mot · FY021925 · 1975-04-01 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1975:20 om den statliga kulturpolitiken 2. Årets proposition om den statliga kulturpolitiken skall ses som ett fullföljande av proposition och riksdagsbeslut. var det huvudsakligen de principiella frågorna som stod i centrum för intresset, medan de konkreta åtgärderna var av relativt begränsad art. Årets proposition ägnas tre huvudsektorer: litteratur, film samt . I vår motion i anledning av föregående års kulturproposition, 1974:1701, framförde vi kritik mot väsentliga delar av utbildningsministerns resonemang. Kritiken gällde framför allt den ensidiga synen och de alltför svepande generaliseringarna rörande svenskt kulturliv, vidare det ofta alltför bristande intresset att lyssna till remissinstanserna och slutligen den stora disproportionen mellan de storslagna resonemangen och de konkreta förslagen. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år, bl. a. i , hävdat att en av de mest angelägna och brådskande kulturpolitiska åtgärderna måste vara att lösa frågan om de yrkesmässiga kulturskaparnas arbetsvillkor. Denna fråga är ännu inte löst. Vi vill, liksom vi gjorde , erinra om att vid inrättandet av det s. k. förslag rörande kulturarbetarersättning förutsattes bli framlagda . Det synes nu osäkert om sådana åtgärder från statsmakternas sida kan komma att vidtagas ens inom , räknat . Detta förhållande är icke ägnat att inge förtroende för vare sig eller dem som inom regeringen svarar för kulturpolitiken. Det är ännu för tidigt att bedöma effekterna av fjolårets kulturpolitiska beslut. Det mest iögonenfallande resultatet har varit att ett inrättats. De farhågor vi uttryckte för att rådet inte skulle komma att bli tillräckligt allsidigt sammansatt har bekräftats. Vi har tidigare även varnat för att alltför stora befogenheter för ett centralt organ såsom kan leda till en allt annat än önskvärd centralisering inom kulturpolitiken och - än värre - kulturen. Årets proposition visar att även denna varning varit befogad. Vid riksdag antogs ett antal mål för den statliga kulturpolitiken. I samband därmed föreslog vi att kulturpolitiken därutöver skulle ges följande övergripande mål: Kulturpolitiken skall syfta till att ge människorna möjlighet att delta i ett kulturliv präglat av kvalitet, frihet och mångfald. Tyvärr avslog vårt förslag. Att en sådan allmän målsättning hade varit önskvärd visar sig , då flera av de förslag som framläggs i propositionen 1975:20 - framför allt i fråga om litteraturstödet - står i uppenbar strid med frihetskravet, även motverkar mångfalden samt är av ringa eller intet värde för kvaliteten. Även på en annan punkt hävdade vi i föregående års motion en avvikande mening beträffande målsättningen för den statliga kulturpolitiken, nämligen i fråga om det delmål utbildningsministern föreslog med följande lydelse: Kulturpolitiken skall motverka kommersialismens negativa verkningar inom kulturområdet. Vi framhöll att det självfallet är värdefullt att negativa verkningar kan motverkas, varifrån de än härrör. Men vi fann, med hänsyn till departementschefens ensidiga beskrivning, att en precisering var nödvändig. Vi ansåg oss inte kunna instämma i ett avståndstagande från snart sagt all enskild verksamhet inom kulturområdet. De negativa följder av kommersialism som samhället har anledning att motverka består - framhöll vi - i risken för att utbudet blir ensidigt. En sådan ensidighet kan emellertid bli resultat inte bara av enskild utan också av samhällelig monopolställning inom en viss sektor. Även kultursektorn tjänar på konkurrens, som erbjuder ökad valfrihet åt människorna. Vi föreslog därför att det aktuella delmålet skulle ges följande lydelse: "Kulturpolitiken skall motverka de negativa verkningar inom kulturområdet som kan orsakas av ohämmad kommersialism samt enskild eller samhällelig monopolställning. Det visar sig nu att utbildningsministern tycks vara benägen att ge det delmål som han själv föreslagit och antagit just den tolkning vi förvarnat för. Det förefaller mera vara kommersialismen inom kultursektorn, dvs. privat företagsamhet, marknadsekonomi och utnyttjande av prismekanismen, som departementschefen vill motverka än kommersialismens negativa verkningar. Flera av de förslag som framläggs kan få till följd att de privata företagen inom t. ex. förlagsbranschen, filmproduktionen och filmdistributionen blir alltmer hänvisade till en ofta undermålig men lönsam verksamhet, varigenom underlaget stärks för skallet på den privata företagsamheten för bristande kulturellt ansvar o. d. När det gäller att stödja litteraturen blir det främst tre sektorer som kan komma i åtanke, nämligen produktion, distribution och läsfrämjande åtgärder i vid mening, framför allt satsningar på biblioteken. Endast två av dessa sektorer tas upp i propositionen. I fråga om distributionen, som ägnats stor uppmärksamhet av litteraturutredningen, framläggs inga förslag. Vi finnér detta anmärkningsvärt. Kvalitetsbokhandeln har en viktig funktion i det svenska kulturlivet. Vi har i vårt land haft ett väl utbrett nät av välsorterade boklådor, som kunnat erbjuda allmänheten en fullgod service. har emellertid en oroväckande utveckling kunnat skönjas. deln har gått ned kraftigt framför allt som en följd av att undantaget från bruttoprisförbudet avskaffades 1970 samt av kommunernas ändrade inköpspolitik. Om denna utveckling får fortgå, föreligger uppenbara risker för att sortimentet i boklådorna av ekonomiska skäl måste drastiskt inskränkas. finns det anledning befara att fullsorterade boklådor med anskaffningsservice, dvs. s. k. A-boklådor, kommer att finnas enbart i universitetsstäder. Övriga tvingas koncentrera sig till ett utbud av lönsamma boktitlar. När utbildningsministern i sin proposition, till skillnad från litteraturutredningen, försummar detta problem, handlar han i strid med sin egen målsättning att motverka kommersialismens negativa verkningar. bör därför enligt vår mening kräva stödåtgärder ägnade att motverka den s. k. bokhandelskrisen. Vi kommer i det följande att framlägga förslag om detta. Den litteratur som kan komma i fråga för statligt produktionsstöd har av utbildningsministern uppdelats i sex grupper: ny svensk skönlitteratur, skönlitteratur i översättning, klassiker, facklitteratur, barn- och ungdomslitteratur samt uppslagsverk. I fråga om den sista gruppen framläggs inget förslag i avvaktan på fortsatt utredning. Bakgrunden till att ett produktionsstöd till litteraturen aktualiserats är de starkt ökade kostnaderna i branschen. Detta leder till att böckerna måste åsättas ett pris som är så högt att det i många fall har en starkt negativ effekt på efterfrågan. För att citera propositionen: "Böcker upplevs i allmänhet som dyra. Det betyder att de enskilda människorna anser att de kan använda sina pengar på ett bättre sätt än att köpa böcker till nuvarande priser. Den minskade efterfrågan leder till att producenterna måste iaktta en större restriktivitet vid beslut om utgivning. har de stora förlagen låtit de lönsamma boktitlarna finansiera förlusterna på mindre lönsamma, vilka således åsätts ett subventionerat pris. Men kostnadsspiralen minskar successivt möjligheterna till dylika åtgärder. De mindre och medelstora förlagens rörelsefrihet är ännu mindre. Den långsiktiga effekten av denna utveckling blir att antalet utgivna boktitlar minskar. Det är att märka att inga förslag framförts, som innebär att produktionskostnaderna minskar, endast att en del av dessa kostnader på ett eller annat sätt skall bestridas av det allmänna, skattebetalarna, i stället för av bokköparna. Det är ur kulturpolitisk synvinkel beklagligt att böcker upplevs som dyra. Eftersom det tydligen inte går att framställa böcker billigare utan endast att förändra sättet för kostnadernas bestridande, måste det långsiktiga kulturpolitiska målet vara att söka påverka människors inställning till böcker och litteratur. Läslusten bör med andra ord stimuleras, så att böcker generellt sett värderas högre än vid valet mellan olika konsumtionsmöjligheter. Som vi påvisat i tidigare kulturpolitiska motioner ligger ett stort ansvar på förskola, skola, vuxenutbildning och massmedia att öka intresset för kultur av god kvalitet. Det finns klara belägg för att vår skola 1 'IV 75. inte på ett tillfredsställande sätt i sin undervisning förmår att hos eleverna skapa en grundläggande bekantskap med litteraturen och att väcka deras läslust. Detta utgör ett exempel på vad vi avsett, när vi i andra sammanhang talat om behovet av att förbättra kvalitén i utbildningen. Vi är emellertid medvetna om att situationen nu är sådan att det är omöjligt att avvakta att litteraturintresset hos befolkningen skall nå upp till en nivå och en allsidighet som gör subventionering i någon form av bokutgivning obehövlig. Vi är därför beredda att medverka till ett produktionsstöd. Vi kan däremot inte godtaga de förslag utbildningsministern framlagt i detta syfte. De är i många stycken illa genomtänkta, saknar stöd i utredningsoch remissarbete, motverkar sitt syfte och står, genom möjligheterna till statlig styrning och till godtycke, i strid med kravet på kulturens frihet. Särskilt vänder vi oss emot förslaget om produktionsstöd till ny svensk skönlitteratur. Utbildningsministern föreslår ett selektivt system. skall i efterhand utpeka ett femtiotal boktitlar vilkas förläggare skall erhålla ekonomiskt stöd på genomsnittligt . De urvalskriterier skall gå efter är synnerligen vagt angivna. Det ankommer på att fördela stödet och besluta om formerna för detta. Utbildningsminister har själv så sent som starkt uttalat sig mot ett selektivt system: Nackdelen är en risk för betänklig styrning och i sista hand censur. medför inte denna risk . Det är självklart att ju kraftigare selektiviteten är, desto större blir risken. När det blir fråga om att skall utdela stöd till ett så begränsat antal som femtio boktitlar, handlar det inte längre om en risk; subjektivitet och orättvisor blir ofrånkomliga. Att ett bidragsfördelande organ har offentligt ansvar och helt eller delvis parlamentarisk sammansättning innebär inte någon garanti mot godtycke och rent partipolitiskt betingade orättvisor. Det visar bl. a. erfarenheterna från fördelningen av det statliga tidskriftsstödet. Förslaget kan inte heller gagna sitt föregivna syfte, att stimulera bokutgivningen. Med ett så litet antal stödda titlar kan inget förlag kalkylera med stöd inför aktuella utgivningsbeslut. Inte heller kan effekten på prissättningen bli särskilt stor. Ett förlag strävar naturligt nog efter att verksamheten som helhet skall gå ihop. Detta måste påverka prissättningen av varje boktitel. Ett ytterst osäkert stöd för ett fåtal titlar kan inte beräknas få någon avgörande inverkan. Tvärtemot vad som antyds i propositionen är stödsystemet inte ägnat att gagna de små och medelstora förlagen. Osäkerheten om huruvida stöd över huvud taget kommer att utgå är, som redan sagts, alltför stor. De små företagens begränsade likviditet kräver dessutom en betydligt snabbare utbetalning av medel än vad som enligt propsitionens förslag kan bli möjligt. Vi anser således att bör avvisa departementschefens förslag. I stället bör följande riktlinjer följas vid utformningen av ett statligt lit Systemet bör vara generellt. Det är visserligen sant att de med ett selektivt system förknippade riskerna blir allt mindre ju mer pengar som ställs till förfogande och ju fler titlar som kan komma i fråga. Men varje form av juryprövning av vilka böcker som skall få stöd innebär ett mått av godtycke och subjektivitet. Den s. k. triviallitteraturen bör självfallet inte ges stöd, men gränsdragningen mellan denna och kvalitetslitteraturen är ingalunda så lätt att göra som man i förstone kan föreställa sig. En kvalitetsbedömning verkställd av något granskningsorgan kan dessutom leda till att väsentlig experimentlitteratur, vars värde först med tiden kommer att inses, hamnar vid sidan av stödet. Vi avvisar därför tanken på att skall få ansvar för litteratururvalet och vill inte heller föreslå någon annan form av jurybedömning. Enligt vår mening bör största möjliga automatik eftersträvas. Boktitlar som uppfyller vissa objektivt fastställbara villkor skall erhålla stöd. Vi anser att den konstruktion som föreslagits av litteraturutredningen bör prövas i en försöksverksamhet. Stöd bör utgå till de titlar som beställts för inköp av minst 24 olika bibliotek i tillsammans minst 40 exemplar. Detta system är generellt och automatiskt. Den rena triviallitteraturen kommer inte att bli aktuell för stöd. Stödet kan utbetalas utan dröjsmål sedan villkoren väl uppfyllts. I vad gäller frågan om motprestation från förlagen föreligger förslag enligt två huvudlinjer. Enligt den ena skulle en boktitel för att få stöd åsättas ett pris, som nedsätts enligt vissa normer, enligt den andra skulle förlagen ställa visst antal gratisexemplar till förfogande. Vi anser att tanken på motprestation i form av prisnedsättning är i sig tilltalande. Systemet har emellertid betydande brister. Effekten lär nämligen bli att förlagen måste göra en bedömning om vad som är mest lönsamt, att ha en fri prissättning eller att söka stöd. De kan då förväntas komma att avstå från stöd för ett stort antal böcker som säljs bra och alltså är populära - vilket som bekant inte innebär att de är "dåliga böcker. Därigenom uppstår ett gap i prissättningen mellan dyra, populära böcker och ett antal billiga, mera exklusiva böcker. Detta kan inte vara ägnat att gagna litteraturstödets syften. Inget förslag rörande motprestation i form av prisnedsättning har ännu presenterats som inte medför sådana olägenheter. I vad därefter gäller det slags motprestation som litteraturutredningen föreslog i form av att ett antal gratisexemplar ställs till förfogande för exempelvis folkbibliotek, boklådor och organisationer, kan man inte bortse från att ett sådant system måste leda till ett relativt stort bortfall i efterfrågan på boken. Även därigenom motverkas litteraturstödets yttersta syfte. Enligt vår mening bör i stället själva den omständigheten att boken utges betraktas som motprestation från förlagens sida. Det är ju stimulans av bokutgivning som litteraturstödet har att verka för. Den grundläggande motprestationen bör emellertid kompletteras med en skyldighet att gratis leverera ett antal exemplar till boklådorna, ca 300 till de fullsorterade boklådorna och ca 150 till s. k. B-bokhandlare. Därigenom ges boken en garanterad spridning. Ett visst, i hög grad behövligt stöd ges därmed också till bokhandeln. En sådan gratis utdelning medför ingen snedvridning av konkurrensen. Stödsystemet bör ytterligare utbyggas genom att förlagen ålägges garantera viss minimiupplaga och viss lagerhållning. Stödet bör utgå enligt arkersättningsprincipen. Vi ser inga skäl att särbehandla ny svensk skönlitteratur för vuxna. Det system vi förordat bör tillämpas även i fråga om skönlitteratur i översättning, barn- och ungdomslitteratur samt klassiker. Enligt vår mening finns heller ingen anledning att uppställa en regel om att ett förlag inte får uppbära mer än en viss andel av det totala stödet. För att ett generellt system skall kunna genomföras är det nödvändigt att ställa ett avsevärt större belopp till förfogande än vad som föreslagits i propositionen 1975:20. För de fyra områden vi här behandlat äskar utbildningsministern sammanlagt 4 milj. kr. Vi föreslår att det sammanlagda anslaget räknas upp med ytterligare 7 milj. kr., dvs. till sammanlagt 11 milj. kr. Det är vår övertygelse att ett generellt stöd till kvalitetslitteraturen av det slag vi här förordat vid sidan av sin utgivningsstimulerande effekt kommer att leda till en prispress som kommer konsumenterna till godo. Vi vill dock understryka att vad som här föreslås är en försöksverksamhet, vars resultat måste följas med stor uppmärksamhet. Det förslag till produktionsstöd för viss facklitteratur som framläggs i propositionen är enligt vår mening av obetydligt värde som utgivningsstimulans. Vi kan knappast finna det styrkt att de 25 titlar som skulle komma i fråga för stöd inte skulle ges ut även utan stöd. Liksom 10, TCO och anser vi att frågan behöver utredas ytterligare. För /76 behövs därför inget anslag för ändamålet. I fråga om de statliga insatserna för folkbiblioteken samt andra läsfrämjande åtgärder ansluter vi oss till departementschefens förslag. Självfallet är behoven därmed inte täckta. Biblioteksservicen i glesbygden är fortfarande klart otillräcklig. Ett påpekande om att "varje kommun numera har ett folkbibliotek är i och för sig riktigt. Men detta beror ju inte på en utbyggnad av folkbiblioteken utan på kommunsammanslagningarna. Fördem som bor från kommuncentrum är detta faktum till ringa glädje, om inte biblioteksservicen genom någorlunda välsorterade filialer, bokbussar och beställningsverksamhet utsträcks även till dem. Av ekonomiska och praktiska skäl måste uppbyggnaden dock ske successivt. De förslag som framläggs i propositionen möjliggör en början till en sådan upprustning. Vi förutsätter att genom beslut under de närmast följande åren möjliggör en snabb ytterligare utbyggnad av glesbygdernas biblioteksservice. Av de många förslag på filmens område som framlagts av filmutredningen har departementschefen vidarebefordrat bara ett fåtal till . I fråga om förhållandet mellan televisionen och filmen hade filmutredningen föreslagit en förhandlingsuppgörelse mellan och filmbranschen. Remissinstanserna har uttryckt delade meningar om detaljerna i detta förslag. Utbildningsministern har inte velat låta förutsättningslöst ta ställning härtill utan har själv tagit initiativ till att ett avtal träffats mellan och om inrättande av en gemensam fond för produktion av film, som skall visas både på biografer och i TV. De båda parterna skall liksom staten tillskjuta medel till fonden. Avtalet innebär att det av filmutredningen föreslagna samarbetet mellan televisionen och filmbranschen inte kommer till stånd. Endast de medel som kommer att tillskjutas av innebär att nytillskott till filmproduktionen som helhet, eftersom de medel tillskjuter ändå skulle ha gått till filmproduktion ehuru genom andra fonder. Statens insats består endast i att de medel som tidigare utgått till s. k. H-fond inte längre utgår till denna fond utan i stället till den nyinrättade fonden. Detta innebär bl. a. att får ett synnerligen starkt inflytande över filmproduktionen i vårt land, som utrymmet för filmstöd enligt den mer allsidiga bedömning som äger rum i övriga fonders styrelser minskas. Vi finnér starkt fog för uttalande om det första fröet till ett kommande massmedier med en starkt centraliserad makt över filmlivet och så gott som obegränsade resurser för dess utövande. Vi kan inte tillstyrka förslaget. Frågan bör ytterligare övervägas inom en ny utredning. Under rubriken filmvisning föreslår departementschefen bl. a. att bidraget till Folkets hus-föreningarnas riksorganisation för försöksverksamhet med spridning av kvalitetsfilm skall räknas upp till . Det kan enligt vår mening inte vara rimligt att statsmakterna ensidigt stöder en enda organisation för detta ändamål. Det är ingalunda så att kvalitetsfilm kan handhas endast av Folkets hus-föreningarnas Bio Kontrast-verksamhet. De kvalitetsfilmer som visats genom Bio Kontrast har för övrigt ofta varit sådana som tidigare med god spridning över landet visats via normala distributionskanaler. Genom det föreslagna ensidiga stödet kan kvalitetsfilm komma att bli en angelägenhet endast för Bio Kontrast, medan biografer som inte erhållit motsvarande stöd - och sålunda inte kan hålla samma subventionerade biljettpris - blir hänvisade till att visa filmer med sämre genomsnittskvalitet eller att lägga ned sin verksamhet. Härigenom skapas en monopolställning för Folkets hus-biograferna. Det hör också till saken att Folkets hus-biograferna vid sidan av Bio Kontrast-verksamheten inte alls utmärkt sig för en annorlunda, mer kvalitetsmedveten programpolitik än övriga biografer. Vi anser därför att bidraget till Bio Kontrast bör utgå med . och att de medel som därigenom frigörs, , ställs till förfogande för försöksverksamhet med spridning av kvalitetsfilm via andra biografer än Folkets hus-föreningarnas. Vi anser inte att vägande skäl anförts för inrättande av ett särskilt barnfilmråd. De uppgifter som föreslås bli anförtrodda detta kan i stället med fördel åläggas barnfilmkommittén i samarbete med . bör göra ett uttalande härom. I fråga om de organisatoriska förändringar som föreslås beträffande och m. m. har vi inte funnit anledning till annat ställningstagande än departementschefen. Beträffande kulturminnesvården vill vi uttrycka vår tillfredsställelse över att frågan om den regionala kulturminnesvårdens organisation nu utreds och att utbildningsministerns av föregående års riksdag underkända förslag inte kommer att förverkligas. Vi vill i detta sammanhang erinra om att vi särskilt påvisade motsättningen mellan å ena sidan den kulturkonservatism som utbildningsministern resonemangsvis gav uttryck för i sin proposition och å andra sidan hans bristande intresse att vidtaga häremot svarande konkreta åtgärder. Det räcker inte att deklarera att den enskilda människan, om hon berövas sin anknytning bakåt i tiden, får en tilltagande känsla av otrygghet och främlingskap och att bevarandet av den historiska kontinuiteten i den fysiska kulturmiljön därför måste tillmätas grundläggande betydelse för den enskildes känsla av trygghet och förankring i tillvaron. Om man menar allvar med sådana uttalanden, måste man också vara beredd att ställa de medel till förfogande som erfordras för att uppnå det önskade resultatet. Så skedde inte i föregående års proposition och har inte heller skett i årets. Med anledning av bl. a. vår partimotion beslöt riksdag att hos Kungl. Maj:t begära en översyn rörande medelstilldelningen till vård och bevarande av byggnader och byggnadsmiljöer. Detta arbete pågår nu enligt vad som uppges i propositionen. Man bör givetvis avvakta resultatet av utredningsarbetet, innan mer genomgripande förändringar av den statliga anslagstilldelningen för ändamålet genomförs. Det anslag som föreslås utgå till för vård och underhåll av fornlämningar och kulturhistoriskt värdefulla byggnader är emellertid orimligt lågt. Med hänsyn till de mycket stora omedelbara behov som ämbetet påvisat föreslår vi att anslaget utgår med . utöver vad utbildningsministern föreslagit eller med sammanlagt . Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar 1. att med avslag på regeringens proposition i denna del godkänna följande riktlinjer för försöksverksamhet med statligt litteraturstöd: a. Litteraturstödet skall utgå till ny svensk skönlitteratur, skönlitteratur i översättning, barn- och ungdomslitteratur samt klassiker och utdelas enligt samma principer för alla fyra grupperna. Det statliga litteraturstödet skall vara generellt och automatiskt verkande. Stöd skall utgå till de boktitlar i ovannämnda grupper som beställts för inköp av minst 24 olika bibliotek i tillsammans minst 40 exemplar. Förlagens motprestation skall bestå i att ett gratisexemplar tillställs varje A- och B-bokhandel samt att titeln trycks i viss minimiupplaga och att viss tids lagerhållning garanteras. Stödet skall utgå enligt arkersättningsprincipen. f. Ingen restriktion skall gälla för hur stor andel av det totala stödet som kan utgå till ett förlag. För statligt litteraturstöd för dessa fyra grupper skall för /76 beräknas ett statligt anslag om . För försöksverksamheten med statligt litteraturstöd skall även i övrigt gälla de riktlinjer som angivits i denna motion. 2. att anslå för stöd av facklitteratur för /76 äskade . samt hos regeringen anhålla om ytterligare utredning av frågan om statligt litteraturstöd till viss facklitteratur, 3. att till Bidrag till vissa ändamål inom statens kulturråds ansvarsområde för /76 under åttonde nuvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av ,