ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FY021500 · 1975-01-24 00:00:00 — av herrar och Åsling om en flygförbindelse mellan och . Goda kommunikationer är en förutsättning för ett livskraftigt näringsliv. Det är ett påstående som lätt bevisas genom en utblick till områden där näringslivet är särskilt expansivt. Ofta har det varit sjöfarten som skapat dessa förhållanden, men naturligtvis gäller detta även för orter med andra kommunikationsalternativ som är väl utvecklade och konkurrenskraftiga i såväl pris- som funktionsmässigt hänseende. inland saknar de bästa transportalternativen, och samhället bör därför sörja för att åstadkomma förbättrade förhållanden där. Det gäller att trygga järnvägsaltemativet genom upprustning av och förbättring av standarden på den rullande materielen. Kraftiga förbättringar har gjorts i fråga om vägupprustning men ännu återstår betydelsefulla investeringar inte minst i broar. Flygförbindelserna kan förbättras genom att möjligheter ges för Linjeflyg att nyinvestera i flygplansflottan. Flygplatsfrågan i hindrar detta. Genom kraftfulla samhällsinsatser kan kommunikationerna i inlandet förbättras. Företagen har i fråga om kostnaderna för godstransporter fått ett välbehövligt stöd genom införandet av transportstödet. Men eftersom marknadsinsatsema spelar en allt större roll för företagen och inlandet har stora avstånd till de ekonomiska expansiva områdena, betyder persontrafiken alltmer i strävandet att förbättra den regionala balansen. Denna kontaktskapande verksamhet är kostsam för företagen, och insatser för att underlätta detta är nödvändiga, exempelvis genom sänkning av tågtaxan. För i allmänhet men kanske för inlandet i synnerhet är den ekonomiska expansion som sker i av stort intresse. Här får det industriellt eftersatta inlandet en näraliggande marknad, och från regionalpolitisk synpunkt måste det anses vara av största betydelse att kontaktmöjligheterna med förbättras för inlandsföretagen. En effektiv åtgärd i detta avseende borde inrättandet av en tvärförbindelse med flyg från till Tröndelagen vara. Expansionen i Tröndelagsområdet är särskilt påtaglig, och ett samarbete håller på att utvecklas mellan industrin där och i . En flygmöjlighet mellan och skulle påverka denna utveckling i positiv riktning. Denna flygförbindelse skulle utgöra en sammanbindning mellan Tröndelagen och det svenska inrikesflyget som det öppnar en resväg till genom flygförbindelsen . Utöver tillverkningsindustrins behov av nära kontakter över gränserna motiveras en flygförbindelse av turistresande samt kontakter när det gäller utbildning och kultur. Etablerandet av denna flygförbindelse utgör en fortsättning på den regionalpolitik staten satsat på och bör komma till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen tar initiativ till att en flygförbindelse mellan och inrättas. PER () . ÅSLING (c)
mot · FY021502 · 1975-01-27 00:00:00 — av i om modernisering av sjökorten. Många av de sjökort som ingår i den svenska sjökortsportföljen är gamla. På vissa områden är mätningarna utförda . Dessa gamla mätningar är ofta förvånansvärt exakta. Svagheten ligger i att de varit alltför slumpmässiga och gjorts med för stora mellanrum. Modern teknik ger mycket bättre möjligheter till mätningar. Ekolodet började användas först , varför äldre mätningar kan diskuteras. Åldern hos den svenska sjökortsportföljen framgår av nedanstående tablå som är hämtad från nr 50 1973. 1916 (1882-1940) 1927 (1888-1955) 1:50 000 -1 1942 (1900-1973) 1:10 000 -1 1954 (1920-1973) 1:20 000 -1 1937 (1879-1972) 1:25 000 -1 1963 (1957-1970) 1:50 000 -1 Behovet av moderna sjökort förstärks genom att många fartyg blir alltmer djupgående. genomfördes sjömätningar söder om . På ett ställe där kortet visade djup på ca 25 m var det endast . Detta senare djup ger ej tillräcklig säkerhetsmarginal för stora tankfartyg. 1964 upptäcktes det s. k. grund i på drygt 15 m när djupet enligt sjökortet var 120-140 m samt grundet Sylén i på 9,4 m där kortet angav ett djup av 35-45 m. Dessa risker har man sökt motverka genom att införa s. k. tungtrafikkorridorer. Särskilt kan genom isförhållanden fartyg tvingas lämna dessa korridorer. Detta problem blir mer aktuellt om den tyngre sjöfarten på ökar. Genom att snart större fartyg än kan gå in i och måste man främst från miljösynpunkt ställa större krav på säkerheten i dessa vatten. Ett oljeutsläpp i kan få stora konsekvenser för vattenförsörjningen i t. ex. . har förslag framförts om att sjömätningen också bör omfatta en yttäckande mätning av hela den svenska delen av kontinentalsockeln (havsresursutredningen 1972:43). Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en plan för modernisering av den svenska sjökortsportföljen.
mot · FY021503 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om dispositionen av statsbidrag till tunnelbanor. Enligt nu gällande statsbidragsregler för tunnelbanebyggande (SFS 1971:956) kan bidrag utgå till "anläggning för spårbunden allmän trafik av lokal karaktär som avser personbefordran och framgår i tunnel eller annars på egen banvall fri från korsning i plan med annan trafik. I enlighet härmed har statsbidrag bara beviljats till tunnelbana. Till övrig kollektivtrafik utgår inte bidrag på detta sätt. Inom står ibland valet mellan att bygga ut tunnelbanan eller annan kollektivtrafik. I flera fall är alternativet att rusta upp och bygga ut redan befintliga banor med korsningar i plan eller att bygga nya sådana banor. Exempel på sådana befintliga banor är , , och Nockebybanan inom landstings kollektivtrafikområde. Dessa banor har ofta standardfördelar som inte kan ges till en ny tunnelbana och dessutom ibland en lägre bruttokostnad. Vill man bevara och rusta upp en sådan bana i stället för att bygga tunnelbana får kommunen stå för hela kostnaden själv. Detta problem har påtalats i en motion av m. fl. I motionen framhölls bl. a. att utbyggnad av tunnelbanenätet sker inom en geografiskt begränsad sektor och att banor av det slag som nämnts skulle vara ett fördelaktigare trafikmedel än tunnelbanetåg, som kräver en kompakt utbyggnad av bostäder och service. Vidare framhölls i motionen att kostnaderna för en utbyggnad av en befintlig bana (i detta fall ) skulle ställa sig jämförelsevis blygsamma. Motionen utmynnade i ett krav på att statsbidrag även skulle utgå till annan spårbunden trafik än tunnelbanor. Utskottet avstyrkte motionen med hänvisning till att bidragen redan kunde användas för annan trafik än tunnelbanor. har sökt bidrag till . Denna ansökan har dock avslagits med hänvisning till bestämmelserna i 1971:956. Det måste emellertid vara en klar samhällsekonomisk fördel om dessa bidrag kan användas för upprustning av äldre järnvägar, även om korsningar i samma plan inte alltid kan helt elimineras i perifera lägen. Bidraget bör inte heller undanta byggande av nytt spår. Så diskuteras t. ex. olika möjligheter till utbyggnad av norr om som alternativ också till tunnelbana. Det måste anses mycket angeläget att satsa på en spårbunden trafik som kan göras flexibel och som kan anpassas till befintlig bebyggelse Vidare kan sådan spårbunden trafik fylla en funktion även för perifert liggande delar av en stadsregion. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om sådana bestämmelser att statsbidrag för byggande av tunnelbana alternativt även kan utgå till byggande och upprustning av sådan spårbunden trafik som har korsning i plan med annan trafik.
mot · FY021504 · 1975-01-25 00:00:00 — om transport av hälso- och miljöfarligt gods. Genom samtliga transportslag och transportvägar hanteras i ständigt ökande mängd allt fler godsslag, ofta av allt farligare och mer svåröverskådligt slag, från brännbara ämnen till högexplosiva, från lägre till högre giftighetsgrad. Med en eventuell utveckling och användning av kärnkraft som energikälla foijer också behov av transporter av ett slag som kan ge upphov till omfattande säkerhetsåtgärder för att skydda samhället från allvarlig skada. Inom enskilda transportslag finns regler för godshantering upptagande även svårbehandlat material, exempelvis genom för flygtransporter. Vårt land är också anslutet till gällande konvention om internationella transporter. Försök har också gjorts att kartlägga transportvägar för hälsooch miljöfarligt gods inom landet, liksom SJ sysslar med utformning av regler för liknande gods i dess hantering. Varken transitogods eller gods i s. k. containertransport över flera olika transportslag har emellertid kunnat ges en samordnande och likformig märkning och godshanteringsbeskrivning, vilket är särskilt allvarligt i samband med inträffade olyckshändelser eller tillbud. I katastrofhotade situationer kan väl utformade regler, upptagande så enkla grundelement som riktigt utformade märkningar av godsförpackningar och godsbehållare, för räddningspersonalens orientering avgöra utfallet. En sådan samordnande åtgärd borde kunna ske inom ramen för en allmän översyn av transporter och godshantering, varvid särskilt de nödvändiga samordningsproblemen inom landet bör beaktas. Med stöd av ovanstående hemställs att ger regeringen i uppdrag att vidta nödiga åtgärder i syfte att trygga samordnade transportbestämmelser för godshantering under säkra förhållanden av hälso- och miljöfarligt gods.
mot · FY021505 · 1975-01-24 00:00:00 — av och i Kumla om skyldighet för fotgängare att i mörker bära reflexanordning eller lykta. Obligatorisk användning av reflexanordning för gående vid färd i mörker är en ofta återkommande fråga, som behandlats av åtskilliga gånger , men resultatet har i bästa fall blivit en skrivning om propaganda angående reflexanordningarnas betydelse. För den som ofta kör bil på dåligt upplysta eller mörka vägar uppstår ofta farliga situationer, då mörkklädda personer utan reflexer av något slag - all propaganda till trots - plötsligt dyker upp framför kylaren. Tyvärr står det också ofta s. k. liftare efter vägarna, och de håller sig inte längst ut på sin vägkant utan är uppenbara olycksrisker. Inträffar vid sådant tillfälle en olyckshändelse, blir även bilisten straffad. Åtskilliga försök har gjorts att förmå människor att under mörker bära någon reflexanordning när de som gående färdas på körbana där det inte finns tillfredsställande belysning. Som exempel på sådana försök kan nämnas att lokala trafiksäkerhetsnämnd delat ut ca 25 000 reflexbrickor . Utan obligatorisk skyldighet att bära dem är det ändå alltför många som glömmer att ta på sig den billigaste av livförsäkringar, som en reflexbricka utgör. Frågan har tidigare utretts av arbetsgrupper inom trafiksäkerhetsverket utan positivt resultat, men avgavs en rapport från en sådan arbetsgrupp där gruppen uttalade sig för en föreskrift om skyldighet för gående att under mörker bära reflexanordning eller lykta, då man färdas på körbana som ej har tillfredsställande belysning. Något förslag i den riktningen har ännu inte kommit till . Ofta åberopas i fråga om trafik och trafiksäkerhet en samordning mellan de nordiska länderna. Det är givetvis bra med enhetlig lagstiftning så långt detta är möjligt, men t. ex. i detta fall, där vi i vårt land fört en lång och intensiv kampanj för att öka användandet av reflexanordningar, anser vi det möjligt att vara ett steg före och införa obligatorisk skyldighet redan nu för att förhindra olyckshändelser under ännu en mörkersäsong. Med stöd av vad vi här anfört hemställer vi att hos regeringen begär förslag om obligatorisk skyldighet för gående att under mörker bära reflexanordning eller lykta vid färd på körbana där det inte finns tillfredsställande belysning. () ()
mot · FY021506 · 1975-01-24 00:00:00 — av och om skyddshjälm vid färd med moped. I ett svar i har kommunikationsministern utlovat förslag om föreskrifter att bära hjälm vid färd med motorcykel. Däremot har ej något sagts om hjälm vid mopedfärd, vilket är lika angeläget. har för sin del i skrivelse till regeringen begärt utredning om hela mopedtrafiken och att i sammanhanget frågan om tvång att använda skyddshjälm bör tas upp. Det behövs ingen statistik för att kunna konstatera att såväl motorcyklar som mopeder ökar i antal på våra vägar och att därmed faran för en ökning av olyckshändelser också är uppenbar. Även om en moped inte "trimmats" till högre hastighet, kan en olycka få svår, ja, dödlig utgång om man inte bär skyddshjälm. Ofta har såväl läkare som polis kunnat konstatera att en skyddshjälm skulle ha mildrat skadorna, eftersom det är huvudet som oftast får ta första stöten vid fall från en moped. Den som överlever en olyckshändelse får oftast obotliga hjärnskador och blir invalid för livet. För att hindra eller i varje fall minska antalet dödsolyckor i första hand bland ungdom vid färd med moped är en föreskrift om obligatoriskt bärande av mopedhjälm nödvändig och bör införas . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen begär en skyndsam utredning om skyldighet att bära skyddshjälm vid färd med moped samt att förslag därom framläggs innevarande år. () ()
mot · FY021507 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om utlämnande av material till trafikpolitiska utredningen. En grundläggande försörjning med kollektiv trafik måste tryggas för alla delar av landet. Det är vår förhoppning att den trafikpolitiska utredningens arbete skall vara ett led i strävandena att uppnå detta mål. Enligt uppgift kommer utredningen att avlämna ett delbetänkande under innevarande år. Det är givetvis angeläget att utredningen så allsidigt som möjligt kan analysera förutsättningarna för transportförsörjningen. Enligt vad vi erfarit har utredningen emellertid haft svårigheter när det gällt att få det grundmaterial som den anser sig behöva för sitt arbete. Styrelsen för har nämligen inte ansett sig kunna lämna ut sina grundkalkyler för upprättande av fraktavtal. Enligt vår mening skall statliga utredningar i princip ha möjlighet att ta del av det material som de behöver för att tillfredsställande kunna utföra sitt uppdrag. När det gäller det här åberopade fallet bör uttala att begärda handlingar ställs till förfogande. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening uttalar att SJ skall lämna ut det material som trafikpolitiska utredningen behöver för att kunna fullgöra sitt uppdrag på ett tillfredsställande sätt. () i Glömminge GOTAB 75 8805 S 1975
mot · FY021508 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om fritt val av telefonapparater. har stort s. k. svinn på apparater. Allmänheten känner inte i tillräcklig omfattning till att telefonabonnemangen också inkluderar själva apparaterna. kräver av abonnenterna att dessa själva tar ned apparaterna vid flyttning eller lämnar tillbaka dem till . Detta sker i mycket liten omfattning. I takt med att allt fler abonnenter förfogar över flera telefonjack söker man behålla apparater för att på detta sätt få tillgång till sidoapparater. har också uppstått en marknad av importerade telefoner av allehanda modeller, antika eller fantasiapparater, som tillsammans med egna modeller säljs tämligen fritt. Att allmänheten vid köp av apparater härigenom gör sig skyldig till häleri framstår inte klart och strider uppenbarligen inte mot det allmänna rättsmedvetandet. har aviserat att man genom skärpta straffavgifter och ökad intern övervakning skall söka nedbringa apparatsvinnet. finns flera apparattillverkare som kan leverera telefoner, som utan svårighet och utan att förorsaka störningar kan anslutas till det svenska rikstelefonnätet. Med hänsyn till allmänhetens ökade intresse för telefoner av olika modeller och av att ha fler apparater inkopplade per abonnemang är tidpunkten nu inne att avveckla det system med abonnemang också av apparater, vilket tillämpats, och att därmed också avveckla det apparatmonopol som de facto existerar. Självfallet blir det nödvändigt att införa någon form av kvalitetskontroll och godkännande (ett slags S-märkning) av apparater som får anslutas. bör också få rätt att beordra reparation av trasiga apparater - i vissa fall vid hot om avstängning från nätet. apparater bör i konkurrens med andra tillverkares apparater fritt få försäljas. Abonnemanget bör endast omfatta anslutningen till nätet och användningen av detta. Denna reform torde på ett enkelt sätt lösa nuvarande problem med apparatsvinn och olaga försäljning av otillåtet överkomna eller för det svenska nätet icke godkända apparater av utländsk tillverkning. Det torde knappast vara rationellt för att ha kontroll över samtliga förekommande apparater. Genom att låta abonnenten erhålla äganderätten till apparaten skulle sannolikt bättre apparatvård erhållas och för te leverket i stort vinnas kostnadsmässiga fördelar, vilka konsumenterna i sin tur skulle dra nytta av. Till de besparingar som skulle komma i fråga hör - förutom det minskade svinnet på apparater - att personal inte skulle behöva köra hem till abonnentinnehavaren för att överlämna apparaten, exempelvis då denna förkommit eller då nytt abonnemang börjar gälla och ledningsdragning tidigare är gjord.Televerkets kostnad för denna utkörning uppgår till ca , vilken bör ställas mot de ca . som tillverkningen av apparaten kostar. Även denna besparing bör kunna räknas abonnenterna till godo. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär att abonnemangsbestämmelser ändras så att konsumenterna får valfrihet att till rikstelefonnätet ansluta av godkända, i allmänna handeln försålda telefonapparater. . () ()
mot · FY02151 · 1975-01-15 00:00:00 — om höjning av maximibeloppet för näringshjälp åt handikappade. Näringshjälp utgår till handikappade som inte kan få lämpligt arbete på den öppna arbetsmarknaden och som avser att börja en verksamhet som egna företagare. Näringshjälpen utgår för anskaffning av arbetsmaskiner och verktyg eller annan kostnad för att börja näringsverksamheten. Näringshjälp utgår helt eller delvis som bidrag eller räntefritt lån till ett belopp om maximalt . Dessutom kan därutöver ett statligt kreditstöd utgå om högst . har i årets anslagsframställning begärt att det maximala beloppet för näringshjälp höjs till . Det torde vara ostridigt att näringshjälpen är ett värdefullt stöd, som ger möjlighet för en handikappad att genom eget företagande trygga sin försörjning. Alltför få handikappade utnyttjar emellertid denna möjlighet, vilket bl. a. resulterat i att anvisade medel inte förbrukats. Det har visat sig att stödet, beroende på inflationsutvecklingen, är otillräckligt. Vid sin behandling av tidigare motioner med syfte att öka stödet har inrikesutskottet anfört att näringshjälpen när den infördes var maximerad till . höjdes beloppet till . och 1966 höjdes det till . Det nuvarande maximibeloppet fastställdes . Enligt min mening är det nu motiverat med en kraftig uppräkning av det maximala beloppet för näringshjälp. bör därför biträda förslag om . Med stöd av det som anförts hemställer jag att beslutar att maximibeloppet för näringshjälp åt handikappade höjs till .
mot · FY021510 · 1975-01-27 00:00:00 — av i om förbud mot spridning av vägsalt. sprids rent klorkalcium eller klorkalcium i förening med sand på större delen av våra riks- och länsvägar. Syftet med åtgärden är att förhindra isbildning på vägbanan och därigenom öka trafiksäkerheten. Utfallet av saltningen blir mycket olika i olika delar av landet och vid olika klimatiska förhållanden. Några nackdelar med åtgärden i fråga, som kan iakttas inom t. ex. delar av , må här nämnas: Vägbanan blir belagd med en film av gummistoff, uppslitna partiklar ur vägbanan, sot och oljor. Saltet bildar i förening med dessa föroreningar en slemmig och hal massa, vari fordonen lätt kommer i sladdning. Saltet verkar kraftigt rostbefrämjande på fordonens karosseridetaljer och avgassystem. Det åstadkommer även angrepp - t. ex. dagning och därefter rost på fordonens lackerade och förkromade ytor. Salt, som medföljer in i bostaden, bleker mattor och golv, och det har därjämte en uttorkande effekt på skodonens sulor och ovanläder. Från vägbanan avrinnande saltblandning tränger genom vägbankar och diken ned i underliggande jord- och gruslager och, efter hand som dessa lager blir mättade, kommer saltblandningen att nå grundvattnet med risk för förorening som följd. Risken för att så sker ökar, då vägarna följer befintliga grusåsar i vilkas närhet det i regel finns vattentäkter. Ingen vet säkert vilka miljöeffekter saltningen kan ge upphov till, men att risk för föroreningar föreligger torde vara uppenbart. Med hänsyn till de nackdelar som här angetts borde saltning såvitt möjligt undvikas eller åtminstone hållas inom mycket snäva gränser. I de flesta fall är grusning en tillräcklig åtgärd, när halka uppkommer. Det finns anledning att sätta i fråga, om saltning av vägarna skall få fortsätta, trots de nackdelar detta medför eller kan befaras medföra. Det borde åtminstone vara möjligt att upphöra med saltningen för att därigenom pröva möjligheterna att genom andra åtgärder, t. ex. en effektivare grusning vid halka, åstadkomma samma effekt. Under hänvisning till det anförda hemställs att begär åtgärder i syfte att undgå saltning på vägarna.
mot · FY021511 · 1975-01-27 00:00:00 — av i om utjämning av teletaxorna. Frågan om åtgärder för att nedbringa skillnaderna i telefonkostnaderna mellan landets olika delar har länge varit föremål för debatt. I ett svar till undertecknad (riksdagsprot. nr 36 s. 100) meddelade kommunikationsministern att tillsatt en arbetsgrupp med uppgift att bl. a. överväga om antalet rikssamtalstaxor kan minskas samt att utreda förutsättningarna för en enhetlig taxa för telefonsamtal inom samma kommunblock. har vi kommit ett stycke på väg mot en utjämning, men ännu återstår mycket att göra om vi skall nå fram till målsättningen: ett rundare . Om man ringer ett tiominuterssamtal till från t. ex. är kostnaden , från Detta visar att det är långt kvar till den utjämning, som är så angelägen från inte minst regionalpolitiska synpunkter. Taxesättningen missgynnar och de övriga områden av landet, där avståndsfaktorn spelar stor roll. Det är ett rättvise- och jämlikhetskrav att en utjämning av teletaxorna sker. I första hand bör detta ske genom att närsamtalstaxan tillämpas förutom inom abonnentens eget riktnummerområde även inom de riktnummerområden som omger detta. Målet bör dock vara att införa en enhetstaxa för hela landet. Detta skulle skapa större rättvisa mellan abonnenter i olika delar av landet, öka kommunikationsmöjligheterna mellan människor, som är beroende av varandra men måste vara bosatta långt ifrån varandra, och det skulle stärka näringslivets konkurrenskraft i och andra delar av landet med långa avstånd till administrativa centra och till de stora marknaderna i storstadsområdena. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär åtgärder i syfte att redan under innevarande år utjämna telekostnaderna i enlighet med vad som i motionen anförts.