mot · FZ02901 · 1975-01-01 00:00:00 — 1975/76 901-907 Motion 1975/76: 901 av och i om befogenhet för JO och JK att påkalla domstols prövning av tvistig rättsfråga Samhällsutvecklingen har lett till en väldig utbyggnad av den offentliga verksamheten i alla dess olika former. Denna utveckling har i sin tur ökat vikten av den tillsyn över förvaltningen som ankommer på . I denna tillsyn har alltid ingått uppgiften att i medborgarnas intresse vaka över att den offentliga förvaltningen utövas i lagbundna former i överensstämmelse med lagstiftarnas intentioner. Alltsedan tillkomst har också dess innehavare sett som en av sina viktigaste uppgifter att verka för att lagar och författningar tolkas och tillämpas på ett enhetligt och riktigt sätt av domstolar och förvaltningsmyndigheter och med respekt för medborgarnas rättigheter. som den av samhällsutvecklingen betingade utbyggnaden av den offentliga verksamheten sålunda väsentligt ökat behovet av den tillsyn över förvaltningen som ankommer på , har ämbetets möjligheter att hävda medborgarnas intressen gentemot förvaltningen inte oväsentligt begränsats genom ämbetsansvarsreformen. Den viktiga uppgiften att verka för en enhetlig och riktig rättstillämpning i överensstämmelse med lagstiftarnas intentioner har otvivelaktigt av ämbetets innehavare alltid främst fullgjorts genom uttalanden i ämbetsberättelser och eljest om hur lagar och författningar skall tolkas och tillämpas. Denna möjlighet att genom saklig argumentering i uttalanden söka övertyga befattningshavarna inom förvaltningen om vad som är riktig lagtillämpning kvarstår visserligen formellt oförändrad även efter ämbetsansvarsreformen. Vad som i gångna tider gett JO:s uttalanden särskild tyngd har varit medvetandet om att JO haft befogenhet att hävda sin lagtolkning genom att vid domstol väcka åtal mot tjänstemän för tjänstefel genom oriktig lagtillämpning. Denna befogenhet att kunna framtvinga domstols prövning av riktigheten av viss lagtolkning har utan tvivel varit den viktigaste förutsättningen för JO:s möjligheter att verka för en riktig och ändamålsenlig rättstillämpning och för att tillvarataga medborgarnas intressen. Även om domstolarna under tidernas lopp ej sällan ogillat JO:s ansvarsyrkanden har detta likväl oftast skett med den motiveringen att domstolen visserligen funnit att vederbörande tjänsteman förfarit felaktigt på sätt JO påstått men att förfarandet likväl skäligen inte varit av beskaffenhet att föranleda ansvar. Även en sådan utgång av ett tjänstepliktsåtal har varit ägnad att påverka praxis i den riktning JO åsyftat. Med ämbetsansvarsreformen har möjligheten att vid domstol beivra fel 1 1975/76. aktig rättstillämpning genom åtal för tjänstefel bortfallit. Under föregående års riksdagsbehandling av uppgifter och organisation framfördes i flera yttranden och i en motion tanken att i stället för den minskade åtalsbefogenheten skulle få möjlighet att genom talan till domstol kunna fl viss rättsfråga prövad av domstolen. uttalade emellertid i sitt betänkande att utskottet inte nu var berett att tillstyrka utredning om införandet av möjligheten att få viss rättsfråga prövad utan samband med ansvarstalan. Enligt utskottets mening borde man avvakta hur den nya ämbetsansvarsreformen kommer att verka för JO:s vidkommande. Utskottets ställningstagande godkändes av . Det är ett obestridligt faktum att en författningsbestämmelse ej sällan tolkas på olika sätt av olika lokala myndigheter. Intresset av att lika fall behandlas lika gör det önskvärt att det finns medel att åvägabringa en enhetlig och riktig praxis i enlighet med lagstiftarens intentioner. I den mån en tvistig tolkningsfråga kan förväntas snart komma under högsta instansens bedömning är behovet av ett särskilt rättsmedel för att få frågan prövad mindre. Ombudsmännen har i dylika fall ofta sökt undvika att ta ställning till frågan. Många rättsfrågor är emellertid av den natur att det kan dröja länge innan frågan kommer under högsta instansens bedömning, exempelvis frågor rörande förfarandet i lägsta instans. I sådana fall brukar JO genom redogörelse för praxis på andra håll och genom uttalanden av egen mening verka för en enhetlig praxis. Om en enhetlig praxis inte kan åvägabringas genom dylika uttalanden, är det för tillvaratagandet av den enskildes rätt önskvärt att JO har möjlighet att framtvinga domstols prövning av rättsfrågan. Behov härav kan även eljest föreligga, om JO vid prövningen av lagligheten av visst beslut hävdar annan mening än den tjänsteman som fattat beslutet om hur den till grund för beslutet liggande författningsbestämmelsen skall tolkas. Om tjänstemannen anser sig ha goda skäl för sin ståndpunkt och därför inte vill böja sig för JO:s mening bör möjlighet finnas för JO att kunna hänskjuta tvistefrågan till domstols prövning. Erfarenheten ger vid handen att behovet av ett dylikt rättsmedel är särskilt stort, när det gäller meningsmotsättningar mellan JO, å ena, och verkschefer och andra högre tjänstemän, å andra sidan. Befogenhet för JO att påkalla domstols prövning av viss rättsfråga är av betydelse inte bara för möjligheten att verka till skydd för medborgarnas rättigheter. En dylik befogenhet skulle även kunna vara av stor vikt för den tjänsteman som utsatts för kritik. Befogenheten bör nämligen vara förenad med skyldighet för JO att på begäran av tjänsteman som blivit föremål för kritik från JO:s sida hänskjuta omtvistad rättsfråga till domstol. Den så ofta påtalade bristen för tjänstemän som blivit föremål för kritik från JO:s sida att få rättsfrågan prövad av domstol skulle härigenom kunna på ett smidigt sätt avhjälpas. För det allmänna skulle en ordning av nu antytt slag knappast kunna medföra några olägenheter. Antalet fall som skulle hänskjutas till domstol - i första hand hovrätt eller kammarrätt - torde inte bli så stort. Målen bör kunna avgöras efter skriftväxling. Institutet skulle därför inte kunna innebära någon betungande belastning från domstolssynpunkt. Vad ovan anförts gäler också JK. På grund av det anförda hemställes att låter utarbeta och antar regler om befogenhet för JO och JK att påkalla domstols prövning av tvistig rättsfråga i enlighet med vad i motionen anförts. () ()