ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY02106 · 1975-01-15 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot stöld av vapen m. m. från militära förråd. Det har blivit allt vanligare att både tyngre och lättare vapen kommit till användning vid olika typer av brott. Sådant förekommer vid bank- och postrån, men också i andra sammanhang. Det är ingen hemlighet att en stor del av dessa vapen har kommit i cirkulation genom stölder från militära förråd. Dessa sker nu i en omfattning som måste te sig oroande inte bara för myndigheterna utan också för enskilda som tänker på konsekvenserna av att allt fler vapen befinner sig i obehöriga händer. har uppmärksammat denna utveckling, och sände dess informationsavdelning ut en skrivelse där det bl. a. hette: har en ökning av inbrotten i militära förråd kunnat konstateras. har enbart inom ett militärområde 12 sådana inbrott förövats. Vid de senaste stölderna kom tjuvarna bl. a. över ett 100-tal truppminor, s. k. trampminor, och ett tiotal stridsvagnsminor, som samtliga var skarpladdade. Dessutom stals sprängpatroner och pentylstubin, perfekt vid kassaskåpssprängningar - samt ett antal vapen. På grund härav och med hänsyn till bl. a. den brottspreventiva effekt polisens medverkan vid tillsynen av de militära förråden innebär, begär att sådan tillsyn skall ske i all den omfattning som är möjlig inom ramen för tillgängliga personalresurser. Sedan detta skrevs har ytterligare stölder ur militära vapenförråd skett. Det är ingen tillfällighet att en mycket stor del av vapenstölderna har skett i som ju till stora delar har klassats som militärt område. Att ta sig in i ett militärt vapenförråd är inte alltför svårt. Många av förråden består av vanliga träbaracker, låsta med vanliga hänglås. Men även den nyare typen av vapenförråd har plundrats. Dessa är byggda av betong, men vid ett par inbrott har det visat sig att inte heller dessa är inbrottssäkra. Från visst håll antyddes det i samband med inbrotten att praktiska extremister måhända kunde ligga bakom vapenstölderna. Sanningen torde nog i stället vara den att inbrotten sker på enskilt initiativ av individer som känner sig lockade av att ha tillgång till vapen, men också att inbrotten till en del härrör sig ur organiserad kriminalitet. En del av vapnen förs möjligen ut ur landet, andra säljs på den inhemska svarta marknaden och används vid olika typer av brottslighet. Det kan i dagens läge inte vara riktigt att militären förvarar vapen i en massa olika förråd runt om i landet på det sätt som sker. Antingen måste en centralisering ske till ett fåtal välbevakade platser eller också måste de nuvarande förrådens säkerhet på ett eller annat sätt garanteras. Det är inte rimligt att fortsätta med en ordning som gör att allt fler vapen kommer ut på den illegala marknaden. I har man sett konsekvenserna av ett rikt utbud av vapen. I är vapenhandeln strikt kringgärdad av lagar och förordningar, men detta undergrävs om vapen är lättillgängliga på grund av förvaring i bristfälligt skyddade militära förråd. Med åberopande av det ovan anförde hemställs att hos regeringen begär skyndsam utredning och förslag till åtgärder som effektivt förhindrar utflödet av vapen från militära förråd. (vpk) (vpk)
mot · FY021062 · 1975-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om avdragsrätt vid inkomstbeskattningen för utgifter vid vård av anhörig. Samhället avlastas mycket arbete genom att enskilda i många fall tar hand om eller bekostar vården av sjuka och åldriga anhöriga. Detta innebär för den enskilde ekonomiska uppoffringar. Enligt vår mening är det ett samhällsintresse att stödja dem som enskilt tar ansvaret för vården av anhöriga, bl. a. därför att detta innebär stora besparingar för samhället. Ett sådant stöd kan ges genom skattelättnader. I många fall innebär vården av anhörig att den ene av makarna i en familj helt eller delvis får avstå från att förvärvsarbeta. När bidrag utgår bör enligt vår mening en sådan familj vid beskattningen få göra avdrag för de faktiska kostnaderna för vården. Bidraget kan inte rimligen betraktas som lön och som en inkomst för vars förvärvande inga utgifter är nödvändiga. När bidrag icke utgår kan man tänka sig ett system som innebär att den make som har den högsta beskattningsbara inkomsten erhåller en skattelättnad för minskad skatteförmåga motsvarande de faktiska kostnaderna för vården. I andra fall bekostar enskilda vården genom att betala en person som kommer hem för att sköta den vårdbehövande eller genom att betala för att den anhörige tas om hand i annat enskilt hem. I dessa fall bör avdrag medges för de faktiska kostnaderna. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen hemställer om utredning och förslag syftande till skattelättnader genom rätt till avdrag m. m. för vård och tillsyn av sjuk eller åldrig nära anhörig i enlighet med de i denna motion angivna riktlinjerna. () N. ()
mot · FY021063 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar Mundebo och i om förlängning av vissa frister vid handläggningen i taxeringsnämnd. Det är väl känt att det finns allvarliga brister i taxeringsarbetet i första instans. Detta säger en av ombudsmän, , i en skrivelse till finansministern i anledning av och statskontorets . Denna hårda bedömning bygger på en omfattande erfarenhet, både av behandling av klagomål och av inspektion av myndigheter. JO säger vidare: Taxeringarna blir ofta felaktiga. Mycket arbete måste läggas ned på att rätta till felen. De felaktiga taxeringarna medför betydande olägenheter både för de skattskyldiga och för myndigheterna. Liknande bedömningar har gjorts från annat håll. och statskontoret finner det också nödvändigt med en reformering av taxeringsarbetet. Det är mot den bakgrunden bra att regeringen i sin propositionsförteckning aviserar en proposition angående rationalisering av skatteadministrationen. Då det nu är oklart hur omfattande denna proposition kommer att bli vill vi redan nu ta upp en viktig fråga. Det är av central betydelse i taxeringsarbetet att taxeringsnämnderna skall kunna få kompletterande uppgifter till självdeklarationen och att de skattskyldiga skall få tillfälle att inge utredning och avge yttrande till taxeringsnämnderna. Det finns också i nuvarande taxeringsförordning bestämmelser om anmaning och delgivning. Dessa bestämmelser, liksom den praktiska hanteringen av dem, är emellertid inte tillfredsställande. Många menar att taxeringsnämnderna inte på ett klart och lättfattligt sätt klargör vilka informationer de vill ha och den betydelse den skattskyldiges svar kan få för den fortsatta behandlingen. Många menar också att den skattskyldige inte får rimlig tid för att svara. medger taxeringsnämnderna ofta en tidsfrist på , detta oberoende av vad saken rör och omständigheterna i övrigt. Ofta tillämpas ännu kortare frister, särskilt i samband med taxeringsperiodens slut. Många människor har ett arbete som nödvändiggör resor. Många kan vara på semester, de kan vara sjuka eller upptagna av arbete. Därför får de inte tid att avge svar eller att avge tillräckliga svar. Den rätt som lagen ger dem blir mera formell än reell. JO säger i nämnda skrivelse att normalt borde en tidsfrist gälla. Detta skulle, säger , leda till materiellt riktigare taxeringar och större förståelse hos allmänheten för taxeringsnämndernas arbete. I vissa fall skulle en ännu längre tidsfrist vara motiverad. Lagen medger också detta, och taxeringsnämnderna borde i större utsträckning än som sker utnyttja detta genom att sätta längre tidsfrist. Det kan finnas skäl för att i vissa fall - t. ex. då det gäller enkla spörsmål i slutskedet av taxeringsperioden - sätta en relativt kort tidsfrist. Mot den bakgrunden kunde en i lag angiven tidsfrist på exempelvis vara motiverad. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar sådan ändring av taxeringsförordningen, 52 §, att minsta tid för att avlämna självdeklaration, annan uppgift eller upplysning är minst . () . ()
mot · FY021064 · 1975-01-27 00:00:00 — av i m. fl. om förbud mot reklam för alkohol. En ny bestämmelse är intagen i gällande tryckfrihetsförordning (TF) med innebörd att utan hinder av förordningen skall gälla vad i lag är stadgat om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Möjlighet att i vanlig lag förbjuda kommersiell annonsering för alkohol och tobak föreligger alltså . framhöll i sitt betänkande 1973:23 att det är ett vitalt intresse för samhället att konsumtionen av dessa vanebildande gifter nedbringas. antog detta betänkande. En betydelsefull åtgärd i detta syfte är utan tvivel att införa förbud mot reklam för alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror. De begränsningar i reklamen för dessa varor som ägt rum är tacknämliga men otillräckliga. Det mest otillfredsställande i sammanhanget är den stora skillnaden mellan de insatser som görs i konsumtionsfrämjande syfte för dessa varor och de åtgärder i form av undervisning och annan upplysning som vidtas för att klarlägga deras skadeverkningar. Både tobaksutredning och alkoholpolitiska utredningen har kommit fram till att övervägande skäl talar för förbud mot reklam för tobaksvaror och alkoholhaltiga drycker. Utredningarna betonar också starkt, att förbudet inte bör avse enbart reklam utan också andra marknadsföringsåtgärder. Dessutom framhålles vikten av att helt andra resurser än som varit fallet ställs till förfogande i undervisningsväsendet och i övrig informations- och upplysningsverksamhet. Vi instämmer helt i detta. Vi noterar också med stor tillfredsställelse att numera rekommenderat regeringarna att införa förbud mot både tobaks- och alkoholreklam i . Med hänvisning till det anförda hemställs' att hos regeringen begär att förslag om förbud mot reklam för alkohol utan dröjsmål framlägges. () i Agnäs () i Heden 1 (Se även motion 1975:1792)
mot · FY021065 · 1975-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om beskattningen av makars inkomst från egen Arma. Sambeskattning råder fortfarande för makar som gemensamt driver en rörelse under företagsformen enskild firma. Nuvarande bestämmelser drabbar en kvarts miljon företag inom småindustri, handel, hantverk och jordbruk. Den ena maken skattas för bådas arbete, vilket med progressiviteten i gällande skattesystem ger ett oförmånligare resultat än särbeskattning. I den enskilda firman får den ena maken inte rätt till sjuklön eller pension i förhållande till utfört arbete, eftersom vederbörande hänförs till kategorin hemmamake. Risken är uppenbar att ännu fler rörelseidkare skall drabbas av denna könsdiskriminerande orättvisa, när gränsen för minsta aktiekapital i aktiebolag höjs. En snabb förändring av förhållandena för makar som driver enskild firma är alltså motiverad. I skatteutskottets betänkande 1974:54 hävdas att skatteutredning behandlar frågan om faktisk sambeskattning med förtur. har dock inget förslag lagts fram. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om att skatteutredning före framlägger förslag till särbeskattning av äkta makar som arbetar i enskild firma. ANNA-L1SA () i PER () i Gäddvik . NISSER (m) () i Stenkyrka L. () i
mot · FY021066 · 1975-01-27 00:00:00 — av herrar i Trobro och Komstedt om bibehållande av tullkammare i . Beslut har fattats om ny distriktsorganisation för . Enligt denna tillhör tullkammare de tullkamrar som skall försvinna och ersättas av en bevakningsgrupp. En del av nuvarande skall överföras till . Allt som rör sjöfarten kommer att bli kvar i , däremot skall godsklarering ske via tullkammare, som blir den enda kvarvarande tullkammaren i . Tullkammaren i har haft den största omsättningen i . Den totala godsomsättningen för hamnen i var ca . Hamnens största kunder är och AB Olofströmsverken. Totalt hade hamnen 1 270 ankomna och avgångna fartyg. Varumängden var ankomna inrikes ca och avgångna , ankomna från utrikes ort samt avgångna till utrikes ort 113 525. Om tullkammare försvinner kommer servicen att försämras betydligt. Förutom de ovannämnda fabrikerna finns det stora fiskindustrier, minkfarmar m. m. inom regionen. hamn är konkurrenskraftig och har framtiden för sig. Tullkammaren som kom till när fick sina stapelrättigheter borde få vara kvar. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om sådan ändring av distriktsorganisationen för att tullkammare får bibehållas. N. () ()
mot · FY021067 · 1975-01-25 00:00:00 — av i Trobro m. fl. om resultatutjämning vid beskattningen av inkomst av jordbruksfastighet. riksdag beslutade om en allmän successiv övergång till bokföringsmässig redovisning av inkomst av jordbruksfastighet. En av orsakerna till denna övergång har sagts vara att bättre överensstämmelse skulle erhållas mellan jordbruk och annan rörelse. Genom övergången till bokföringsmässig redovisning för jordbruk erhålles också ökade möjligheter för dessa till resultatutjämning genom avskrivning på inventarier och nedskrivning av varulager. Det går dock inte att helt jämställa möjligheterna för jordbrukare och annan rörelseidkare att i praktiken använda sig av avskrivningar som resultatutjämning. Dels kan inte jordbrukaren hålla en så jämn produktion som är möjlig i annan rörelse, dels är lagringsmöjligheterna små. Många jordbrukare försäljer sålunda årets skörd redan i samband med bärgningen. De mindre jordbruksföretagen har inte heller så stora avskrivningsmöjligheter. Det finns alltså vägande skäl för att komplettera de möjligheter till resultatutjämning som den bokföringsmässiga redovisningen ger med en generell rätt till öppen resultatutjämning mellan olika beskattningsår för jordbruksföretagen. Med stöd av vad här anförts hemställs att hos regeringen hemställer om skyndsam utredning i syfte att genomföra en fullständig resultatutjämning inom jordbruket, varvid i första hand bör prövas frågan om resultatutjämning genom den s. k. kontometoden samt att förslag i detta syfte måtte föreläggas . N. () i Trobro () ()
mot · FY021068 · 1975-01-24 00:00:00 — av i Trobro m. fl. om extra avdrag vid inkomsttaxeringen. En allvarlig brist i gällande skattesystem är att erforderlig hänsyn ej tas till den nedsatta skatteförmåga som många människor har, antingen på grund av eget handikapp eller genom vård- eller försörjningsansvar gentemot barn, make eller anhöriga med nedsatt skatteförmåga. De bestämmelser som återfinns i 50 § 2 mom, tredje stycket kommunalskattelagen anger som motivering för extra skatteavdrag att skatteförmågan skall vara väsentligen nedsatt. Det är ostridigt att många människor med handikapp har sin skatteförmåga nedsatt. Genom att avdrag inte medges härför kommer dessa i realiteten att drabbas av en extra hög progressiv beskattning. Det kan, enligt vårt sätt att se, inte vara rimligt att progressiviteten i beskattningen ökar på grund av utgifter för en dyrare livsföring som hänger samman med sjukdom eller handikapp. Principen om möjlighet till extra skatteavdrag är ju redan knäsatt i 50 § kommunalskattelagen, och vi föreslår att ifrågavarande paragraf endast ändras så, att ordet väsentligen utgår. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Åberopande det anförda hemställer vi att 50 § 2 mom. kommunalskattelagen ändras så, att ordet väsentligen utgår. N. () i Trobro
mot · FY021069 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. om skattebefrielse för gåvor till kulturnämnd. Att vidga kulturutbudet torde bliva en av de mest angelägna åtgärderna . Skolans betydelse härvidlag torde ej nog kunna framhävas. Men även kulturarbetarnas levnadsvillkor får i detta sammanhang ej glömmas bort. Deras villkor är merendels rätt hårda. a. ekonomiska bekymmer är för många av dem en vardagsvara mera än för de flesta medborgare. Detta gäller kanske i synnerhet för dem som är nya på den kulturella vädjobanan och vilkas alster är svårsålda . Staten bidrar visserligen med uppmuntran i olika former, men detta blir på grund av olika omständigheter ej tillräckligt. Olika konstnärsstipendier finns också, men även dessa är begränsade. Ett mera massivt allmänt stöd skulle i hög grad förbättra situationen för dessa. Det finns otvivelaktigt många här i landet, både enskilda och företag, som har stort intresse för vårt kulturliv och som gärna skulle vilja dra sitt strå till stacken för att stötta upp detta. Dock är bl. a. de skattetekniska omständigheterna sådana att stöd i många fall inte ter sig särskilt lockande. För att motverka detta förhållande och uppmuntra till ett intensivare kulturstöd skulle man kunna tänka sig att till varje kommuns kulturnämnd bildades en kulturskaparfond till vilken såväl enskilda som företag kunde skänka bidrag eller gåvor. Dessa gåvor borde då vara dels maximerade, dels avdragsgilla i deklarationen. Varje kulturnämnd kunde sedan av dessa medel köpa alster, i första hand från de inom resp. kommun verksamma kulturarbetarna. Även här borde man om möjligt söka sprida uppköpen så att inte blott några få storheter blir så att säga ihågkomna utan att även andra, mindre kända skapare kan få sina verk sålda. Genom att på detta sätt varje enskild kommuns möjligheter att tillvarata bygdens eller ortens kulturskapande skulle ökas, bleve det också en närmare kontakt mellan den lokala traktens människor, kulturkonsumenter och kulturarbetarna. Många begåvningar skulle härigenom kanske också kunna räddas till eftervärlden, till glädje och nytta för berikandet av vår kulturskatt och därigenom även för efterkommande släktled. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära utredning och förslag, syftande till skattebefrielse för gåvor till kulturnämnd. . NISSER (m) () i Agnäs
mot · FY02107 · 1975-01-15 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till sjukpenning vid havandeskap. Enligt lagen om allmän försäkring (3 kap. 7 §)kan smittbärare fä ersättning utan att själv vara sjuk. Det finns andra fall, som bör komma i fråga på ungefär liknande sätt. Vi tänker närmast på ett fall som inträffat i . Vid ett daghem insjuknade 11 personer i sjukdomen röda hund. En gravid förskollärare vid detta daghem sjukskrevs av en läkare under efter ett immunitetstest, som visade att hon inte var immun mot sjukdomen. Detta gjordes för att förebygga komplikationer. Förskolläraren sjukanmälde sig på . fann att sjukpenning inte kunde utgå, eftersom sjukskrivningen inte föranleddes av någon sjukdom, och att förskolläraren ej heller var att anse som smittbärare. Hon vände sig till , som inte fann skäl att ändra beslut. Alla vet vilka risker en kvinna i början av sin graviditet tar om hon kommer i kontakt med sjuka som har röda hund, om hon inte tidigare haft sjukdomen. Ofta vet folk inte heller, om de har haft sjukdomen som barn. kan man vaccineras mot "röda hund, men där så ej skett skall man inte ställa en enskild kvinna i en sådan situation att hennes valmöjligheter blir att arbeta av ekonomiska skäl eller att utsätta sig själv för abort, eller riskera att fostret blir missbildat. att hos regeringen begär att den utarbetar förslag att ändra 3 kap. 7 § i lagen om allmän försäkring, så att den omfattar rätt till sjukpenning även i förebyggande syfte vid havandeskap. () ()
mot · FY021070 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till insättning på skogskonto. Den moderna skogsvården och avverkningstekniken har medfört både för- och nackdelar. Våra skogar har blivit mera ensartade i fråga om trädslag. Vi har t. ex. fått mera genuina gran- och tallbestånd. Avverkningsmetoderna har medfört kalhyggen av varierande storlek med kvarliggande rester av toppar, klenare stammar m. m. Arbetstekniskt har de ensartade bestånden och hyggesfällningarna onekligen medfört fördelar av ekonomiskt slag, både för avverkningspersonal och skogsägare. Vissa nackdelar har dock accentuerats till följd av de nya förhållandena. Hit hör uppkomsten och spridningen av för skogen menliga parasiter. Som exempel härpå kan nämnas den s. k. barkborren. Denna angriper sjuka, rotryckta, stormfällda och i övrigt skadade trän, mest granar, samt på marken kvarlämnade stammar, vilka genom angreppen snabbt torkar och med tiden blir odugliga till gagnvirke eller massa. När parasiterna ökat mycket i antal och maten börjat tryta, flyttar de sig över på friska, oskadade bestånd. På detta vis har stora arealer skog i bl. a. , och blivit angripna och utgör nu lokala problem inom dessa län. Sålunda har genom flygbesiktning konstaterats att totalt i helt förstörts, varav enbart i . Ungefär hälften av dessa kvantiteter finns på enskild skogsmark. Stora ekonomiska förluster är följden. Miljömässigt är det en styggelse. Härjningarna hejdas bäst genom att angripna bestånd jämte närmast angränsande skog snabbt och helt avverkas. Stora virkeskvantiteter virke uppstår som en följd, och även om virket ej blir av prima kvalitet, utgör dock mängden av virket stora ekonomiska värden. Enligt nuvarande skattelagstiftning får vid rotpostförsäljning och vid virkessaluförsäljning av influtna likvider insättas på s. k. skogskonto. Resten är skattebelagt. På grund av dessa förhållanden - mängden virke, det ekonomiska utfallet och skattereglerna drar sig många enskilda skogsägare för att snabbt och på en gång avverka all behövlig mängd skog, trots att detta tillvägagångssätt från skogsvårdssynpunkt är helt riktigt. Finge emellertid skogsägare helt eller till allra största delen sätta in influtna medel efter dylika avverkningar på s. k. skogskonto, som sedan behandlas enligt nu gällande regler, skulle med all sannolikhet bekämpningen av denna allvarliga skogssjukdom bli verkligt effektiv. Avverkningar och åtgärder i samband härmed - stämpling, inmätning och övriga skogsvårdande åtgärder - bör övervakas och godkännas av resp. skogsvårdsstyrelser eller av dessa utsedda organ, så att inget "fusk kan uppstå. Snara åtgärder är nu nödvändiga för att undvika ytterligare skadegörelse och förluster. Med hänvisning till ovanstående hemställes sålunda att begär att regeringen lägger fram förslag om vidgning av möjligheterna till insättning på s. k. skogskonto i enlighet med de i motionen angivna riktlinjerna. PER-ER1K C. NISSER (m) L. () i () i Vrångebäck