mot · FY021020 · 1975-01-27 00:00:00 — Marknadsekonomin ger också större möjligheter till decentralisering av beslut om såväl konsumtion som produktion. Varje försök att i någon högre grad överföra sådana beslut till centrala instanser medför risker för lägre framstegstakt och administrativt godtycke i en byråkratisk hierarki. Ett marknadsekonomiskt system tar också till vara människornas vilja till initiativ, verksamhet och ansvar. Det ekonomiska systemet skall således bygga på konsumentens fria val, friheten att starta och driva företag och på enskild äganderätt. Den enskilda äganderätten ger individen en trygghet och ett oberoende som inte finns i ett socialistiskt samhälle. Vid den socialdemokratiska partikongressen 1967 lanserades den s. k. aktiva näringspolitiken, en politik som skulle utmärkas av en betydligt mer framträdande roll för de statliga företagen . skulle uppfylla samma företagsekonomiska lönsamhetskrav som privata företag, men de skulle dessutom på ett bättre sätt uppfylla särskilda samhälleliga mål. Den statliga företagssektorn skulle på ett helt annat sätt än tidigare bli ett medel för uppfyllande av näringspolitiska syften. Men den aktiva näringspolitiken av modell havererade. De statliga företagen inte bara misslyckades i sin ambition att vara bättre än de privata företagen när det gällde samhälleliga mål, de lyckades dessutom betydligt sämre när det gällde företagsekonomiska krav. Den aktiva näringspolitikens fiasko resulterade i en näringspolitisk omprövning. I den näringspolitiska rapport som diskuterades på den socialdemokratiska partikongressen 1972 fastslogs en ny inriktning. den sägas innebära att svensk ekonomi gradvis skall utvecklas i riktning mot en planekonomi. Genom statligt engagemang - inte genom fortlöpande påverkan från konsumenterna och från utlandet - skall enskilda branschers utveckling styras. Inom strategiska branscher samt inom branscher vilka av staten utsetts till utvecklingsbranscher skall det statliga engagemanget bli särskilt stort. Dessutom skall för hela näringslivet såväl investeringar som forskning läggas under den centrala statsmakten. Genom en investeringsberedning skall investeringarna fördelas mellan branscherna, och inom branscherna skall fördelningen på företag ske via branschfonder. På samma sätt skall forskningen dirigeras genom inrättande av forskningsavgifter och forskningsbidrag. Regeringspartiets synsätt bygger på en stark tilltro till den centrala administrationens och byråkratins förmåga att lösa näringslivets och de individuella företagens problem. I enlighet härmed har av ytterligare myndigheter, nya stödformer samt reglerande eller kontrollerande åtgärder av olika slag blivit allt rikare. Regeringen tycks vilja skärpa sitt grepp om näringslivets utveckling. Biandekonomin förefaller alltmer utvecklas mot något som skulle kunna kallas sammanblandningsekonomi; de styrande politikerna bygger in sig själva i systemet och urholkar därigenom möjligheterna att representera den opartiska statsmakten. Selektiva insatser kan visserligen ibland vara nödvändiga, men då som komplement till den generella politiken. Den selektiva politiken är administrativt omständlig, dyrbar och medför lätt orättvisor. Den snedvrider konkurrensen. Inom ramen för en selektivt bedriven näringspolitik kan det lätt utvecklas vad olika nationalekonomer något tillspetsat har kallat en myglingsekonomi: politiker, ämbetsmän och ledare för storföretagen förhandlar om näringspolitiska insatser och förmåner av olika slag. Den socialdemokratiska näringspolitiken har i alltför hög grad knutits till åtgärder inom den statliga företagssektorn och till punktinsatser avsedda att komma till rätta med regionala eller branschmässiga problem. Statens köp av aktiemajoriteten i Prippsbryggerierna är ett exempel på en sådan politik, där även socialistiska dogmer om statliga företags fördelar förefaller ha varit ett motiv bakom förvärvet. Några nykterhetspolitiska motiv kan inte heller sägas tala för förvärvet. Vi yrkar därför i en separat motion avslag på propositionen om statens köp av Bryggerier. Vi uttrycker där också våra principiella betänkligheter mot en ökning av den statliga företagssektorn. De övergripande frågorna om näringslivets internationella beroende, investeringsutrymme, finansieringsmöjligheter och lönsamhetskrav samt om de enskilda företagens och företagarnas initiativ- och skaparkraft har hamnat i bakgrunden. Av förslaget till nytt socialdemokratiskt partiprogram, att antagas vid partikongress, framgår att man avser att gå vidare på vägen att i byråkratiska former dirigera näringslivet. Kapitaltillväxten skall ske under samhällets ledning, samhället skall svara för planeringen av de samlade forsknings- och utvecklingstendenserna etc. Politikerna skall styra ekonomin. Marknadens samspel mellan producenter och konsumenter, möjligheterna till egna initiativ och utrymmet för valfrihet och variation skall ersättas av centraliserade beslut. Riskerna är betydande att biandekonomin ersätts av en dirigeringsekonomi. Näringspolitiken blir åter en avgörande politisk stridsfråga. Det går en avgörande skiljelinje mellan moderata samlingspartiet och socialdemokratin i sättet att se på den enskilde medborgarens valfrihet. Det kollektiva betraktelsesätt som dagens socialdemokrati förfäktar tar sig alltför ofta uttryck i misstro mot individen och hans förmåga och i en övertro på nödvändigheten och möjligheten av att med hjälp av kollektiva insatser förändra och förbättra den enskilde medborgarens situation. Enligt vår uppfattning är fria och oberoende individer grunden för den socialt styrda marknadsekonomi som skapar vårt lands välfärd. Inom ramar som stat och kommun drar upp förvaltar och vidareutvecklar enskilda medborgare vår nations samlade välfärd. Dynamisk ekonomi i internationell konkurrens Strukturförändringar i näringslivet är en förutsättning för att teknikens nyvinningar skall kunna tillvaratas och för att vårt land skall kunna hävda sig i den internationella konkurrensen. En dynamisk ekonomi förutsätter en fortgående utveckling inom näringslivet. Ny teknik och nya marknadsbehov driver fram nya produktionsmetoder och nya produkter samt omgestaltar företagsbilden. En trögrörlig näringslivsstruktur är ingen garanti för trygghet och fortsatt välstånd. I en statisk ekonomi är tvärtom riskerna för framtida allmänna välfärdsförluster högst betydande. En fortgående omvandling av vårt näringsliv utgör alltså ett villkor för förbättrad levnadsstandard för människorna och för möjligheterna att bygga ut vår offentliga service samt bedriva en aktiv och utjämnande fördelningspolitik. Ny företagandet är av central betydelse för vitaliteten och dynamiken inom näringslivet. Ofta byggs nya företag upp kring en innovation eller uppfinning. Så har också många av dagens storföretag tillkommit. Ett lägre nyföretagande kan alltså leda till att nya idéer långsammare eller inte alls blir förverkligade. I dagens värld, där den tekniska utvecklingen löper allt snabbare, kan detta, särskilt på , leda till att får allt svårare att hävda sig. Nyföretagandet är också väsentligt för att upprätthålla en effektiv konkurrens. Näringspolitiken bör därför stimulera till nyföretagande och medverka till att undanröja hinder mot nyetableringar. Möjligheterna till bl. a. skattelättnader för nystartade företag bör utredas. Ett starkt nyföretagande medverkar till att strukturförändringarna i näringslivet kan ske i sådan takt att därvid ledigbliven arbetskraft kan sugas upp av expanderande branscher, nytillkomna företag eller av andra enskilda eller offentliga sektorer inom folkhushållet. Om expansionen stagnerar, medför förändringsprocessen allvarliga störningar. Vårt näringsliv är i hög grad inriktat på exportförsäljning. Enbart den svenska marknaden ger inte underlag för den specialisering och den produktion i långa serier som modern teknik fordrar. Vår ekonomiska framtid beror på möjligheterna att hävda oss på de internationella marknaderna. har endast av världens befolkning, men landet svarar för cirka 2 1/av världshandeln. Mer än 1/5 av vår totala produktion och cirka hälften av vår industriproduktion är inriktad på försäljning utomlands. är därför ett av de länder i världen som har det största utlandsberoendet. Debatten om de multinationella företagen (MNF) har blivit alltmer omfattande. Till stor del har denna emellertid kännetecknats av bristande saklighet och varit inriktad på att behandla de negativa sidorna inom den multinationella företagsamheten. Det har bl. - delvis med rätta - hävdats att MNF inkräktar på den nationella självbestämmanderätten och försvårar för de olika staterna att föra en självständig ekonomisk politik. Det är emellertid ytterligt svårt att isolera effekterna av multinationella företag som sådana från de inskränkningar i den nationella handlingsfriheten som den ökande världshandeln generellt sett medför. Vårt ekonomiska system bygger på internationell arbetsfördelning och en omfattande frihet för varor, tjänster och produktionsfaktorer att förflytta sig över gränserna. Detta den fria handelns system har visat sig i stånd att skapa en snabb välståndsutveckling i de västliga industriländerna. torde höra till de länder som varit särskilt gynnade av denna utveckling, och de växande svenska investeringarna utomlands har i hög grad bidragit till att förstärka den svenska ekonomin. Den onyanserade och starkt känsloladdade kritiken mot den multinationella verksamheten är därför ägnad att skada vårt lands intressen. har som världshandelsnation allt intresse att ta aktiv del i det arbete som bedrivs inom FN, och EG i syfte att pröva i vilken utsträckning och i vilka former en internationell kartläggning och kontroll av de multinationella företagen skall komma till stånd. Det är för vårt land viktigt att detta sker i sådana former att de positiva effekter för välståndsutvecklingen som nämnda företags verksamhet kan medföra inte motverkas. Efterkrigstidens frigörelse av världshandeln måste betraktas som en av de starkaste drivkrafterna för vårt lands välståndsutveckling. Enskilda små nationer har bara begränsade möjligheter att påverka takten i den tekniska och ekonomiska utvecklingen. Den internationella konkurrensen är i många branscher sådan att endast företag med hög och ökande produktivitet kan överleva. Det svenska näringslivets produktionskapacitet måste byggas ut. Konkurrensförhållandena måste stärkas så att vi kan finansiera växande import, utbyggd u-landshjälp och ett sannolikt ökande underskott i turistbalansen. Dagens kraftigt höjda kostnader för vår oljeimport kommer, även om den nödvändiga valutasamverkan de västliga industriländerna emellan kommer till stånd, att ytterligare skärpa kravet på utbyggd industriell kapacitet i vårt land. Alla analyser visar entydigt att lönsamheten är en avgörande faktor för industrins investeringsvilja. Det gäller inte minst den förväntade lönsamheten. lönsamhet måste studeras , åtminstone en hel konjunkturcykel. Med hänsyn till den dåliga räntabiliteten första år utgör den senaste tidens utveckling en välkommen återhämtning. Dagens starka penningvärdeförsämring innebär att återanskaffningskostnaderna för byggnader och maskiner snabbt avlägsnar sig från de historiska anskaffningskostnaderna. Den snabba inflationen gör också att traditionella redovisningsmetoder ger en mindre exakt bild av verkligheten och ofta tenderar att överskatta företagens lönsamhet. Avskrivningsreglerna är i nuvarande inflationstakt inte till fyllest. En anpassning av dessa till återanskaffningsvärdena bör övervägas. De svenska lagervärderingsreglerna är visserligen internationellt sett liberala och erbjuder ganska bra möjligheter till skydd mot inflationen, men de kan dock icke ersätta den avskrivning på anläggningen som skall säkerställa förnyelsen över en längre tidsperiod. Finansministern har beräknat att företagsvinsterna för blir . Av dessa vinster skall företagen avsätta till arbetsmiljöfonder. De skall vidare avsätta mer än 1 miljard till de beslutade särskilda investeringsfonderna. Det rör sig således om sammanlagt mer än som företagen skall inbetala till . Vid behandlingen av propositionen om införandet av de särskilda investeringsfonderna påpekade vi i vår motion att så stora inbetalningar skulle medföra betydande likviditetsproblem för många företag och att detta, mot bakgrund av den vikande konjunkturen och det ansträngda läget på kreditmarknaden, skulle få negativa följder för produktion och sysselsättning. Vi avstyrkte bl. a. därför förslaget om särskilda investeringsfonder och att avsättning till och insättning på investeringskonto skall ske. Som skäl för vårt avstyrkande hävdade vi sammanfattningsvis att förslaget byggde på en kortsynt bedömning av vinstutvecklingen i näringslivet, att det var onödigt och att det genom att skapa krångel, likviditetsproblem och förseningar skulle skada produktion och sysselsättning i en redan nedåtgående konjunktur. Så sent som beslöt mot vårt motstånd att infora de särskilda investeringsfonderna. De likviditetsproblem och de negativa verkningar i övrigt på investeringsviljan som vi förutsåg i vår motion har föranlett regeringen att avisera en särskild proposition, i vilken företagen skall medges att skjuta halva inbetalningen från till . Regeringen fick således efter bara omkring en månad revidera sin uppfattning. Det visar tydligt den ursprungliga åtgärdens karaktär av illa övertänkt hastverk. Även med de ändringar som regeringen förutskickat kommer reglerna om avsättning till särskilda investeringsfonder och om inbetalning till att medföra onödiga problem. Vi föreslår därför att företagen ges rätt att efter prövning i stället för kontantinbetalning till göra betalningen i form av revers. En av förutsättningarna för den svenska biandekonomins funktionsförmåga är ett decentraliserat näringsliv, där en mångfald stora och små enheter under livgivande konkurrens strävar efter att tillgodose konsumenternas mångskiftande behov. Ett mål för näringspolitiken bör vara att upprätthålla och stimulera en sådan näringsstruktur. De tendenser till koncentration inom den svenska företagsamheten som gjort sig alltmer gällande och som lett till fusioner mellan tidigare självständiga enheter kan visserligen från kortsiktiga, strikt företagsekonomiska synpunkter vara försvarliga. Icke desto mindre kan de medföra negativa konsekvenser för den svenska företagsamhetens vitalitet, för nyföretagandet och för möjligheterna att beakta viktiga konsumentintressen. Även de anställda måste uppfatta den alltmer intensiva fusionsverksamheten som klart diskutabel. För stora löntagargrupper måste de snabba förändringar av ägande- och andra förhållanden som fusionerna leder till - även om de anställda i förväg informerats - ofta te sig stötande. Koncentrationstendenserna i det svenska näringslivet har emellertid ett samband med den ekonomiska politik och den näringspolitik som regeringen målmedvetet bedrivit. De ligger i själva verket helt i linje med den allmänpolitiska målsättning, som regeringspartiet företräder. Den ökande selektiva inriktningen av den socialdemokratiska näringspolitiken har lett till att enskilda företag då det gäller produktion, marknadsföring och investeringar blivit alltmer beroende av direkta förhandlingar med företrädare för statliga eller kommunala myndigheter eller med representanter för den centrala politiska makten i kanslihuset. Ju större företagen är och ju fler arbetstagare de sysselsätter, desto bättre gehör för sina synpunkter kan de påräkna vid dylika förhandlingar. Vissa allmänpolitiska åtgärder - även i detta hänseende främst de selektiva - är också av sådan art att de medför fördelar enbart eller främst för stora eller medelstora företag. Detta gäller på det regionalpolitiska området, det gäller i fråga om investeringsfondernas utnyttjande och det torde också äga tillämpning på skattelagstiftningens område. De utvecklingstendenser som här påvisats är, som redan sagts, otillfredsställande. Den utredning rörande översyn av konkurrensbegränsningslagen som handelsministern på begäran tillsatte har att överse koncentrationsutvecklingen inom näringslivet och att föreslå eventuellt erforderliga ändringar i gällande lagstiftning. I direktiven hävdas att en utgångspunkt för lagstiftningen skall vara att den skall tillämpas i ett decentraliserat ekonomiskt system med betydande frihet för de ekonomiska enheterna att besluta om olika åtgärder beträffande produktion, distribution osv.. Vi vill understryka detta uttalande. Vad som emellertid för oss framstår som särskilt angeläget är att utredningen beaktar den roll statens växande engagemang i näringslivet och inte minst den selektiva näringspolitiken spelat för koncentrationsutvecklingen och föreslår åtgärder i syfte att förekomma därav föranledda olägenheter. Det är särskilt betydelsefullt att utredningen kartlägger de speciella problem - delvis av rättssäkerhetskaraktär - som uppkommer genom att staten genom ökade insatser i själva näringslivet åstadkommer en sammanblandning av sina ofTentligrättsliga funktioner och de privaträttsliga uppgifter som följer av dess egenskap av företagare eller företagsägare. Den statliga företagsamheten får dessutom inte bara konsekvenser i fråga om kraven på jämställdhet i konkurrenshänseende mellan skilda slags företag utan rör ytterst också hur nationens samlade resurser bäst skall utnyttjas till gagn för hela folkhushållet. Stora statliga satsningar kan få allvarliga följder för den mindre och medelstora företagsamheten i samma bransch eller inom samma avsättningsområde och leda till utslagning av företag eller framtvinga företagskoncentrationer för att möjliggöra ökad styrka och bättre balans i förhållande till den statliga företagsamheten. Det är angeläget att dessa och andra därmed sammanhängande problem särskilt uppmärksammas av utredningen. Regeringen bör delge utredningen de synpunkter som här anförts. Innovationer och produktutveckling är av avgörande betydelse för svenskt näringslivs förmåga att hävda sig i den internationella konkurrensen. Det är i vårt tekniska kunnande vi bör ha en av våra främsta konkurrensfördelar. Mot den bakgrunden är det oroande att den andel av BNP som går till forskning och utveckling i ligger lägre än i de flesta av våra konkurrensländer. Statliga insatser för ökad grundforskning är nödvändiga. Den verksamhet inriktad på målforskning som bedrivs av styrelsen för teknisk utveckling är ej tillräcklig. Vad som framförallt måste stimuleras är forskning i de enskilda företagen. Ett sätt att stimulera sådan decentraliserad forskning är att inrätta forskningsfonder inom företagen. Företagen skulle få avsätta medel av sin vinst för att använda dessa medel för forskningsarbete. Ett inrättande av forskningsfonder skulle dels trygga företagens långsiktiga forskningsverksamhet, dels möjliggöra koncentrerade satsningar på stora forskningsprojekt. En viktig del av näringspolitiken är konsumentens ställning, hans eller hennes möjlighet att bli informerad om en varas beskaffenhet och produktsäkerhet samt att genom enkla kanaler kunna reagera vid upptäckten av felaktighet i köpt vara. Konsumentpolitiska åtgärder bör syfta både till att stärka konsumentens ställning och till att ge ökad kunskap för producenten om vad konsumenterna efterfrågar. Konsumentpolitiken bör underlätta marknadsekonomins funktionssätt genom att informationen mellan konsument och producent blir bättre. Å andra sidan bör den inte bygga på ett underkännande av konsumentens omdömesförmåga och rätt att själv ta ansvar för hur han önskar förfoga över sina inkomster samt inte utformas så att hans valfrihet kringskärs. Konsumentpolitiken har varit inriktad på själva köpet - bestämmelser om marknadsföring, förändringar i vad gäller avtalsvillkor och konsumentköplag, ångervecka m. m. Bildandet av och är exempel på viktiga administrativa förändringar. Det kan dock redan nu konstateras att de många nya författningarna om konsumentfrågor och administrationen av dessa vållat en rad problem. Dessa gäller bl. a. kompetensfördelningen och även osäkerheten hos konsumenterna om vilket organ som handlägger vad. 1 det fortsatta reformarbetet är det därför nödvändigt att kompetensfrågorna beaktas bättre än . Det är också viktigt att studera det konsumentpolitiska arbetet i andra länder. I avvaktan på väntade propositioner avseende konsumentpolitiken avstår moderata samlingspartiet från att i detta sammanhang framställa yrkanden. Frågor som förväntas bli aktuella är förslag om konsumentskydd vid privat serviceverksamhet, regler för konsumentkreditköp, konsumentpolitisk verksamhet samt nya regler om informativ reklam. Beträffande aviserade nya regler om varudeklaration och på sortimentsbegränsning vill vi emellertid redan nu understryka att tanken på att utestänga vissa producenter eller vissa varor från marknaden inte gagnar konsumenten utom i de fall åtgärderna avser att genom konkurrensregler skydda konsumentens säkerhet. Lagar som utgör uttryck för förmynderi i form av exempelvis sortimentsbegränsning fyller inte den funktion som moderata samlingspartiet vill ge konsumentpolitiken, nämligen att inom marknadsekonomin finna former för att konsumenternas fria efterfrågan skall styra produktionen som samhället genom olika åtgärder ger dem stöd i deras val. AP-fondens tillväxt, ett ökat inslag av specialinstitut och olika former av statliga kreditstöd har varit de mest framträdande utvecklingslinjerna i vad gäller kapital- och kreditförsörjningen. Utvecklingen på kapitalmarknaden har fått större betydelse i och med att näringslivets egen självfinansieringsförmåga har minskat. Den otillräckliga självfinansieringsgraden medför att investeringarna blir lägre än eljest. Detta gäller särskilt riskbetonade eller långsiktiga investeringar, bl. a. i forskning och utveckling. Detta minskar tillväxten och får negativ effekt på sysselsättningen. lär överväga inskränkningar i rätten till återlån ur AP-fonden, och ett borttagande kan befaras. Denna rätt har särskilt stor betydelse för de mindre och medelstora företagens kreditförsörjning, och det vore därför mera befogat att vidga eller finna nya former för dessa lån än att - som ifrågasatts - upphäva återlånsrätten. De speciella kreditinstitut som inrättades för att bl. a. främja mindre och medelstora företags kapitalförsörjning, t. ex. Industrikredit och Företagskredit fyller en viktig funktion. Det är angeläget att deras kreditkapacitet ökas. Emissionskontrollen på obligationsmarknaden har som flertalet regleringar medfört betydande nackdelar. Förutom att emissionskontrollen minskar kapitalmarknadens effektivitet är den också ett ineffektivt penningspolitiskt medel. Genom en kombination av finanspolitiska och penningpolitiska medel, bl. a. en räntepolitik som tillåter bättre marknadsanpassning av olika lån, kan emissionskontrollens syfte uppnås med mindre nackdelar från kapitalförsörjningssynpunkt. Erfarenheterna av det s. k. idiotstoppet på kreditmarknaden /70 är avskräckande. Ett upprepande kan icke accepteras. Brister i handläggningen av kreditpolitiken har föranlett en ryckighet i kreditförsörjningen. Penningpolitiska åtgärder av generell natur är bättre instrument än plötsliga regleringar, vilka drabbar kreditväsendets kunder och ytterst sysselsättningen. Många företag, i synnerhet mindre och medelstora, har sedan ikraftträdandet av lagen om anställningstrygghet fått ökade svårigheter att lösa sitt kreditbehov genom att bankerna tvingats ta hänsyn till den tillkommande latenta löneskuld som uppkommit genom de förlängda uppsägningstiderna. Redan i vår motion (1973:2024) i anledning av propositionen (1973:129) påpekade vi detta: En förlängning av uppsägningstiderna enligt i propositionen angivna riktlinjer kommer att leda till att företagen kommer att belastas av mycket stora latenta löneskulder. Detta medför stora problem. Sålunda nedgår kreditvärdigheten, vilket kan ha allvarliga följder för de företag som råkar i svårigheter.