ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY0220 · 1975-01-10 00:00:00 — av i m. fl. om proportionellt val av nämndemän i tingsrätt. Enligt 4 kap. utses nämndemän i tingsrätt genom val som förrättas av kommunens fullmäktige. Någon bestämmelse innebärande rätt till proportionellt val i likhet med vad som gäller flertalet av de val som förrättas av kommunfullmäktige föreligger icke vid val av nämndemän. I avsaknad av sådan föreskrift gäller formellt att valet sker som majoritetsval. Inom flertalet kommuner tillämpas dock genom överenskommelse mellan de i fullmäktige representerade partierna en proportionell fördelning av nämndemannaplatserna mellan dessa partier. Men det förekommer tyvärr i vissa kommuner att majoritetspartiet utnyttjar möjligheten att besätta alla platser vid nämndemannaval eller i varje fall fler platser än som partiet från proportionell fördelningssynpunkt skulle ha rätt till. Enligt svensk tradition och enligt grunderna för vår samhällsordning skall rättsväsendet stå över de partipolitiska motsättningarna. Varken regering eller riksdag eller andra politiska organ kan ingripa i domstolarnas verksamhet. Lekmannamedverkan i underrätterna är uråldrig. Den skall tillförsäkra domstolarna lekmännens erfarenheter och kunnande vid sidan av den juridiska sakkunskapen. Deltagande av nämnd i den dömande verksamheten torde även vara ägnat att stärka allmänhetens förtroende för domstolarna. De nämndemän som tjänstgör vid tingsrätterna fullgör uppdrag som domare och skall i dömandet iaktta samma objektivitet som de lagfarna domarna. Alla medborgare - oavsett partipolitiska åsikter - skall kunna känna tilltro till rättsväsendets opartiskhet. Men ensidig politisk hemvist hos nämndemännen kan otvivelaktigt ge anledning till misstankar om att nämndemännens politiska uppfattning inverkar på deras ställningstagande i den dömande verksamheten och därigenom kan allmänhetens förtroende för domstolarna äventyras. För att skapa garantier mot ensidig partipolitisk sammansättning av nämnderna bör i införas bestämmelser innebärande rätt till proportionellt val av nämndemän i tingsrätt. Nämndemännen väljs och valen förrättas successivt. För att uppnå bästa möjliga proportionalitet vid nämndemannaval borde samtliga nämndemän från en kommun utses vid samma tillfälle och eventuellt som kommunfullmäktiges mandatperiod. Den successiva förnyelsen av nämndernas sammansättning har dock ansetts mycket värdefull från domstolshåll, varför en möjlig lösning vore att behålla sexåriga mandatperioder och låta dessa omfatta två mandatperioder för kommunfullmäktige, varvid hälften av nämndemännen utses . Vi vill här ej ta ställning till valperiodens längd för nämndemännen eller när valen skall förrättas utan endast betona vikten av att förslag om proportionellt val framläggs , och vi förutsätter att även vissa andra ändringar vad gäller nämndemannaval därvid föreslås. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen anhåller om förslag om sådan ändring av , att rätt införs till proportionellt val av nämndemän i tingsrätt. () () () () () ()
mot · FY02202 · 1975-01-16 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om rätt till resekostnadsersättning vid sjukdom i vissa fall. Bestämmelserna om resekostnadsersättningar i samband med läkarbesök innehåller avsnitt som förefaller orättvisa och som medför antingen högre kostnad för den sjuke eller skadade eller större kostnad för det allmänna. Ett aktuellt fall belyser förhållandet. Vid arbete i skogen i den norrländska glesbygden råkar en skogsarbetare ut för en olyckshändelse. Han skadar sig i benet och för ett blödande sår. Efter en resa till närmaste läkarstation för han såret omsett av den tjänstgörande sköterskan eftersom någon läkare inte finns i tjänst. Sköterskan finner att den skadade efter förbandets anläggande kan återvända hem och att risker för komplikationer inte finns. Den skadade själv anser att han kan återgå till arbetet. Enligt nu gällande regler kan han inte erhålla ersättning för taxiresan eftersom ingen läkare fanns tillstädes och underskrev intyget. Om resekostnaden skall ersättas måste sköterskan hänvisa honom till lasarett eller annan läkarstation med jourhavande läkare. I det aktuella fallet hade det inneburit en färd på ytterligare 50 å , avståndet beroende av vilken läkare som varit jourhavande. För allmänheten framstår förhållandet som opraktiskt och fördyrande, varför en ändring bör åstadkommas. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag syftande till att intyg från sjuksköterska i sådana fall som anförs i förevarande motion skall berättiga till resekostnadsersättning från den allmänna försäkringen. () i Agnäs HANS () () PER () i Gäddvik
mot · FY02204 · 1975-01-17 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt för utländska medborgare till bidragsförskott. budgetproposition, bilaga 7, framläggs förslag om att bidragsförskott skal! utgå även till här i landet bosatta personer som inte är svenska medborgare. Genom detta förslag kommer ytterligare en av de angelägna reformer som familjepolitiska kommittén föreslog i sitt betänkande (SOU 1972:34) att genomföras. ansåg att de skillnader i rätten till familjestöd som finns mellan svenska och utländska barn bör tas bort i den mån inte särskilda skäl talar däremot. Man ansåg också att invandrarfamiljerna bör stödjas på olika sätt och åtminstone inte missgynnas i förhållande till svenska familjer. Eftersom bidragsförskotten är uppe i en summa av . är det ett icke oväsentligt stöd vissa invandrarfamiljer nu går miste om, och det får därför anses vara en angelägen reform som föreligger som förslag i propositionen. Dock återstår att lösa en annan mycket angelägen fråga som familjepolitiska kommittén behandlade och som har samband med det förslag som föreligger. Det gäller frågan om invandrarbarnens möjligheter att få barnpension på samma grunder som barn som är svenska medborgare. Eftersom denna fråga skulle beröra hela regelsystemet inom folkpensioneringen avstod utredningen ifrån att lägga förslag om att även invandrarbarnen skulle tillförsäkras barnpensioner. I stället föreslog familjepolitiska kommittén att det till reglerna om bidragsförskott skulle fogas en bestämmelse enligt vilken bidragsförskott skal! den som inte kan få barnpension därför att han inte har svenskt medborgarskap eller inte omfattas av konvention men som i övrigt uppfyller kraven för att få sådan pension. Kostnaderna för en sådan reform beräknades med utgångspunkt i förhållandena till ca 1,4 milj. kr. Förändringar i antalet invandrare kan naturligtvis ha påverkat de beräknade kostnaderna, men det torde under alla förhållanden röra sig om ganska blygsamma belopp för att genomföra denna rättvisereform. Reformen skulle dock få stor betydelse för de invandrarfamiljer det gäller. Det framstår som mycket angeläget att frågan om invandrarbarnens jämställdhet med svenska barn kan lösas. Invandrarna hör oftast till de inkomstsvagaste grupperna och behöver därför i hög grad ett stöd i olika situationer. Detta gäller särskilt i de fall när en förälder är ensam om att klara försörjningen på en ofta mycket låg inkomst. Genom föreliggande förslag tillförsäkras vissa barn till ensamstående föräldrar ett ekonomiskt stöd medan de som förlorat en försörjare genom dödsfall kommer att gå miste om stödet, eftersom de Varken kan få bidragsförskott eller barnpension. Vi anser att bidragsförskott skall utgå även i sådana fall i enlighet med familjepolitiska kommitténs förslag. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att bidragsförskott skall utgå till den som inte kan få barnpension därför att han ej har svenskt medborgarskap eller ej omfattas av konvention, men som i övrigt uppfyller kraven att få sådan pension. () MAJ () () GU NB () () ()
mot · FY02209 · 1975-01-17 00:00:00 — om inrättande av en statlig konsulentorganisation för intellektuellt utvecklingshämmade skolelever. En intensiv debatt som specialundervisningens uppgifter och organisation har pågått under en följd av år, som specialundervisningsvolymen kraftigt ökat. En utbredd uppfattning torde numera vara att det är lyckligare för de i ett eller annat avseende hjälpbehövande eleverna att de, så långt som möjligt, tas om hand inom den ordinarie klassens ram. Den samordnade specialundervisningen har också expanderat på bekostnad av särskilda klasser för de handikappade. Emellertid har skolans ambition att hjälpa så många elever som möjligt genom resursen samordnad specialundervisning medfört att resursen inte alltid räcker till för de elever som behöver mycket hjälp. Behoven hos de intellektuellt mycket utvecklingshämmade och elever med t. ex. grava läsoch skrivsvårigheter har inte kunnat tillgodoses i tillräcklig utsträckning. På sina håll har man erfarit ett ökat tryck mot särskolan för elever som egentligen borde gå i hjälpklass eller ha maximal hjälp genom samordnad specialundervisning. Utredningen inre arbete () har föreslagit en friare resursanvändning, vilken torde möjliggöra tidigare insatta och mera varierade hjälpåtgärder. Individens behov av hjälp är dock svårt att överblicka då handikappet inte är fysiskt. För de elever som ovan nämnts kan en sådan friare resursanvändning medföra en ännu sämre situation; deras problem tar sig inte alltid uttryck i störningar som påkallar uppmärksamhet. För en riktig bedömning av svårigheterna och av vilka åtgärder som kan anses adekvata krävs ofta specialutbildad personal med en vidare erfarenhet. För elever med fysiska handikapp finns av tillsatta konsulenter, som i samarbete med skolledaran och föräldrarna kan tillrättalägga den handikappade elevens skolsituation. På grund av sin direkta anknytning till den överordnade statliga myndigheten har de en möjlighet att agera med auktoritet som kommunalt anställd elevvårdspersonal saknar. Denna extra möjlighet till hjälp finns inte för de elever det här är fråga om. Dessa elever riskerar att utsättas för stora överkrav just i det avseende de är handikappade. Attityderna till de svagbegåvade och beteendestörda är mindre insiktsfull och förstående än till de rörelsehindrade och synskadade. De intellektuellt utvecklingshämmade eleverna har oftare än andra elever som extra belastning ett dåligt socialt arv. Deras föräldrar tar i många fall inte initiativ för att rätta till eventuella brister i elevens skolsituation. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att en statlig konsulentorganisation inrättas för intellektuellt utvecklingshämmade och därmed jämförliga elever i och gymnasieskolan. () HANS NYHAGE (m)
mot · FY0221 · 1975-01-10 00:00:00 — om ett vidgat lekmannainflytande i polisstyrelserna. Genom riksdagsbeslut ersattes de rådgivande polisnämnderna av polisstyrelser med beslutande befogenheter. Genom denna organisationsförändring skulle beslutanderätten i princip ligga hos en polisstyrelse med tungt lekmannainflytande och inte som tidigare hos polischefen ensam. Polisstyrelsens kompetens beskrivs i Polisinstruktionen § 49. Ärende i vilket det ankommer på polisstyrelsen att besluta, avgörs i plenum, om ärendet angår 1. viktigare frågor om organisation och arbetsfördelning, 2. förslag till beräknande av utgifter för polisväsendet i distriktet och andra större frågor av ekonomisk betydelse, 3. frågor om tillsättning av tjänst i lägst lönegrad A 19, 4. viktigare frågor om polisverksamheten i allmänhet, 5. andra frågor som polischefen hänskjuter till plenum. Innebär ärende som sagts utövande av polisledning får det ej tagas upp till avgörande i plenum. efter reformens införande syns det som om det medborgarinflytande man från demokratiska och andra synpunkter hyste stora för hoppningar om ej till fullo infriats, därför att polisstyrelserna har fått för snäva arbetsuppgifter för att kunna utöva verkligt inflytande på polisverksamheten. Instruktionen bör därför antingen ändras i riktning mot större medborgarinflytande eller också bör bestämmelsernas innebörd tydligare klarläggas. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att hos regeringen begär förslag till ändring av § 49 i polisinstruktionen för ett större inflytande i polisstyrelserna av lekmännen. HANS () i
mot · FY022107 · 1975-01-01 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975: 92 om sänkning av den statliga inkomstskatten, m m. I propositionen 1975: 92 behandlas i första hand omläggningen av inkomstbeskattningen 1976. Den grundar sig i denna del på den politiska överenskommelse som har träffats mellan , och socialdemokraterna. tar departementschefen upp vissa andra frågor som rör inkomstbeskattningen och den indirekta beskattningen. Dit hör bl. a. villabeskattningen. Ändringarna i villabeskattningen har till syfte att motverka alltför omfattande skattemässiga konsekvenser av de höjda taxeringsvärdena. Förslagen omfattar dels en höjning av det s. k. villaavdraget från . till , dels en ändring av intäktsschablonen så att den övre gränsen för tvåprocentsskiktet i fortsättningen blir . Det preliminära utfallet av allmänna fastighetstaxering visar att höjningarna för en- och tvåfamiljsvillor i genomsnitt har blivit . I vissa områden och för vissa typer av fastigheter är höjningarna betydligt större. Höjningarna är särskilt påtagliga i de fall då markvärdena har ökat kraftigt, något som de boende nästan aldrig är betjänta av. Mot den bakgrunden måste de i propositionen föreslagna åtgärderna för att motverka skattehöjningar för dem som bor i småhus betraktas som otillräckliga. I första hand bör en ytterligare uppräkning ske av villaavdraget. Härigenom lindras verkningarna av fastighetstaxeringen för bl. a. ägarna av ett stort antal äldre småhus som inte berörs av höjningar av skiktgränsema. Till denna ägarkategori hör bl. a. många pensionärer. bör emellertid också vissa justeringar av skiktgränserna vidtas, bl. a. för att undvika att nybyggda småhus, finansierade med statliga lån, i skattehänseende blir betraktade som lyxvillor. Vi föreslår att villaavdraget räknas upp från . När det gäller intäktsschablonen bör den övre gränsen för tvåprocentsskiktet i fortsättningen vara . I konsekvens härmed bör den övre gränsen för fyraprocentsskiktet sättas till . Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att vid behandlingen av proposition 1975: 92 beslutar 1. att det s. k. villaavdraget skall vara , 2. att den skattepliktiga intäkten av en- och tvåfamiljsfastighet skall motsvara av den del av taxeringsvärdet som inte överstiger , av den del som ligger mellan . samt i övrigt enligt förslaget i propositionen. () () () i Lane-Herrestad () i Glömminge
mot · FY02211 · 1975-01-16 00:00:00 — av i m. fl. angående ansvaret för underhåll av vägar i vissa kustområden. I den fysiska riksplanen har intagits bl. a. vissa kustområden av s. k. riksintresse för det rörliga friluftslivet. Områdena som avses är: - läns och , I SOU 1971:75 heter det bl. a.: En förutsättning för ett brett utnyttjande av kusterna är att de från rekreationssynpunkt värdefulla strandområdena är tillgängliga från såväl land- som sjösida. Tillgängligheten till de riksintressanta kustområdena är bl. a. avhängig en rimlig standard på sekundärvägnätet såväl inom området som i angränsande områden. har allt fler vägar undantagits från allmänt underhåll som tilldelning av statsmedel för bidrag till enskilt väghållande icke varit tillräckligt. Inom de kommuner som helt eller delvis innefattas i de inledningsvis nämnda områdena bör, enligt vår uppfattning, i fortsättningen inga vägar undantas från allmänt underhåll utan att hänsyn tagits till pågående fysisk planering inom resp. kommuner. I fråga om de inom berörda kommuner belägna vägar som undantagits från allmänt underhåll efter 1971 bör en förnyad prövning av underhållsansvaret ske med beaktande av den fysiska riksplaneringens intentioner. Därvid bör övervägas att återföra vissa av dessa vägar till allmänt underhåll. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i förevarande motion. GOTAB 75 8528 S 1975
mot · FY02212 · 1975-01-17 00:00:00 — av i m. fl. om ökad upprustning av vägar och järnvägar. Kommunalmän och andra med uppgift att främja samhällsutbyggnaden i län har under en rad år med stigande oro kunnat konstatera att anslagen till länets vägar varit alltför små. Länet har genom sitt läge genomfartsvägar både i nord-sydlig och väst-östlig riktning. Vägnätet slits nu så hårt att vägstandarden försämras som går. En bidragande orsak till att just vägarna i län är i så dåligt skick är att vägbyggen i AMS-regi där inte genomförts i samma omfattning som i flera grannlän. Detta torde ha samband med gränsdragningen för det yttre stödområdet. Några siffror ur trafikräkning kan illustrera eftersläpningen i vägbyggandet i län. 1 trafikklassen 250-500 fordon är den procentuella fördelningen mellan asfalt, oljegrus och grus i några mellansvenska län följande: län har som synes avsevärt lägre andel belagda vägar och väsentligt högre andel grusvägar. Ser man till andelen grusvägar som är starkt trafikerade (mer än 500 fordon per årsmedeldygn) är den avsevärt högre i län än i grannlänen och i riket. Enskilda kommuner och har i flera sammanhang aktualiserat dessa förhållanden inför centrala myndigheter. Resultaten av dessa framstötar har dock varit magra. Man har ständigt mötts av hänvisningar till de begränsade totala anslagsramar som står till förfogande. De flerårsplaner för byggande av statsvägar och långtidsplanerna för byggande och förbättringar betyder inte ens vid den högre av de föreslagna anslagsnivårerna någon snabb och rejäl förbättring av vägarna i län. Mot denna bakgrund och med hänsyn till transporternas betydelse för näringslivets utbyggnad och lokalisering är det ytterst angeläget att en satsning görs under det närmaste årtiondet på att förbättra kommunikationerna. Det gäller här inte vägar som konkurrerar med järnvägar. Bara i ett litet fätal fall är korta järnvägstransporter ens ett möjligt alternativ. Framtida investeringar i spårbunden trafik löser inte de transportproblem som redan nu är akuta på grund av en alltför långsam modernisering av länets vägnät. En medveten insats av samhällets resurser på en speciell sektor av ekonomin har på senare årtionden visat sig ge goda resultat. Utbyggnaden av sjukvården, skolväsendet och bostäderna har under det senaste årtiondet krävt stora kapitalinsatser. De uppställda målen har i huvudsak kunnat uppfyllas. Den kapacitet som skapats är nu sådan att investeringarna på dessa sektorer har relativt sett minskat , och en fortsatt minskning förutses i årets finansplan. Mot denna bakgrund är det rimligt att överväga de samhällsekonomiska vinster som kan göras genom en målmedveten satsning på att förstärka vägnätet och under det närmaste årtiondet. En sådan investeringsverksamhet kan ge säkra arbetsplatser åt många som de allmänna förutsättningarna för en decentraliserad industriell expansion förbättras. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en skyndsam översyn och redovisning av möjligheterna att satsa väsentligt ökade belopp på en snabb upprustning av vägar och järnvägar. () i Kumla
mot · FY022133 · 1975-01-01 00:00:00 — av herrar och Jadestlg med anledning av propositionen 1975: 99 med förslag till lag om upphävande av lagen (1972:123) om förbud mot spridning av bekämpningsmedel från luften. 1975: 99 föreslås att den särskilda lagen (1972: 123) om förbud mot spridning av bekämpningsmedel från luften upphävs. Lagen om hälso- och miljöfarliga varor anses numera ge möjligheter att effektivt kontrollera alla former av spridning av bekämpningsmedel. Propositionen grundas på ett betänkande från utredningen om spridning av kemiska medel (SOU 1974: 35). Utredningen redovisar dock vissa kompletterande förslag i avsikt att öka säkerheten vid användningen av olika bekämpningsmedel. a. föreslås att en obligatorisk biologisk värdeprövning av bekämpningsmedel införs, att obligatorisk information ges till allmänheten vid spridning, att tillståndsplikt införs vid yrkesmässig hantering av medlen samt att medicinsk kontroll av personal som sprider bekämpningsmedel bör komma till stånd. Vi tolkar propositionen så att övriga av utredningen i detta sammanhang föreslagna åtgärder kommer att komplettera upphävandet av den särskilda lagen om förbud mot spridning av bekämpningsmedel från luften. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer vi att hos regeringen anhåller om skyndsamt vidtagande av de kompletterande åtgärder som befinns vara nödvändiga. () () lt 1975.3 sami.
mot · FY02214 · 1975-01-17 00:00:00 — av i m. fl. angående SJ:s pensionärsbiljetter. Maj:t beslöt att infora en del forbättringar i fråga om pensionärernas möjligheter att resa på pensionärsbiljett. Sålunda erfordras numera inte något s. k. 67-kort för köp av sådan biljett, och pensionärsbiljett skall också berättiga till resa i klass. anför i sitt betänkande 1974:10 bl. a. följande vid behandlingen av motioner som gällde vidgade resmöjligheter på pensionärsbiljetter: Maj:ts förevarande beslut om en pensionärsbiljett får anses innebära en inte oväsentlig förbättring för pensionärerna jämfört med nuvarande ordning, vilket utskottet finner tillfredsställande. En ytterligare utvidgning av rabattförmånerna på olika områden anser utskottet dock alltjämt böra prövas. Utskottet förutsätter att frågan härom blir föremål för behandling inom den trafikpolitiska utredningen och att förslag framlägges. De förbättringar i pensionärernas resmöjligheter som successivt införts, innebär även ett bifall till krav som vi från under en lång följd av år arbetat för. Det finns emellertid en grupp pensionärer, som inte får utnyttja pensionärsbiljetter, och det är gruppen änkepensionärer. Vi har tidigare yrkat i motioner - senast i motionen 1974:69 - och vill återupprepa det här att också dessa skulle få denna förmån, och vi föreslår därför att änkepensionärerna skall bli berättigade att resa på pensionärsbiljett. Det finns ingen speciell anledning att undanta dessa. Med nuvarande bestämmelser kan det t. o. m. hända att en maka, som fått hustrutillägg och därmed fått resa på pensionärsbiljett, mister denna förmån om maken dör och hon erhåller änkepension fram till pensionsåldern. Vidare vill vi återupprepa kravet på att pensionärsbiljetten skall gälla . En pensionär bör själv kunna bedöma när det är lämpligt att resa, precis som andra resenärer gör. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att åtgärder vidtas så att 1. änkepensionärer, som fyllt , enligt lagen om allmän försäkring får resa på pensionärsbiljett, 2. att pensionärsbiljetten skall gälla för resa . /ENKEL (fp) () () ()