mot · FY021796 · 1975-01-27 00:00:00 — om hushållningen med högproducerande jord- och skogsbruksmarker. fattade beslutföm riktlinjer för hushållningen med mark och vatten. Enligt riktlinjer är det angeläget att jordbruket ägnas stor uppmärksamhet i den fysiska planeringen med hänsyn till dess stora samhällsekonomiska betydelse liksom betydelse för miljön. Vid konflikt mellan jordbruksintressen och tätortsutbyggnad bör högvärdig jordbruksmark inte tas i anspråk för tätbebyggelseändamål om en från samhällsbyggandets synpunkt likvärdig lösning kan åstadkommas på annan för jordbruket mindre värdefull mark. Även skogsbruket bör enligt riktlinjer ägnas stor uppmärksamhet i planeringen. All möjlig hänsyn bör tas även till denna närings intressen. Restriktioner för skogsbruket bör emellertid kunna bestämmas med hänsyn bl. a. till behovet av goda rekreationsmiljöer och till vetenskapliga intressen. Riktlinjerna understryker behovet av planmässiga avvägningar i fråga om skogsmarkens användning med avseende på bl. a. skogsbrukets, friluftslivets och fritidsbebyggelsens utveckling. Det material beträffande skogsmarken som erbjöds vid den fysiska riksplaneringens programskede var dock i alltför liten skala (i stort sett skala 1:250 000) för att en kommun i sin planering skulle kunna ta hänsyn till den högproduktiva skogsmarken. Dessutom tillkom det innan markforskningen levererat metodik för att klassificera (bonitera) skogsmark utan hänsyn till befintligt skogsbestånd. Kalhyggen, restbestånd, avlägset belägna inägor m. m. kan numera boniteras med stor säkerhet. Enligt senast tillgängliga uppgifter från riksskogstaxeringen svarar marken med den högsta boniteten (bonitet I) för av tillväxten trots att den endast utgör av skogsmarksarealen. Marken med den näst högsta boniteten svarar för av tillväxten men utgör av skogsmarksarealen. Tillsammans svarar således skogsmark med bonitet I eller II för av den årliga tillväxten, men utgör av skogsmarksarealen. Ett av svensk skogsnärings stora problem är bristen på virke. Med stöd av riksskogstaxeringens årliga beräkningar har det varit möjligt att följa dels landets totala virkesförråd, dels dess årliga tillväxt. Ställs dessa tillgångar i relation till virkesbehovet - med den utbyggda skogsindustrin som bakgrund - visar det sig totalt för föreligga ett underskott av virke. Det anses med hänsyn till olika behov realistiskt att räkna med att detta framgent kommer att öka ytterligare. Det finns olika sätt att öka skogsproduktionen men grundförutsättningen måste allt framgent vara att slå vakt om den högproduktiva skogsmarken. Från miljösynpunkt förtjänar dessutom att nämnas att de högproduktiva skogsmarkerna inte anses erfordra gödsling. Den knappa men högproduktiva skogsmarken återfinns till alldeles övervägande del i södra och , dvs. i de områden av landet där behovet av mark för permanent- och fritidsbebyggelse, vägar och liknande är störst. Även i dessa delar av landet utgör dock den högproduktiva skogsmarken en liten andel av skogsmarksarealen (i 10 och 27 96 för respektive bonitet I och II; i 2 respektive 10 96), varför alternativ mark i allmänhet torde föreligga. Detta förutsätter dock en betydligt starkare medvetenhet om angelägenheten av god hushållning med den goda skogsmarken än som i allmänhet är för handen. Det har tagit innan man vid den fysiska planeringen mera allmänt insett nödvändigheten av en bättre hushållning med den högvärdiga jordbruksmarken. Det torde från mark- och rikshushållningssynpunkt vara angeläget att på motsvarande sätt söka förhindra misshushållning med god skogsmark. Från markhushållningssynpunkt är det ytterst angeläget att vid all exploatering av mark för annat ändamål än skogsbruk och jordbruk undvika att ta i anspråk de biologiskt högproducerande markerna. Även om man inte kan kräva totalt förbud mot sådan exploatering bör sådana anvisningar utarbetas att kommuner och markplanerande statliga myndigheter åläggs bästa möjliga hushållning med markresurserna. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om sådana anvisningar för den fysiska planeringen att högproduktiv jordbruks- och skogsmark icke ianspråktages för bebyggelse eller motsvarande i enlighet med vad i motionen anföres. GOTAB 75 8881 1975