bet · FY01JuU22 · 1975-12-31 00:00:00 — Det sistnämndaförutsätter i sin tur att tjänstemännens anställningstrygghet inte äventyras.Med hänsyn till att som ovan berörts offentlig verksamhet bedrivs i en mångfaldolika former är det vidare av vikt att sanktionssystemet kan tillämpasoberoende av förändringar i förvaltnmgens organisation. Av grundläggandebetydelse är också att systemet är anpassat till det ovan berörda förhållandetatt de statliga och kommunala tjänstemännens anställningsförhållanden alltmerkommit att präglas av privaträttsliga inslag och att som följd härav fel itjänsten kan betraktas som avtalsbrott som bör beivras med. de sanktionsmedelsom står arbetsgivaren till.buds och inte genom straff eller andra påföljder. Ianslutning till detta konstaterande bör framhållas att det grundläggandeskälet för en särbehandling av den offentliga tjänsten, nämligen allmänhetensintresse av ett korrekt handhavande av den offentliga verksamheten, i viss månavtagit i styrka allteftersom ett likartat intresse gjort sig gällande ocksåbeträffande den privata verksamheten. I detta hänseende vill utskottet erinraom det allmänna in- JuU 1975: 22 lOl tressetav att förhindra missbruk av exempelvis ekonomisk maktkoncentration i form avmonopolföretag och kartellbildningar samt om de konsumentintressen, sommotiverat bl. a. lagen om otillbörlig marknadsföring, lagen om hemförsäljningoch konsumentköplagen. Deframlagda lagförslagen ligger i linje med nu anförda synpunkter. Deöverensstämmer också med de grunläggande principer för utformningen av enlagstiftning rörande ämbetsansvaret som framlades av ämbetsansvarskommitténoch som väsentligen godtagits av remissinstanserna. Utskottet kan därförställa sig bakom de framlagda förslagen i stort. Ilikhet med lagrådet vill utskottet utöver vad som följer av det nu sagda som en särskild fördel med den föreslagna ordningen framhålla att mindreallvarliga fel i tjänsten avkriminaliseras och att den straffrättsligasanktionsformen hålls avskild från den disciplinära, så att inte som ärfallet tillämpningsområdena för de båda ansvarsformerna till stor delsammanfaller. I motionen anförs som en nackdel att förslagen i propositionenger visst utrymme för parterna på arbetsmarknaden att förhandla när det gälleransvar för fel och försummelser i tjänsten och för arbetsgivaren att bedöma ivad mån det allmänna skyddsintresset kräver att en tjänsteman skall åläggasdisciplinpåföljd eller avskedas. Enligt utskottets mening bör det emellertidäven inom ramen för en ordning, som grundas på en mera privaträttslig syn påden offentliga tjänsten, vara möjligt att tillgodose rimliga rättssäkerhets-och effektivitetskrav såväl från allmän synpunkt som från den offentligearbetsgivarens och den enskilde arbetstagarens synpunkt. Till denna fråga återkommerutskottet i det följande. Utskottet vill dock redan här framhålla att enväsentlig garanti för att de offentliga funktionerna fullgörs på ett riktigtsätt är att det liksom f. n. finns möjligheter för utomstående organ, främst JOoch JK, att få insyn i myndigheternas verksamhet och övervaka efterlevnaden avlagar och andra författningar. JK:sarbetsuppgifter utreds f. n. av särskilt tillkallade saldcunniga. JO:suppgifter och arbetsformer har varit föremål för överväganden av en avriksdagen tillsatt utredning. Utredningen har till riksdagenöverlämnat sitt betänkande (SOU 1975: 23) JO ämbetet. förslag,såvitt nu är av intresse, innebär bl. a. följande. Området för JO:s tillsynskall bl. a. omfatta statliga och kommunala myndigheter och inrättningar,tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter och inrättningarsamt annan som innehar tjänst eller uppdrag, varmed följer myndighetsutövning,såvitt avser denna hans verksamhet. Från tillsynsområdet undantas liksomhittills bl. a. kommunfullmäktige och andra beslutande kommunala församlingaroch deras ledamöter. Vidare skall fortfarande gälla den begränsningen att JOvid tillsyn av den kommunala verksamheten skall beakta den folkligasjälvstyrelsens villkor, så att den kommunala verksamheten ej onö- JuU 1975: 22 102 JO skall alltjämt äga rätt att väcka åtal mot den som står under hanstillsyn samt att anmäla försumlig tjänsteman för vederbörande disciplinäramyndighet i syfte att disciplinärt förfarande skall inledas. I fråga omtjänstemän med ett författningsreglerat disciplinansvar skall JO äga rätt attfullfölja talan mot beslut i disciplinärende till domstol. På talan om JO skalldomstolen kunna utdöma eller skärpa disciplinpåföljd, om det är från allmänsynpunkt påkallat, samt besluta om avskedande eller avstängning, ommyndighetsutövning är förenad med tjänstemannens tjänst samt tjänstemannenbegått brott för vilket är stadgat fängelse eller däröver och hangenom brottet visat sig uppenbarligen olämplig att inneha tjänsten. Riksdagensställningstagande till förslag bör självfallet inteföregripas, men utskottet anser sig kunna utgå från att det inte görs någraväsentliga förändringar som kan reducera möjligheterna till kontroll av att deoffentliga funktionerna fullgörs på ett riktigt sätt. Somskäl för avslagsyrkandet i motionen 2087 framhålls utöver vad som framgår avredogörelsen ovan att förutsättningarna för att reglera tystnadsplikten enligtförslaget i propositionen blivit annorlunda sedan avslagitregeringens i propositionen 1975: 8 framlagda förslag till lag om offentligafunktionärers tystnadsplikt. Utskottet kan för sin del inte ansluta sig tillmotionärernas uppfattning i denna del. Skälen härför redovisas under följandeavsnitt. Utskottetsställningstaganden ovan innebär att utskottet avstyrker bi fall till motionen2087 om avslag på propositionen. Idet följande behandlar utskottet särskilda spörsmål som upptagits i föreliggande motioner eller som eljest tilldragit sig utskottets uppmärk samhet. - ' . ' Som angivits i föregående avsnitt framhålls imotionen 2087 att förutsättningarna för att reglera tystnadsplikten, enligtförslaget i propositionen blivit annorlunda sedan avslagitregeringens i propositionen 1975: 8 framlagda förslag till lag om offentligafunktionärers tystnadsplikt. Spörsmålet berörs också i motionen 2088, i vilkenmotionärerna framhåller att av propositionen 1975: 8 synes framgå, att fråganom en vidare tystnadsphkt än den som straffsanktioneras genom bestämmelser iBrB skulle kunna komma att åläggas arbetstagare genom avtal omdisciplinbestämmelser. Deti propositionen 1975: 8 framlagda förslaget till lag om offentliga, funktionärerstystnadsplikt skulle bl. a. göra det möjligt för regeringen att i vissaavseenden meddela föreskrifter om tystnadsplikt. 1 lagförslaget upptogs ocksåett straffstadgande i fråga om den som åsidosatte sådan föreskrift.Lagförslaget var föranlett av att efter den nya regeringsformensikraftträdande begränsning av den medborgerliga yttran- defriheten genom åläggande av tystnadsplikt endast kan skegenom lag eller beträffande offentliga funktionärer genom föreskrifter avregeringen efter bemyndigande av . I sitt av godkända betänkande(KU 1975: 10) med anledning av propositionen avstyrkte konstitutionsutskottetlagförslaget och förordade att en utredning om tystnadsplikter skullekomma till stånd. Enligt det i propositionen 1975: 78 framlagda förslagettill ändring av 20 kap. 3 § , skall ansvar för brott mottystnadsplikt ådömas den som yppar vad han till följd av lag eller annan författningär pliktig att hemlighålla eller som olovligen utnyttjar sådan hemlighet. Iförhållande till gällande rätt innebär förslaget den inskränkningen, attstraff-rättsligt ansvar inte skall kunna tillämpas i fall där tystnadsplikteninte grundas på någon författningsbestämmelse utan följer av myndighets elleröverordnads föreskrift eller av sakens beskaffenhet. I specialmotiveringen till bestämmelsen (s. 184) anfördepartements chefen att det efter regeringsformens ikraftträdande är nriöj- ligt att utan författningsstöd upprätthålla någon tystnadsplikt i förhål landet mellan enskilda däribland offentliga funktionärer och det allmänna. Saknas sådant stöd finns det följaktligen enligt departements chefen inte något utrymme för ingripande enligt vare sig förevarande straffbestämmelse eller de disciplinrättsliga bestämmelserna i statstjäns. temannalagen och kommunaltjänstemannastadgan. Däremot är det gi vetvis ingenting som hindrar enskilda att avtala om tystnadsplikt. Exem pelvis kan i tjänsteavtal på den privata arbetsmarknaden tas in bestäm melser om tystnadsplikt och påföljder i form.av skadestånd; vite eller andra sanktioner för åsidosättande av tystnadsplikten. Vad-gäller den offentliga sektorn vill utskottet med anledning av motionärernas uttalan den tillägga, att det ifrågasatts om inte de i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannalagen intagna förbuden mot att träffa avtal i vissa frågor utgör hinder mot att man i kollektivavtal tar in regler 'som föreskriver tystnadsplikt för tjänstemän. Det synes således varken enligt nuvarande eller enligtföreslagen ordning vara möjligt att på disciplinär väg ingripa mot entjänsteman som bryter mot tystnadsplikt. I anslutning til! det sagda villutskottet erinra om att en väsenlig uppgift för. den av begärda utredningenom tystnadsplikter är att försöka kartlägga omfattningen av de tystnadspliktersom tidigare gällt utan att bestämmelser härom funnits i författningar.Beträffande det ovan berörda avtalsförbudet har arbetsrättskommittén i sittnyligen framlagda slutbetänkande: (SOU 1975:1) Demokrati på arbetsplatsenaktualiserat frågan i ett större sammanhang. Ställningstagandet till kommitténsförslag och de synpunkter som kan framkomma under den pågående remissbehandlingenkan i viss utsträckning komma att påverka förhandlingsrätten för statliga ochkommunala tjänstemän. ställningstagande till propositionen1975: 8 ger utskottet anledning att såvitt gäller tystnadsplikten ytterligareanföra följande. Med uttrycket lag eller författning i 20 kap. 3 § förslagettill ändring i BrB avses inte bara sådana föreskrifter om tystnadsplikt sombeslutats av eller efter bemyndigande av regeringen utanockså generella normer som regeringen ensam eller myndigheter m. fl. meddelatföre regeringsformens ikraftträdande; Sådana normer gäller nämligen fortfarandeenligt regeringsformens övergångsbestämmelser även om de organ som meddelat demnumera saknar behörighet att meddela föreskrifter om tystnadsplikt. För ändringeller upphävande av äldre bestämmelser om tystnadsplikt fordras enligt den nyaRF beslut i den ordning som RF föreskriver. Ipropositionen 1975: 78 förordar departementschefen (s. 149) att destraffbestämmelser rörande brott mot tystnadsplikt, som f.n. finns i olikaspecialförfattningar och som genom den nya regeln i 20 kap. 3 § BrB bliröverflödiga, upphävs. I enlighet härmed framläggs i propositionen förslag tilländringar i ett stort antal författningar. Förslagen bör, med smärre jämkningarsom framgår av det följande och med nedan angivet undantag, bifallas. Som enföljd av ställningstagande till förslagen i propositionen 1975: 8bör härjämte regeringen bemyndigas att ändra eller upphäva bestämmelser omstraff eller åtal för åsidosättande av tystnadsplikt i författningar somtillkommit genom beslut av Kungl. Bemyndigandet bör dockbegränsas till åtgärder som innebär att bestämmelserna i om brott mottystnadsplikt och åtal för sådant brott blir tillämpliga. En bestämmelse av angivetinnehål! bör tas in bland övergångsbestämmelserna till ändringarna i BrB. Blandde i propositionen framlagda förslagen till upphävande av straffbestämmelser omtystnadsplikt upptas också ett förslag till ändring i lagen om offentligafunktionärers tystnadsplikt. Förslaget bör i följd av riksdagensställningstagande till propositionen 1975: 8 inte föranleda någon riksdagensåtgärd. Som tidigare berörts kan ämbetsman f. n. ådömasansvar inte blott för tjänstemissbruk, tagande av muta eller otillbörligbelöning och brott mot tystnadsplikt utan även för tjänstefel. Straffskalan förtjänstefel upptar böter eller suspension. Är tjänstefelet grovt kan liksom förövriga ämbetsbrott ådömas suspension eller avsättning och om skäl är därtillfängelse. Om ämbetsman genom annat brott visat sig uppenbarligen inte varaskickad att inneha sin befattning kan jämte annan påföljd för brottetavsättning ådömas honom. Vid sidan av det straffrättsliga ansvaret förämbetsmän gäller enligt 19 § statstjänstemannalagen att statstjänsteman iadministrativ väg kan ådömas disciplinstraff för tjänsteförseelser. JuU1975: 22 105 Fråndetta disciplinansvar är enligt 18 § statstjänstemannalagen undantagen den sominnehar eller uppehåller ordinarie dömartjänst eller oavsett om tjänsten ärordinarie eller inte '- tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högretjänst i departement, central förvaltnings--myndighet eller länsstyrelse.Vidare är från ansvaret undantagna de personer som enligt 1 §statstjänstemannalagen över huvud taget inte omfattas av denna lag, dvs.statsråden och JO samt den som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst. Disciplinstraffenligt statstjänstemannalagen är varning, löneavdrag under ,suspension samt vid svårare eller upprepad förseelseavsättning. Tjänsteman med fullmakt på tjänsten är dock undantagen från detdisciplinära avsättningsstraffet. Beträffandekommunaltjänstemän gäller att åtskilliga av dem är' underkastade disciplinärtansvar enligt kommunaltjänstemannastadgan, vars regler i detta hänseende är avsamma innehåll som motsvarande regler i statstjänstemannalagen. Den störstagruppen äv dessa tjänstemän totalt cirka 110 000. utgörs av lärarpersonalinom det kommunala skolväsendet. Förde kommunaltjänstemän som inte omfattas av kommunaltjänstemannastadgan omkring 400 000 liksom för övriga anställda i råderfullständig avtalsfrihet i disciplinfrågor. Vidare gäller lagen omanställningsskydd i full utsträckning beträffande dessa tjänstemän. Vadslutligen gäller präster finns regler om disciplinansvar i lagen om domkapitel,vilka i huvudsak överensstämmer med bestämmelserna i statstjänstemannalagen. Propositioneninnebär som ovan framhållits bl. a. att det nuvarande straffansvaret förvanliga tjänstefel liksom de särskilda ärribetsstraffen avskaffas. I ställetträder ett disciplinansvar som i vissa hänseenden överensstämmer med vad somredan gäller för stora grupper offentliga tjänstemän. Enligt 18 § förslagettill ändring i statstjänstemannalagen skall statstjänsteman kunna åläggasdisciplinpåföljd om han uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad somåligger honom i hans tjänst och felet inte är ringa. Disciplinpåföljderna är om inte annat följer av kollektivavtal varning och löneavdrag. Tjänsteman sombegått brottslig gärning, varigenom han visat sig uppenbarligen olämplig attinneha sin tjänst, får enligt 22 § avskedas. Avsked skall också kunna ifrågakommaom tjänsteman annorledes än genom brott gjort sig skyldig till grovtjänsteförseelse eller ålagts disciplinpåföljd och inoin därefter ånyogjort sig skyldig till tjänsteförseelse, allt under förutsättning att handärigenom visat sig uppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst.Bestämmelserna om åläggande av disciplinpåföljd skall dock inte gälla justitieråd,regeringsråd och justitiekanslern. I fråga om den som innehar eller uppehållerprästerlig tjänst skall enligt det i propositionen JuU1975: 22 106 framlagdaförslaget till ändring i lagen om domkapitel bestämmelserna istatstjänstemannalagen om disciplinpåföljd och avsked äga motsvarandetillämpning. När det gäller kommunala tjänstemän förutskickas i propositionenatt i kommunaltjänstemannastadgan kommer att införas nya regler omdisciplinansvar som överensstämmer med de föreslagna be-, stämmelserna istatstjänstemannalagen..För övriga kommunalt anställda skall liksom tidigareavtalsfrihet råda i fråga om disciplinärt ansvar. propositionen gjorda gränsdragningen beträffande den personkrets som skallvara underkastad ett författningsreglerat disciplinansvar kritiseras i motionen2088. Motionärerna anser att den enskilde medborgaren mycket sällan upplevernågon skillnad mellan statlig och myndighetsutövning och att detmånga gånger sannolikt är så att de kommunala besluten angår honom närmast,medan dé statliga är övergripande och ofta drabbar honom endast indirekt.Enligt motionärerna är det på den kommunala sektorn som skyddsbehovetframträder särskilt starkt, och det framstår därför som anmärkningsvärt ättdisciplinansvaret skall vara beroende av-parternas styrka och förhandlingsskickligheti en avtalsrörelse eller av arbetsgivarens samlade bedömning. Motionärernaifrågasätter också om - sett från tjänstemannasynpunkt frågor om anställningstrygghetoch disciplinansvar bör göras till förhandlingsfrågor. Yrkandet går ut på attdisciplinregler för offentliga funktionärer skall i enlighet medämbetsansvarskommitténs förslag tas upp i en särskild lag om disciplinstraff ioffentlig tjänst, vilken lag skall äga tillämpning på med undantag förstatsrådets, högsta domstolens eller regeringsrättens ledamöter, riksdagensombudsmän, justitiekanslern, präster ävensom fÖr ledamot av beslutande statligeller församling dels arbetstagare som är anställd hos staten ellerhos kommun, dels ledamot av styrelse, verk, nämnd, kommitté eller annan sådaninrättning som hör till staten eller till kommun, iie/s-den som eljest utövaruppdrag åt staten eller kommun om han valts till uppdraget eller icke ägerundandraga sig.detta ävensom eljest om uppdraget är reglerat' i författningvari tillika stadgats, att ansvar enligt dén särskilda lägen skall gälla föruppdragets utövande,'<7e/5 ocfc-enligt regeringens bestämmande arbetstagarehos allmän inrättning eller hos aktiebolag, förening' eller stiftelse, varistaten eller kommun till följd av aktieinnehav eller eljest har avgörandebestämmanderätt, ävensom ledamot av styrelse för sådan inrättning eller sådantföretag. Utskottetvill i denna del till en början understryka-att propositionen innebär attallvarliga angrepp mot;det allmänna intresset av att offentliga funktionerutövas på ett korrekt sätt alltjämt skall kunna beivras genom straffrättsligasanktioner. Med den begränsning som följer äv de särskilda straffbudensutformning kommer således alla offentliga funktionärer att vara underkastadebestänunelserna om oriktig myndighels-utövning, mutbrott och brott mottystnadsplikt. Vidare finns det skäl atf JuU 1975: 22 107 framhållaatt den som valts till statligt eller kommunalt uppdrag, med vilket följermyndighetsutövning, under vissa förutsättningar skall kunna skiljas frånuppdraget. Vad frågan nu gäller är i vilken utsträckning det härjämte skallgälla ett författningsreglerat disciplinansvar för offentliga funktionärer. Motmotionärernas förslag att införa ett disciplinansvar för förtroendemän påsåväl det statliga som det kommunala området talar enligt utskottets meningflera tungt vägande skäl. Som framhålls av departementschefen harförtroendemannen alltid ett politiskt ansvar som kan utkrävas avvalkorporationen eller motsvarande vid mandatperiodens utgång eller, omuppdraget inte är tidsbegränsat, när anledning därtill förekommer. Det börockså beaktas att något anställningsförhållande inte råder mellanförtroendemannen och det allmänna utan förtroendemannens uppdrag är grundat påväljarnas förtroende. Med hänsyn härtill och till den berörda möjlighetenför domstol att skilja en förtroendeman från uppdraget kan utskottet inteställa sig bakom motionärernas förslag i denna del. Vadhärefter angår frågan om disciplinansvar för kommunala tjänstemän kanutskottet i och för sig ansluta sig till motionärernas uppfattning att detföreligger ett minst lika starkt behov av att kunna ingripa med disciplinäraåtgärder mot tjänstemän på den kommunala sektorn som på det statliga området.Om vanliga tjänstefel avkriminaliseras och ämbetsstraffen avskaffas i enlighetmed propositionen, kan dét därför ifrågasättas om inte det allmänna i vartfall i viss utsträckning bör behålla ett inflytande över disciplinfrågorna ochinte helt. överlämna dessa till parterna på arbetsmarknaden. måsteemellertid beaktas att något författningsreglerat disciplinansvar f. n. integäller för anställda i , med undantag för den minoritetkommunaltjänstemän som omfattas av bestämmelserna ikommunaltjänstemannastadgan, samt att enligt samstämmiga uppgifter detnuvarande avtalsreglerade systemet fungerat tillfredsställande. Det finns ocksåskäl att erinra om att åtskilliga tjänstemän och andra anställda inte ärunderkastade ämbetsansvar och därför inte heller kan ställas till ansvar förtjänstefel. Att i enlighet med förslaget i motionen för dessa grupper införaett författningsreglerat disciplinansvar skulle alltså innebära en inteoväsentlig utvidgning av tillämpningsområdet för det offentligrättsligasanktionssystemet. När det gäller mindre allvarliga fel och försummelser inomkommunal verksamhet torde, som departementschefen framhåller, medborgarnasskyddsintresse sällan ha en sådan styrka, att det inte lämpligen kan tas tillvara inom ramen för arbetsgivarens samlade bedömning. Det finns i anslutning härtillskäl att erinra om de kommunala förtroendemännens ansvar gentemotvalkorporationen för att den kommunala verksamheten bedrivs på ett riktigtsätt. Enligt utskottets mening måste vidare avsevärd vikt tillmätas detförhållandet att både och Lands- tingsförbundet liksom samtliga berördaarbetstagarorganisationer uttalat sig för ett bibehållande av den nuvarande ordningen och avstyrkt en ut vidgning av disciplinansvaret; .............. Med hänsyn till det anförda ansluter sig utskottet tilldepartementschefens bedömning att det inte finns anledning att på detkommunala området införa ett lagreglerat disciplinansvar som intetillämpats för dessa arbetstagare. Ej heller finns det enligt utskottets meningskäl att utsträcka disciplinansvaret till arbetstagare i samhällsägda företagoch liknande inrättningar. I sista hand gäller, som departementschefen påpekar,för dessa personer liksom för andra arbetstagare bestämmelsen i 18 § lagen omanställningsskydd att avskedande får äga rum; om arbetstagaren grovt haråsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren. 'Ställningstagandet innebär attutskottet tillstyrker bifall till propositionen i denna del och avstyrkerbifall till motionen 2088 i motsvarande del. I motionen 2054 tas upp ett spörsmål: omansvarsförhållandena för ordförande och ledamöter i taxeringsnämnd. Enligtgällande ordning är ordförande och andra ledamöter i taxeringsnämnd fria frånansvar för åsatta taxeringar. Propositionen innebär att vid felaktigataxeringsbeslut ansvar för myndighetsmissbruk enligt 20 kap. 1 § första stycketeller, om oriktig myndighetsutövning begåtts av grov oaktsamhet, för vårdslösmyndighetsutövning enligt 1 § andra stycket kan inträda. Enligt övergångsbestämmelsernatilldé föreslagna ändringarna i BrB skall dock tills vidare föreskriften omvårdslös myndighetsutövning inte äga till-lämpning i fråga om beslut angåendetaxering som fattas av taxeringsnämnd. I motionen hänvisas till att departementschefensställningstagande grundats på att taxeringsorganisationen sedan: länge varitföremål för omfattande utredningar. Motionärerna påpekar att förslag till enreform' av taxeringsarbetet framlagts i propositionen 4975: 87 om riktlinjerför ändrad skatteadministration och taxering i första instans, m. m., som bl.a. innebär att granskningsarbetet i stor utsträckning skall utföras avtjänstemän och att ordföranden i taxeringsnämnd ensam skall få besluta iärenden som är av formell natur eller otvistiga. Förslag om den närmareutformningen av skatteadministrationen och författningsförslag avses senarekomma att föreläggas . Motionärerna anser att man nu på nytt börkunna ta upp frågan orti sanktionsmöjligheterna mot taxeringsmän. Yrkandet gårut på att ansvarsförhållandena för befattningshavare i taxeringsorganisatioriénvid oiiktig myndighetsutövning skall utredas. Med anledning av motionärernas önskemål vill utskotteterinra öm departementschefens uttalande i propositionen (s. 183) att frågan omta.xeringsmäns ansvar för vårdslös myndighetsutövning bör anstå tills vidareoch tas upp på nytt i samband med den närmare utformningen av den nyataxeringsorganisationén.