mot · FY02944 · 1975-01-23 00:00:00 — om de handikappades ställning på arbetsmarknaden. Rätten till arbete är en av de grundläggande principerna i samhällsarbetet. För den enskilda människan är arbetet ett medel till försörjning, men arbetet har också ett egenvärde och svarar mot människors mest angelägna behov. Slutet av och kännetecknades av en mycket hög arbetslöshet. Arbetslöshetsperioderna förlängdes, och många människor drabbades hårt. Arbetslöshet innebär ekonomiska svårigheter för den som drabbas, men lika påfrestande är den minskade självkänslan och otryggheten. krävde upprättande av en sysselsättningsplan och en aktiv näringspolitik, vilka som första delmålsättning skulle ha att åstadkomma 100 000 nya jobb. Tyvärr dröjde det ända till 1974 innan regeringen insåg nödvändigheten av en sysselsättningsplan. Man tillsatte då en parlamentarisk utredning om den långsiktiga sysselsättningspolitiken. Det är positivt att detta utredningsarbete är i gång även om det dröjt alltför . Direktiven, som lämnades till statsrådsprotokollet , är mycket omfattande. Mot bakgrund av detta är det desto mer anmärkningsvärt att direktiven inte tar hänsyn till de handikappade och deras behov av arbete. Snarare redovisas ett ointresse att integrera denna grupp i den ordinarie arbetsmarknaden. Man talar om dem som en mottagande och tärande part. Stora behov av framtida insatser gör sig gällande för barn, ungdom, pensionärer, handikappade. Detta är naturligtvis riktigt i och för sig men ger ett nära nog cyniskt intryck om man ej ger de handikappade möjligheter till insatser i arbetslivet. Åtgärderna för att bistå utsatta grupper, så att de kan delta i arbetslivet återfinns främst inom arbetsmarknadspolitikens ram, säger direktiven och avgärdar därmed de handikappade från sysselsättningsfrågorna. Hit hör insatser för geografisk och yrkesmässig rörlighet i form av arbetsförmedling, arbetsmarknadsutbildning m. m. Vidare kan framhållas olika åtgärder för arbetsanskaffning i form av beredskapsarbeten och skyddad sysselsättning. I direktiven hänvisas till olika utredningar i vad gäller arbetsmarknadspolitiken. Det är en orimlighet att de handikappade skall utsättas för yrkesmässig och i synnerhet geografisk rörlighet, som innebär uppbrott och påfrestningar. Tvärtom bör arbetsmöjligheter och arbetsliv anpassas efter de handikappades situation. Det är också angeläget att samhället strävar efter att nå stadigvarande sysselsättning för de handikappade. Man hade förväntat sig att kraven på en sammanhållen arbetsmarknad utan A-, B- och C-lag skulle slå igenom i direktiven, men så är ej fallet. Vi vill understryka nödvändigheten av att hänsyn tas till de handikappade i vårt samhälle. Deras situation är speciell, och de har mycket stora svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Det räcker inte med att söka ge de handikappade möjligheter till skyddat arbete, utan här krävs särskilda åtgärder som gör det möjligt för dem att komma in på den ordinarie arbetsmarknaden och erhålla stadigvarande sysselsättning. Det är där de skall integreras. Rätten till arbete måste gälla alla människor i vårt samhälle och även dem. Undantag härifrån får inte under några omständigheter göras. Att de handikappade skall in på den ordinarie arbetsmarknaden är alltså ett oavvisligt krav. Den dimensionen finns alltså inte med i direktiven för sysselsättningsutredningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att överlämna motionen till sysselsättningsutredningen för beaktande.