bet · FY01LU16 · 1975-12-31 00:00:00 — Om skadeståndet bedöms kommaatt belasta den skadeståndsskyldiges ekonomi i sådan grad alt det från dennasynpunkt ter sig obilligt att döma ut det skall jämkning kunna komma i fråga.Bedömningen härvidlag skall ske med beaktande av att jämkningsmöjlighelen äravsedd att utnyttjas med viss återhållsamhet. Enligt vad såväl föredragandestatsrådet som kommittén framhåller skall regeln bara användas för att hindrasådana resultat som ter sig klart oskäliga mot den skadeståndsskyldige.Beträffande enskilda personer anges som en riktpunkt, alt jämkning skall kunnakomma i fråga, om skadeståndet skulle komma att belasta denskadeståndsskyldiges ekonomi i sådan grad att hans standard därigenom skullekomma att avsevärt undersliga en genomsnittsfamiljs. Jämkningskall enligt förslaget ej förekomma i den mån skadeståndet täcks avansvarsförsäkring eller när den skadeslåndsskyldige är atl anse som s. k.självförsäkrare, t. ex. vid krav mot staten. Inte heller bör jämkning ske, omden skadeståndsskyldige har underiåtit alt leckna ansvarsförsäkring i sådanafall där han objeklivi sett borde ha gjort det. Frågan,om det är oskäligt att ålägga den ansvarige full ersättningsskyldighet, kanenligt vad som framhålls i propositionen inte gärna bedömas helt utan beaktandeav den skadelidandes situation. Även om ett skadestånd finnes vara oskäligtbetungande med hänsyn lill den skadeståndsskyldiges ekonomiska förhållanden,bör den skadelidandes särskilda behov av skadeståndet i vissa fall kunnautgöra ett skäl mot att en eljest befogad jämkning företas. Som ett exempelnämns att skadeståndet är av väsentlig betydelse för den skadelidandesförsörjning. Vid själva jämkningen får inte heller ersättningsbeloppetnedsättas så mycket alt nettoresultatet framstår som obilligt mot denskadelidande. Den skadelidandes ekonomiska förhållanden måste därför enligtförslaget kunna väga med vid prövningen, dock utan att utgöra någonsjälvständig jämkningsgrund. Enannan omständighet, som enligt molivuttalanden lill förslaget också skall kunnaväga med vid jämkningsprövningen ulan att för den skull utgöra någonsjälvständig jämkningsgrund är graden av den ansvariges skuld. Att skuldgradeninte utgör någon självsländig jämkningsgrund synes lill en början innebära allmeningen inle är att det skall föreligga någon verklig pro-portionaliiel mellangraden av skuld lill skadan och möjligheten atl erhålla nedsättning avskadeståndsbeloppel. Den som bär endast ringa skuld till en urersättningssynpunkt betungande skada skall således inte av denna anledning ägabättre förutsättningar, än som eljest skulle ha varit fallet, alt bli befriadfrån att ersätta hela skadan. Omvänt skall jämkning inte vara utesluten ens vidskada i samband med uppsålligl brott. Föredragande statsrådet framhåller pådenna punkt att det likväl är tänkbart alt graden av den ansvariges skuldåtminstone i gränsfall kan bli avgörande för be- dömandetav om jämkning bör ske. Att döma av de övriga uttalanden som gjorts ipropositionen och kommittébelänkandet på denna punkt synes skuldgraden i förstahand få betydelse i jämkningsfrågan som en indikation mot atl en med hänsynlill omständigheterna i övrigt motiverad jämkning företas. Som huvudregelföreslås således gälla att skadestånd på grund av uppsålligl brott inte skalljämkas. Ett skäl mot jämkning anges också vara alt den ansvarige vidskadetillfället medvetet tagit en risk - kanske för att nedbringa kostnaderna isin verksamhet, kanske av nonchalans eller hänsynslöshet. Enligt förslaget ärjämkningsregeln i allmänhet inte avsedd för sådana fall. Vadsärskill angår skada som vållats genom uppsåtlig brottslig gärning framhålls ipropositionen alt avsteg från den förordade huvudregeln kan ske om i övrigtstarka skäl - t. ex. hänsyn till den brottsliges möjligheter tillåteranpassning - talar för att skadeståndet sätts ned. I dessa fall bör vidarejämkning kunna ske när själva skadan inte orsakats med avsikt avgärningsmannen, t. ex. när en tillgripen bil skadas vid en dikeskörning.Jämkning är enligt förslaget också länkbar när den skada som vållats genom ettuppsålligl brott vida överstiger vad skadevållaren kunnat räkna med. Vidprövningen om och i vad mån jämkning bör ske blir det enligt den förordadejämkningsregeln ofta nödvändigt att göra en prognos över hur skadevållarens -och i viss utsträckning också skadelidandens - ekonomiska förhållanden kommeratt utveckla sig . Förutsägelsen av detta förlopp kan givetvis iefterhand visa sig felaktig. Med hänsyn härtill hemställs i motionen 1975:1820under punkten 2 bl. a. atl en möjlighel införs för skadelidande, somtillerkänts jämkat skadestånd efter tillämpning av jämkningsregeln, att inomen tioårsperiod därefter kunna få skadeståndet höjt, om de förhållanden somlegat lill grund för skadeståndets bestämmande vid jämkningen väsentligt harändrats. Enligt motionärernas mening har en skadelidande som fått finna sig iett jämkat skadestånd ett berättigat intresse av att få sin sak omprövad, omden skadeståndsskyldige av någon anledning skulle få sin ekonomi avsevärtförbättrad. I varje fall gäller detta med stor tyngd närmast efterskaderegleringen och medan han själv är sysselsatt med alt bota skadan,framhåller motionärerna. Utskotietvill till en början fästa uppmärksamheten på att såvitt gäller förhållandena påden skadelidandes sida tillgodoses i huvudsak behovet av omprövning genom denovan behandlade bestämmelsen i 5 kap. 5 ij i förslaget, vilken således äranvändbar även när skadeståndet ursprungligen utdömts eller avtalals medtillämpning av den allmänna jämkningsregeln. Rätten lill omprövning enligtdenna paragraf är f. n. ej inskränkt genom annan tidsbegränsning än som följerav den allmänna tioåriga preskriptionstiden. Utskottet vill dock i förbigåendeanmärka alt det pågående arbetet med översyn av preskriptionsförordningen(1862:10 s. 1) kan väntas leda till att preskriptionstidens längd avkortasväsentligt (jfr LU 1973:3). Motionärernas förslaggårut påattdenskadelidande i jämkningsfallet skall fl rättatt väcka ny talan för utfäende av ytteriigare skadeståndäven när väsentligt ändrade förhållanden på den skadeståndsskyldiges sidapåkallar det. Utskottet kan i och för sig medge alt ett konsekventgenomförande av de nya metoder för skadeståndets bestämmande som utmärkerpropositionens förslag i övrigt skulle kräva alt en omprövning ijämkningsfallel kan påkallas även på grund av ändrade förhållanden på denskadeståndsskyldiges sida. Härigenom skulle man avsevärt neutralisera detosäkerhetsmoment som ligger i att jämkningsregelns rekvisit förutsätter enprognos över den skadeslåndsskyldiges framtida ekonomiska villkor. har också förklarat sig hysa viss förståelse för synpunkter avdelta slag, vilka kommit till uttryck i vissa remissyttranden över kommitténsförslag. Statsrådet har emellertid hänvisat till alt motsvarande problemuppkommer redan vid tillämpningen av vissa andra bestämmelser i som ocksågår ut på all skadeståndet skall bestämmas efter en skälighetsbedömning medhänsyn till bl. a. parternas ekonomiska förhållanden. Med hänsyn härtill bör enomprövningsregel av förevarande slag knappast gälla bara för den allmännajämkningsregelns del. Statsrådet har emellertid förklarat alt han inte ärberedd alt föreslå en så vittgående omprövningsregel som det i så fall skullebli fråga om. Även lagrådet har yttrat sig angående delta spörsmål och hardärvid framhållit att verkningarna av en sådan vidsträckt omprövningsmöjlighelär svåra all överblicka ulan en närmare utredning. Enligt lagrådets åsikt kandet därför förefalla vanskligt att redan nu införa en sådan omprövningsregel. Utskottetfinner atl vägande argument sålunda kan anföras mot att man redan nu och enbartför den allmänna jämkningsregelns del skulle införa en bestämmelse om althöjning av skadeståndsersältningen får ske inte bara vid ändring på denskadelidandes sida utan också på grund av väsentligt ändrade förhållanden påden skadeslåndsskyldiges sida. Utskotiet kan därför inle biträda motionärernasförslag om lagändring. I likhet med lagrådet anser dock utskottet att fråganbör uppmärksammas under det fortsatta reformarbetet. Detta bör ges regeringentill känna. Motden föreslagna allmänna jämkningsregeln har motionsledes kritik riktals även avannat slag. Sålunda framhålls i motionerna 1975:1818 (yrkandet 1) och1975:1820 (yrkandena 2 och 3) atl den problematik som aktualiseras vidjämkningsregelns tillämpning inle kan lösas på ell tillfredsställande sättutan atl samhället träder in och åtar sig ett vidgat ersättningsansvar. Iförstnämnda motion framförs synpunkter av detta slag beträffande person- ochsakskada som uppstått i samband med brott. Tyngdpunkten i kriliken avser dehårda villkor som förslaget innebär för den skadeståndsskyldiges del.Motionärerna pekar på alt den skadeslåndsskyldige i dessa fall myckel oftabefinner sig i en sådan ekonomisk situation, att vederbörande inle inom rimligtid kan ge den skadeslåndsberätligade full ersättning. Förutsättningar för altmed tillämpning av den allmännajämkningsregeln sätta ned skadeståndet är likväli enlighet med den i propositionen förordade 1 de fall jämkning undanlagsvis ändock genomförs av hänsyntill exempelvis skadevållarens återanpassning i samhället, kan detta i ännuhögre grad än som f. n. är fallet komma att medföra atl ekonomiska förlusterför dem som drabbas av brott inte blir ersatta. En konsekvens härav är att propositionensförslag sannolikt skulle försvåra möjligheterna att hos en bred allmänhet vinnagehör för den öppnare och mer humana kriminalvård som statsmakterna i storenighet har fattat beslut om. Motionärerna understryker vidare alt det ärviktigt för rehabiliteringen av dem som begått brott och därvid ådragit sig enomfattande skadeståndsbörda, att de kan återgå till normalalevnadsförhållanden och ett ordnat arbete. Viljan att göra detta minskar omvederbörande tvingas leva under del hårda ekonomiska tryck somkravet på betalning av skadestånd ofta leder till. Risken för återfall är undersådana omständigheter stor. Motionärernaerinrar om att frågan om ett vidgat statligt ersättningsansvar för person- ochsakskada i samband med brott f. n. är föremål för överväganden inombrottsskadeutredningen. Motionärerna förutsätter att utredningen kommer attlägga fram sina förslag . För alt göra det möjligt för deskadelidande atl få ersättning och för att inle i onödan försvårarehabiliteringen av dem som begått brott måste emellertid enligt motionärernasmening även själva skadeståndsreglerna ändras. Den nu föreslagna allmännajämkningsregeln tillgodoser t. ex. inte på ell tillfredsställande sätt desynpunkter som motionärerna finner angelägna beträffande broltsskadorna.Regleringen i SkL måste enligt motionärernas mening utvidgas lill att omfattaett stadgande om att staten skall träda in för att dels hålla den skadelidandesom utsatts för brott skadeslös, dels underlätta rehabiliteringen av den sombegått brottet och därmed vållat skadan. I motionen hemställs därför atlriksdagen beslutar anhålla hos regeringen all under innevarande årföreläggs förslag till tillägg i SkL som innebär dels ett ökat ansvarstagandefrån statens sida, så alt den som vållats person-eller egendomsskada till följdav annans brottsliga gärning kan hållas skadeslös, dels ett införande avregressregler som möjliggör ett ökat hänsynstagande till skadevållarenssociala rehabilitering. Liknandesynpunkter framförs från mer allmänna utgångspunkter i motionen 1975:1820under punkterna 2 (delvis) och 3. Motionärerna hänvisar till att avmotivutlalandena till den föreslagna allmänna jämkningsregeln torde få dras denslutsatsen att, sedan prövningen av skadevållarens ekonomiska förhållandenindikerat att jämkning är motiverad, en bedömning skall företas av denskadelidandes ekonomiska situation. Befinnes denna vara så besvärande allkonsekvensen av en jämkning för hans del framstår som i mer eller rhindre gradobillig, skall ifrågasatt jämkning inte genomföras eller i vart fall begränsas.Motionärerna betonar att resultatet kan bli synnerligenotillfredsställande för båda parter. Vad man i dessa fall åstadkommer medtillämpning av jämkningsregeln är endast ett jämvikts- lägemellan parterna på en ofta alltför låg ekonomisk nivå. De ytterstakonsekvenserna kan bli atl båda parter för sin försörjning får föriita sig påsamhällets hjälpåtgärder. Detta framstår inte som en särdeles praktisk ellertillfredsställande lösning, understryker motionärerna. Mera rationelltförefaller det att vara att jämkningen genomförs i den utsträckning som ärmotiverad med hänsyn till den skadeslåndsskyldiges situation och alt denskadelidande i stället tillförsäkras täckning för sin skada på annat sätt. Ettsätt att nå detta resultat är alt söka genomföra en samordning med delersättningssystem till brottsoffer som brottsskadeutredningen enligt sinadirektiv har att lägga fram förslag om. 1 motionen hemställs därför alt brottsskadeutredningenfår tilläggsdirektiv rörande kompensation ål skadelidande, vars ekonomiska lägepå ett obilligt sätt försämrats genom jämkning av skadestånd till följd av ekonomiskaförhållanden på skadevållarens sida. 1 konsekvens härmed förordar motionärernaockså alt rekvisitet om beaktande av den skadelidandes behov av skadeståndetskall utgå ur den föreslagna lagtexten. Vidare anser motionärerna att underdessa förutsättningar blir den i lagtexten intagna hänvisningen till"övriga omständigheter" förvillande. Alt döma av uttalandena ipropositionen synes detta uttryck enbart syfta på graden av den ansvarigesskuld. Vid sådant förhållande bör hänvisningen utgå ur lagtexten. Såvitt gällerden situationen atl den skadelidande medverkat lill skadan, kan jämkning medbeaktande av graden av skuld på den ansvariges och den skadelidandes sidaändock ske enligt de allmänna medvållandereglerna (6 kap. 1 S i förslaget),påpekar motionärerna. Utskottetvill till en början erinra om alt - såsom framhålls i båda motionerna -kutigöi elsen (1971:505) om ersättning av allmänna medel för personskada pågrund av brott f. n. är föremål för översyn av brottsskadeutredningen(direktiv, se . Utredningen har tillsatts påriksdagens begäran (JuU 1974:1, rskr 1974:42) för atl framlägga förslag om ettersättningssystem som bättre än f. n. tillgodoser önskemålet att ge ekonomisktskydd ål personer som drabbas av skada genom brott. Enligt direktiven skallutredningsarbetet i första hand ta sikte på atl bygga ut de nuvarandemöjligheterna till ersättning för personskador. De sakkunniga skall dock ävenpröva om ersättningssystemet bör vidgas lill att avse också ersättning försakskador. Det betonas dock i direktiven alt de sakkunniga noga bör övervägavilka konsekvenser det kan ha från olika synpunkter - t. ex. med hänsyn tillföreliggande försäkringsmöjligheter - om staten tar på sig ansvaret försakskador. Det framhålls också att det kan finnas skäl att i fråga om sakskadorinföra någon form av begränsning av ersätl-ningsrätlen vid vissa brottstyper,t. ex. vid bedrägeri och andra förmögenhetsbrott. När det gäller ren förmögenhetsskada,dvs. skada som uppkommer ulan samband med att någon lider person- ellersakskada, bör enligt direktiven de sakkunniga utgå från att sådan skada inletill någon del bör inrymmas under ett statligt ersättningssystem. I ettspeciellt fall talar dock starkaskäl för atl staten bör ersätta skadelidande även för ren förmögenhetsskada,nämligen vid skada som drabbar omyndig genom förmyndares eller god mansförskingring. har därför fåtttilläggsdirektiv atl pröva hur ett statligt ersättningssystem bör varautformat, om man vill ersätta dels föriuster genom förmyndares och gode mänsförskingringar, dels vissa näriiggande brott av förmyndare eller god man motden han företräder, t. ex. trolöshet mot huvudman. Även denna del avutredningsuppdraget har tillkommit på begäran av (LU 1974:38, rskr1974:404). I direktiven för utredningen framhålls alt redan av administrativaskäl kan vissa begränsningar av ersätlningsrätten vara påkallade. Dessutom börvid utformningen av ersättningsreglerna beaktas atl syftet med ettersättningssystem i första hand är att tillgodose de socialt mest angelägnabehoven. uppdrag ingår vidare att pröva vilket eller vilka organsom bör ha hand om ersättningsprövningen. Vissa skäl sägs i direktiven talaför alt man skulle flytta prövningen i ärenden om ersättning lill brottsofferfrån Kungl. Maj:t till annan myndighet. De sakkunniga bör bl. a. överväga enordning där ärendena handläggs av en domstolsliknande nämnd eller av någonredan befintlig myndighet, t. ex. justiliekanslern. Medhänvisning till kungörelse och brolisskadeutredningens uppdragframhålls i propositionen att rätten till ersättning av allmänna medel vidskada på grund av brott inte skall påverkas av att del kan finnas skäl alt medtillämpning av den allmänna jämkningsregeln sälta ned den ansvarigesskadestånd med hänsyn till hans ekonomiska förhållanden och intresset av socialåteranpassning. Utskotiet kan i och för sig medge att denna ståndpunkt harvisst fog, förutsatt att man utgår från del utvidgade ersättningssystem somkan väntas bli resultatet av brolisskadeutredningens arbete och dessutom sersaken enbart ur den skadelidandes synvinkel. Även om man utgår från dessabegränsade förutsättningar anser dock utskottet att förslaget ger anledninglill erinringar. Utskotiet vill i första hand peka på att ersätlningsrätten ärberoende av alt den skadelidande - efter det atl skadeståndet blivit fastställtav domstol med eller utan tillämpning av den allmänna jämkningsregeln - ingersärskild ansökan därom. Det förutsätts sålunda visst initiativ från denskadelidandes sida för att han skall komma i åtnjutande av ersättning. Vidareär ersättningen subsidiär i förhållande lill bl. a. skadestånd ochförsäkrinsförmåner som den skadelidande kan ha uppburit eller kan väntas fåuppbära. Sistnämnda förhållande synes kunna leda lill förseningar ochkomplikationer i ärendets handläggning, särskill när del gäller del i praktikeninte ovanliga fallet att solidarisk ska-deslåndsskyldighet ålagts fleratilltalade med sinsemellan olika ekonomiska villkor. Viktigare är emellertid enligt utskottets mening deinvändningar som kan riktas mot förslaget i denna del om man ser saken frånskadevållarens synpunkt. Huvudregeln föreslås sålunda vara atl skadestånd pågrund av uppsålliglbrott inte skall jämkas. Domstolsprövningen kommer således -åtminstonebeträffande i upptagna brott - att i allmänhet resultera i attden tilltalade åläggs full skadeståndsskyldighet. Detta kan i många fallinnebära en betydande psykologisk belastning för skadevållaren. Han får ocksåräkna med atl bli utsatt för betalningskrav med anledning av domen. Såvittgäller möjligheterna att utverka att ersättning för skadan hell eller delvisutgår av allmänna medel är den skadeståndsskyldige beroende av denskadeståndsberättigades eget initiativ och han saknar likaså formellamöjligheter att påverka bedömningen av själva ersättningsfrågan. Härtill kommeratt det är oklart vad som kan komma att gälla i regresshänseende för det fallatt statlig ersättning utgått. Ianslutning härtill vill utskottet understryka svårigheterna att enbart medjämkningsregelns hjälp beakta både skadeståndets reparativa funktion och derehabiliteringssynpunkter som anmäler sig inom kriminalvården, dvs. all på engång tillgodose både civilrätisliga och kriminalrättsliga behov. Utskottet villi sammanhanget peka på alt många av dem som gör sig skyldiga till brott redanföre skadeståndsprövningen har en ekonomisk standard som avsevärt understigeren genomsnittsfamiljs. Fastän förutsättningar för till-lämpning av den allmännajämkningsregeln således i allmänhet skulle vara för handen i dessa fall,förordas i propositionen ändock som huvudregel att skadeståndet inte skalljämkas. Enligt utskottels mening kan del emellertid från sociala ochhumanitära synpunkter te sig olyckligt att i enlighet med den förordadehuvudprincipen ålägga en tilltalad en skadeståndsskyldighet som han inte kanfullgöra, hur väl han än sköter sig i fortsättningen. Skadeståndet kan då bliett avgörande hinder för hans återanpassning i samhället. Det kan också le sigmeningslöst att döma en förut straffad person att utge skadeståndsom han omöjligen kan betala. Redan skyldigheten att utge ett för denskadelidande tämligen obetydligt belopp kan för den skadeståndsskyldigebrottslingen allvarligt försvåra rehabiliteringen. Delkan enligt utskottets mening vidare hävdas att det bör vara en angelägenhetför samhället,och inle för den enskilda medborgare som slumpvis drabbas av enbrottsskada, atl göra de ekonomiska uppoffringar som är nödvändiga förattanpassa ersättningskravet så att det inte i onödan försvårar skadevållarenssamhällsanpassning. Utskottet ansluter sig även på denna punkt till denuppfattning som kommer till uttryck i motionen 1975:1818, nämligen attskadeståndels reparativa funktion i dessa fall -såväl beträffande person- somsakskador - bör tillgodoses av det allmänna enligt i stort sett vanligaskadeståndsregler, och att regressregler utformas som möjliggör ett ökathänsynstagande till de skadevållandes sociala rehabilitering. Ienlighet med vad som anförs i motionen 1975:1820 bör man emellertid enligtutskottets mening även i andra situationer än då fråga är om skadestånd pågrund av brott kunna länka sig att statlig ersättning skall utgå tillskadelidande, nämligen när ett i och för sig berättigat civilt skade- Slåndsanspråkblivit nedsatt genom jämkning till följd av ekonomiska förhållanden påskadevållarens sida. Även i många sådana fall torde starka sociala ochhumanitära skäl tala för en reform i riktning mot ett ökat er-sättningsålagandefrån statens sida. Utskottet delar sålunda motionärernas bedömning atltillämpningen av den allmännajämkningsregeln kan befaras ofta komma att ledatill ett otillfredsställande resultat för båda parter, genom alt självajämkningen genomförs så alt man stannar vid ett jämviktsläge mellan parterna påen alltför låg ekonomisk nivå. Utskottet förordar därför att man utredermöjligheterna att åstadkomma en allmän koordination mellan ett utbyggtstatligt ersättningssystem till skadelidande, å ena sidan, och SkL:s regel omjämkning av oskäligt betungande skadestånd, å den andra. Utskottet är dockmedvetet om att den allmänna jämkningsregelns dispositiva natur medförbetydande svårigheter att åstadkomma en sådan samordning annat än i vissabegränsade fall, i första hand då tvist förelegat mellan parterna i självajämkningsfrågan och frågan underställs domstols prövning. Med hänvisning till vad sålunda anförts förordarutskottet alt brottsskadeutredningen får tilläggsdirektiv om att skyndsamtlägga fram förslag i de båda frågor som berörs i motionerna 1975:1818,yrkandetl,och 1975:1820, yrkandet 3. När det gäller regleringen av de enskilda problemsom aktualiseras av utredningsuppdraget och formerna för den lagtekniskautredningen, anser utskottet att utredningen bör vara obunden. Utskottetförutsätter dock att man under utredningsarbetet beaktar de synpunkter som försfram i motionerna, liksom vad utskottet framhållit här ovan. i anledning av propositionen och motionerna 1975:1818 och 1975:1820anföri beträffande tilläggsdirektiv till brottsskadeutredningen bör gesregeringen till känna. Beträffandeden allmänna jämkningsregeln upptar såsom tidigare nämnts motionen 1975:1820under punkten 2 dessutom förslag till vissa ändringar i den föreslagnalagtexten, vilka sammanhänger med yrkandet om tilläggsdirektiv förbrottsskadeutredningen. Ändringsförslaget går ut på att dels rekvisitet ombeaktande av den skadelidandes behov av skadeståndet, dels hänvisningen till"övriga omständigheter" skall utgå ur paragrafen. I avbidan påresultatet av brolisskadeutredningens arbete bör enligt utskottets meningmotionsförslaget i denna del inte föranleda någon åtgärd. Ett sådantställningstagande som avses i motionen bör nämligen tidsmässigt samordnas medbeslut om statlig ersättning till vissa skadelidande. Vid landels sjukhus och läkarmottagningar utförsdagligen ett stort antal undersökningar och behandlingar.