mot · FY021210 · 1975-01-27 00:00:00 — om viss förstärkning av resurserna inom långtidssjukvården. Sjukvården kräver ständigt ökade resurser. ökade sjukvårdskostnaderna i genomsnitt , och förhållandena ger inte förhoppning om någon sänkning av ökningstakten. Sjukvårdshuvudmännen runt om i landet bedömer situationen som ytterst allvarlig. Sjukvården har stora problem att brottas med i form av ständigt ökad sjukvårdsefterfrågan, behov av nya lokaler och upprustning av gamla, ständigt stigande driftkostnader och behov av intensifierade vårdinsatser på olika områden för att nu nämna endast några av problemen. Samhällets kostnader till följd av medborgarnas ohälsa och sjukdom är alltså mycket stora. Till sjukvårdskostnaderna kommer utgifterna för den allmänna sjukförsäkringen. Från olika håll har ifrågasatts om det blir möjligt att skattevägen täcka de ständigt ökande sjukvårdskostnaderna. Under sådana förhållanden kan det bli nödvändigt att fastställa en angelägenhetsgrad och prioritera bland föreliggande behov på skilda områden. Det kan därvid bli fråga om att överföra medel från andra samhällsområden till sjukvårdens eller att företa en omprioritering inom sjukvårdsområdet. Därvid inställer sig spörsmålet om möjligheterna att vidtaga en ändring av bestämmelserna för utbetalning av sjukersättning. borttogs i sjukförsäkringen kravet på karensdagar. Kostnaderna i anledning av denna reform uppgår till betydande belopp. Följande tablå utgör bakgrund till överväganden om vilka ekonomiska utrymmen som kan skapas i sjukförsäkringen. Dessa är direkt relaterade till sjukpenningskostnaderna första, första och andra samt första t. o. ni. Emellertid måste reservationer och förutsättningar iakttagas. Den första förutsättningen är att antalet totala ersättningsfall uppgår till 6 miljoner, 6,5 och 7 miljoner i resp. alternativ I, 11 och III. Den andra är att den genomsnittliga sjukpenningen - som motsvarar av inkomsten - är . i alternativ I och . i de båda andra alternativen. Vidare baseras beräkningen avvecklingssiffror, dvs. de som anger Hur ett givet antal ersättningsfall avvecklas över tiden. En reservation är att en karens skulle kunna påverka antalet korttidsfall, så att de minskade något, en annan att lönerörelsens utfall kan bli större än de knappa som förutsätts här. Som alltid då resurser saknas för att tillgodose skilda i och för sig nödvändiga behov måste en avvägning ske av olika intressen och det behovet främst tillgodoses som för de flesta människor framstår som mest behjärtansvärt och värt att prioritera. Jag anser att situationen för långtidspatienterna är sådan att det är ett oeftergivligt krav att förhållandena avsevärt förbättras och att medel härtill ställs till förfogande. För att göra det möjligt för sjukvårdshuvudmännen att lösa problemen inom långtidssjukvården vill jag ifrågasätta om inte väsentliga stödbidrag borde utgå. Sjukvårdshuvudmännen borde tillföras de belopp som kunde frigöras genom att någon eller infördes i sjukförsäkringen. Storleken av bidraget till sjukvårdshuvudmännen skulle därvid fullständigt sammanfalla med beloppet av den därigenom gjorda besparingen. De årliga bidragen borde sedan lämpligen öka i samma takt söm sjukförsäkringens totala kostnader. Vars och ens önskan och berättigade intresse av att få ersättning för varje dags bortovaro på grund av sjukdom skulle visserligen få vika genom detta system. Jag tror dock att de flesta människor skulle godtaga det inkomstbortfall som införandet av t. ex. en karensdag skulle medföra för dem, om de var förvissade om att försäkringens besparingar till följd därav kom dem till godo då de själva eller deras medmänniskor behövde långvarig sjukhusvård. Jag är fullt medveten om att förslag i den riktning jag här antytt kräver noggranna överväganden av såväl mänsklig som praktisk och formell natur och att en förändring av sjukersättningen måste förses med undantag för t. ex. vissa korttidssjuka. Under åberopande av det anförda hemställer jag att hos regeringen begär en utredning beträffande möjligheterna för och lämpligheten av att tillföra sjukvårdshuvudmännen de belopp som kunde inbesparas genom att karensdag återinfördes inom sjukförsäkringen (orätt därigenom avhjälpa bristerna i långtidssjukvården.