mot · FY021100 · 1975-01-27 00:00:00 — av m. fl. om vissa kriminalpolitiska åtgärder, m. m. I ett rättssamhälle skall lagstiftningen spegla medborgarnas uppfattning om hur förhållandena mellan individerna inbördes samt mellan den enskilde och samhället bör gestalta sig. Rättstrygghet i vid bemärkelse är fast knuten till lagstiftningens stabilitet och logiska utveckling liksom till oväldig tolkning och tillämpning av lagarna. Lagstiftningens utformning är ett gemensamt medborgarintresse. En politisk majoritet - hur övertygad den än är om riktigheten i sin uppfattning - vinner föga eller intet på att genomdriva en lagstiftning som av betydande minoritet uppfattas som orättvis eller som uttryck för maktfullkomlighet och majoritetsförtryck. Konsekvensen kan bli att vid maktväxling lagstiftningen rivs upp och den stabilitet som är en förutsättning för rättssäkerhet rubbas. Allas likhet inför lagen är en hävdvunnen och grundläggande princip för svenskt rättsväsende. En avgörande förutsättning är att statens befattningshavare självständigt och oberoende följer givna författningsbestämmelser. Denna princip har ansetts så viktig att den fastslagits i våra grundlagar. Det är därför inte tillfredsställande att man numera kan spåra möjligheter till andra meritvärderingar vid tjänstetillsättningar än förtjänst och skicklighet. En analys av det lagproduktion visar en mycket medveten tendens till central maktkoncentration. I stället för ökad frihet åt individerna ger man nu befogenheter och makt åt statsmyndigheter, kommunala organ och organisationer vida utöver vad som är nödvändigt för att tillgodose behöriga samhälleliga intressen. Tydligast har denna tendens kommit till uttryck inom marklagstiftningen, men man möter problemet även på åtskilliga andra civilrättsliga områden där strävan efter kollektiva lösningar av medborgarnas problem går utöver de enskilda individernas intressen. Inom kriminallagstiftningen möter man ett utflöde av samma tankegångar när skattebrott såsom en sorts brott mot det allmänna anses vara långt mera straffvärda än förmögenhetsbrott som riktar sig mot enskilda. Den rigorösa lagstiftningen om skattetillägg, som är godtycklig till sin utformning och anmärkningsvärd med sin omvända bevisbörda, utgör ett annat exempel på en liknande inställning. Vi menar att lagens grundläggande uppgift fortfarande skall vara ett skydd för medborgarna och inte i första hand ett medel att förverkliga kollektivistiska och socialistiska idéer på den enskildes bekostnad. seende har som ovan nämnts senare års lagstiftningsarbete brustit. Många lagregler har genomförts som var för sig mestadels skulle kunna accepteras men som tillsammantagna kommit att uppfattas som ett alltför kännbart intrång i den enskildes handlingsfrihet. Exempel härpå är vägtrafikförordningen med dess alltför detaljerade bestämmelser i olika avseenden. Ytterligare exempel inom såväl specialstraffrätt som brottsbalk skulle kunna anföras. Allteftersom nya lagregler tillkommer blir den enskildes handlingsfrihet allt snävare och det blir svårare för den enskilde att vara laglydig. Detta desto mer som den nya lagstiftningen icke har motsvarats av en utmönstring av föråldrade lagbestämmelser. I motioner från moderata samlingspartiet har påpekats att det kriminalpolitiska utredningsarbetet som föregick tillkomst delvis skedde och därför i vissa avseenden kunde anses inaktuellt. a. mot denna bakgrund har krävts en modernisering av lagstiftningen på kriminalpolitikens område. Den arbetsgrupp för kriminalpolitiska frågor som brottsförebyggande rådet tillsatte har i sin rapport utvecklingsarbete funnit skäl tala för en översyn av nu gällande strafflagstiftning. Det finns anledning att understryka - vilket också tidigare påpekats från moderata samlingspartiet - vad gruppen anför om att en långt driven kriminalisering, där möjligheterna att övervaka efterlevnaden av straffbuden är små, kan få negativa verkningar. Huruvida översynen - som arbetsgruppen föreslår - i första hand skall gälla förmögenhetsbrotten och straffskalorna för vissa brott samt sanktionsformerna fängelse och böter eller gälla den allmänna straffrätten generellt saknar vi anledning att nu ta ställning till. Vi hälsar sålunda med tillfredsställelse initiativet från brottsförebyggande rådet, vilket är i linje med de önskemål som framförts från moderata samlingspartiets sida. Översynen bör ske genom en parlamentarisk utredning. Vi anser att utgångspunkten för utredningen bör vara att återställa lagstiftningens grundläggande funktion som skydd för den enskilde medborgaren. Vi anser också att en utgallring därvid lämpligen bör ske av föråldrad lagstiftning. I detta sammanhang vill vi understryka att det är hög tid att fylleristraffet avskaffas. Utredningsförslag härom föreligger . Det sedvanliga bötesstraffet för fylleri har för länge sedan förlorat sin verkan. Vård i stället för straff, bl. a. genom inrättande av akutcentraler är den åtgärd som bör väljas. Vi anser det därför motiverat att nu begär omgående förslag i ärendet från regeringen. Ytterligare ett område där utredningsförslag föreligger utan att regeringen tagit några initiativ berör den viktiga frågan om körkortsindragningar skall överföras till de allmänna domstolarna. Den nuvarande ordningen framstår härvidlag som otillfredsställande i många avseenden. I samband med att någon fälls till ansvar för trafikbrott och kör kortsindragning därvid aktualiseras, handläggs frågan om körkortsindragning av administrativ myndighet. Eftersom sådan åtgärd upplevs som mer ingripande än själva straffet talar starka skäl för att samtliga åtgärder med anledning av brottet borde handläggas av domstol i ett sammanhang. Enligt vår mening bör därför fråga om körkortsindragning i anledning av brott bedömas av domstol. Antalet polisanmälda brottsbalksbrott ökade - med undantag - samt . kunde en viss nedgång noteras, vilken huvudsakligen kan tillskrivas det minskade antalet checkbedrägerier, som reducerades från ca 22 000 till drygt 3 000. En viss minskning förelåg också beträffande stöldbrotten, vilket torde ha sin grund i en minskad benägenhet hos allmänheten att anmäla brott på grund av skärpta regler för rätt till försäkringsersättning. Tillgänglig statistik för visar åter en uppgång i det totala antalet brottsbalksbrott som kommit till polisens kännedom. Därvid kan man konstatera att brott som grov misshandel och rån företer en särskilt kraftig ökning. Totalt sett ligger den kända brottsligheten på en oacceptabelt hög nivå. Uppklaringsprocenten är fortfarande mycket låg och är i sjunkande. Av de till polisen anmälda brotten mot uppklarades under nämnda år ca 24 96. Procenten av uppklarade rån var ca 33 och av inbrottsstölder endast ca 16. är motsvarande siffror för brottsbalksbrotten ca 18 96 och för inbrottsstölder ca 18 96. Beträffande rån har en obetydlig förbättring skett. Den omständigheten att så få brott kan föranleda samhällsreaktion har en högst menlig inverkan på laglydnaden. Det är därför angeläget att åtgärder vidtages för att klara upp ett större antal av de begångna brotten. När man bedömer brottsutvecklingen bör man emellertid ha i minnet att den officiella statistiken endast upptar en del av alla brott. Den totala brottslighetens omfattning är inte känd. Vid enheten för rätts- och socialvårdsstatistik vid pågår emellertid /74 utvecklingsarbeten för en undersökning av den dolda brottsligheten. Projektets huvudundersökning planeras ske under budgetåren 1975/76 och 1976/77. Vi anser att det är utomordentligt viktigt att en sådan utredning kommer till stånd. bör genom omdisponering av anslaget kunna få möjligheter att fullfölja utredningen i den omfattning som planlagts. I annan motion kommer yrkande härom att framläggas. från polisväsendets förstatligande och fram t. o. m. har polisen tillförts 2 618 nya polismans Arbetstidsförkortningen motsvarar emellertid inte mindre än 1 130 årsarbetskrafter. Det avtal om arbetstidsförkortning som träffades kommer att motsvara ett ytterligare bortfall av 665 årsarbetskrafter. Drygt hälften av den förstärkning av polisväsendet med 1 200 polismanstjänster som majoritet efter förslag av brottskommissionen beslutat för budgetåren 1973/74-1975/76 kommer alltså att gå förlorad genom arbetstidsförkortning. Förstärkningen blev alltså i själva verket tämligen begränsad. Den innebär i realiteten inte någon nämnvärd förbättring i förhållande till . Vi fann den helt otillräcklig och har därför föreslagit en utökning av antalet tjänster med 1 500. ansåg att åtgärder mot den grövre brottsligheten av typ bank- och postrån skulle prioriteras. Denna målsättning fann vi i och för sig rimlig men varnade för att den begränsade resursökningen kunde innebära att andra viktiga uppgifter måste eftersättas. I sina petita framhåller nu att polisdistrikten på grund av otillräckliga personalresurser tvingats till mycket kraftiga prioriteringar varvid den grövre brottsligheten getts förtur. Detta har bl. a. fått till följd att andra angelägna arbetsuppgifter inte kunnat utföras med tillräcklig skyndsamhet och att ett mycket stort antal ärenden lagts ned utan att någon åtgärd kunnat vidtagas eller spaningen gett något resultat. Bristen på personal har också lett till att både kommuner och enskilda tvingats anlita utanför polisen stående arbetskraft för att fullgöra sedvanliga polisuppgifter, något som är otillfredsställande. Bristande polisresurser har lett till att skyddet för den enskilde till liv och egendom är otillräckligt och måste förstärkas. Vi anser en förstärkning vara utomordentligt angelägen. Den är särskilt viktig därför att den enskilde har svårare att bära konsekvenserna av brottsligheten än samhället har. I årets budgetproposition föreslår justitieministern att planenligt 400 nya polismanstjänster inrättas. Av dessa tjänster avses 10 för tjänstgöring vid polismästarkanslier, 185 för övervakningstjänst, 25 för trafikövervakningsverksamhet, 110 för spanings- och utredningsverksamhet samt 70 för vikariats- och förstärkningstjänstgöring. Som tidigare anförts har vi för treårsperioden 1.7.1973-30.6.1976 begärt en ökning med 1 500 polistjänster, dvs. 500 nya tjänster varje budgetår. Trots att riksdagsmajoriteten inte gått med på större ökning än 400 nya tjänster , och därigenom en eftersläpning uppkommit, begränsar vi av utbildningstekniska skäl vårt yrkande även till en förstärkning med 500 nya polismanstjänster, vilket är 100 fler än vad regeringen föreslår. För att kunna lösa sin uppgift är det av stor vikt att polisen står i god kontakt med allmänheten. Vi har därför under en följd av år föreslagit dels en ökad fotpatrullering, dels att kvarterspolisverksamhet skulle införas i större tätorter och att på landsbygden polismän skulle tilldelas särskilda ansvarsområden, dvs. speciella geografiska områden där den enskilde polismannen får personlig kännedom om bygdens förhållanden. Syftet med detta förslag har bl. a. varit att försöka kompensera den minskade personkännedom och kontakt mellan allmänhet och polis som har följt med ökad centralisering. Våra krav på kvarterspolis har principiellt accepterats genom brottskommissionens förslag, men för att verksamheten inom rimlig tid skall få avsedd effekt måste den utbyggas snabbare. Våra önskemål om särskilda ansvarsområden har emellertid avvisats. Vi förnyar därför våra krav i detta avseende. Enligt vår mening är det nu hög tid att också låta mindre polisdistrikt få del av de nyinrättade polismanstjänsterna. I många landsortsdistrikt medför polisbrist och långa avstånd en oacceptabel polisiär service. Det är t. ex. inte rimligt att allmänheten vid behov av polis möts av automatisk telefonsvarare som hänvisar till polispersonal som tjänstgör på åtskilliga mils avstånd. Det bör ankomma på regeringen att i samråd med i enlighet med här angivna riktlinjer fördela av oss föreslagna ytterligare 100 polismanstjänster. Kostnaderna för dessa beräknas uppgå till 5,5 milj. kr. Vi har därvid tagit hänsyn till att antalet övertidstimmar, som /74 uppgick till 1 390 000 och kostade 48 milj. kr., reduceras. Utrustningsanslaget bör dock räknas upp med . i förhållande till regeringens förslag. Den treårsplan för personalförstärkning inom polisen, som antogs av riksdag, utlöper /76. Då erfarenheterna av en sådan planering är mycket goda, anser vi att regeringen i nästa års budgetproposition bör framlägga en ny treårsplan för pérsonalförstärkningen av polisen. Den bör föregås av allsidigt övervägande om inriktningen av polisens resurser, utbildningskapacitet m. m. Den senaste tidens utveckling tyder inte på någon minskning av den internationella brottsligheten. Snarare förefaller det som om den skulle få allt större utbredning och finna allt effektivare former. Även om ett enskilt land har begränsade möjligheter att hejda utvecklingen måste det givetvis göra allt för att skydda sig mot sådan brottslighet. Därtill måste en samverkan över hela fältet äga rum mellan olika berörda länder. Många former av organiserad internationell brottslighet koncentreras till vissa länder efter en rent affärsmässig bedömning av var vinstutsikterna är störst och var riskerna är minst. Den liberala kriminalpolitik som bedrev ledde till att de internationella ligorna på ett tidigt stadium riktade sin uppmärksamhet mot vårt land, och kan man säga att den internationella brottsligheten verkligen fått fotfäste här. Först har en nödvändig differentiering skett i svensk kriminalpolitik, men fortfarande återstår en del att göra. En nödvändig åtskillnad måste genomföras både när det gäller påföljderna i och när det gäller behandlingen i kriminalvårdsanstalt. Förutsättningen för att kunna bibehålla och utveckla en human grundsyn inom kriminalvården är sådana bestämmelser såväl i påföljdssystem som inom kriminalvården att samhället effektivt kan göra åtskillnad mellan de svåraste lagöverträdarna och det s. k. normalklientelet. I många fall försvåras eller omöjliggöres det internationella polissamarbetet av att olika länder från straffrättslig synpunkt behandlar ett och samma förfarande på olika sätt. Exempel härpå är regleringen av handeln med ädla metaller och innehav av skjutvapen, där skiljaktigheterna mellan olika länder är betydande. Även straffbestämmelserna för narkotikabrott uppvisar betydande olikheter. Den ökade användningen av skjutvapen bland de internationellt opererande brottslingarna gör det påkallat att överväga en skärpning av den särskilda flygplatskontrollen. 1 syfte att förebygga illegal införsel med privatflygplan av narkotika, vapen m. m. måste vidare de otillräckliga möjligheterna att kontrollera det svenska luftrummet förbättras, och samarbetet mellan luftbevakningen, tullen och polismyndigheterna intensifieras. Stölder av bilar, smycken, pälsar och kulturföremål, som görs på beställning för leverans till utlandet, har blivit en allt vanligare företeelse. Det är angeläget att gränskontrollen effektiviseras. Genom det nordiska gemensamma passkontrollsområdet, som infördes , kommer i praktiken kontrollen att vara begränsad till direkt inresa från och utresa till icke-nordisk stat. har under trycket av den senaste tidens utveckling tvingats överväga att skärpa kontrollen i den nordiska trafiken. För vidkommande kan motsvarande åtgärder bli nödvändiga. Passfriheten mellan de nordiska länderna bör givetvis bestå. Däremot måste andra åtgärder övervägas om t. ex. en ökad stickprovskontroll. Polisen, tullen och den civila och militära luftbevakningen bör kunna gemensamt framlägga förslag som kan vara av värde för att komma till rätta med ovan angivna problem. Ett dominerande problem i fråga om internationell brottslighet utgöres av narkotikabrottsligheten. I saknar vi ett tillförlitligt statistiskt underlag för att kunna bedöma hur antalet narkotikamissbrukare i vårt land förändras. 1 bilaga 7 till budgetpropositionen anför socialministern att de senaste frekvensundersökningarna tyder på att någon ökning av missbrukets utbredning inte har skett. Snarare skulle antalet missbrukare ha minskat. Vi ifrågasätter om den uppgiften verkligen är korrekt. I skrift Behandling av narkotikamissbrukare anges att missbruket tenderar att gå allt lägre ner i åldrarna och att bruket tyvärr också sprider sig från lättare narkotika till allt tyngre droger. Vidare anges en spridning från storstadsområdena till andra kommuner. visar med sin undersökning att narkotikamissbruket ökat bland skolungdomarna i årskurs 9. Även redovisar en ökning av antalet polisingripanden mot illegal narkotikahantering. , som regelbundet gör undersökningar bland värnpliktiga, visar att ökningen av narkotikamissbruk bland dem uppgår till och att i den senaste undersökningen av de inskrivna brukar narkotika. Även inom kriminalvården ökar narkotikamissbruket successivt. När det gäller ungdomsvårdsskolorna representerar intagningar på grund av narkotikamissbruk en betydande andel av samtliga intagningar. Hos närmare 1/3 av de nyintagna pojkarna och hos närmare hälften av flickorna har sådant missbruk angetts som en av orsakerna till intagningen. Det narkotikamissbruk som förekommer är ytterst allvarligt. En felinriktad kriminalpolitik och en vårdpolitik, som under vissa perioder varit mycket bristfällig, har lett till att missbruket fått en oroväckande omfattning. Det allvarligaste är trots allt att heroinet nu är på väg att få fäste i vårt land. Socialministern menar att den omständigheten att heroinet kommit in på den svenska illegala marknaden bör föranleda ytterligare skärpt vaksamhet. Vi delar den uppfattningen. Uppseendeväckande är därför att justitieministern i bilaga 4 till budgetpropositionen inte med ett enda ord berör narkotikamissbruket. Inte ens det skrämmande perspektivet med det ökande heroinmissbruket omnämns. Heroinet är särskilt allvarligt genom att det leder till snabb tillvänjning. Chanserna till avvänjning är praktiskt taget obefintliga. Riskerna för överdosering är stora och leder lätt till dödsfall. Heroinet har en vida större spridningseffekt än vad missbruket av annan narkotika har. Därtill kommer att det är mycket lätt att smuggla. Det är nu uppenbart att den illegala handeln med centralstimulantia reorganiseras. utsätts för ett hårt tryck från internationellt arbetande ligor, för vilka är och synes förbli en attraktiv marknad. Missbruket av hasch är det kvantitativt största problemet. Det finns f. n. god tillgång på hasch i . Erfarenheten visar att hasch är inkörsporten till tyngre narkotika. Det är därför viktigt att effektiva åtgärder vidtas även mot haschmissbruket. Polisen avslöjar ett stort antal personer som begått grova narkotikabrott, men den illegala narkotikahanteringen, som ger enorma vinster, utövar stor lockelse på ständigt nya personer. Det är därför nödvändigt att polisen ges resurser för att genomföra en effektiv spaning. Exempel har getts på att polisen i vissa områden påbörjat avslöjandet av narkotikaligor men ej kunnat fullfölja arbetet på grund av alltför knappa personella resurser. Detta är givetvis helt oacceptabelt. Vi anser att läget , framför allt mot bakgrunden av den ökade tillgången på heroin, är sådant att en kraftig satsning från polisens sida åter är befogad i kampen mot narkotikan i likhet med vad som skedde . är endast ca 220 poliser sysselsatta med spaning och utredningsarbete i fråga om narkotikabrottslighet. engagerades inemot 700 poliser i detta arbete. För att en sådan satsning skall få full effekt måste åtgärder insättas på vårdsidan för att åstadkomma en effektiv rehabilitering av de vårdbehövande narkomanerna. Vi föreslår att regeringen tar initiativ till en sådan satsning på bred front mot narkotikamissbruket. Inga effektiva resultat kan emellertid förväntas om åtgärderna inte kombineras med ökad satsning på det internationella samarbetet. Att hindra odlingen av opium synes vara omöjligt. Att hindra förädlingen och utskeppningen av narkotika t. ex. från eller borde emellertid ligga inom möjligheternas gräns. Regeringen bör därför ta initiativ till att i samråd med andra länder göra framställningar till de länder där opiumodling är tillåten för att om möjligt begränsa förädlingen och utförseln av förädlad vara. Ett dylikt samarbete kan lämpligen ske genom i . När det gäller internationella insatser i större skala från polisens sida i narkotikabekämpningen synes ett svenskt initiativ hos vara en lämplig och effektiv väg. Regeringen bör också försöka påverka regeringen i att ändra sin narkotikapolitik. Den oklarhet som råder beträffande vårdpolitiken när det gäller narkomaner leder i många fall till att otillräckliga eller inga vårdinsatser vidtas när domstol dömt en narkotikamissbrukare till skyddstillsyn med föreskrift att den dömde skall underkasta sig vård eller behandling för sitt missbruk. I regel saknas underlag för ett konstaterande att den dömde allvarligt åsidosatt sina åligganden enligt domen, varför möjlighet inte heller föreligger att undanröja skyddstillsynen och bestämma annan påföljd. Följden blir därför ofta att den dömde återfaller i sitt narkotikamissbruk. Skilda former av behandlingskontrakt har prövats i olika länder, bl. a. i och . Även har varit inne på liknande tankegångar, men några konkreta initiativ har inte tagits. Ett sådant behandlingskontrakt eller vårdalternativ skulle innebära att domstol fick möjlighet att besluta att narkotikamissbrukare som begått brott som alternativ till frihetsstraff fick underkasta sig påföljd bestående av en kombination av frivilliga och tvångsmässiga behandlingsåtgärder. Vi misskötsamhet skulle frihetsstraffet automatiskt träda i tillämpning. Ett genomförande av förslaget kräver straffrättsliga och vårdtekniska överväganden, som bör möjliggöras genom sedvanligt utredningsförfarande. Utredningen kan med fördel anförtros någon av de olika kommittéer och arbetsgrupper som f. n. arbetar med näraliggande frågor på vårdområdet och det kriminalpolitiska fältet. Trots bemödanden har samhället inte kommit till rätta med det allvarliga problem som ungdomsbrottsligheten utgör. Enligt vår mening utgör de senaste decenniernas allmänna normupplösning en väsentlig orsak till den ökade brottsligheten. Respekten för lagen har minskat. Ett exempel härpå utgör den av en del godtagna inställningen att snatteri skulle vara tillåtet. Denna uppfattning har spritts inte minst genom vissa uttalanden om lagens tillämpningsområde. En annan anledning till en del ungdomars bristande känsla för lag och rätt är att familj och skola misslyckats med att inskärpa vikten av att följa givna lagregler. Massmedia har en utomordentligt viktig roll i detta sammanhang. Det är främst genom dem - i första hand radio och TV - som attitydförändringar och nya opinioner skapas. När medborgarnas skyldighet att efterleva lagar gång på gång ifrågasättes i ledande massmedia, är det ofrånkomligt att respekten för rättsordningen urholkas. Vi anser det nödvändigt att ytterligare ansträngningar göres för att närmare klarlägga ungdomsbrottslighetens orsaker, vidtaga erforderliga brottsförebyggande åtgärder och skapa lämpliga reaktionsformer. har klientelundersökning rörande ungdomsbrottslingar avgivit rapporter (Unga lagöverträdare I-V), som ur skilda aspekter söker belysa den unge lagöverträdarens person, omgivning och levnadsförhållanden i övrigt. Det material utredningarna framlagt är ytterst intresseväckande. Genom rapporterna har emellertid endast det begränsade område som varje undersökning avsett blivit belyst. En helhetsbedömning av ungdomsbrottsklientelet saknas alltså fortfarande. Det är därför av vikt att resultatet av de skilda undersökningarna bearbetas samt sammanställes och redovisas. För att domstolarna och kriminalvården skall kunna förverkliga samhällets krav på en effektiv allmän- och individualprevention fordras att myndigheternas ingripanden sker i nära anslutning till att ett brott har blivit begånget.