mot · FY021961 · 1975-04-01 00:00:00 — Motioner nr 1961 1964 av m. fl. med anledning av propositionen 1975:26 om riktlinjer för invandrar- och minoritetspolitiken m. m. kommunisterna utgår från följande huvudprinciper när det gäller riktlinjer för invandrar- och minoritetspolitiken: Enhet och solidaritet fordras mellan svenska arbetare och arbetare av annan nationalitet. Invandrande arbetare, som ofta lockas hit med falska förespeglingar, utgör en stor del av storfinansens arbetskraftsreserv och förvisas inte sällan till en slumexistens i vårt land. De skall ha samma rättigheter och samma ställning som andra arbetare. Det förtryck dessa invandrande arbetare är utsätta för gäller både i arbetet och . Tungt arbete, låg lön, sociala problem och språklig och kulturell isolering är sidor av detta förtryck som hör ihop. Den statliga och den kommunala kulturpolitiken måste ges en mycket kraftigare inriktning än nu på stöd till dessa minoriteters intressen. Det stödet måste innebära att minoritetens kultur och språk bevaras, inte att det utplånas i namn av successiv anpassning till svenska förhållanden. Föredraganden understryker i propositionen att invandringen även i fortsättningen skall vara reglerad och att arbetsmarknadsparternas inflytande över invandringen av utomnordiska arbetare bör bestå. Från fackföreningsrörelsens sida har detta understrukits. Vi delar denna mening. Invandring i kollektiva former erbjuder flera fördelar: i fråga om anställningsanskaffning, inhämtande av informationer om arbetslivs- och arbetsmarknadsförhållanden, förberedande språkundervisning etc. Någon strikt tillämpning av en sådan kollektiv form för invandring försiggår av förklarliga skäl inte. Många har anknytning till anhöriga som redan har invandrat. Dessa s. k. anknytningsfall ökat i icke ringa omfattning. Några problem att bereda dessa anställning har tidigare inte förelegat, ehuru de oftast fått arbete vid arbetsplatser med dålig arbetsmiljö och miserabla anställningsvillkor i övrigt. En kartläggning av sådana arbetsplatser från arbetsmarknadsmyndigheternas och fackföreningsrörelsens sida i samverkan vore härvidlag av stor betydelse som utgångspunkt för att systematiskt söka uppnå ändrade och förbättrade arbetsvillkor. Det har emellertid inträtt en förändring i negativ riktning av möjligheterna att erhålla anställning för i första hand denna kategori invandrare sedan beslutet trätt i kraft om företagens skyldighet att på betald arbetstid svara för svenskundervisning . 3 sami Nr -1964 Då blev det plötsligt kalla handen gentemot dem för vilka det från företagens sida förelåg skyldighet att anordna sådan språkundervisning. Rätten till arbete blev med andra ord illusorisk. På detta område kan med anknytning till det sagda inskjutas att på lokal nivå överenskommelser i flera fall slutits enligt vilka språkundervisning anordnats icke på betald arbetstid utan utom den ordinarie arbetstiden. Detta motsvarar givetvis inte det fattade beslutet och bör inte få förekomma. Vad sedan beträffar ovilligheten att anställa invandrare som inte genomgått språkundervisning eller på annat sätt tillägnat sig kunskaper i svenska språket anser vi att möjligheter bör finnas att stävja tilltagen att från arbetsanställning avvisa invandrare för vilka företagen är skyldiga att på betald arbetstid anordna språkundervisning. Enligt vår mening bör det vara möjligt att finna en praktisk form för en generell avgiftsupptagning till belopp som bör täcka kostnaderna för sådan undervisning. Det praktiska anordnandet av sådana kurser kan alternativt ligga på företagen eller på den lokala arbetsmarknadsmyndigheten, eventuellt i samråd dem emellan. Avräkning på inbetalade avgifter och faktiska kostnader skulle kunna ske från arbetsmarknadsmyndighetens sida till de företag som kommer i fråga härför. Urvalet av företag vilka kan bedömas komma i fråga att motta invandrare bör det ankomma på den lokala arbetsmarknadsmyndigheten att företa. Med det anförda har en riktlinje skisserats enligt vilken vi anser en lösning kunna uppnås i fråga om här berörda, icke önskvärda förhållande. medverkan kan även ha den fördelen med sig att den motverkar avvikelser när det gäller att förlägga språkundervisningen utom ordinarie arbetstid. En annan fråga uppstår i detta sammanhang: behovet av att ordna svenskundervisning för hemmavarande, icke förvärvsarbetande kvinnor. För att dessa inte skall förbli i total isolering och för att möjliggöra deras inträde i arbetslivet bör åtgärder vidtas för att anordna språkundervisning för denna grupp invandrare. Vi anser att de har en elementär rätt att begära en sådan insats. LO har till ett av i remissyttrande gjort påpekande om svårigheterna att få språkundervisning ordnad i glesbygd förordat att studieförbunden erhåller medel för uppsökande verksamhet samt kompensation för ökade lärarkostnader på grund av långa resavstånd. En sådan lösning bör vidgas till att gälla även studieförbundens kursverksamhet i syfte att meddela språkundervisning till invandrarkvinnor. Ett problem som icke behandlas i propositionen är de många fall då en persons modersmål icke är statsspråket för den stat i vilken han registreras som medborgare. 1 har vi en finskspråkig minoritet i ; de är svenska medborgare, men deras modersmål är s. k. Tornedalsfinska. Zigenarna kan vara svenska medborgare, men deras En jugoslavisk medborgare kan ha serbokroatiska som modersmål, men han kan också ha slovenska, makedonska eller albanska. Omvänt gäller att antalet araber i statistiken splittras upp på marockaner, irakier, sudaneser, egyptier, syrier, algerier etc. Då grunden för beräkningen av antalet hemspråkslärare enbart är antalet utländska medborgare i av ett visst medborgarskap, kommer vissa grupper att hamna utanför rätten till hemspråksundervisning. Det borde därför vara självklart att man i folkbokföringen inte bara registrerar medborgarskapet utan även nationalitet och modersmål. Med tanke på de språkliga minoriteternas storlek borde vissa språk i paritet med tyskan och franskan bli tillvalsämnen i och bli B- eller C-språk på gymnasiet. Finska och serbokroatiska är här språk som torde kunna bli aktuella. Större språkliga minoriteter bör ha rätt att läsa även andra skolämnen än hemspråksundervisningen på sitt modersmål. Speciellt gäller detta finsktalande barn i de finskspråkiga bygder som finns i . F.tt stort antal remissinstanser betonar sin anslutning till principen om att invandrare skall ha samma rättigheter och samma ställning som svenska medborgare åtnjuter. Speciellt gäller det tillämpningen av en rad sociala förmåner för utomnordiska invandrare för vilka dessa frågor alltjämt är olösta. Det gäller i främsta rummet frågan om folkpensionsförmånen. 1 anslutning härtill nämns rätten att ta med sig pensionsrätten, vilken fråga visserligen anges som komplicerad men likväl anses böra bli föremål för närmare överväganden. I sammanhanget bör nämnas att rätten till förtidspension även av arbetsmarknadsskäl bör omfatta invandrare. Ett aktuellt problem är även frågan om att slopa kravet på svenskt medborgarskap för rätt till bidragsförskott för vårdnadshavare av utländskt barn. Propositionen tar välvilligt upp alla dessa frågor men föreslår ingen lösning av någon av dem. Beträffande rätten till folkpension för utomnordiska invandrare - eller invandrare från hemländer med vilka ingen konvention på ifrågavarande område slutits nämns att chefen för avser att återkomma härtill i annat sammanhang. Detta låter löftesrikt men gör det enligt vår mening inte överflödigt att uttalar som sin mening att dessa frågor skyndsamt bör prövas och att förslag föreläggs . rösträtt är en fråga som står inför sin lösning och väntas bli tillämpad vid kommunala val. Vpk-gruppen har motionerat härom. Enligt vår mening bör emellertid frågan om 1 * 1975. Nr 1961 -1964 rösträtt även vid allmänpolitiska val, dvs. val till , lösas. Vi anser att bör uttala sig i denna riktning och hos regeringen hemställa om förslag i denna fråga. Föreningar och trossamfund m. m. Vi tillstyrker förslaget om statligt stöd i form av verksamhetsbidrag till invandrar- och minoritetsorganisationer men anser det viktigt understryka att någon diskriminering inte får förekomma. Detta gäller även bidragen till trossamfund, där enligt propositionen bidrag endast tycks skola utgå till kristna och mosaiska församlingar. 1 finns emellertid över 10 000 muslimer 6 000 turkar, 3 0004 000 jugoslaver, 5 0006 000 araber. Den religiösa organisationen är här uppbyggd annorlunda än i de kristna kyrkorna. Vi anser det självklart att denna grupp inte diskrimineras när det gäller bidrag till de religiösa samfunden. Med stöd av det anförda föreslås att , med bifall i övrigt till propositionen, hos regeringen anhåller 1. att frågan om kollektiv avgiftsupptagning av företagen för anordnandet av svenskundervisning på betald arbetstid skyndsamt prövas och att förslag till lösning föreläggs , 2. att förslag om svenskundervisning för hemmavarande, icke förvärvsarbetande, kvinnor i invandrarfamiljerna skyndsamt föreläggs , 3. att initiativ tas för att i folkbokföringen, utöver registreringen av medborgarskap, även nationalitet och modersmål registreras, 4. att försöksverksamhet anordnas med de större språkliga minoriteternas modersmål som tillvalsämnen i och som B- eller C-språk i gymnasiet, 5. att förslag rörande tillämpning av sociala rättigheter såsom folkpension m. m. - i enlighet med vad som anförts i motionen föreläggs , samt 6. att vad i motionen i övrigt anförts beaktas. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)