mot · FY021463 · 1975-01-23 00:00:00 — av i m. fl. om ökat samarbete mellan kommunikationsverken, m. m. Indragningar och förändringar av järnvägsförbindelser och de pågående järnvägsnedläggningarna har försämrat möjligheterna till samordning mellan postverket och SJ. Det har medfört att postverket i större omfattning fått ordna sina transporttjänster med andra serviceföretag än SJ. Det har inneburit att SJ:s trafik- och taxepolitik har kommit att avgöra vilka transportmedel postverket kommit att använda, och det kan ifrågasättas om det kan vara nationalekonomiskt riktigt att två närstående statliga företag fjärmar sig från varandra på det sättet. Det måste vara rimligare att man söker stödja varandra i stället för att, som , postverket låter andra sköta sina transporttjänster. På så sätt bortfaller ju också betydande belopp av SJ :s inkomster. Ser man tillbaka något, så finner man att postverket till mitten av så gott som uteslutande använde järnvägarna för befordran av post. Undantaget var postverkets egna busslinjer i , vilka huvudsakligen trafikerade orter som inte var belägna vid järnvägslinjer. alltså mitten hade flera postkupéer dragits in men ersatts med andra lägenheter på järnväg. kom flyget att utnyttjas i större omfattning. Därmed har man fått en snabbare befordran till avlägsna orter, främst i de nordliga delarna av landet och . Efter hand byggdes dessa flygförbindelser ut till och från med anknytning och de större Norrlandsstäderna från , och norrut. målsättning blev i och med detta mer än tidigare inriktad på s. k. övernattbefordran, vilket innebär att post som lämnas in ena dagen skall vara adressaten till handa dagen därpå, oavsett var i landet denne bor. trafikpolitiska beslut, som för SJ innebar att varje bandel i princip skulle vara ekonomiskt självbärande, har fått till följd att järnvägslinjerna minskat kraftigt. Det har medfört att postverket, som har skyldighet att upprätthålla samma service över hela landet, i större utsträckning än tidigare fått använda andra transportmedel än järnvägen. Vidare måste postverket från tidtabellskiftet ändra sin sorterings- och transportorganisation. En stor del av postbefordran lades om från järnväg till landsväg och flyg. Enligt vår mening har en hel del av de indragningar av förbindelser m. m. som vidtagit medfört större kostnadsökningar hos postverket än de besparingar som SJ genom sina åtgärder uppnått. Dessutom har de vidtagna åtgärderna , trots ökade totala kostnader, medfört en sämre service för postverkets och järnvägens kunder. Det har varit en omfördelning av kostnader och intäkter som knappast varit till gagn för samhällsekonomin. De teorier som låg bakom beslut är inte hållbara . Det torde därför vara lämpligt att nu fatta delbeslut som gör det möjligt att i viss utsträckning återgå från flyg- och landsvägsbefordran till järn vägsbefordran av posten. gäller att även i fall där det finns parallella tåglägenheter har landsvägs- och flygtransporterna kommit att användas i stor utsträckning. Genom den nya formen av postbefordran dels på landsväg, dels i luften så har posten inte kunnat behandlas på vägen till adressaten såsom tidigare skedde, då sortering till stor del utfördes inom postkupéerna under transporter. Från fackligt håll har man påpekat att om man ser till tidtabellerna så borde järnvägsbefordran kunna utnyttjas för en större postmängd än vad som sker. Mycket post mellan orter, där nu postkupé trafikerar, befordras trots detta med flyg och på landsväg. Det är ju dels fråga om kostnader, dels en fråga av driftmässig natur. Kostnaderna för de olika transportmedlen borde därför analyseras och man borde också redogöra för den driftmässiga funktionen. I remissyttranden, i anledning av motionen 1973:317, som inkom från tele-, postverket och SJ till trafikutskottet (trafikutskottets betänkande 1973:17) anförde de olika verken att samarbetet fungerade tillfredsställande. Vi ifrågasätter inte uppriktigheten i svaret, men enligt vår mening hänger det samman med vilken ambition man har beträffande samverkan. I en intervju i en facklig tidning () säger generaldirektör att ett ökat samarbete mellan postverket, och SJ är nödvändigt. Han hävdar att kunderna skulle vinna mycket om posten och SJ bl. a. samordnade sin pakettrafik. Han beklagar även att den s. k. affärsdelegationen försummat att utvidga samarbetet mellan postverket, och SJ. På fackligt håll är man starkt kritisk och ifrågasätter reduceringen av järnvägspostlägenheter till förmån för en ytterligare förskjutning mot flyg- och landsvägsbefordran. , postsektionen, antog ett handlingsprogram där man bl. a. i en sammanfattande PM slog fast sektionsledningens principiella uppfattning: o att organisationen anspassas så att i första hand järnvägsbefordran kan utnyttjas o att flygbefordran kommer till användning som ett komplement för att nå övernattbefordran o att landsvägsbefordran endast kommer till användning i de områden där järnväg saknas o att landsvägsbefordran i övrigt skall ske i undantagsfall och vara ett komplement till järnvägsbefordran o att landsvägsbefordran i förekommande fall i första hand skall utföras i verkets egen regi med egna fordon och i andra hand med SJ :s biltrafik. Vidare anslöt sig sektionsledningen till tanken på en förutsättningslös utredning samt efterlyste någon form av samarbete mellan verksled ningarna för posten och SJ och en gemensam långsiktig planering i organisations- och transporttekniska frågor. Vid en överläggning mellan statsminister och ledningen för framförde SF-ledningen sina krav. Man underströk vikten av samordning och ett bättre utnyttjande av resurserna. Dessutom betonade man att större hänsyn måste tas till närings-, arbetsmarknads- och lokaliseringspolitiska effekter i de olika verkens verksamhet. Det är därför angeläget att man i fortsättningen vid bedömning av behov av transporttjänster skall ta hänsyn till faktorer som trafiksäkerheten, miljösynpunkterna, den knappa energitillgången och nationalekonomiska konsekvenser samt att samordning mellan framför allt de statliga förvaltningarna och SJ skulle kunna förverkligas på ett sätt där man utnyttjar varandras tjänster. Erfarenheterna hitintills talar för att man i ökad utsträckning måste låta helhetsbedömningar vara vägledande för samhället vid val av tjänster. 1 ett något längre perspektiv är det mycket som talar för att den senaste tidens järnvägsnedläggelser är en stor kapitalförstöring. har energibristen och miljöförstöringen gjort människor medvetna om det angelägna i att i största möjliga utsträckning lägga över trafik från vägar till järnvägar. Inom har ett nytt synsätt alltmer fått prägla den trafikpolitiska viljeinriktningen. Men för de statliga verken gäller fortfarande trafikbeslut som i många avseenden ligger på kollisionskurs med de intentioner som kommer att vara vägledande för den framtida trafikpolitiken. Det ter sig utifrån denna situation nödvändigt att i avvaktan på mera definitiva ställningstaganden fattar delbeslut som underlättar en ny trafikpolitisk inriktning, så att inte ytterligare nedläggningar, indragningar eller andra försämringar och/eller fördyrande omständigheter av servicen till allmänheten behöver göras. Med stöd av det anförda hemställer vi 1. att beslutar att regeringen tillsätter en parlamentarisk arbetsgrupp med inslag från berörda verk och fackliga organisationer för att åstadkomma ett bättre samarbete mellan de statliga kommunikationsverken, 2. att uttalar att ytterligare järnvägsnedläggelser icke får göras innan pågående trafikpolitiska utredningar slutfört sitt uppdrag. (vpk) ()