mot · FY021019 · 1975-01-27 00:00:00 — Det får inte hända att en överordnad instans av vissa skäl bestämmer sig för en lösning och sedan beställer en planering som skall visa på skäl endast för denna lösning. Kraftproducenterna stod länge för den planering som gjordes på energiområdet. Andra liknande fall kan anges. Planering går ut på att söka olika alternativ. är det fråga om att söka bedöma vilken yttre utveckling som är mest sannolik - och för denna inriktas sedan verksamheten i fråga. Om sedan den yttre utvecklingen blir en annan (vilket naturligtvis ofta händer) möts denna framtid av en felorganiserad verksamhet. I stället för att rikta in t. ex. ett skolsystem eller bostadsbyggandet mot en viss förmodad framtida efterfrågan bör strävan främst vara att ge flexibilitet. Den ger visserligen kanske en sämre lösning i det ideala fallet om man tippat rätt men i gengäld rimliga lösningar också om framtiden blev en aning annorlunda än man trott. Det här är inte heller något argument mot planering. Men det är ett starkt skäl för att använda planeringen till att söka ange vilka krav vi bör ställa på flexibilitet snarare än att söka "pricka exakt som ändå inte med större säkerhet kan förutses i detalj. Om man säger att planering är till för att underlätta rationellt beslutsfattande bör man ändå inte tro att planering därmed skulle vara en garanti för bästa möjliga framtid. Det är sannolikt lika viktigt att också kontrollera vad som undan för undan sker. Det finns inte sällan skäl att skilja mellan organ som planerar och organ som kontrollerar. Annars är det risk för att planeringsmisstag döljs av prestigeskäl. Utvärdering eller "uppföljning" av tidigare beslut borde ingå som ett normalt led i politiskt beslutsfattande. Kanske bör en stor del av igångsatta utredningar helt enkelt vara utvärderingsutredningar som undersöker hur en tidigare beslutad verksamhet fungerar i praktiken. Innan ny statlig planeringsverksamhet inleds bör åtskilliga frågor vara belysta. Några av de krav som rests i den här motionen kan sammanfattas på följande sätt: Den parlamentariska insynen i hela planeringsprocessen skall vara belyst från början. Särskilt bör beaktas risken för att planeringen medför en icke förutsedd centralisering av beslutsfattandet. Ju större inslag av värdering som kan väntas redan under planeringsstadiet, desto större vikt måste läggas vid en öppen redovisning av planeringen. Finns risk för att planering överbetonar direkt mätbara förhållanden på bekostnad av andra värden bör klara restriktioner för planeringen anges. Planeringen bör ske i former som ger alternativ för att underlätta debatt och beslut i demokratiska former. Planeringen bör inte ske i former som ger risk för självuppfyllande prognoser. Okynnesplanering i form av t. ex. överdriven detaljrikedom eller för lång planeringsperiod bör undvikas. Kostnader för nya planeringssystem bör anges i sin helhet. Särskilt vid planering som kan antas vara känslig för värderingar och etik hos planeringspersonal bör möjligheten att använda motutredningar som arbetar oberoende av varandra undersökas. Varje planeringssystem bör utformas så att stort utrymme ges för närdemokrati, i vad avser både anställda och andra nära berörda grupper. Möjlighet till flexibilitet bör ges företräde framför att styra verksamhet utifrån försök till exakta förutsägelser om framtiden. Utvärdering av pågående verksamhet bör ägnas ökad vikt både genom egenutvärdering och genom kontroll åtskild från planeringsfunktionen. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att uttalar 1. att de frågor som motionen tar upp är belysta när ny statlig planeringsverksamhet inleds, 2. att ovan angivna synpunkter även beaktas vid redan pågående planeringsverksamhet. GOTAB 75 8723 S 1975