mot · FY021131 · 1975-01-27 00:00:00 — om ersättning för skada till följd av myndighets ingripande mot spridning av djursjukdomar. Genom olika författningar har myndigheter getts befogenhet att ingripa med förbud, påbud etc. för att förhindra spridning av smitta bland djur eller från djur till människor. Viktigast är epizootilagen med den anknytande epizooti kungörelsen (omtr. 1970:401, ändr. I övrigt kan nämnas förordningen om bekämpande av salmonellainfektion hus djur m. m. Ingripanden av denna art medför givetvis skada för de drabbade, ofta till stora belopp. Vissa beslut kan rikta sig mot en tämligen vid krets av personer och företag, t. ex. isolering enligt 4 § epizootilagen. Särskilda bestämmelser har utfärdats om ersättning för sådan skada. Exempel härpå ger 9 § epizootikungörelsen. Ersättning utgår av allmänna medel enligt beslut av lantbruksstyrelsen eller i vissa fall av regeringen. Sådan ersättning som avses här utgår i första hand till dem som direkt drabbas av myndighetens beslut. Det ligger emellertid i sakens natur att beslut av denna art kan medföra förluster även för leverantörer eller avnämare till den som drabbats av beslutet. Skada kan orsakas en säljare genom att hans köpare inte kan motta hans leveransgilla gods till följd av myndighets beslut. Omvänt kan naturligtvis en köpare vållas förlust genom att hans säljare inte kan leverera på motsvarande grund. Man kan i dessa fall tala om indirekt skada till följd av myndighets beslut. Det är oklart i vilken utsträckning ersättning kan erhållas av allmänna medel för sådan indirekt skada som avses här. Olika bestämmelser är delvis olika avfattade. Möjligheterna att få ersättning är emellertid i vart fall begränsade. Detta framstår som i hög grad otillfredsställande. Det bör särskilt beaktas att det i dessa fall alltid står klart, att det inte är från den skadelidande som den smitta utgått vilken gett anledning till myndighetsbeslutet. Det har också visat sig att det närmare rättsförhållandet mellan köpare och säljare i vissa fall kan få betydelse för rätten till ersättning av allmänna medel. I avtal kan regleras på olika sätt i vad mån ett sådant ingripande av myndighet, som avses här, skall få åberopas som force majeure eller inte. Det har hänt att anspråk på ersättning för indirekt skada avböjts på den grunden, att den skadelidande låtit sin avtalskontrahent, dvs. den av beslutet direkt drabbade, friskriva sig från ansvar. En sådan ståndpunkt kan leda till oskäliga resultat. Det har också förekommit att avtalsparter hänvisats att först föra process för att ersättningsfrågan skulle kunna tas upp till prövning. Det finns exempel på att skadefall till mycket betydande belopp blivit vilande på sådana grunder. Indirekta skador av ifrågavarande art kan regleras på olika sätt. Skaderisken torde visserligen inte vara försäkringsbar, men en möjlighet är att beakta den vid prissättningen. Risken skulle kunna räknas som kostnad vid jordbruksprisförhandlingama. En sådan ordning skulle emellertid inte vara önskvärd för konsumenterna, eftersom den skulle leda till onödigt dyra livsmedel. Man måste särskilt tänka på svårigheterna att beräkna skaderisken. Såväl för dem som drabbas av indirekta skador till följd av sådana ingripanden, som avses här, som för konsumenterna måste det vara mest önskvärt och naturligt att skadorna ersätts av allmänna medel. I de fall, där rättsläget är ett annat, bör en ändring komma till stånd. Bestämmelserna bör också få en klarare och mera enhetlig avfattning. Av de skäl som anförts i det föregående föreslås att hemställer hos regeringen om skyndsam utredning och förslag till bestämmelser om ersättning för indirekt skada till följd av myndighets ingripande mot spridning av djursjukdomar i enlighet med vad som anförts i denna motion.