mot · FY02182 · 1975-01-16 00:00:00 — av m. fl. om flexibel arbetstid m. m. Avsikten med förslagen i den här motionen är att mildra de påfrestningar som den enskilde individen upplever i arbetslivet. Reformerna bör både ta sikte på att öka arbetstillfredsställelsen och underlätta förhållandet mellan arbetsliv och familjeliv. En viktig reform med det syftet är en arbetstidsförkortning med sikte påsextimmars arbetsdag. vill att uttalar, att sextimmars arbetsdag bör väljas som långsiktigt mål för arbetstidsförkortningen framför fyradagars vecka. Kortare arbetsdag ger mer tid för familj och föreningsliv. För alla som har långa arbetsresor är också kortare arbetsdag bättre än fyradagars vecka. För småbarnsföräldrar finns det skäl att införa sextimmars arbetsdag som form av deltidsarbete redan innan den kan genomföras för heltidsarbetande. Över huvud taget bör fler få chansen att arbeta deltid - både kvinnor och män. Det samma gäller flextid. Här bör staten som arbetsgivare gå före med gott exempel. För att minska påfrestningarna i arbetet bör också arbetsmiljöerna förbättras. I motionen pläderas för den "omvända bevisbördan. Det innebär att t. ex. alla kemiska ämnen skall betraktas som hälso- och miljöfarliga till dess det med rimlig säkerhet kan konstateras att de kan användas utan fara. I motionen föreslås också att företagshälsovården görs obligatorisk med företagsnämnderna som huvudman. I motionen behandlas också arbetsdemokratin. Här föreslås att skall uttala att det långsiktiga målet för arbetsdemokratin skall vara att ge de anställda en med kapitalägarna likvärdig ställning. Detta mål är inte möjligt att nå med det förslag till omarbetad aktiebolagslag som regeringen presenterat. Här föreslås att en utredning får i uppdrag att lägga fram förslag till helt ny aktiebolagslag. Reformerna inom arbetslivets område har kommit slag i slag . Arbetstiden har sjunkit med trekvarts timme . Andelen kvinnor som förvärvsarbetar har ökat starkt bl. a. som en följd av omläggningen till individuell beskattning. 3 sami Nr 182-185 de anställda har förbättrats bl. a. genom rätten till styrelserepresentation. Miljön på arbetsplatserna har uppmärksammats alltmer och är föremål för successiva förbättringar. Allt detta är tillfredsställande och har efter sin förmåga sökt påskynda denna utveckling. Det vore emellertid felaktigt att bli så upptagen av att dessa värdefulla steg tagits mot ett mänskligare arbetsliv att viljan att gå vidare försvagades. Om viljan är att ständigt förbättra den enskilda människans situation kan aldrig orättvisor och brister försvaras med att det var värre . När vi reser krav på nya mål för reformarbetet inom arbetslivet får vi därför inte rygga tillbaka för vad som kan te sig svårt att förverkliga. Det mödosamma vardagliga reformarbetet måste stå i överensstämmelse med de långsiktiga förändringar som man menar är riktiga. 40-timmars arbetsvecka och medbestämmanderätt i styrelsebesluten tedde sig för en tidigare generation arbetare och tjänstemän som orealistiska dagdrömmar. är det en okontroversiell verklighet. Sextimmars arbetsdag och en med kapitalägarna likvärdig ställning för de anställda kan inte bli verklighet men måste enligt mening höra till målen för reformarbetet inom arbetslivets område. Den enskilda människans vardag Det är viktigt att olika beslut som rör villkoren förden enskilde i arbetslivet ses tillsammans. När vi arbetar för att alla som vill ha ett förvärvsarbete utanför hemmet skall få chans till det, måste vi arbeta för utvidgad och bättre barntillsyn. När vi argumenterar för att de anställda skall få mer att säga till om på sin egen arbetsplats, måste vi ge möjligheter till vidareutbildning och diskussion med arbetskamrater på arbetstid. När vi förutsätter att produktionsutbytet skall stiga för att ge underlag för högre välfärd, måste vi öka ansträngningarna för att skydda den enskilde arbetstagarens fysiska och psykiska hälsa. Det är alltså viktigt att hålla den enskilda människans och hennes familjesituation i minnet när man beslutar om reformernas utformning och prioritering. Vi sammanför därför i den här motionen olika förslag till reformer inom arbetslivets område som vi menar ökar den enskilda människans arbetstillfredsställelse och underlättar samspelet mellan människans olika roller inom samhälle och familj och arbete. Andelen kvinnor som förvärvsarbetar har stigit snabbt . Målet för arbetsmarknadspolitiken måste självfallet vara att alla som vill ha ett arbete utanför hemmet skall ges chansen till det - män som kvinnor. Denna målsättning förutsätter emellertid att barntillsynen byggs ut. Delvis som en följd av ekonomiska stimulansåtgärder har daghemsbyggandet varit omfattande i många kommuner . Det finns nu emellertid uppenbara risker att en fortsatt utbyggnad av daghem stannar upp som en följd av kommunernas ansträngda ekonomi. De är en risk som måste motverkas. Det är önskvärt att en fortsatt utbyggnad av barntillsynen har hög prioritet i de kommunala budgeterna. Det förutsätter en fortgående ökning av bidragen från staten. Detta måste beaktas i kommande förslag om kostnadsfördelningen mellan stat och kommuner. För att underlätta för fler att förvärvsarbeta måste arbetstiderna så långt möjligt anpassas efter den enskildes önskemål. Särskilt angeläget är att underlätta för förvärvsarbetande föräldrar att klara både rollen som yrkesarbetande och förälder. Men även i övrigt tror vi, att arbetstillfredsställelsen skulle öka och påfrestningarna bli mindre, om arbetsdagen successivt kortades för alla och fler kunde anpassa sina arbetstider efter individuella behov. a) Sex-timmars arbetsdag Alltmer rationell användning av våra produktionsresurser har gett oss möjlighet att successivt få både högre löner och kortare arbetstid. har sålunda veckoarbetstiden sjunkit med i genomsnitt . Det är sannolikt många förvärvsarbetande som också i fortsättningen föredrar att ta ut en del av den resurstillväxt, som står till förfogande, i form av förkortad arbetstid. Om den ekonomiska utvecklingen ger oss samma möjligheter som blir det möjligt att nå målet om 30-timmars arbetsvecka för heltidsarbetande. Vi vill inför detta perspektiv klart uttala oss för att målet för arbetstidsförkortningen bör vara sex-timmars arbetsdag framför fyradagars arbetsvecka. Vi vill understryka att vi då talar om arbetstiden för heltidsarbetande med oförändrad eller höjd reallön. Innan detta blir möjligt att realisera kan det finnas skäl att möjliggöra sex-timmars arbetsdag som en form av deltidsarbete med åtföljande reduktion av lönen. Denna möjlighet bör emellertid inte förväxlas med det långsiktiga målet om sex-timmars arbetsdag för alla heltidsarbetande. Vi ser som ett av de viktigaste argumenten för kortare arbetsdag - jämfört med alternativet att fl en hel dag ytterligare ledig - att förvärvsarbetande föräldrar får mera tid över för den dagliga tillsynen av hemmet och samvaron med barnen. Det är viktigt att komma ihåg att även om den egentliga arbetstiden förkortats, så har resorna till och från arbetsplatsen för många människor blivit allt längre. Det sammanhänger med att fler människor bor och arbetar i stora tätorter och att många, som bor kvar på landsbygden och i mindre orter, pendlar långa sträckor mellan bostad och arbetsplats. Till själva restiden skall också läggas t. ex. den tid 1* 1975. 3 sami Nr 182-185 som går åt för att lämna och hämta upp barn vid skola eller daghem. införde ett nytt begrepp - bruttoarbetstid - för att täcka in all den tid som har ett direkt samband med arbetet, men som inte räknas in i arbetstiden. Till de avgjorda fördelarna med sex-timmars dag jämfört med fyradagars vecka hör att många stressfaktorer försvinner och därmed riskerna för olycksfall i arbetet bör kunna minska. Det bör också ge möjlighet till en jämnare fördelning av arbetstiden , vilket skulle leda till bättre utnyttjande både av företagets resurser och av gator, vägar och andra offentliga anläggningar. Man kan som ytterligare en positiv faktor räkna med att mer fritid per arbetsdag ger utrymme för ökad ideell aktivitet. Något som kommer hela samhället till godo. Det är inte sak att besluta i vilken takt arbetstiden skall skäras ner, men vi anser att bör uttala som sin mening att den stegvisa förkortning av arbetstiden som blir möjlig genom resurstillväxten bör tas ut genom förkortning av arbetsdagen, med sikte på att nå sex-timmars arbetsdag, i stället för att sträva efter fyra dagars arbetsvecka. Ett sätt att förbättra anpassningen av arbetslivet efter individuella behov är att göra det möjligt för fler att få deltidsarbete. Denna möjlighet bör inte bara stå öppen för kvinnor. Lika viktigt är att samma möjligheter öppnas för männen och att vi kommer bort från de fördomar som ännu råder mot deltidsarbete för män. En sådan utveckling skulle avsevärt underlätta för småbarnsföräldrar att dela ansvaret för vården av hem och barn - till nytta och glädje för både barn och föräldrar. Uppgiften att skaffa fler deltidsarbeten, med varierad längd på arbetsdagen, måste lösas på varje arbetsplats. Vi menar dock att statliga arbetsgivare här måste vara mönsterbildande. Även den dagliga arbetstiden borde kunna anpassas bättre efter de anställdas individuella behov utan att oacceptabla störningar i arbetsprocesserna uppkommer. Flexibel arbetstid har numera prövats med stor framgång på olika arbetsplatser. Systemet innebär att arbetstiden indelas i en fast del då alla är närvarande på arbetsplatsen och en rörlig del i början och slutet av dagen. Inom ramen för detta system har var och en rätt att variera längden på sin egen arbetsdag. Undersökningar och erfarenheter tyder på att systemet med flexibel arbetstid är mycket uppskattat. Krav på försök med flextid i statlig förvaltning har visat sig ha stor resonans bland de anställda och har också fått stöd från fackligt håll. Regeringen bör därför medverka till att flextid införes överallt inom den statliga verksamheten, där det är möjligt och personalen så önskar. Detta bör bli normgivande inom arbetslivet i stort. Ett annat krav som bör finnas med i en bedömning av arbetstiden på är möjligheten till längre sammanhängande ledighet. Den pågående översynen av semesterlagstiftningen bör omfatta också detta krav. Utredningen kommer bl. a. att behandla förslaget att låta den som vill spara en femte semestervecka få en längre sammanhängande ledighet. Men denna fråga skall också ses i samband med önskemålet att varva studier med yrkesarbete. Det kan då bli fråga om betydligt längre uppehåll i förvärvsarbetet än vad som blir möjligt om man först måste samla ihop innestående semester. Utredningen om översyn av semesterlagen bör därför ges i uppdrag att utarbeta förslag som ger den anställde rätt att under den aktiva yrkesperioden kunna ta ut längre sammanhängande ledighet och varva studier med yrkesarbete. Detta arbete bör ske i samförstånd med den redan beslutade utredningen om översyn av socialförsäkringssystemet. Lagen om rätt till ledighet för studier, som beslutade om förra året, är ett välkommet steg på vägen mot en sådan värvning av arbete och studier. 1 avvaktan på förslag från semesterlagsutredningen bör det förslag om förstärkt studiesocialt stöd för vuxenstuderande som regeringen nu aviserar ytterligare kunna påskynda denna utveckling. e) Rörlig pensionsålder Ännu ett sätt att variera sin arbetstid efter individuella önskemål är möjligheten att inom ett visst intervall fritt få välja man vill gå i pension. Tanken på att alla skulle önska avsluta sin yrkesverksamhet vid samma ålder, oavsett hälsa och typ av arbete, är egendomlig. Det bör bli möjligt både att välja vid vilken ålder man önskar gå i pension och att trappa ner yrkesverksamheten framemot pensionstillfället. Det är dessutom önskvärt att stimulera tillkomsten av deltidsarbeten för pensionärer som önskar fortsätta förvärvsarbeta inom annat yrke. Dessa tankegångar har utvecklat och framfört i riksdagsmotioner under åtskilliga år. Det är därför mycket tillfredsställande att förslaget om rörlig pensionsålder nu kommer att föreläggas som ett resultat av den s. k. Haga-överenskommelsen mellan regeringen och . Det blir den grundläggande reformen. Arbetet måste därefter föras vidare för att möjliggöra för varje individ att efter förhandling med arbetsgivaren avgöra i vilken takt han/hon vill lämna förvärvsarbetet. Arbetsmiljön spelar självfallet en central roll för den enskilda människans trygghet på arbetsplatsen. Otillfredsställande arbetsmiljö ökar påfrestning arna och minskar därmed möjligheterna att fylla rollen som familjemedlem och aktiv medborgare i samhället i övrigt. Riskerna för den fysiska och psykiska hälsan måste därför ständigt uppmärksammas och avlägsnas. har särskilt riskerna vid produktion och hanterande av kemiska ämnen tilldragit sig uppmärksamhet. Det är därför tillfredsställande att regeringen i budgetpropositionen föreslår förstärkning av yrkesinspektion och arbetarskyddsstyrelsen. De exempel som dragits fram i debatten visar att den uppsökande verksamheten mäste bli intensivare. Dessa exempel aktualiserar frågan om ansvaret vid behandling av hälsofarliga ämnen. Som princip menar vi bör gälla den omvända bevisbördan. Det innebär att alla kemiska ämnen skall behandlas som hälso- och miljöfarliga till dess det med rimlig säkerhet kan konstateras att de kan användas utan fara. Den som producerar eller importerar en produkt måste kunna visa att den är ofarlig. Denna problematik utvecklas i en separat motion från folkpartihåll. Alla anställda bör ha rätt att regelbundet få sin hälsa kontrollerad. Det är viktigt att företagshälsovården har en sådan omfattning och kvalitet att yrkesskador av olika slag upptäcks . Det ökar tryggheten för den enskilde arbetstagaren. Företagshälsovården bör emellertid ha en vidare funktion än diagnostisering och behandling av patienter. I samverkan med bl. a. skyddsombudet bör företagshälsovårdens personal framlägga förslag till förbättringar av arbetsmiljön och deltaga t. ex. vid planering och inredning av arbetslokaler. Huvuduppgiften för företagshälsovården bör alltså vara förebyggande arbete i vid mening. För att i alla lägen uppfattas som opartisk instans bör företagshälsovården därför enligt vår mening läggas under företagsnämnderna. b) Företagshälsovård för alla Sedan LO och SAF träffade överenskommelse om företagshälsovården har utvecklingen gått snabbt. I de större företagen finns nu som regel företagshälsovård. De små och medelstora företagen har haft svårare att organisera sin företagshälsovård. Samgående har dock skett i företagshälsovårdscentraler, som etablerats i en rad orter. saknas dock på många håll företagshälsovård i synnerhet med inriktning på förebyggande verksamhet. Tiden bör nu vara mogen för införandet av företagshälsovård som en rättighet för alla anställda. a. den ökade läkarutbildningen bör nu snart ge resurser härför. En utbyggnad av företagshälsovården motiveras främst av omtanke om de anställda. Men man kan heller inte bortse från att en sådan utbyggnad skulle minska trycket på den offentliga hälso-och sjukvården, vilket kan medföra besparingar. Över huvud taget måste sjukvården i större utsträckning inriktas på förebyggande insatser. Här har företagshälsovården en grundläggande betydelse. c) Arbetsmiljö och ekonomi En obligatorisk företagshälsovård kommer självfallet att innebära kostnader. Dessa, liksom kostnaderna för arbetsmiljöförbättringar i allmänhet, bör ses som kostnader för produktionen. De är principiellt jämförbara med löner och de sociala förmåner som betalas av arbetsgivaren. Men det är sannolikt att en utbyggd företagshälsovård även för företagen leder till besparingar genom att hälsorisker kan elimineras och antalet sjukdagar nedbringas. De större företagen kan förutsättas organisera sin egen företagshälsovård. Mindre och medelstora företag kan bygga upp företagshälsovårdscentraler, som kan organiseras orts- eller branschvis. Här bör man även eftersträva en samordning med kommunernas och statens företagshälsovård. För att de anställda i mindre företag inte skall komma i ett sämre läge än personalen i de större företagen måste inrättandet av företagshälsovårdscentraler aktivt stödjas, exempelvis genom insatser av landsting och kommuner. Medbestämmande för de anställda För att arbetsmiljöbristerna skall kunna bekämpas krävs enligt vår mening att de anställda får ett faktiskt inflytande på alla nivåer inom företagen genom en kombination av en rad reformer. Denna strävan bör vara vägledande även för övriga beslut i företaget. Det långsiktiga målet bör enligt mening vara att ge de anställda en med kapitalägarna likvärdig ställning. Motsvarande förstärkning av de anställdas medbestämmanderätt bör eftersträvas inom den offentliga sektorn under iakttagande av att den representativa demokratin inte urholkas. Det arbetsdemokratiska arbetet befinner sig fortfarande i ett inledningsskede. Viktiga resultat har nåtts, men ännu återstår lång väg innan den likvärdiga ställning vi uttalar oss för som mål ligger inom räckhåll. Reformarbetet måste därför drivas vidare efter i huvudsak två linjer: dels måste den enskilde arbetstagarens möjlighet att påverka beslut som rör hans egen arbetssituation öka och dels måste representationen för de anställda i de beslutande organen inom företag och förvaltning förstärkas. a) Paragraf 32-principen måste slopas Det förra innebär att föråldrade former för arbetsgivarnas rätt att leda och fördela arbetet bör avskaffas. tillmäter i det sammanhanget det arbete som arbetsrättskommittén utfört betydelse och utgår ifrån att regeringen lägger fram förslag till reformerad arbetsrättslagstiftning för . grundsyn i de frågor § 32-utredningen behandlat framgår av följande avsnitt ur vårt partiprogram: Mål för arbetsdemokratin är att de anställda har insyn, inflytande och medbestämmande på alla nivåer i företag och förvaltning varmed också följer ett ökat ansvarstagande. Inflytande och medbestämmande skall bl. a. gälla företagens verksamhet och program. Frågor om arbetslivets villkor måste handläggas gemensamt av löntagar- och arbetsgivarparterna. Frågor om arbetsmiljö skall vara förhandlingsbara. Därför måste löntagarnas ställning vid lokala förhandlingar stärkas genom ändringar i gällande lagstiftning. Ingen part bör ha företräde vid tolkningen av gällande avtal. Arbetsdomstolens möjligheter att snabbt behandla tolkningstvister bör stärkas. Grunderna för fredsplikten bör i princip inte rubbas. Föråldrade former för arbetsgivarnas rätt att leda arbetet avskaffas. Denna grundsyn är självfallet bestämmande för ställningstaganden. b) Ny aktiebolagslag För att ge de anställda en med kapitalägarna likvärdig ställning krävs en ny aktiebolagslag. Den nuvarande lagen bygger på ett snävt intressentbegrepp. Den syftar i första hand till att reglera ägarnsas inbördes förhållanden och skydda deras intressen. Lagen förutsätter att ägarna styr genom en verkställande ledning och tillerkänner endast ägarna direkt medbestämmande. Samma grundsyn präglar det förslag till ny aktiebolagslag som efter samnordiskt utredningsarbete för svenskt vidkommande presenterades . Även om det innehåller förslag om en rad angelägna förbättringar, varav en del redan genomförts, innebär förslaget att aktiebolagslagen även i fortsättningen främst skall vara ett instrument för att reglera de inbördes förhållandena mellan ägarna och skydda deras intressen. Av den bredare och alltmer omfattande uppfattningen att de anställda är en del av företaget med berättigade krav på insyn och medbestämmanderätt bär förslaget inget spår. I det avseendet avviker utredningen markant från strävandena på andra håll i , där man vid revideringen av bolagslagstiftningen försökt lagfästa de anställdas medbestämmanderätt. Förslagets brister från arbetsdemokratisk synpunkt har rönt stark och berättigad kritik under remissbehandlingen. TCO anser t. ex. att det i stället för att främja en angelägen utveckling mot jämnare fördelning av inflytande mellan kapital och arbete kommer att bidra till att konservera ett ur arbetssynpunkt otillfredsställande förhållande för avsevärd tid framåt, medan LO menar, att det är beklagligt att ett förslag till revision av aktiebolagslagen kunnat läggas fram "utan att det innehåller väsentliga framsteg motsvarande de utbredda kraven på ett företags funktionssätt ifråga om insyn och medinflytande för de anställda. Trots denna kritik och trots utvecklingen på andra håll i har det förslag till ny aktiebolagslag som regeringen överlämnat till lagrådet samma grunddrag som utredningsförslaget - och som nuvarande lagstiftning. Man har därmed försummat de möjligheter att vidareutveckla arbetsdemokratin som en revision av aktiebolagslagstiftningen erbjuder. Det vore därför önskvärt att denna revision uppfattas sorn ett provisorium i avvaktan på en grundligare omarbetning byggd på principen om medbestämmanderätt för de anställda. En sådan revision bör - som begärt i riksdagesmotioner,bl. 1971 och 1972-företas av en parlamentarisk utredning med representation från arbetsmarknadens organisationer. Syftet med arbetet bör vara att få till stånd en ny aktiebolagslag, som i första hand reglerar verksamheten i större företag och som bygger på principen om lagfäst medbestämmanderätt för de anställda. Förebilder för en sådan lagstiftning finns redan i t. ex. den västtyska eller EG-bolagslagstiftningen. Som ett led i utvecklingen mot mer likvärdig ställning för de anställda gentemot kapitalägarna bör en breddning ske av företagsnämndernas verksamhet. En reformering av företagsnämnds verksam heten skulle kunna innebära att nämnderna fick huvudansvaret för t. ex. personalpolitiken. skulle också kunna svara för den interna informationen på arbetsplatsen. En mycket viktig uppgift för företagsnämnden borde som tidigare antytts vara ansvaret för arbetsmiljön. 1 det syftet bör företagsnämnderna få en egen budget att arbeta med och efter samråd med bl. a. skyddskommittéer lägga upp en rullande plan för förbättringar inom arbetsmiljön. Företagsnämnderna borde vidare ha beslutsrätt i en rad för arbetsmiljön viktiga frågor och utvecklas till en huvudkanal för de anställdas inflytande. En företagsnämnd med så vida befogenheter kan inte direkt jämföras med dagens företagsnämnder. Även om en reformering av företagsnämndernas verksamhet genomförs avtalsvägen kan det visa sig nödvändigt att lagstiftningsvägen åstadkomma vissa rambestämmelser. Därvid bör givetvis hänsyn tas till de mindre företagens speciella situation. Med hänvisning till ovanstående hemställes1 att uttalar att staten i sin egenskap av arbetsgivare bör 1 (Se även motionerna 1975:143 och 1975:153) vidga möjligheterna till flexibel arbetstid inom statliga företag och statlig förvaltning, där personalen så önskar.