringen. Som komplement till den obligatoriska sjukpenningförsäkringen för hemmamakefÖrsäkrad finns en frivillig sjukpenningförsäkring. Det finns vissa grupper som inte har den sociala trygghet som sjukpenningförsäkringen utgör, därför att de inte erhåller något ekonomiskt vederlag för sitt arbete och inte heller har möjligheter att teckna frivillig sjukpenningförsäkring. Vi tänker på de s. k. hemmadöttrarna, vars situation vid sjukdom förtjänar att uppmärksammas. Många av dessa ägnar mycken tid åt att vårda sjuka eller åldriga anhöriga och är därvid ofta hänvisade till att leva under kanppa ekonomiska omständigheter. Hemmadöttrarnas möjligheter till sjukersättning begränsas på grund av att värdet av logi, mat och kläder endast ger underlag för en ersättning på 10 å per dag. I den mån ingen anmälan eller registrering gjorts vid sjukkassan utgår ingen ersättning. Dessutom saknar denna grupp rätt att ansluta sig till den frivilliga sjukpenningförsäkringen. Med hänsyn till den värdefulla sociala insats de gör framstår deras situation som mycket otillfredsställande. En annan grupp, som är ännu sämre ställd vid sjukdom, är änkor som saknar pension. Till dessa utgår ingen ersättning vid sjukdom. De saknar alltså helt möjligheter till kompensation för extra utgifter vid sjukdom, vilket är det främsta motivet för hemmamakeförsäkringen. En utredning om bl. a. dessa gruppers möjligheter att antingen obligatoriskt eller frivilligt få anslutning till sjukpenningförsäkringen bör därför göras. Under hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär skyndsam utredning och förslag om möjligheter för s. k. hemmadöttrar och jämförbara grupper att få sjukpenning vid sjukdom. () MAJ ()
mot · FY021193 · 1975-01-24 00:00:00 — av i om vårdbidraget till handikappat barn. Enligt riksdagsbeslut skall lagändring angående vårdbidraget till handikappat barn träda i kraft . Enligt 9 kap. 4 § första stycket, lagen om allmän försäkring, har handikappat barn under vissa förutsättningar rätt till vårdbidrag. Enligt beslutet om reformen från skall helt respektive halvt vårdbidrag utgå samt vissa förändringar från nu gällande bestämmelser gälla. Balnd annat föreskrivs att vårdbidrag inte tillkommer den förälder vars barn går i hörselklass inom det reguljära skolväsendet respektive hörselförskola och är inackorderade i s. k. vistelsehem, där skolkommun respektive landsting står för inackorderingskostnaderna. Enligt bestämmelse i 9 kap. 5 § tredje stycket utgår inte heller vårdbidrag under vistelse i hemmet. Det föreligger enligt min mening stor orättvisa i fråga om vårdbidragen när det gäller barn vid statlig specialskola, som enligt lagen är att hänföra till anstalt, och barn som går i det reguljära skolväsendets specialklasser inom hörsel. De förstnämnda erhåller vårdbidrag vid vistelse i hemmet under ferier, och strödagar, medan barn som går i det reguljära skolväsendet inte är berättigade till detta. De hörselskadade barn som bor i s. k. vistelsehem och går i hörselklass eller hörselförskola bör enligt min mening få samma rättigheter till vårdbidrag som ovannämnda barn. Från jämlighetssynpunkt anser jag att ett skiljande av vårdbegreppen i de här fallen inte alls stämmer överens med vår allmänna syn på handikappfrågorna. Med stöd av vad jag ovan anfört hemställer jag att hos regeringen begär en sådan ändring av lagen om allmän försäkring att vårdnadsbidrag kan tillkomma även hörselskadade barn som bor i s. k. vistelsehem och går i hörselklass respektive hörselförskola och som under ferier, och strödagar vistas i sina hem, och att ersättningen utgår med samma belopp som för barn vid statlig anstalt.
mot · FY021194 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar i och om förbättrad handikappersättning åt hörselskadade. riksdag beslutade om vissa ändringar i lagen om allmän försäkring (1962:381). Det gällde bland annat 8 kap. 2 §: Rätt till handikappersättning tillkommer försäkrad som fyllt och som innan han fyllt för avsevärd tid fått sin funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattnig att han a) i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan, b) för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan eller c) eljest får vidkännas betydande merutgifter. Alltefter hjälpbehovets omfattning eller merutgifternas storlek utgör handikappersättning för år räknat 60,45 eller av basbeloppet. Handikappersättning till försäkrad som är döv eller gravt hörselskadad utgör av basbeloppet om ej stödbehovet ger anledning till högre ersättning. Såsom gravt hörselskadad anses den som med hörapparat saknar möjlighet eller har stora svårigheter att uppfatta tal. Denna lag skall träda i kraft . Som framgår begränsas handikappersättningen till att gälla endast gravt hörselskadad som med hjälp av hörapparat saknar möjlighet eller har stora svårigheter att uppfatta tal. Vi vill framhålla att för ett flertal hörselskadade är hörapparaten ett hjälpmedel som endast i begränsad omfattning kan förbättra möjligheterna för hörselskadade att uppfatta tal. Hörapparaten selekterar inte störande ljud utan förstärker dessa ofta till en nivå som gör att hörapparaten är brukbar endast i en relativt tyst miljö. En del hörapparatbärare upplever hörapparaten enbart som en förstärkare av icke språkinformativa ljud, men hindrar ändå isoleringen i en tyst värld. Om handikappersättning utgår endast till dem som inte kompenseras med hjälp av hörapparat, i likhet med vad som föreskrivs, kan bedömningen sålunda grundas på helt felaktiga premisser. Eftersom man konstaterat inom , på vars förslag riksdagsbeslutet bygger, att hörselskadade drabbas av merkostnader för sitt svåra handikapp bör en annan definition vara vägledande för beviljande av handikappersättning till hörselskadade. Försäkringsreformen om handikappersättning bör omfatta alla döva och samtliga hörselskadade som för sin dagliga livsföring måste använda hörapparat. Härigenom skapas rättivsa grunder för bedömning av handikappersättning till dessa grupper av människor. Med stöd av vad vi ovan anfort hemställer vi 1. att hos regeringen anhåller om att försäkringsformen om handikappersättning när det gäller hörselskadade omfattar alla döva och samtliga hörselskadade som för sin dagliga livsföring måste använda hörapparat, 2. att handikappersättning utgår med av basbeloppet.
mot · FY021195 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar i och om vidgad rätt till studiestöd åt hörselskadade. Hörselskadade ungdomar har på grund av sitt handikapp i regel en väsentligt längre studietid än normalhörande. Hörselskadade ungdomar kan sålunda gå i gymnasieskolan även efter myndighetsålderns inträde. Fördröjningen är en vanlig konsekvens av hörselskadan. En icke ovanlig studiegång är: på statlig specialskola som ibland tar in barnen först . rehabiliteringsklinik och gymnasium. Den långa studietiden gör det ibland nödvändigt med studieavbrott. En trygg studiefinansiering som utgår är sjukbidrag från . Beträffande de hörselskadades möjligheter att erhålla sjukbidrag sedan vårdbidraget upphört kan följande anföras. Enligt lagen om allmän försäkring 7 kap. 1 $ har försäkrad som fyllt och inte åtnjuter ålderspension rätt till förtidspension om arbetsförmågan är nedsatt med minst hälften och nedsättningen kan anses varaktig. Om så inte anses, men det däremot kan antas att nedsättningen blir bestående avsevärd tid, äger den försäkrade rätt till folkpension i form av sjukbidrag. Sådant bidrag skall vara begränsat till . Förlängning av tiden för sjukbidrag kan naturligtvis upprepas. Fråga om rätt till förtidspension för blinda respektive döva-hörselskadade studerande har behandlats i rättsfall, varvid det bland annat visat sig att de hörselskadade som ansökt om sjukbidrag erhållit denna lorm av pension t. o. m. vårterminen de fyllt eller under högst I läsår efter genomgången grundskola när vederbörande varit fyllda . I samband med prövningsärenden har meddelat bl. a. att "hörselskadade ungdomar enligt gällande praxis kan vara berättigade till sjukbidrag enligt lagen om allmän försäkring för tid längst efter ordinarie skolpliktens upphörande dvs. till och med vårterminen det år de fyller ". Vårdbidrag utgår längst till och med månaden före den då barnet fyller . I vissa fall kan i stället vid denna ålder utgå förtidspension eller sjukbidrag. Hörselskadade ungdomar anses dock ofta inte berättigade till dessa förmåner. På grund av handikappet tar emellertid utbildningen oftast, som tidigare nämnts, väsentligt för hörselskadade unga än för normalhörande. Socialpolitiska bidragsutredningen borde enligt vår mening uppmärksamma dessa problem och beakta behovet hos den hörselhandikappade av att vid gymnasiala studier erhålla ett samordnad studiesocialt stöd, som ger trygghet liksom vid ferier. Hörselskadade har synnerligen små möjligheter att få feriearbete till skillnad från normalhörande ungdomar. Genom feriearbete kan som bekant studerande ungdom förbättra sin ekonomiska situation och fa behövligt tillskott till studiernas genomförande. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att hos regeringen anhåller om att Socialpolitiska bidragsutredningen ges i uppdrag att undersöka de hörselskadades möjligheter till ett samordnat studiesocialt stöd , således även efter , samt under ferier med hänsyn till den väsentligt längre studietid som hörselskadade på grund av handikappet har jämfört med normalhörande. () () GOTAB 75 0000 S Slockholm 1975
mot · FY021197 · 1975-01-27 00:00:00 — om vissa kulturarbetares sociala förmåner. har betydande insatser gjorts för att förbättra kulturarbetarnas ekonomiska villkor. Inte minst har det kunnat ske genom statliga insatser. För att ta några exempel finns nu punktstipendier, långtidsstipendier och pensioner för kulturarbetarna. En grupp som inte kunnat få del av förbättringarna i samma utsträckning som andra är kulturkritikerna som medarbetar i dags- och tidskriftspressen samt i radio och TV. Det rör sig här om en betydande litterär produktion av stort värde för kulturlivet och hela samhället. Bibliotekstjänsts index över dagstidningar som omfattar en fjärdedel av hela publikationsbeståndet registrerar ca 25 000 signerade artiklar och recensioner och för tidskriftspressen ca 16000 artiklar. Nästan hela detta material skrivs av medarbetare som ej är fast knutna till publikationen och som saknar varje form av anställningstrygghet. För några är de ekonomiska villkoren sådana, att några sociala problem knappast behöver uppstå, men för det stora flertalet är förhållandena inte så. Självfallet borde även dessa få del av det sociala trygghetssystem som fast anställd personal har och som är en självklarhet. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att anhåller hos regeringen om en utredning av möjligheterna att lagstiftningsvägen tillförsäkra kulturmedarbetarna i dagspressen, tidskriftspressen, radio och TV, samt med dem jämförbara grupper, ATP och andra sociala förmåner som tillkommer fast anställd arbetstagare.
mot · FY021198 · 1975-01-24 00:00:00 — av herrar Gadd och om förtidspension vid alkoholism. Alkoholism leder tämligen snart till svåra sociala och psykiska störningar. Som regel kan den drabbade inte längre klara ett vanligt arbete. Familjebanden är uppslitna och en permanent bostad saknas. Några normala mänskliga och sociala kontakter är då inte längre möjliga. Samhället bedriver en omfattande nykterhetsvård, vars inriktning alltmer börjar ifrågasättas. har rekommenderat att närhets- och helhetsprinciperna skall tillämpas även inom nykterhetsvården. En försöksverksamhet för att pröva utredningens förslag planeras i . Reformverksamheten torde hälsas med tillfredsställelse av alla som arbetar inom den sociala sektorn, tjänstemän liksom förtroendevalda. Det primära för nykterhetsvården måste vara att söka rehabilitera den skadade till ett normalt liv. Trots detta måste vi dock räkna med att ett stort antal alkoholskadade aldrig kan rehabiliteras, aldrig kan komma att på egen hand försörja sig. Vissa av dessa kan förtidspensioneras på grund av psykiska eller somatiska handikapp som ibland är en orsak till alkoholismen, ibland är en verkan av den. Vissa av dessa kan dock inte uppvisa dessa formella kriterier för en förtidspensionering. haren liberalare tolkning av lagen om allmän försäkring kommit att göras, så att även fall av ren alkoholism kunnat berättiga till förtidspension. Bakom denna syn står våra försäkringskassor, och . Tyvärr har situationen ändrats efter ett utslag av försäkringsdomstolen . Sannolikt kommer inte längre fall av enbart alkoholism att kunna berättiga till förtidspension. Detta är djupt beklagligt. Effekten kan komma att bli att lagen om allmän försäkring i detta avseende kommer att verka som en ren klasslag, eftersom det rimligen är människor med det sämsta ekonomiska och sociala utgångsläget som drabbas. Detta är inte rimligt. Har samhällets vårdinsatser varit förgäves, har inte den medicinska och sociala rehabiliteringen visat några resultat, kan inte den alkoholskadade alls klara sig ute på arbetsmarknaden. Finns det inte längre några insatser oprövade, då borde det också finnas en möjlighet att betrakta situationen som jämförlig med andra där en förtidspensionering är enda lösningen. Under hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen påtalar behovet av att sådana ändringar vidtas i lagen om allmän försäkring, att även alkoholism berättigar till förtidspension när samhällets rehabiliterande resurser uttömts. () HANS () 1 * 1975. 3 sami Nr 1196-1203
mot · FY02120 · 1975-01-15 00:00:00 — av i m. fl. om förbud mot reklam från flygplan. Störande uppträdande på offentlig plats beivras med stöd av olika lagbestämmelser. Enligt vår mening kan emellertid en speciell form av reklam, sådan som utbjuds från luftfarkost, i många fall anses som störande utan att kunna beivras. Åtskilliga har upplevt hur annorlunda reklamarrangemang förekommer vid platser eller tillfällen där en större allmänhet samlas. Många större idrottstävlingar, mässor och utställningar eller möten av olika slag överflygs av luftfarkoster, som bogserar ett s. k. reklamsegel eller på annat sätt exponerar reklam. Politiska möten har exempelvis av meningsmotståndare utsatts för slagord, presenterade på ovannämnda sätt, där innebörden av deltagarna uppfattats ha en provocerande natur. Detta förhållande upplevs som störande inte bara av personer med anknytning till det publikdragande arrangemanget utan även i hög grad av personer som bor eller uppehåller sig i anslutning till den start- och landningsbana flygföretaget brukar. Luftburna reklamutbud förekommer även i sammanhang där en större allmänhet samlats i syfte att söka avkoppling och ro, såsom fritidsområden och badstränder. Även detta upplevs av mångå berörda som påträngande och direkt störande. Enligt vår mening bör reklam och propaganda av detta slag inte få förekomma. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lag om förbud mot reklam och propaganda från luftfarkost. HANS () i P. O. () i
mot · FY021200 · 1975-01-24 00:00:00 — om rätt till barnpension för tid före ansökan hos försäkringskassa. Barn som är under 18 respektive och vars förälder avlidit har rätt till barnpension i form av folkpension, respektive tilläggspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. De närmare förutsättningarna för sådan pension finns angivna i 8 och 14 kap. i lagen. Barnpensionen utgår inte endast till barn i äktenskap utan även till barn utom äktenskap. Av 16 kap. 1 5 i lagen framgår att ansökan hos fordras för att barnpension skall utgå. Pensionen utgår i princip från och med den månad då föräldern avlidit. 1 16 kap. 5 S fjärde stycket i lagen föreskrivs emellertid att pension ej får utgå tillbaka än 3 månader före ansökningsmånaden. Enligt av utfärdade tillämpningsföreskrifter skall vid dödsfall, så snart ske kan, tillställa dödsboet broschyren "Socialförsäkringen vid dödsfall". Dessa bestämmelser synes vid ett första påseende vara sådana att de medför att barn till avlidna föräldrar erhåller barnpension från och med den månad som föräldern avlider. Att så sker är ju också syftet med bestämmelserna. Det har emellertid visat sig i tillämpningen att barn i viss utsträckning går miste om den barnpension som de har "rätt" till. Jag vill här med några exempel från tillämpningen belysa problemet. En man dog . Ett barn till vilket mannen kunde vara får var fött . Faderskapet fastställdes av domstol . härefter, , ansöktes om barnpension för barnet enligt lagen om allmän försäkring. beviljade barnet pension . Detta är som synes i enlighet med gällande bestämmelser. Men är det nödvändigt att barnet i denna situation skall gå miste om den barnpension som det har "rätt till under sitt första levnadsår? En familj drabbas av en trafikolycka. Fadern och en dottef skadar sig allvarligt. Ansökan om barnpension dröjer . Bör dottern i denna situation endast erhålla pension tillbaka i tiden och inte från och med månaden för dödsfallet? En kvinna avled . På grund av olika omständigheter, bland annat mannens depressiva situation efter dödsfallet och bristande insikt i ansökningsförfarandet för erhållande av pension, kom ansökan om barnpension för ett barn till makarna att ske först . det inte i ett fall som detta vara möjligt att ge pension från och med månaden för dödsfallet? Rätten till pension inträdde ju då. Fall liknande de redovisade har varit föremål för och försäkringsdomstolens prövning. Dessa myndigheter har då i sina beslut skrivit att besvären ej lagligen kan bifallas. Detta skrivsätt innebär att verket och domstolen gärna sett att lagen gett möjlighet att tillerkänna barnet barnpension. Genom att göra det möjligt att vid ansökan om barnpension bevilja pension från ansökningsmånaden tror jag att man skulle lösa det problem jag ovan pekat på. Barnen skulle därigenom få den pension som de har "rätt till. Mot denna bakgrund hemställs att anhåller hos regeringen om sådan ändring av lagen om allmän försäkring, att barnpension kan utgå tillbaka än 3 månader före ansökningsmånaden i enlighet med vad som i motionen anförts.