mot · FY021579 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om slopande av skyldigheten för skogsägare att i vissa fall förhandsanmäla avverkning. Naturvården är en viktig del av miljöpolitiken. En natur med oförstörda skönhetsvärden är ett livsbehov för människan, särskilt i det industrialiserade samhället. Kulturlandskapets bevarande är en väsentlig uppgift. Jord och skog är nödvändiga som produktionsmedel, och det är vår skyldighet att hushålla så att dc tryggas också för kommande generationer. På samma gång betraktar många människor naturen som nödvändig för avkoppling och rekreation. Allemansrätten utgör därvid en omistlig tillgång. Många mänskliga aktiviteter i ett industrialiserat samhälle utgör hot mot naturmiljön. Det är en väsentlig uppgift för samhället att försöka avvärja detta hot genom en väl fungerande miljö- och naturvårdslagstiftning. gällande lagar är inte i alla avseenden tillräckliga för att ge ett tillfredsställande naturskydd. Vi vill erinra om att utvecklingen inom vissa delar av det högmekaniserade skogsbruket vållar särskilda problem för landskapsvården. Stora och omfattande kalhyggen har i vissa områden förstört landskapsbilden. Regler måste skapas så att kalhuggning och skogsplöjning inte får ske i sådan omfattning att den ekologiska balansen och landskapet skadas. Det är sålunda angeläget att åtgärder vidtas för att förbättra naturvården. Om detta råder inga delade meningar. Däremot går meningarna isär när det gäller hur man skall gå till väga för att uppnå dessa önskemål. En fråga som har varit föremål för mycken debatt och som vållar oro inom skogsägarleden är den plikt att anmäla avverkningar som fjolårets riksdag, med hjälp, fattade beslut om. Det i propositionen 1974:166 utformade förslaget till ändringar i skogsvårdslagen innebär att all avverkning blir anmälningspliktig till skogsvårdsstyrelscrna. föreslog däremot att enbart upptagande av kalhyggen skulle komma i fråga för anmälan. Propositionen skärpte alltså avsevärt utredningsförslaget. I en reservation till jordbruksutskottets betänkande 1974: 52 påpekades att det i propositionen förordade anmälningsförfarandet blir administrativt tungrott och att det är ovisst om skogsvårdsstyrelserna utan omfattande personalförstärkning reellt skall kunna behandla det mycket stora antalet anmälningar ca 150 000 som då skulle inlämnas. Då någon sådan personalförstärkning inte synes vara påtänkt, kan befaras att skogsvårdsstyrelsernas arbete kommer att få ske på bekostnad av andra för skogsbruket angelägna uppgifter. plikten innebär också betydande olägenheter för skogsägarna. I förevarande sammanhang bör det också erinras om att skogsutredning bl. a. har att särskilt beakta möjligheterna att inom skogsvårdslagstiftningen tillgodose samhällets behov att styra skogsproduktionen, varvid utgångspunkten skall vara att skogsmarken skall utnyttjas på från samhällets synpunkt bästa sätt. De sakkunniga bör också närmare belysa de konsekvenser i miljövårdshänseende som nuvarande och en framtida avverkningspolitik kan komma att leda till. Det borde under angivna förhållanden varit motiverat att skogsutredningens prövning av frågan avvaktas innan detaljföreskrifter utfärdas. Vi utgår från att skogsutredningen noggrant beaktar alla synpunkter på hithörande frågor och, om den finner det påkallat, framlägger erforderliga förslag i syfte att underlätta skogsvårdsstyrelsernas verksamhet när det gäller uppföljningen av återväxtåtgärderna. Man skall heller inte bortse från det faktum att den självverksamme skogsägaren, som med sakkunskap och intresse skött sin skog, kan känna sig utsatt för en viss omyndigförklaring när han inte får börja en avverkning utan att först anmäla detta till en myndighet. Genom den införda anmälningsplikten kan man rasera ett förtroendefullt samarbete mellan skogsvårdsstyrelse och skogsägare. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att beslutar att i avvaktan på förslag i anledning av skogsutredning upphäva den av fjolårets riksdag införda paragrafen, 8 a §, i skogsvårdslagen. () () GOTAB 75 8814 S 1975