bet · FY01KU12 · 1975-12-31 00:00:00 — Enligtregeringsformen - såväl den äldre som den nuvarande - skall regeringenfortlöpande hålla utrikesnämnden underrättad om de utrikespolitiskaförhållanden som kan få betydelse för riket och överlägga med nämnden om dessaså ofta det erfordras. I alla utrikesärenden av större vikt skall regeringenföre avgörandet överiägga med nämnden, om det kan ske. Vidare gäller altledamot av utrikesnämnden skall visa varsamhet i fråga om meddelanden tillandra om vad han erfarit i denna egenskap. Ordföranden kan besluta omovillkoriig tystnadsplikt. Vadgäller den sistnämnda aspekten, nämligen information till utrikesnämnden ominnehållet i den aktuella brevväxlingen, vill utskottet uttala, att någonovillkoriig rätt för utrikesnämndens ledamöter att få ta del av handlingar avberörd karaktär - om dessa inte skulle vara att betrakta som privatameddelanden - inte torde föreligga. Det bör i sammanhanget hållas i minnet attvissa utrikespolitiska meddelanden, t. ex. från andra länder, kan vara av såömtålig natur att ett utlämnande med åtföljande risk för vidare spridningskulle kunna få allvariiga konsekvenser. Utskottethar vid sin granskning inte funnit anledning att göra något ytteriigareuttalande med anledning av den bedömning som skett från statsministerns sidabeträffande brevväxlingens karaktär. 6.Regeringens befogenhet att överlämna vissa museala tillgångar som statsgävor regeringsform fanns föreskrifter om attkronans fasta egendom skulle förvaltas efter de grunder som riksdagenföreskriver och inte fick avhändaskronan - vare sig "genom försäljning, förpantning eller gåva, eller pånågot annat sätt" - utan samtycke (§ 77). Någon motsvarandereglering av regeringens befogenhet att förfoga över staten tillhörig lös egendomfanns inte. Praxis har dock härvidlag varit att i första hand det anslagsbeslutsom ligger till grund för anskaffningen av tillgången är vägledande fördispositionsrätten. Sedvanerättsligt har vidare gällt att statens fordringarinte kan efterskänkas utan bemyndigande (se t. ex. prop. 1973:90 iförfattningsfrågan s. 224). Genom främst budgetregleringen och olikaanslagsbeslui har gett regeringen direktiv om hur statens lösaegendom skall användas och förvaltas. Lös egendom som anskaffats enligtriksdagens beslut för att för framtiden vara statsegendom kan inte försäljas -eller skänkas bort - utan hörande (se t. ex. författningsutredningeni SOU 1963:17 s. 396). 1974års regeringsform innebär ingen principiell ändring i det hittillsvarandesystemet. Dock avser de nu gällande bestämmelserna i 9 kap. FinansmaktenbeträfTande den ifrågavarande förfoganderätten såväl fast som lös egendom. Dentidigare formella skillnaden härvidlag har således inte upprätthållits. 19 kap.2 § sägs sålunda att "statens medel" inte får användas på annat sättän bestämt. I 8 § sägs att "statens medel och dess övrigatillgångar" - med undantag för tillgångar som är avsedda för riksdageneller dess myndigheter eller som i lag har avsatts till särskild förvaltning - står till regeringens disposition. Enligt 9 §fastställer "i den omfattning som behövs" grunder förförvaltningen av "statens egendom" såväl lös som fast egendom - och förfogandetöver den. kan därvid föreskriva att åtgärd av visst slag inte fårvidtas utan tillstånd. Den nya ordningen innebär således inte altriksdagens inflytande med avseende på den statliga förmögenheten harförsvagats. av utgiftsmakten ger också ett fastgrepp över den statliga förmögenhetsdispositionen. är dessutomoförhindrad att förbehålla sig rätten att i konkreta fall pröva om enöveriåtelse eller annan åtgärd i fråga om visst slags egendom bör komma tillstånd (se prop. 1973:90 s. 225). Regeringenhar ansett sig oförhindrad att utan hörandebesluta om överiåtelse, i form av gåva, av vissa museiföremål som tillhörtsvenska staten. Som exempel på denna praxis kan nämnas att Kungl. Maj:t år 1962- med anledning av en framställning från riksbibliotekarien - medgelt att ur kungl. biblioteketsäldre möbel uppsättning till i fick överiämnas ett forskarbord, en stol och en bordshylla. Maj:t - med anledning av en framställning från riksan tikvarieämbetet - medgelt att en bronskanon, som bärgats på svenskt ter ritorialvatten från det sjunkna danska amiralsskeppet , fick överiämnas till danska staten som gåva. Vidare har Kungl. Maj:t - med anledning av en framställning från och livrust- kammaren - medgelt att en mlle med en målad framställning av Ill:sintåg i , som av deponerats iliv-rustkammaren, fick överiämnas som gåva till polska staten. 1 detta sammanhangkan också nämnas att ett 1970 motionsvägen framfört förslag omåteriämnande till av en tronhimmel som tillhört -efter avstyrkande av och - har avslagitsav (SU 1970:159). Statsministernhar - med anledning av en i framställd fråga -framhållit att denna "regeringens rätt alt avhända staten egendomsjälvfallet utnyttjas endast efter en noggrann prövning i sedvanliga former ochsåledes efter hörande av berörda myndigheter samt under regeringens allmännapolitiska ansvar inför riksdag" (protokoll 1974:83,§2). Utskottetfår för sin del understryka detta uttalande av statsministern. Någon anledningatt från sida nu överväga någon annan eller mera detaljeradreglering av dessa frågor än den som kommit till uttryck i den nya grundlagentorde inte finnas. Det kan också förutsättas att regeringen - liksom riksdagen- kommer' att ägna fortsatt uppmärksamhet åt dessa frågor. Utskottet har i samband med sin granskning avregeringsärendenas handläggning vid åtskilliga tidigare tillfällen behandlatutrednings- och remissväsendet. har också flera motionerrörande denna fråga varit föremål för behandling i utskottet. I samband medmotionsbehandlingen och 1974 (KU 1973:44, 1974:51) uttalade utskottet sinavsikt att vid sin granskning av regeringsärendenas handläggning återkomma tilldet statliga utrednings- och remissväsendet i syfte att företa en kartläggning. Denav utskottet nu företagna granskningen har, som inledningsvis nämnts, inriktatspå vissa viktiga aspekter av utrednings- och remissväsendet. Underiaget förgranskningen har varit en promemoria, upprättad inom utskottets kansli, bilaga6 till detta betänkande. Syftet med denna promemoria har varit att ge enaktuell, översiktlig bild av olika faser av de förberedande skedena avbeslutsprocessen i viktigare politiska frågor. Medtanke på utrednings- och remissväsendets viktiga ställning i den politiskabeslutsprocessen finner utskottet det vara önskvärt att det blir föremål föruppmärksamhet i olika sammanhang. Utskottet noterar med tillfredsställelse atten statsvetenskaplig forskningstradition på detta område upprätthålls med tvånyligen påbörjade större undersökningar. Utskottethar vidare erfarit, att en arbetsgrupp, bestående av fyra statssekreterare,undersökt möjligheterna till reformer av det statligautredningsväsendet. En rapport med arbetsgruppens hittillsvarande övervägandenkommer enligt vad utskottet erfarit att publiceras ochremissbehandlas. Även vissa frågor som berör utredningsväsendet kommer allbehandlas av den tillsatta utredningen rörande möjligheterna att görabesparingar inom statsverksamheten. Iavvaktan på resultaten av nämnda undersökningar har utskottet inte funnitanledning att göra något särskilt uttalande beträffande utrednings-och remissväsendet. Genom grundlagsändring 1970 och 1971 slopades dentidigare skyldigheten för Kungl. Maj:t att beträffande viss lagstiftning höralagrådet. 1 regeringsform har lagrådet bibehållits som en fakultativinstans för laggranskning. En ändring har dock den nya författningen medförtdärigenom att en minoritet om minst en tredjedel av ledamöterna i ettriksdagsutskott genom bestämmelsen i 4 kap. 10 § riksdagsordningen i principfått rätt att inhämta lagrådets yttrande över ett lagförslag. Vidriksdagsbehandlingen av förfatlningsförslaget förekom delade meningar omlagrådsgranskningen (KU 1973:26). Majoriteten framhöll under hänvisning tillutskottets uttalande i samband med obligatoriets avskaffande (KU 1970:20) bl.a. värdet av att lagrådsgranskningen i motsats till den tidigare ordningenkunde utsträckas till lagförslag utanför det obligatoriska området. Utskottetfann det vidare välgrundat med införande av en rätt för en utskoltsmajoritetatt få till stånd lagrådsgranskning. Härigenom skapades enligt utskottetytteriigare garantier för att de lagförslag beträffande vilka lagrådsgranskningbedömdes som särskilt angelägen blev föremål för granskning. Minoriteten å sinsida förordade i en reservation till betänkandet i princip återinförande avobligatorisk lagrädsgranskning och framhöll därvid som sin åsikt attlagrådsgranskningen utgjorde ett vidgat skydd för rättssäkerhetsintresset ochför enhetlighet, konsekvens och klarhet i rättssystemet. Även reservanternaansåg det dock vara en väsentlig förbättring i förhållande till gällande regleratt en utskottsminoritet fött rätt att höra lagrådet. Utskottethar alltsedan 1972 åriigen i samband med granskningsarbetet undersöktomfattningen och inriktningen av lagrådsremisserna. Granskningen, som i åravsett de till avgivna propositionerna, redovisas i engranskningspromemoria, bilaga 7 till detta betänkande. Deundersökningar som utskottet företagit visar att antalet lagrådsremisser undersenare år successivt minskat. Ar 1970 hade således omkring 60 av de tillriksdagen avgivna propositionerna granskats av lagrådet. Motsvarande antal för1971 var omkring 30, omkring 15, 13 och 10. Lagrådethar arbetat på två avdelningar, dels 1 januari-Ilapril, dels . Innevarandeår kommer utskottet att behandla tre motioner, 1975:94, 1975:994och1975:999,alla med syfieatl utvidga lagrådsgranskningen utöver vadsom gäller enligt den nya författningen. Utskottet finner inte skäl attföregripa motionsbehandlingen genom något särskilt uttalande utan anser det idetta sammanhang till fyllest att redovisa den undersökning somgranskningspromemorian innehåller. I likhet har utskottet granskatutgivningen av (). Utskottet har vid fleratillfällen med anledning av konstaterade förseningar understrukit vikten av attförfattningarna kommer ut i vederböriig tid, så att såväl myndigheterna somallmänheten kan ta del av dem innan de träder i kraft (se t. ex. KU1972:26 s. 4, 1973:20 s. 13 och 1974:22 s. 33-34). Med hänvisning bl. a. tillutskottets uttalanden har statsrådsberedningen i särskilda anvisningar förförfattningsskrivning rekommenderat att en författning inte bör träda i krafttidigare än från den dag då författningen kommit ut från trycket iSFS. Dettidigare ofta förekommande förhållandet att författningar satts i kraft redandagen efter den då de utkommit från trycket förekommer - efter erinringar frånbl. a. sida - i princip inte längre. I stället har iflertalet fall då en särskild ikraftträdandedag av olika skäl inte kunnat angesi författningen, denna satts i kraft efter det den utkommit fråntrycket. Det kan också nämnas att sedan vissa förbättringar under senare årgenomförts beträffande distributionen av författningarna, dessa som regelärabonnenterna till hända inom två dagarefter utsändningen från tryckeriet. Vidgranskningen av författningar kan konstateras att ett hundratal avsammanlagt drygt 1 100 författningar trätt i kraft inom från det deutkommit från trycket. Även om detta i och för sig innebär betydandeförbättringar gentemot , då andelen sådana författningar iblanduppgått till nästan 50 96 av samtliga,i SFS utgivna författningar, synes deltalikväl inte helt tillfredsställande. Det torde dock kunna förutsättas attdepartementen i ökad utsträckning kommer att anpassa författningsarbetet tillde av statsrådsberedningen, , utfärdade anvisningarnai frågan. Vidgranskningen av författningar har vidare uppmärksammats någraförfattningar som blivit så försenade att de utkommit från trycket först efterdet att de trätt i kraft. Detta gäller bl. a. instruktionen för arbetsdomstolen(SFS 1974:589), ändring i instruktionerna för postverket och för statensbakteriologiska laboratorium (SFS 1974:590 och 627), vissa ändringar rörandeföreskrifterna om statsverkets checkräkning i (SFS 1974:600 och601), upphävande av kungörelsen om tillsyn av postbanken m. m. (SFS 1974:623)samt Kungl. Maj:ts beslut med ändringar i föreskrifterna om särskild plan förhandläggning av ärenden om nedläggning av icke lönsamma järnvägsstationer (SFS1974:1108). Enligt uppgift från stats- rådsberedningenhar dock i samtliga dessa fall de berörda myndigheterna och verken hafttillgång till författningen i dess slutliga skick före ikraftträdandet. Enligtuppgifter från statsrådsberedningen har ytteriigare 41 författningar som trätti kraft sänts ut från tryckeriet efter denna tidpunkt (36stycken och 5 stycken ) och sålunda inte varitmottagarna till hända förrän efter ikraftträdandet. Detta gällerförfattningarna1974:1002-1031,1034-1037,105I,1052ochI053-I057. Som skäl för förseningen haranförts att den stora anhopningen av författningar - samt deovanligt många helgfria eller annars ar-betsfria dagarna - gjorde det omöjligtatt distribuera alla författningarna i omedelbar anslutning till utkomstdagen.Det har dock framhållits att författningarna på utkomstdagen fannstillgängliga dels på Liber Föriag/Allmänna Föriaget, dels i vissa störreboklådor i . I den mån författningarna berörde viss myndighet hardenna fått författningen i särskild ordning före ikraftträdandet. Även har liknande förseningar uppkommit (för SFS 1974:591-594). Utskottetfår i detta sammanhang erinra om sina tidigare uttalanden om att inte minsträttssäkerhetskraven motiverar att takten i lagstiftningsarbetet hålls så jämnsom möjligt och att författningarna kommer ut i så god tid föreikraftträdandet att alla berörda kan få tillräcklig information om innebördenav de nya bestämmelserna (se t. ex. KU 1974:58). Det kan således inte ansestill fyllest att endast berörda myndigheter och verk men inte den storaallmänheten, som ofta direkt eller indirekt berörs av författningsändringarna,får kännedom om dessa i föreskriven tid. Mot bakgrunden av det till hel- ochhalvårsskiftena i hög grad koncentrerade författningsarbetet har utskottetdärför tagit upp frågan; om inte en ytterligare tidsmässigutspridning av författningarnas ikraftträdande borde göras. Utskottet harockså erfarit att detta eftersträvas av statsrådsberedningen. Enannan fråga som utskottet tagit upp gällerutfärdandet av s. k. rättelseblad. Härvid har erinrats bl. a. om att utredningenom författningspublicering föreslagit att tryckfel och liknande fel skallrättas genom särskilda notiser i stället för genom särskilda rättelseblad.Detta förslag har emellertid inte genomförts. Även har sålundarättelseblad getts ut, då t. ex. stavfel eller andra misskrivningar uppkommit.Som framgår av den bilagda förteckningen, bilaga 8, torde endast i någotenstaka fall rättelsen ha varit av sådan saklig betydelse att utgivningen avsärskilt rättelseblad varit motiverad. Enligt uppgift från statsrådsberedningentorde frågan om att ersätta rättelsebladen med något annat system komma att tasupp till övervägande i samband med en planerad reform påförfattningspubliceringsområdet på grundval av förslagen från utredningen ibetänkandet Bättre överblick över lagar och andra bestämmelser (SOU 1973:23). Såsom utskottet tidigare redovisat har utredningenom författningspublicering som sin mening uttalat bl. a. att yttersta omsorgbör visas för att undvika fel i författningssamlingen och att författningsarbetetinte får forceras så att tilliten till den publicerade texten minskar (SOU1970:48 s. 66). Utredningen har också framhållit att, om ett fel uppstått,stora ansträngningar bör göras för att rätta till det. Annars riskerar man attfelet sprider sig till andra författningsutgåvor. Utskottet vill för sin delånyo un-" derstryka dessa uttalanden (se KU 1974:22 s. 36-37). Frågan om propositionsavlämnandet till riksdagentogs upp av utskottet i I97I års granskningsbetänkande (KU 1971:34 s. 17-18).Utskottet konstaterade då att ett stort antal propositioner hade anmälts iriksdagen efter den i riksdagsordningen föreskrivna propositionstiden. Nidarekonstaterades en kraftig anhopning av propositioner till vissa tider undervårsessionen. Utskottet framhöll att denna anhopning av propositioner tillvissa tider sent under vårsessionen innebar stora olägenheter förriksdagsarbetet. Förutom de uppenbara olägenheterna för de enskildariksdagsledamöterna, som har att inom en begränsad tid väcka motioner medanledning av propositionerna, liksom för utskottens beredning av ärendena,framhöll utskottet svårigheterna att få en tillfredsställande redovisning imassmedia av en stor mängd och koncentrerat behandlade frågor avallmänt intresse. Då angivna förhållanden enligt utskottets mening varotillfredsställande, var det av stor vikt att undersöka vilka möjligheter somstod till buds för att åstadkomma en jämnare belastning i riksdagsarbetet. Motbakgrunden av de vunna erfarenheterna av arbetet i enkammarriksdagenhar utskottet funnit anledning att nu återkomma till denna fråga. En närmareundersökning har därför skett beträffande de avlämnadepropositionerna till . Särskilt har studerats spridningen iavlämnandet av propositioner i ett helårsperspektiv och, framför allt, undervissa perioder under vårsessionerna. En inom utskottets kansli upprättadpromemoria i ämnet redovisas i bilaga 9 till detta betänkande. I promemorianlämnas bl. a. en redogörelse för de regler som tidigare gällt och som gällerbeträffande tidpunkterna för avlämnande av propositioner till ochvissa riksdagsuttalanden m. m. i frågan. Som närmare framgår av promemorianskulle propositioner som avsåg statens inkomster och utgifter för nästkommandebudgetår i princip avlämnas till från riksdagensöppnande och övriga propositioner, som regeringen fann borde behandlas undervårsessionen, från öppnande. Bestämmelserna i dennya riksdagsordningen (3 kap.) innebär att dessa tidsfrister har förkortats medca . Avundersökningen framgår bl. a. att någon påtaglig förskjutning i propositionsavlämnandetfrån vår- till höstsessionerna inte har skett under de Någon förbättring av de från sida ofta kritiseradeförhållandena med kraftig anhopning av propositioner till vissa tider sentunder vårsessionen har inte heller ägt rum. Sålunda har i genomsnitt ca tioprocent av alla propositioner under vårsessionerna avlämnats till riksdagenden av de fastställda propositionstiderna och drygt en tredjedelunder den före resp. propositionstids utgång. Andelenpropositioner som avlämnats efter propositionstidernas utgång har stadigt ökatoch uppgått till närmare tjugo procent av samtliga propositionerunder vårsessionen. Det bör tilläggas att åtskilliga av de sent avlämnadepropositionerna varit av mycket stor omfattning och föranlett ett stort antalföljdmotioner. Föratt en anhopning av arbete hos i möjligaste mån skall förebyggas hari riksdagsordningen tagits in föreskrifter om att regeringen skalf samråda medtalmannen. Sådant samråd har också förekommit och bl. a. lett tillatt statsrådsberedningen upprättar förteckningar över depropositioner som avses bli avlämnade till och den beräknadetidpunkten för detta. Att sådana förteckningar är ägnade att underiättaplaneringen av arbete är uppenbart. En självfallen förutsättning fördetta är dock att planerna är realistiska och i det väsentliga kan följas. Avden i kanslipromemorian redovisade undersökningen framgår att stora förseningari förhållande till de till lämnade förteckningarna över aviseradepropositioner har uppkommit. För ungefär hälften av de avlämnadepropositionerna har sålunda de av statsrådsberedningen för presenteradeplanerna inte kunnat hållas. Förseningarna synes också - särskilt undervårsessionerna - ha ökat . Mindre än en tredjedel av de förbehandling under vårsessionen 1974 ursprungligen aviserade propositionernaavlämnades senast . Den genomsnittliga förseningstiden -för de propositioner där en sådan tidpunkt närmare angetts - uppgick tillnästan . Till detta kan läggas att ungefär en tredjedel av samtligaunder vårsessionen 1974 avlämnade propositioner inte kunnat förutses i denursprungliga förteckningen. Deiakttagelser som utskottet i detta sammanhang har gjort beträffandepropositionsavlämnandet visar att planeringen inte fungerat på ett tillfredsställandesätt. Utskottet har mot denna bakgrund .i särskild skrivelse till den avtalmanskonferensen tillsatta utredningen om en allmän översyn av riksdagensarbetsformer hemställt att utredningen tar upp dessa frågor till närmarediskussion och prövning i samband med behandlingen av frågan om riksdagensarbetsrytm. Blandde konkreta åtgärder som utskottet anser i första hand bör övervägas kan nämnasmöjligheten att i ökad utsträckning skjuta upp behandlingen av sent avlämnadepropositioner till höstsessionerna, dvs. till början av de kommande riksmötena.Andra åtgärder som kan vara ägnade att tillgodose önskemål om enrimlig arbetsplanering och en så jämn takt i riksdagsarbetetsom möjligt är att inom regeringens kansli sker en närmare bedömning och ev.prioritering av de propositioner som av olika skäl anses mest angelägna att fåbehandlade i . Utskottet inser väl de praktiska svårigheter som härvidkan föreligga för regeringen, särskilt med den nuvarande uppläggningen avbudgetarbetet. Med hänsyn till frågans vikt föT arbete förutsätterutskottet att hithörande frågor ägnas fortlöpande uppmärksamhet frånregeringens sida. 11.Riksdagens skrivelser till regeringen I samband med årets granskningsarbete har utskotteti likhet tagit del av den redovisning - regeringens skrivelse1975:3 - som lämnats beträffande behandlingen I december 1973-30november 1974 av skrivelser till regeringen. Regeringensredovisning av behandlingen av riksdagsskrivelserna har varit föremål för enöversiktlig genomgång inom utskottets kansli, redovisad i tabellform i bilaga10 A till detta betänkande. Av tabellen framgår bl. a. att det totala antaletskrivelser som ej hade slutbehandlats uppgick till123. Av dessa färdigbehandlades den I december 1973-den 30november 1974 57 ärenden. avlämnades dock 62 skrivelser sominte slutbehandlades. Balansen av ärenden ökade således med 5. Avden kvarstående ärenden är 38 delvis slutbehandlade medanutredning pågår eller har utförts i 17. Beträffande sammanlagt 73 ärenden angesi regeringens skrivelse 1975:3 att de är beroende på regeringens prövning.Ungefär hälften av dessa har inkommit före . Somnämnts redan inledningsvis i detta betänkande har utskottet vid sin granskningav regeringens åtgärder med anledning av skrivelser ägnat särskilduppmärksamhet åt riksdagsbeslut om prövning av behovet av särskilda regler förregeringens handlande i nödsituationer, om tillsättande av en pariamentariskbesparingsutredning och en utredning om indexreglering av skattesystemet, omupphävande av skyldigheten för statliga myndigheter att i vissa fall anlita ABAllmänna föriaget, om vissa åtgärder för att förbättra fastighetsindelningenbeträffande skogsmark m. m., om kommunalt ekonomiskt ansvar för föriustbeträffande vissa bostadslån samt om röriiga krediter förrationaliseringsverksamhet inom försvaret. Vad först gäller frågan om prövning av behovet avsärskilda regler för extraordinära situationer vill utskottet erinra om attutskottet granskningsbetänkande behandlade regeringens handlande isamband med det uppmärksammade flygkapardramat på Bulltofta (se KU 1973:20 s. 16-17 och 182-186). Utskottet, som inte fannanledning till anmärkning mot regeringen, ansåg atten rad praktiska och andra frågor som aktualiserats med anledning av kapningenborde bli föremål för ytteriigare överväganden i syfte att åstadkomma enordning som underiättar för regeringen att snabbt och effektivt agera i ennödsituation. Frågan om behovet av särskilda grundlagsregler för extraordinärasituationer i fredstid ansåg sig utskottet inte böra diskutera i sammanhanget,eftersom utskottet hade att behandla proposition och motioner iförfattningsfrågan.