mot · FY021823 · 1975-02-17 00:00:00 — med anledning av propositionen 1975:6 om ändring i konkurslagen (1921:225) m. m. 1 proposition 1975:6 ges förslag till ändringar i konkurslagen m. m. Jämförda med nuvarande regler på detta område innebär förslagen förbättringar. Förslagen ger bl. a. ökade möjligheter att komma till rätta med den typ av konkurser som innebär skatteflykt eller som på andra grunder än rent rättsliga måste betraktas som omoraliska. Den i propositionen föreslagna utvidgningen av närståendekretsen kan i och för sig vara motiverad. Likväl vill jag understryka det angelägna i att reglerna inte utformas så, att den risktagning, som alltid finns vid nyetablering av småföretag, genom skärpning av bestämmelserna i konkurslagen ytterligare förstoras och därmed hämmar en sund och nödvändig takt vid nyetablering av småföretag. Från sida har vi alltid starkt betonat småföretagsamhetens betydelse för vårt lands välstånd. Småföretagen sysselsätter av den förvärvsarbetande befolkningen. Varje åtgärd som hämmar nyetablering av småföretag, t. ex. vidgat ekonomiskt risktagande, innebär ett hot mot sysselsättningen i landet. Särskilt betydelsefull är en utveckling av småföretagsamheten när det gäller att åstadkomma balans, regionalt och i synnerhet inomregionalt. Ett viktigt led i en småföretagsvänlig ekonomisk politik är att ge stimulans åt nyetablering. Men nyetablering innebär alltid risker, hur noga man än planerat och undersökt möjligheterna att lyckas. En bilmekaniker t. ex. som önskar etablera sig som verkstadsägare tar alltid en risk. Han måste ta upp tämligen stora lån, och hans betalningsförmåga blir självfallet helt beroende av i vilken utsträckning hans nyetablerade verkstadsrörelse får framgång. Risken finns att kunderna av olika anledningar uteblir, och kan han stå med sin verkstad och kanske några anställda och vara ur stånd att betala sina skulder, och i allra sämsta fall inte kunna fullgöra sina skyldigheter som arbetsgivare. Han har tagit en chans, men han har kanske misslyckats. 1 fall som det ovan skisserade är utformningen av bl. a. konkurslagen av stor betydelse. Den gäldenär som här tagits som exempel har i de bästa och hederligaste avsikter försökt etablera sig som småföretagare. När han försätts i konkurs, måste den lag som då reglerar hans förhållanden vara utformad så, att den inte slår på honom onödigt hårt, därför att den i första hand avser att komma till rätta med dålig företagsmoral eller rena skatteflyktskonkurser. I detta sammanhang är konkurslagens bestämmelser om återvinning och närståendekretsens omfattning av stor betydelse. Dessa regler måste utformas så, att enskilda medborgares vilja att satsa på ett eget småföretag inte försvagas, därför att reglerna vid en eventuell konkurs onödigt hårt bestraffar vad som kan betraktas som ett normalt risktagande. Den som vill ta den risk som nyetablering alltid innebär måste ges möjligheter att ekonomiskt skydda sin familj och dem som i övrigt är ekonomiskt beroende av honom, utan att detta skydd försvinner, om han skulle misslyckas och gå i konkurs. 1 propositionen föreslås att också företagsledare av den typ jag här har nämnt skall tillhöra närståendekretsen, vilket betyder att företagets konkurs drabbar honom och de honom närstående personer som han i samband med nyetablering - kanske på annan ort än den tidigare hemorten - velat skydda mot sina personliga och sitt företags eventuella ekonomiska förluster. Det kan sålunda finnas starka skäl att, som framhålls av ett flertal remissinstanser, överväga att undanta företagsledare från kretsen av närstående. Problemet är dock att kunna finna en formulering i lagtexten som gör en klar skillnad mellan den typ av småföretagsledare som här ovan angivits som exempel och den typ av företagsledare som genom ekonomiska konstgrepp av skilda slag försätter sig i konkurs för att därigenom undandra sig skyldigheter mot borgenär eller samhälle utan att personligen drabbas av ekonomisk förlust. Skulle en sådan boskillnad mellan olika typer av företagsledare visa sig svår att genomföra, bör genom ett tillkännagivande av den innebörd här har anförts klart ange hur lagen skall tolkas i detta hänseende. I § 39 a i förslaget till konkurslag regleras bl. a. skyldigheten att vid återbäring av egendom utge även avkastning av egendomen. Lagrådet har i sitt yttrande över denna paragraf anfört att oklarhet råder, om denna skyldighet att utge ränta också skall gälla egendom som gäldenären icke gjort räntebärande. Det är angeläget att klarhet redan nu skapas i detta hänseende, och jag vill sålunda förorda att den aktuella paragrafen utformas så, att därur klart framgår att gäldenär icke skall anses skyldig att utge ränta på återvunnen egendom, och han kan visa att han själv inte hållit den räntebärande. Förutsättningen för att borgenär enligt § 4 förslaget till konkurslag skall kunna göra sin fordran gällande är att gäldenärens skuld är klar och förfallen. Vad beträffar skatteskulder delar jag i princip propositionens synsätt att lagakraftbevis inte skall behövas beträffande debiterad skatt för att skuldförhållandet skall vara uppenbart. Dock kan det i vissa fall finnas skäl att avvakta lagakraftbevis, innan borgenären kan göra sin fordran gällande i konkurs. Jag avser här skatteskulder uppkomna genom skönstaxering. Så som skattereglerna är utformade finns för varje småföretagare, vars rörelse haft ett från resultatsynpunkt mindre lyckat år, risk för att hans företag upptaxeras genom skönstaxering, kanske tillkommen efter jämförelse med andra småföretag och För denna småföretagare uppstår därvid ofta en skatteskuld, och företagaren tvingas gå till domstol för att få skönstaxeringen upphävd. I sådana situationer vore det oriktigt att lägga sten på börda genom att hävda skatteskulden som klar och förfallen innan lagakraftbevis utfärdats. Det torde få ankomma på utskottet att utforma lämplig lagtext. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer jag 1. att paragrafen 39 a utformas så, att därur klart framgår att gäldenär icke kan anses skyldig att utge ränta på återburen egendom om han kan visa att han själv inte hållit den räntebärande, 2. att ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande tolkningen av de paragrafer i förslaget till ny konkurslag som reglerar närståendekretsens omfattning och återvinningsbar egendom, 3. att ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande tolkningstillämpning av § 4 konkurslagen. H. ()