mot · FY022011 · 1975-04-07 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:45 om riktlinjer för arbetsmarknadsutbildningen . Arbetsmarknadsutbildningen skall ha en klar arbetsmarknadspolitisk motivering. Det är regeringens uppfattning. Det formulerades i direktiven till KAMU och det står i propositionen. Det uttrycks t. ex. på följande sätt: Arbetsmarknadsutbildningen är ett arbetsmarknadspolitisk! Arbetsmarknadsutbildningen anges vara ett komplement till det reguljära utbildningsväsendet och stå direkt till arbetsmarknadsmyndigheternas förfogande. Huvudsyftet är att arbetsmarknadsutbildningen skall ingå i arbetsmarknadspolitiken för att den senare med framgång skall kunna anpassas till förändringar i näringsliv och arbetsrutiner. Arbetsmarknadsutbildningen skall dessutom - liksom övriga arbetsmarknadspolitiska medel - ges en sådan inriktning att den motverkar konjunktursvängningar och att den bidrar till att motverka olägenheterna av dessa svängningar. 1 andra sammanhang - t. ex. statsverksproposition - brukar regeringens syn på arbetsmarknadsutbildningen formuleras i termer som att arbetsmarknadsutbildningen utvecklats till ett av sysselsättningspolitikens viktigaste instrument. Antalet personer i denna utbildningsformökadet. ex. /60-1969/70 från 11 000 till 98 000. AMS beräknar att antalet skall stiga till 135 000 . Staten har med andra ord övertagit en allt större del av företagens insatser för att utbilda sina anställda eller för att ge de anställda bättre möjligheter att klara de rationaliseringar och omställningar som, i ett alltmer accelererande tempo, varit en del av arbetslivet . Det har framför allt varit industrins behov av utbildad arbetskraft som styrt ingången i och tillgången till arbetsmarknadsutbildning för de enskilda människorna. Trots den växande omfattningen av arbetsmarknadsutbildningen har en klart uttalad målsättning för den saknats. arbetsmarknadsutredning, som borde ha analyserat även arbetsmarknadsutbildningen och hithörande frågekomplex, konstaterade i sitt betänkande, som lämnades , att några detaljerade undersökningar om det totala behovet av omskolning och fortbildning som ett led i arbetsmarknadspolitikens strävan att åstadkomma balans på arbetsmarknaden ej gjorts. Utredningen utgick emellertid från den grundläggande tanken att det moderna näringslivet kräver att de yrkesverksamma har tillgång till en fortgående utbildning och omskolning. Utgångspunkten var och är fortfarande företagens behov och inte arbe I propositionen finner man mycket litet av en individinriktning när det gäller målet för arbetsmarknadsutbildningen. Man talar närmast om ett underordnat mål för arbetsmarknadsutbildningen: att den vidare skall medverka till att åstadkomma större jämställdhet mellan olika grupper genom att stödja dem som har den svagaste ställningen på arbetsmarknaden. Vilka grupper som avses står det emellertid inget om. Den slutsats som ligger närmast till hands är att regeringen ser arbetslösa och personer som hotas av arbetslöshet och därnäst sysselsatta som har en svag ställning på arbetsmarknaden eller låga inkomster som den grupp eller de grupper arbetsmarknadsutbildningen är prioriterad för. Det är nämligen dessa som föreslås få företrädesrätt inom bristyrkesutbildningen . Ett ytterligare underordnat mål anges. Det kan sägas vara samhällsekonomiskt. Arbetsmarknadsutbildningen skall främja ekonomisk tillväxt genom att tillgodose behov av yrkesutbildad arbetskraft. kan man få det intrycket att det är regeringens syn att den enda utbildningsform som har en arbetsmarknadsinriktning är arbetsmarknadsutbildningen. Definitionsmässigt bör emellertid yrkesinriktad utbildning alltid vara kopplad till en arbetsmarknadsinriktning. Få människor som strävar efter att få yrkesutbildning eller att förbättra sina yrkeskunskaper utbildar sig för nöjes skull. Man väljer utbildning därför att man vill ha ett arbete eller , antingen den nära eller den relativt längre bort belägna framtiden. Arbetsmarknadsutbildningen är den enda utbildningsform som i princip inte är fri för vilken medborgare som helst som uppfyller de för varje utbildning uppställda grundkunskapskraven. I andra utbildningsformer - där man över huvud taget har intagningskriterier - gäller att det är möjligheten att klara av studierna som är förutsättningen för inträde. För att få inträda i arbetsmarknadsutbildningen måste man, utöver studielämpligheten, även uppfylla vissa krav som till sin art är sådana att de ligger utanför den enskilda människans förmåga att påverka. Det är samhällsföreteelser - t. ex. arbetslöshet, sjukdom, handikapp, risk för arbetslöshet, brist på utbildad arbetskraft inom vissa områden, låg inkomst etc. - som styr strömningen till arbetsmarknadsutbildningen. I och för sig har detta legat helt i linje med riktlinjerna för den bedrivna arbetsmarknadspolitiken. Man hade dock kunnat vänta sig en ändrad syn här, när man t. ex. ändrat riktlinjerna för arbetsförmedlingsverksamheten från en företagsstyrd syn av urvalet av arbetskraft till en mer individinriktad. Arbetsförmedlingens huvuduppgift är att medverka till att den enskildes val av arbete nära ansluter sig till hans eller hennes önskemål och förutsättningar. Arbetsmarknadsutbildningen skall emellertid även framgent nära ansluta sig till kapitalets önskemål och förutsättningar. Det är tydligen så att arbetsmarknadsutbildningen nu liksom under uppbyggnadsskedet skall tillfredsställa industrins behov av utbildad arbetskraft. KAMU föreslog en försiktig framflyttning. Låg inkomst skulle också vara ett grundläggande kriterium för tillträde till arbetsmarknadsutbildningen. Inte ens denna försiktiga utvidgning av rätten till arbetsmarknadsutbildning ville kapitalets talesmän i KAMU vara med om. I en reservation av och uttrycks kapitalägarnas syn så, att man befarar svårigheter att rekrytera och behålla arbetskraft på uppgifter, som lönemässigt ligger under genomsnittet. Regeringen har ställt sig på båda sidor. De enda med låga inkomster som skall fl rätt till arbetsmarknadsutbildning blir tydligen anställda i företag eller branscher med svaga framtidsutsikter. Någon ytterligare precisering anser inte föredragande statsrådet nödvändig. I realiteten betyder det att regeringen ställt sig på kapitalägarnas sida. Vem skall kunna fastställa om ett företag har svaga framtidsutsikter? Den enskilde arbetsförmedlaren, arbetsförmedlingen på orten, länsarbetsnämnden, , eller vederbörande företags branschorganisation? Vem skall fastställa vilka branscher som har svaga framtidsutsikter? Kommer det att utgå meddelande om detta och från vem? Antalet elever i bristyrkesutbildningen har ökat från 241 /67 till 3 400 /74. Det är något över 3 96 av dem som påbörjade arbetsmarknadsutbildning. Bristyrkesutbildningen, som den bedrivits, har alltså inte blivit någon succé. Ingenting talar för att de riktlinjer som regeringen nu föreslår skall medverka till en ökning. Porten kommer allt framgent att vara trång, även om höjningen av utbildningsbidraget kommer att få positiva effekter på intresset för utbildning också inom arbetsmarknadsutbildningens ram. KAMU föreslog att antalet platser i bristyrkesutbildningen borde maximeras till 10 000 samt 5 000 för låginkomsttagare, dvs. högst 15 000 personer . Föredragande statsrådet anmäler i propositionen att hon tänker föreslå regeringen att tills vidare sätta 10 000 påbörjade utbildningar som ram för bristyrkesutbildningen. 1 ramen bör endast de deltagare som inte är eller löper risk att bli arbetslösa räknas in, anför hon vidare. AMS räknar med att antalet inom arbetsmarknadsutbildningen skall stiga till 135 000 , varav ca 80 000 i SÖ-kurser. Den beräkningen kan visa sig vara i underkant, eftersom den är gjord utan bedömning av vad ett höjt utbildningsbidrag har för effekt på tillströmningen. Om statsrådet räknar med att inriktningen enbart går mot SÖ-kurserna - och något annat är inte f. n. möjligt - dvs. kurser på AMU-centra, och om man räknar med att ca 15 000 platser vid kurserna icke är yrkesinriktade, så kommer 10 000 platser att utgöra knappt 15 96. konstaterade KAMU att ca 30 96 av platserna inom de särskilt anordnade kurserna, vilket är detsamma som SÖ-kurserna, icke utnyttjades Det finns alltså på AMU-centra en outnyttjad kapacitet på . Det finns alltså skäl som talar för att av platserna vid AMU-centra skulle kunna reserveras för direkt sökande, utan att det skulle ha en negativ effekt för dem som kommer ut i arbetsmarknadsutbildning med arbetslöshet som grundkriterium. Enligt vår uppfattning borde man nu vara mogen att inom arbetsmarknadsutbildningens ram införa rätten till utbildning för alla som vill och kan genomgå en vuxenutbildning som är yrkesinriktad. Vi föreslår därför att bristyrkesutbildningen, som till sin karaktär är ett beställningsarbete åt storindustrin, ersätts med en fri sektor inom arbetsmarknadsutbildningen. Inom denna sektor reserveras 20 eller av platserna för direkt sökande. Varje kurs utannonseras. Om det gäller kurser med kontinuerlig intagning sker annonsering ett antal gånger - t. ex. fyra - . Om det är nödvändigt kan man behöva tillsätta speciella kurs- eller intagningsnämnder för dessa sökande. Antagning till kursen berättigar till utbildningsbidrag enligt samma normer som för övriga studerande i arbetsmarknadsutbildning. Man skulle genom detta system bl. a. vinna följande: O minskad byråkrati vid handläggningen, O minskat utredande om de enskilda människornas situation, O arbetsmarknadsutbildningens värde skulle höjas, O vuxna utan yrkesutbildning skulle få större chanser till utbildning utan att först behöva bli arbetslösa eller låginkomsttagare. KAMU föreslog att den undervisning i svenska som bedrivs inom arbetsmarknadsutbildningen skulle anpassas till varje individuellt fall. Det är samma uppfattning som vi lade fram i motionen 1555 till . Föredragande statsrådet lägger sig även här mittemellan. Hon ämnar föreslå att svenskundervisningen enligt en huvudregel begränsas men att kurstiden efter individuell prövning skall kunna förläggas till en fyramånadersperiod. Det är svårt att förstå vad denna sista regel kan innebära annat än ett ytterligare byråkratiskt element i undervisningen. Om man redan i undervisningens uppläggning lägger in det som bl. a. en rapport från i framhållit, nämligen uppmärksamhet på behovet av flexibel kurstid och differentierade kursmål för olika kursdeltagare, vinner man större framgångar och bättre kvalitet i studierna och undviker man byråkratiskt handläggande under kurstidens gång. Hela behovsprövningen läggs då in som ett pedagogiskt element. Det måste naturligtvis vara metodiken för denna verksamhet Förutom att det i princip genomfors en likartad principiell ambitionsnivå mellan kurserna bör dessa ge en god grund för inträde på arbetsmarknaden. Dessa målsättningar kontrasterar dock påtagligt mot den ofta bistra kritik mot kurserna från AMU-elevernas sida. Det är därför av vikt att AMUeleverna och deras organisation, (), ges möjlighet att påverka kursinnehållet och kursplanerna. Av speciell vikt är att alla som genomgår AMU-utbildning ges en allmän utbildningsbakgrund som gör det möjligt för dem att tillgodogöra sig yrkesutbildningen på tillfredsställande sätt, dvs. grundskolekompetens, åtminstone i för kursen avgörande ämnen. kommunisterna har i en rad motioner visat att påståendena att vid arbetsmarknadsutbildning utgår bidrag enligt ett system som grundas på principen att eleverna skall få täckning för sina levnadskostnader inte stämmer överens med de verkliga förhållandena. Bidragen har i realiteten sjunkit i värde, och de justeringar som gjorts har inte mer än åstadkommit en tillfällig minskning av en ständigt ökande klyfta mellan tidigare års nivå och den aktuella nivån. Det förslag som lämnats av K AMU tillfredsställer på flera sätt våra tidigare krav. Det gäller framför allt uppfattningen att utbildningsbidragen i arbetsmarknadsutbildning bör grundas på inkomstbortfallsprincipen. Vi ansluter oss däremot inte till den konstruktion som KAMU sedan arbetat fram. Den bygger nämligen på principen om bedömning efter individuellt inkomstbortfall kompletterat med ett stimulansbidragssystem för att få bort de negativa effekterna av systemet när det tillämpas på låginkomsttagarna. I motionen 1975:1708 har kommunisterna utan att avvakta propositions framläggande velat ange sin syn på behovet av en betydligt kraftigare ökning av grundbidraget samt övriga villkor för AMU-eleverna. För sin egen del hävdar AMU-eleverna att de inte anser det godtagbart att förbättringen skall anstå till . De ansluter sig till remissvaret från LO över KAMU-betänkandet. LO anser att en uppräkning med . av grundbidragen bör äga rum och preciserar sitt krav till att detta bör ske från och gälla tills besluten i sin helhet genomförts på grundval av regeringens proposition i anledning av KAMUbetänkandet. Med frångående av yrkande i motionen 1708 angående grundbidragets storlek ansluter vi oss till AMU-elevernas hemställan och förordar att beslutar om en sådan omedelbar uppräkning av grundbidragen, att gälla fram till utgången av . Beträffande grundbidragets storlek bi träder vi det system som den provisoriska styrelsen för fört fram i sitt yttrande. Det innebären utbildningslön på . för den som inte har barn, att gälla även för kursdeltagare under . Barnfamiljerna bör kompenseras för sina högre levnadskostnader genom extra stöd i enlighet med förslaget härom i motionen 1708: för barn i åldern , för barn i åldern , för barn i åldern . Vi ansluter oss till förslaget i propositionen om lag om arbetsgivaravgift till arbetsmarknadsutbildningen. Det av yrkandena i denna motion föranledda behovet av avvikelse från förordat avgiftsuttag förutsätts bli beaktat vid utskottsbehandlingen. Vi anser också att riksförbundets förslag om att beloppen skall vara indexreglerade och förhandlingsbara bör prövas av regeringen. För detta krävs inte i det här sammanhanget något riksmötesbeslut. Vi delar AMU-elevernas uppfattning så som den kommit till uttryck genom deras riksorganisation, (): Elevinflytandet förstärks inte genom KAMU:s förslag. Vi anser att elevrådens organisation sköter vi bäst själva, både lokalt och på riksplanet. Erfarenheten har visat att när elevråden gör ett bra arbete, då ökar det fackliga intresset och elevrådet fungerar som det ska. Ett elevråd som är handplockat av skolledningen är en värdelös pappersorganisation. Det kan vara ännu sämre än inget elevråd alls, då det kan användas mot elevernas intressen. Därför avvisar vi varje inblandning av AMS eller SÖ när det gäller vår elevfackliga organisation. Vi är alltså emot elevråd och AMUriksdag bildade uppifrån. Även samarbetsnämnden där elevrepresentanter är med bara som rådgivande och inte har något inflytande över beslut, sätter vi oss emot. Informationsfrågan spelar en stor roll och elevråden ska ha ett avgörande inflytande på hur informationen till allmänheten ska se ut. Däremot vill vi att SÖ ska ge allmänna föreskrifter om att skolledningarna inte får motarbeta det elevfackliga arbetet, att tid ska reserveras för elevråds möten, stormöten och avdelningsmöten på arbetstid, att elevråden ges rätt att använda skolans kopierings- och stencileringsapparater och att elevråden får egen lokal när det behövs. Vi kräver att på alla nivåer erkänns som AMU-elevernas enda legitima representant. Rätt till kursförlängning för förtroendevalda till elevråden och förbundet. Vi vill ha fler och bättre utbildade yrkesvägledare. De ger de bästa råden vid information om yrkesval. Vidare kan bara yrkesvägledare avlasta AMUkurserna. Dessutom måste vårt riksförbund samt handikapp-, invandrarm. organisationer ges ett ökat inflytande. Informationen från AMU till allmänheten måste förbättras. Kortsystemet till arbetsgivare är bra. Vi ser positivt på KAMU:s förslag att de elevsociala uppgifterna stärks Vidare är det bra att sjuk- och hälsovården förbättras, att antalet fritidskonsulenter ökar och att arbetsmiljön förbättras. Vi stöder KAMU.s förslag om semester och semesterersättning och tio dagars ledighet för vård av sjukt barn. Varje AMU-elev ska ha rätt till sjukvård (tillgång till läkare och sjuksköterska) på utbildningsområdet. Vi anser att det är riktigt att löner ska anses som inkomst av förvärvsarbete och därmed vara sjukpenningsgrundande, att fridagsregeln och föräldraförsäkringen därmed tillämpas. Det är också bra att det nya lönesystemet ger oss rätt till semester. Detta måste också gälla den reguljära utbildningen. Bostadsfrågan måste lösas på ett bättre sätt än . Bostäder på den allmänna marknaden bör utnyttjas i den mån möjligheter finns. Barackerna bör försvinna möjligt. Sjuksköterska, kurator och arbetsförmedlare på varje AMU-center. Tillgång till regelbunden och fri sjukvård på varje center. Försäkringar motsvarande dem som gäller i arbetslivet. Inga avskedanden vid sjukskrivning eller militärtjänstgöring. Bort med barackerna. Subventionerade måltider med enhetligt pris över hela landet. Med stöd av det anförda föreslås att , med biträdande i övrigt av propositionen 1975:45, beslutar A. att fr. o. m. fram t. o. m. innevarande års utgång provisoriskt uppräkna grundbidraget för AMU-eleverna med . 1. att en utbildningslön fastställs på . för den som inte har barn, att gälla även för kursdeltagare under , 2. att barnfamiljerna erhåller ett extra stöd med för barn i åldern , för barn i åldern , för barn i åldern , 3. att ge regeringen till känna vad i övrigt i motionen anförts. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)