bet · FY01LU16 · 1975-12-31 00:00:00 — Delta kanenligt motionärernas mening endast ske genom all livräntans storiek blirföremål för omprövning med jämna intervaller, så all justering av beloppen kanske med hänsyn lagen inle bara till väsentliga förändringar i de förhållandensom legat till grund för ersättningens bestämmande, ulan med beaktande också avden allmänna slandardslegringen i samhället och de möjligheter lill successivtstegrad inkomstnivå som denna grupp av skadelidande rimligen kunnat påräkna omskadan inte inträffat. Motionärerna förordar att beträflande barn och ungdomaren automatisk omprövning av livränlenivån skall verkställas minst vart femte årintill dess den skadelidandes yrkesutbildning och yrkesval är klart och manbättre kan bedöma inkomstbortfallet till följd av skadan. I motionen hemställsatt 5 kap. förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207)utformas så att delta kommer till uttryck i lagtexten. Utskottetvill lill en början peka på alt propositionens förslag innefattar enbetydelsefull utvidgning av omprövningsmöjligheterna jämfört med kommitténsförslag. 1 kommittébelänkandet hade föreslagils alt omprövning skulle kunna skeav invaliditetslivränla men inte av engångsbelopp. Ersättning för föriust avunderhåll skulle ej alls kunna omprövas. De ändringar som på dessa punktervidtagits under departementsberedningen går således i en för den skadelidandeförmånlig riktning. Utskottet finner detta böra hälsas med tillfredsställelse.I sammanhanget bör också framhållas att den omprövningsrätt som föreslås bliinförd beträffande skadestånd för föriust av underhåll torde komma att speladen praktiskt mest betydelsefulla rollen just för den personkrets som åsyftas imotionen. Såsommotionärerna framhållit föreligger det särskilda svårigheter alt få elltillföriilligl underiag för bedömningen av framtida inkomstföriuster i de falldär den skadelidande är ett barn eller en ung person under utbildning.Skaderäntans speciella karaktär - alt periodiskt bidra till denskadelidandes försörjning - medför vidare att en inträdande oförutsedd differensmellan behovet av ersättning och det utgående räntebeloppet kan bli synnerligenbesvärande för den skadelidande. Utskotiet hyser därför förståelse för detsyfte som ligger bakom motionsförslaget om att en automatisk översyn avlivräntenivån bör ske när det gäller personskada som drabbat barnoch ungdomar. Utskottet kan också vitsorda att nuvarande ordning ofta ledertill en stelbent och för den skadelidande oförmånlig bedömning när det ärfråga om allvariiga skador som drabbat personer till- En schablonmässig uppskattning av den framtida inkomslföriustenmed ledning av den s. k. medicinska invalidiietsgraden torde i dessa fall lättleda till att underkompensation blir följden. Utskottetvill emellertid understryka att propositionens förslag innebär ett betydandeframsteg jämfört med gällande rätt och atl detta inle minst gäller den grupp avunga skadelidande som åsyftas i motionen. Den föreslagna övergången lill ettekonomiskt invaliditetsbegrepp möjliggör en individuell bedömning avinkomslföriusten som torde visa sig komma att bli särskilt värdefull för densom blir allvariigt skadad . I stället för att gottgöra defekten somsådan med hänsyn till den rent fysiska funktionsinskränkningen som den harmedfört skall ersättningen enligt förslaget avse de faktiskaförsörjningsekonomiska konsekvenserna av skadan. Man skall alltså inte barabeakta skadans medicinska utveckling utan också ta hänsyn lill den skadadespersonliga förhållanden av olika slag. Hit hör den skadelidandes ålder,bosättning, utbildning och tidigare yrke, samt möjligheterna att han i störreeller mindre grad övervinner skadeföljderna genom tillvänjning ellerrehabilitering. Man skall också söka beakta vissa allmänna faktorer, t. ex.arbetsmarknadssituationen. Utskottetär medvetet om alt en skadeståndsprövning av detta slag ställer stora krav påutredningen. Eftersom man inte kan bygga bedömningen på schabloner måste man istället se till alt utredningen i det enskilda fallet blir så fullständig sommöjligt. Särskilda svårigheter att fl ett tillföriitligt underiag i faktiskaförhållanden föreligger givetvis i de fall där den skadelidande är ett barneller en person under utbildning. Utskottetvill emellertid framhålla atl del enligt propositionens förslag finns fleraolika metoder att komma till rätta med de utredningstekniska svårigheter som enekonomisk invaliditetsbedömning ger upphov till. Utskottet vill först ochfrämst peka på de vidsträckta möjligheter som föreslås bli införda tillomprövning av ett fastställt skadestånd för den händelse den framlidautvecklingen skulle la en annan riktning än den som förutsatts vidskadeståndets bestämmande. En förutsättning för omprövning är atl förhållandenapå den skadelidandes sida förändrats i väsentlig grad. Delta innebär till enbörjan alt nya omständigheter på den skadeslåndsskyldiges sida ej omfattas avomprövningsregeln. (En annan sak är alt när anledning till omprövning välföreligger på grund av ändring i den skadelidandes förhållanden, hänsyn tillprövningen skall las även lill den skadeståndsskyldiges förhållanden.) Vad somåsyftas med ändring i förhållandena på den skadelidandes sida är närmarebestämt fall, där det framstår som klart, all utvecklingen av den skadelidandesinkomstförhållanden i väsentlig grad avviker från vad man föreställde sig vidden tidpunkt när livräntan fastställdes, vare sig detta beror på alt skadan imedicinskt hänseende har förvärrats eller det är att hänföra tillarbetsmarknadsförhållanden och liknande. Såväl personliga förhållanden somsådana allmänna faktorer, som ligger till grund för invaliditelsbedömningen,skall således beaktas i omprövnings- situationen.Utskottet vill vidare understryka att väsentlighetsrekvisitet inte böruppfattas som om en mycket restriktiv tillämpning är avsedd. Däremot kangivetvis inte varje inträffad förändring i de förhållanden som legat lill grundför invaliditetsbedömningen leda lill en ändring av det fastställdaskadeståndet. Såsom framhålls i propositionen får sådana mindre förändringarsom man alltid har atl räkna med kompenseras genom att ersättningen från börjanfastställs med viss marginal till den skadelidandes fördel. Atl omprövning engång har ägt rum hindrar inte en ny omprövning, om förhållandena på nyttundergår en väsentlig förändring. mening får den föreslagna omprövningsrätten sin kanske främstabetydelse för unga skadelidande. I propositionen anvisas emellertid också andravägar för att komma till rätta med svårigheterna att göra en säker prognos idessa skadefall. En sådan metod är att skjuta upp det definitivaställningstagandet i avvaktan på att förhållandena stabiliseras. Man kan dåbestämma en tidsbegränsad livränta som får gälla under t. ex. två till ,varefter man lar upp livräntefrågan till ny prövning. Erfarenheten visar genom ett sådant förfarande kan skaffa sig ett gott underlag för prövningenav den skadelidandes framtida situation, såväl medicinskt som förvärvsmässigt.Man kan under denna lid pröva lämpliga rehabiliteringsåtgärder och få enuppfattning om hur den skadelidande allmänt sett anpassar sig till sin nyaförvärvssituaiion. Föredragande statsrådet framhåller atl metoden att på dettasätt skjuta på den slutliga prövningen vid ett genomförande av propositionensförslag torde få ännu större betydelse än den har . Utskottet ansluter siglill denna bedömning och vill tillägga att det kan vara särskilt påkallat atthålla ersättningsfrågan öppen under en längre lid när den skadelidande är ettbarn eller en person under utbildning. Utskottet vill slutligen också erinraom att propositionens förslag inte är avsett alt medföra någon inskränkning iden nuvarande möjligheten att vid rättegång i skadeståndsfrågan göra förbehållför den skadelidande om rätt alt föra talan om höjning av livräntan.Rätten till förbehåll kan användas även om den förändring som åsyftas inte ärav väsentlig natur. Också denna metod kan således användas när svårigheterföreligger att tillföriitligt beräkna ersättningsbehovet iförväg. Sammanfattningsvisanser utskottet atl propositionens förslag - särskilt övergången till ettekonomiskt invaliditetsbegrepp och den föreslagna omprövningsrätten - innebären tillräcklig garanti för att de syften som förestavat motionen skall kommaatt bli tillgodosedda i den praktiska rättstillämpningen. Utskottet vill ocksåpeka på atl den av motionärerna förordade tekniska lösningen torde komma altkräva inte helt obetydliga administrativa och ekonomiska åtaganden från detallmännas sida. På grund av del anfördaavstyrker utskottet bifall till motionen 1975:1817. Samordningmellan skadeståttd och andra förmåner vid personskada När skadestånd sammanträffar med andra förmåner,som den skadelidande är berättigad lill på grund av skadan, uppkommer fråganom dessa förmåner skall avräknas från skadeståndet (s. k. samordning) ellerutgå utöver detta (s. k. kumulalion). Frågan om samordning blir aktuellbeträffande dels förmåner från socialförsäkringen, dels förmåner på grund avanställningsavtal, vare sig dessa utges direkt av arbetsgivaren eller från enav denne tecknad försäkring, och dels förmåner från enskild personförsäkring(liv-, olycksfalls-eller sjukförsäkring). 1 det följande uppehåller sigutskottet i första hand vid frågan om samordning av skadestånd och förmånerfrån enskild personförsäkring. Detenskilda försäkringsväsendet tillhandahåller en mångfald olika typer och kombinationerav liv-, olycksfalls-och sjukförsäkringar. Sådana enskilda personförsäkringarförekommer dels som individuella försäkringar, dels som kollektiva försäkringar(s. k. gruppförsäkringar). Dessa försäkringsformer är i allmänhet konstrueradesom s. k. summaförsäkringar, dvs. ersättningen utgår med ett på förhand bestämtbelopp som inte är anpassat till den konkreta skadans omfattning.Karakteristiskt för summaförsäkringen är också att skaderegleringen ärförenklad genom bruk av schabloner, t. ex. i fråga om invaliditetsbedömningen,samt att förmånerna ofta är- i varje fall grovt - anpassade till degrundförmåner som man har anledning att räkna med. Ändamålet med ersättningenär i första hand att kompensera för inkomstförlust. Kapitalbeloppen ur liv-ocholycksfallsförsäkring är emellertid inriktade på att täcka ocksåomställningskostnader av olika slag samt ideell skada. Förevarandeförsäkringsformer kan likväl innehålla skadeförsäkringsrättsligadelmoment enligt vilka ersättning utgår med det verkliga beloppet för vissskadepost, t. ex. läkekostnader, tandskadekoslnader och resekostnader. Olycksfallsförsäkringkombineras ofta med livförsäkring. Försäkringsformen privat sjukförsäkringinriktas numera vanligen på att upp till lämplig kompensationsnivå (av inkomslföriusten) fylla ut grundfor-mänerna enligt den allmännaförsäkringens pensionsgrenar (AFP och ATP) samt pensionsförmåner enligt den s.k. ITP-planen (industrins och handelns tilläggspension för tjänstemän ocharbetsledare). Den privata sjukförsäkringen kan emellertid byggas ut så attden t. ex. för rörelseidkare även ger skydd för oundvikliga fasta kostnaderunder . Utöverde förmåner som är obligatoriska enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring(AFL) och lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL) medger dessa lagaralt vissa försäkringar tecknas frivilligt. Vissa personer med inga eller ringainkomster, främst hemmavarande make och studerande, kan försäkra sig enligt AFLför sjukpenning eller sjukpenninglillägg lill mindre belopp. För dennaförsäkring utgår statsbidrag utöver egna avgifter. Enligt YFL kan frivilligförsäkring meddelas för sådana olycksfall i arbete, som inte omfattas av denobligatoriska yrkesskadeförsäkringen, och för Kostnaden för frivillig försäkring enligt YFL betalas avförsäkringstagaren och beräknas efter försäkringstekniska grunder. Någraenhetliga grundsatser angående förhållandet mellan skadestånd och andraförmåner vid personskada finns inte . Gällande principer framgåri vissa hänseenden av annan lagstiftning än den rent skadestånds-rättsliga. Iandra hänseenden har i lagstiftningen helt lämnats öppet vad som skall gällavid sammanträffande mellan skadestånd och andra förmåner. 1 viss omfattningstyrs samordningen av vad som gäller om regressrätt beträffande den andraförmånen. Föreligger regressrätt för den som utger förmånen, måste dennaavräknas på skadeståndet. Annars skulle den skadeståndsskyldige riskera atlbelala dubbelt. Närdet gäller förmåner från privat personförsäkring blir avräkning f. n. aktuellendast i den mån försäkringsgivaren har regressrätt. Sådan rätt föreligger idessa fall bara när ersättningen undantagsvis utgår med det verkliga beloppetav utgift eller föriust, exempelvis sjukvårdskostnad. Beträffande ersättningfrån s. k. summaförsäkring gäller däremot enligt dispositiv bestämmelse i 25Ij andra stycket försäkringsavtalslagen (1927:77) att försäkringsgivaren idetta fall inte kan inträda i någons rätt till skadestånd och utöva regress.Någon avräkning av försäkringsersättningen på skadeståndet skall därför inteske, om inte försäkringsgivaren i försäkringsavtalet uttryckligen förbehållitsig sådan rätt. Förbehåll av detta slag torde emellertid vara ovanliga. Fråganom samordning mellan skadestånd och andra förmåner vid personskada skallenligt propositionens förslag bli reglerad genom särskilda bestämmelser i huvudprinciper är att skadeståndet skall täcka den verkligaföriusten så att varken över- eller underkompensation uppslår, att olikaförmåner vid personskada därför skall avräknas på skadeståndet och atl regressinte skall utövas beträffande samordningsförmån. De föreslagna reglerna byggervidare på grundsatsen att avräkningen skall ske enligt en netlometod, dvs.skadeståndet bestäms lill den del av förlusten som de andra förmånerna inteläcker. Detta innebär all skadeståndsskyldighet inle föreligger för belopp somavräknas. Bestämmelsernaangående samordning är upptagna i 5 kap. 3 § förslaget till lagom ändring iskadeståndslagen (1972:207). Samordningsförmånerna har enligt förslaget delatsin i två grupper, en där avräkning sker fullt ut (3 § första stycket) och endär avräkning sker efter en skälighetsbedömning (3 andra stycket). Närdel gäller förmåner från privat liv-, olycksfalls- eller sjukförsäkring innebärpropositionens förslag följande. Förmåner från livförsäkring lämnas generelltutanför samordningen. Detta gäller även grupplivförsäkring. Del är nämligen härfråga om försäkringsformer som inrymmer ett moment av sparande eller i vartfall blandade spar- och riskmomenl. Drar man in förmåner från livförsäkring isamordningen med skadestånd, kommer man mycket nära ett system med skälighelsprövningav skadeståndet med hänsyn lillden skadelidandes förmögenhetsförhållanden. Ett sådant syslem skulle innebäraen alltför långtgående reform. Samordningsregleringenföreslås därför i här berört avseende endast omfatta enskildapersonförsäkringar av typen olycksfallsförsäkring och sjukförsäkring.Engångsbelopp ur sådana försäkringar skall dock undanlas från samordningen ochdärför liksom fl kumuleras med skadestånd. Ersättning i form avkapitalbelopp är nämligen ofta avsedd all täcka även andra skadeföljder äninkomstföriust, framför allt omslällningskostnader och ideell skada. All härmäta eventuell överkompensation i ett givet fall har av den anledningen ansettsbli alltför komplicerat. Beträffandeperiodiska ersättningar på grund av privat olycksfalls- eller sjukförsäkringblir det däremot enligt förslaget aktuellt att verkställa avräkning påskadeståndet. Karakteristiskt för den periodiska ersättningen är atl beloppenär anpassade till den försäkrades inkomst, även om anpassningen många gångerär grov. Förslaget innebär atl sådan olycksfalls- eller .sjukförsäkring sommeddelats på grund av kollektivavtal hänförts till de samordningsförmåner sombehandlas i 3 f första stycket. Full avräkning skall således alltid ske i frågaom periodiska ersättningar från sådana försäkringsformer. Privatolycksfalls- eller sjukförsäkring som tecknats individuellt upptas enligtförslaget däremot i 3 § andra stycket. Beträffande dessa periodiska ersättningarskall avräkning således ske efter en skälighetsbedömning. Till denna grupp hör- förutom vanlig frivillig olycksfalls- eller sjukförsäkring -gruppolycksfallsförsäkringar som genom medverkan av facklig organisationerbjuds dess medlemmar. Vidare räknas hit de ovannämnda frivilligaförsäkringarna enligt AFL och YFL. Itnoiionen 1975:1820 yrkas under punkten I att 3 § andra stycket skaW utgå urlagförslaget. Motionärerna anser atl den föreslagna avräkningen efter skäligheti många fall framstår som obillig. Det gäller ju här försäkringar för vilka denskadelidande själv betalar premien. Dylika försäkringar kan vara anpassade tillden försäkrades speciella situation eller ha tecknats för atl tillgodoseönskemålet om ekonomisk trygghet, framhåller motionärerna. Vidare skulle ensamordning i dessa fall gynna skadevållaren på den skadelidandes(försäkringstagarens) bekostnad. Detta ter sig enligt motionärernas nieningsärskilt stötande i de fall försäkringstagaren eriagt sinapremier. Utskottetvill till en början framhålla alt bedömningen av propositionens förslag i dennadel bör ske mot bakgrund av all kommitténs motsvarande förslag mött kritik frånremissinstanserna. Kommitléförslaget innebar bl. a. att full avräkning alllidskulle ske beträffande periodisk ersättning från privat olycksfalls- ellersjukförsäkring. Propositionens förslag går som tidigare nämnts ut på attbeträffande individuellt tecknad försäkring skall avräkning ske i denutsträckning det är skäligt med hänsyn lill ersättningens art och storiek.Detta innebär enligt utskottets mening ett betydande framsteg järn- förtmed kommitténs förslag. Utskottet vill också understryka att förslaget omavräkning efter skälighet självfallet inte innebär att samordningen skall kunnadrivas så långt atl den leder till uppenbart obilliga resultat för denskadelidande. Del kan t. ex. inte bli tal om att på skadeståndet avräknaförsäkringsbelopp som motsvarar eller t. o. m. överstiger det sammanlagdavärdet av de som den skadelidande erlagt enligt försäkringsavtalet.Inte heller kan del anses förenligt med den förordade skälighetsprincipen atttillämpa bestämmelsen i förening med jämkrHngsregler på andra håll i SkL påsådant sätt att slutresultatet blir atl den skadelidande inte flr fullkompensation för skadan. Imotiveringen till det omarbetade förslaget rörande samordningsregleringen somläggs fram i propositionen har föredragande statsrådet beträffande ifrågavarandeförsäkringsförmåner framhållit att viss avräkning i många fall torde varabefogad så att man undviker alltför stor överkompensation. Enligt utskottetsuppfattning torde det dock i de flesta fall vara nästan ogörligt alt företa ensådan skälighetsgradering av överkompensationens storiek. Underallaförhållanden torde enligt utskottets mening de uttalanden som gjorts ipropositionen inte ge de rättstillämpande organen tillräcklig ledning förbedömningen. Utskottet befarar därför att bestämmelsen skulle komma att geupphov lill lolkningssvårigheter. Även i andra avseenden finner utskottet denförordade lösningen diskutabel. Utskottet erinrar om atl ur den skadelidandessynvinkel uppvägs en allvarligare skada sällan av den ekonomiska ersättningenäven om denna utmäts generöst. Mot denna bakgrund kan en försäkringstagare haett berättigat intresse av att vid valet av försäkringsform sträva efter atttäcka även andra skadeföljder än faktisk inkomstförlust, framför alltomslällningskostnader och ideell skada. Karakteristiskt för frivilligaförsäkringar torde just vara att de - såsom framhålls i motionen - är anpassadeefter den försäkrades speciella situation och för tillgodoseende av hanssubjektiva krav på trygghet. Den förordade principen om avräkning efterskälighet av sådana försäkringsförmåner synes utskottet inte helt förenlig meddet mot den skadelidande gynnsammare synsätt som i olika avseenden annars görsig gällande i den föreslagna lagstiftningen. Det bör heller inte bortses frånatl en komplikation kan uppstå vid skaderegleringen genom att livränta ochengångsbelopp ur olycksfallsförsäkring inte behandlas lika. Med hänsyn till detnu anförda och till atl den föreslagna bestämmelsen troligen endast skulle fåen ytterst marginell betydelse i den praktiska rättstillämpningen biträderutskottet moiionärernas förslag om att 3 I andra stycket bör utgå urlagförslaget. Jämknitigav oskäligt betungande skadestånd En följd av den snabba tekniska och industriellautveckling och den fortgående urbanisering, som utgör kännetecknande drag fördet moderna samhällslivet, är atl skaderiskerna ökat kraftigt. 8 saml Nr 16 avtilirälliga,ofta svårförutsedda omständigheter utsättas för ersättningskrav,som de aldrig räknat med och som kan slå hela deras ekonomiska existens ispillror. Också för småföretagare, t. ex. för lantbrukare, kan ett skadeståndskravtänkas bli ödeläggande. Verkningarna av skadesiåndsskyldigheten sträcker sig isådana fall inte bara till skadevållarens familj utan också till hansanställda. Motdenna bakgrund har kritik riktats mot den rådande grundsatsen att fullersättning skall utgå för skador oavsett skadeståndsskyldighelens konsekvenserför den ansvarige och omständigheterna i övrigt. Det har rests krav påsmidigare skadeståndsregler, med vidgade möjligheter för domstolarna attanpassa skadeståndsansvarets omfattning i det enskilda fallet till ekonomiskarealiteter och sociala behov. Frågan om införande av en allmän regel omjämkning av sådant skadestånd, som skulle drabba den skadeståndsskyldigeoskäligt hårt, har såsom utredningsämne stått på programmet för det nordiskalagsamarbetet men har hitintills fåll stå tillbaka för andrareformönskemål. har tiden emellertid ansetts mogen för en reform i dennariktning. Såsom nämnts inledningsvis (ovan S.-21) har man underutredningsarbetet inom de nordiska skadeståndskommittéerna uppnått principiellenighet om att en allmän jämkningsregel bör införas iskadeståndslagsiiflningen. Ienlighet härmed föreslås i propositionen såsom en betydelsefull nyhet i svenskrätt att en allmän jämkningsregel bör upptas i 6 kap. 2 ij SkL. Den föreslagnaregeln innebär att ett skadestånd kan jämkas, om skyldigheten att utgeskadeståndet skulle vara oskäligt betungande med hänsyn till denskadeståndsskyldiges ekonomiska förhållanden. Vid jämkningen skall emellertidäven beaktas den skadelidandes behov av skadeståndet och övriga omständigheter. Jämkningsregelnär tillämplig på ansvar för alla typer av skada. Den avser således inte barainiegritelskränkningar (dvs. person- och sakskador) utan också skada somuppkommer i annat sammanhang, antingen den är ekonomisk (s. k. ren förmögenhetsskada)eller av ideell natur (jfr nuvarande 5 kap. I ij SkL). Vid de senareskadetyperna får regeln emellertid mindre betydelse, eftersom skyldigheten attersätta dem är inskränkt redan enligt gällande rätl. Regelnavses få ett generellt tillämpningsområde också på så salt, atl det skallfinnas möjlighet att använda den vid skadesiåndsprövning i kontraktsförhållandenoch på områden där skadeståndsrättslig speciallagstiftning gäller. Av naturligaskäl kan den dock mera sällan åberopas i dessa fall. Jämkningsregelnskall vidare kunna åberopas inte bara gentemot skadeståndsyrkanden från denskadelidandes sida utan också mot regresskrav från ett försäkringsbolag ellerfrån en medansvarig, som ersatt skadan. Dennya regeln är avsedd atl tillämpas enligt följande metod. Vid prövning avjämkningsfrågan skall man utgå från det ersättningsbelopp som den ansvarigebefunnits vara skyldig att utge enligt skadeståndsreglerna i övrigt. Avgörandeför spörsmålet om nedsättning av skadeståndet över huvud skall komma i fråga ärskadeståndskravets betydelse för den skadeståndsskyldiges ekonomi, dvs. såvälhans inkomst- som hans förmögenhetsförhållanden.