mot · FY02300 · 1975-01-17 00:00:00 — av m. fl. Bostadspolitikens uppenbara misslyckande kan förefalla anmärkningsvärt. Inte på något annat politiskt område har offentliga myndigheter ett så fast grepp om utvecklingen. Bostadsfrågorna försvåras icke, såsom konjunkturbedömningen eller energiförsörjningen, av internationellt beroende. Bostadsproduktionen är tekniskt sett mycket effektiv. Kapital har med förtur ställts till bostadsproduktionens förfogande. Utvecklingen styrs av organ som kontrolleras av medborgarna. De omstridda miljöfrågorna formas huvudsakligen av kommunalt ägda bostadsföretag och kooperativa folkrörelser. Staten fastställer de tekniska normerna för bostadsbyggandet. Kommunerna har förköpsrätt till mark. Planmonopol och expropriationsrätt står till deras förfogande. De normgivande hyrorna fastställs i stor utsträckning genom förhandlingar mellan hyresgästföreningar och kommunalägda bostadsföretag. Trots alla dessa kontroll- och styrmöjligheter har bostadspolitiken misslyckats. Ansvaret för detta faller ofrånkomligen på de ansvariga politikerna. Misslyckandets orsaker är - som moderata samlingspartiet ofta påtalat - att konsumenternas önskemål ställts åt sidan och att regleringssystemet visat sig icke fungera. Vi vet inte ens om medborgarna önskar att boendet som sådant skall generellt subventioneras eller om de kanske i stället önskar att boendet skall subventioneras endast för vissa grupper. Vem skall då bestämma hur befintliga och framtida bostäder och bostadsmiljöer skall se ut? Det är för oss självklart att det är de boende som skall göra det. För de nya bostäder och bostadsområden som planeras är det emellertid omöjligt att hitta just den som sedan skall bo där. För att stärka bostadskonsumenternas ställning måste vi gå två vägar. För det första måste deras efterfrågan kunna göra sig gällande på en fungerande marknad. De kommuner, bostadsrättsföreningar och privata företag som misslyckas med att producera vad medborgarna efterfrågar och är villiga att betala för får själva ta ansvaret genom att sänka bostadskostnaderna till en nivå där bostäderna blir attraktiva och sedan täcka förlusterna på annat sätt. På det sättet kan vi få en bostadsproduktion som styrs av konsumenternas värderingar. Samhället måste för det andra genom decentralisering av beslut, ansvar och planering i det kommunaldemokratiska systemet ge medborgarna ett större inflytande över bostadsproduktionens inriktning. 1* 1975. Ytterligare en huvuduppgift för bostadspolitiken är reformer i fråga om hur bostäderna skall ägas och förvaltas. Moderata samlingspartiet anser det naturligt att flytta över inflytandet och därvid naturligtvis också det ekonomiska ansvaret på de enskilda människorna. Bostadskapitalet utgör omkring 1/3 av det totala realkapitalet i vårt land. En överflyttning av en stor del därav, som ligger i hyresfastigheter, i de boendes egna händer skulle innebära en betydelsefull samhällsförändring - en "demokratisering av ägandet. Den enskilda äganderätten är en omistlig beståndsdel i en demokrati. Intresset för den egna bostaden och beredvilligheten till uppoffring av annan konsumtion för att uppnå förmånen av ett eget hem är djupt rotad i det svenska folket. Direkt eller indirekt ägande ger de bästa förutsättningarna för ett verkligt inflytande över den egna boendesituationen. Driftkostnaderna för en ny hyreslägenhet uppgår till ca . per m* och år och befinner sig i snabbt stigande. Direkt eller indirekt ägande ger möjlighet för den boende att nedbringa dessa kostnader genom omsorgsfull vård av hemmet, sparsamhet och egna arbetsinsatser. Direkt ägande av lägenhet i flerfamiljshus står öppet för medborgarna i en rad västerländska stater och hör till vanligheten i bl. a. och . I är däremot möjligheterna att direkt äga lägenheter utomordentligt begränsade. Fastighetslagstiftningen ger icke den boende möjlighet att erhålla lagfart på en lägenhet. Därav följer bl. a. att han icke som småhusägaren kan inteckna den egna lägenheten som säkerhet och därmed nedbringa behovet av kontantinsats till en nivå som är realistisk för en normal inkomsttagare. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör fastighetslagstiftningen ändras i detta avseende. Vidare bör hyresgäster som förvärvar en icke statligt belånad fastighet för att själva bebo den kunna erhålla statliga lån. Dessutom bör bankerna genom statlig kreditgaranti ges möjlighet att bevilja lån till del av kontantinsatsen. Därutöver bör hyresgäster ges möjlighet att träffa överenskommelse med fastighetsägare, såväl enskilda som s. k. allmännyttiga, om förvärv av respektive lägenhet samt hembudsrättighet - dvs. förstahandsrätt vid överlåtelse - till det hus de bor i. Bostadsrätt är en välutvecklad och spridd form för indirekt ägande. Andelen bostadsrättslägenheter har ökat och uppgår nu till av det totala beståndet. har emellertid andelen bostadsrättslägenheter minskat inom den årliga nyproduktionen flerfamiljshuslägenheter. Det är, enligt moderata samlingspartiets uppfattning, angeläget att även sådant indirekt ägande av bostäder stimuleras. Detta skulle bl. a. kunna ske genom att samhället stöder hyresgäster som önskar bilda bostadsrättsförening för att på detta sätt överta det hus de bor i. Det kan åstadkommas genom att de boende ges samma rättigheter beträffande lån och hembud som ovan föreslagits vid direkt ägande. Det torde inte finnas någon sektor av central betydelse för den enskilde i fråga om vilken människomas önskemål och valfrihet till den grad har nonchalerats av statsmakterna som bostadsmarknaden. har moderata samlingspartiet år framhållit att fördelningen mellan en- och flerfamiljshus måste motsvara människomas önskemål och inte grundas på tekniska eller ideologiska motiv. Vi har framhållit det orimliga i att låta av bostadsproduktionen bestå av flerfamiljshus, när huvuddelen av landets hushåll föredrar ett småhusboende. En rad undersökningar har påvisat detta liksom att andelen hushåll som efterfrågar småhus ökar. När nu äntligen småhusandelen i byggandet ökar, beror detta inte på att statsmakterna och kommunerna har önskat anpassa sig till människornas önskemål utan på att människorna i ökande utsträckning vägrat bo i nyproducerade höghuslägenheter. Omläggningen har alltså helt enkelt framtvingats av konsumenternas reaktioner. Att tillgodose den enskildes fria val av bostad är ett viktigt motiv för ett ökat småhusbyggande. Det finns också starka samhälleliga skäl för detta. Liksom fallet är med bostadsrättslägenheter utgör det egna småhuset, fast i än högre grad, ett aktivt sparmål för hushållen. En hög småhusandel ger därför ett högt sparande till gagn för samhällsekonomin i stort. En kvalitativ och varierande småhusmiljö skapar områden där flertalet människor har lättare att finna sig till rätta än i det typiska höghusområdet. Småhusboende erbjuder en bättre uppväxtmiljö för barn. Miljöpolitiska, socialpolitiska och familjepolitiska skäl talar för en avsevärt utökad andel egnahem av det totala bostadsbeståndet. Såväl argumentet att småhus skulle vara väsentligt dyrare att producera som farhågorna för sysselsättningskris inom byggsektorn vid ökat småhusbyggande har visat sig felaktiga. Det är också en missuppfattning att markåtgången är väsentligt större vid småhusbyggande. I en marknadsanpassad byggproduktion blir det ett naturligt utbud av bostäder i småhus med variation i fråga om storlek, standard och kostnad och även i fråga om upplåtelseform. Med hänsyn till den efterfrågan som räder på bostadsmarknaden bör, enligt moderata samlingspartiets uppfattning, de kommande årens produktion inriktas på att andelen småhus skall uppgå till i syfte att låta det totala beståndet spegla bostadskonsumenternas önskemål. Genom beslut av har statslånets storlek ökats, och den övre lånegränsen för småhus som bebos av låntagaren uppgår nu till av pantvärdet. Härigenom har anspråken på egna kontantinsatser avsevärt sänkts. För att underlätta rörligheten på bostadsmarknaden och skapa förbättrade möjligheter för bl. a. den unga familjen att inom det befintliga bostadsbeståndet förverkliga önskemålen om ett eget hem, bör kreditinstitutens möjligheter att bevilja lån i äldre egnahem vidgas, vilket skulle bidraga till ett bättre underhåll av det äldre fastighetsbeståndet. likhet med vad ovan föreslagits beträffande direkt och indirekt ägda lägenheter i flerfamiljshus bör småhusköparen dessutom genom statlig kreditgaranti ges möjlighet att erhålla lån till del av kontantinsatsen. I växande utsträckning efterfrågas småhus för fritidsboende. Som vi framhåller i motion 1975:230 bör man även på detta område sträva efter att tillgodose medborgarnas önskemål om att få äga sin bostad. Det har talats mycket om de stora fördelar för småhusägare som ränteavdragsrätten skulle innebära. Man måste dock komma ihåg att rätten att göra ränteavdrag motsvaras av skyldigheten att som inkomst uppta värdet av sin bostad uttryckt som ett procenttal på hela taxeringsvärdet, även om det egna kapitalet i bostaden endast utgör en mindre del därav. Det glöms vidare lätt bort att många, framför allt äldre människor, återbetalat större delen av lånen. har med sina analyser av den samlade effekten av skatte- och lånesystemet visat att man endast med svårighet kan påvisa någon favör för småhusägarna som kollektiv. Därest någon skillnad verkligen föreligger, torde den genom de av under föregående år beslutade förändringarna inom bl. a. bostadsfinansieringens område vara till småhusägarnas nackdel. Det finns sålunda ingen saklig anledning att från rättvisesynpunkt påföra småhusen någon extrabeskattning. års allmänna fastighetstaxering har antagits att fastighetsvärdena skulle komma att uppräknas med ca 30 96. Detta torde vara tilltaget i underkant, och vissa bedömningar pekar på att många småhusägare får räkna med en uppräkning . Husen har emellertid varken blivit större eller lyxigare. Det är pengarna som blivit mindre värda, och det är därför som taxeringsvärdena höjs så kraftigt. Enligt beslut av riksdag beskattas av taxeringsvärdet , i skiktet mellan 150000 och 225 000, i skiktet mellan 225 000 och 300 000 och i skiktet däröver. Departementschefen anförde i propositionen Riktlinjer för bostadspolitiken m. m. (1974:150) att med hänsyn till villaägandets stora spridning bland hushåll med måttliga bruttoinkomster, främst barnfamiljer och pensionärer, bör villabeskattningsreglerna inte ändras på sådant sätt att boendekostnaderna påtagligt skärps för hushåll som bor i egna hem av normal storlek och standard. Men det är just vad som kommer att inträffa om icke beskattningsreglerna ändras. Om man som exempel tar ett statligt belånat radhus, blir detta inte plötsligt ett lyxhus därför att taxeringsvärdet som en följd av inflationen höjs från 150 000 till 225 000. Radhusägarens förmögenhet är densamma som förut reellt sett. Trots detta skall hans inkomst ökas med . , vilket vid en femtioprocentig marginalskatt innebär en skatteökning med 1 500 Detta innebär en helt orimlig ökning av boendekostnaderna bl. a. för medborgare med slutbetalda lån som räknat med en låg boendekostnad på sin ålderdom. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör schablonvärdesgränserna flyttas uppåt i samma takt som taxeringsvärdena, vilket förebygger att småhusägaren utsätts för den kraftiga reella skatteskärpning som oförändrade gränser medför. Moderata samlingspartiet föreslog i motion 1974:1903 i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1974:150 angående riktlinjer för bostadspolitiken m. m. att skulle höja schablonvärdesgränserna och fastställa följande gränser: , i skiktet 200 000 till . Vi upprepar nu detta förslag. Detta är baserat på de antaganden om taxeringsutfallet som gjordes i slutet av föregående år. För den händelse den genomsnittliga höjningen av taxeringsvärdena avviker från , bör gränserna vid utskottsbehandlingen justeras med hänsyn härtill. En egen bostad är för många människor ett så naturligt sparmål och en socialt så värdefull boendeform att bostadssparande bör stimuleras. Moderata samlingspartiet föreslår därför att sådant sparande vid taxeringen bör berättiga till ett avdrag från inkomsten av sparat belopp som överstiger av den taxerade inkomsten. Avdragsrätt skall föreligga endast intill ett högsta sparbelopp av . Åberopande det anförda hemställs att 1. anhåller om sådana författningsändringar som syftar till att direkt ägande av lägenhet i flerfamiljshus möjliggörs och att hyresgäster ges förstahandsrätt vid överlåtelse av fastighet, allt i enlighet med vad i motionen anförts, 2. anhåller att sådana åtgärder vidtas att kreditinstitutens möjligheter att bevilja lån i äldre småhus och flerfamiljshus vid förvärv vidgas samt att bankerna genom statlig kreditgaranti ges möjlighet att bevilja lån till kontantinsats i egen bostad, 3. uttalar att nyproduktionen av bostäder utformas i enlighet med vad som anförts i motionen sä att det totala bostadsbeståndet kommer att motsvara medborgarnas önskemål. () () () () () PER () () G. ()