bet · FY01JuU22 · 1975-12-31 00:00:00 — Utskottet delar denna bedömning och vill härutöver framhålla att den som inte utövar-myndighetmen i underordnad ställning bereder ärende, t. ex. en tjänsteman som medverkarvid taxeringsnämnds granskningsärbete, kan drabbas av ansvar för medverkan tillmyndighetsmissbruk eller vårdslös myndighetsutövning om han genom fel ellerförsummelse under ärendets handläggning förorsakar ett oriktigt resultat sommedför förfång eller otillbörlig förmån för det allmänna eller någon enskild. Med hänsyn till det anförda anser utskottet att någonriksdagens åtgärd med anledning av motionen 2054 inte är erforderlig. Enligt 37 § förslaget till ändringi statstjänstemannalagen skall bl. a. frågor om disciplinpåföljd, avskedande, åtalsanmälan och avstängning prövas av den myndighet under vilken tjänstemannen lyder om annat ej följer av 38 § eller av föreskrift som regeringen meddelar. I 38 § stadgas vissa undantag från huvudregeln om beslutande organ. Sålunda skall bl. a. beslut om avskedande eller avstängning av justitieråd och rege ringsråd meddelas av högsta domstolen. I fråga om den som eljest inne har eller uppehåller ordinarie domartjänst eller tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet prövas discipli nära frågor av en särskild nämnd, som skall bestå av fem ledamöter. Ordföranden skall vara lagkunnig och erfaren i domarvärv. När det gäl ler nämndens sammansättning och verksamhet liksom den personkrets som nämndens verksamhet skall avse får regeringen meddela närmare bestämmelser. I motionen 2088 yrkas att juridisk kompetens skall varaföreträdd i kollegialt organ som har att besluta i disciplinfrågor. Enligtmotionärerna utgör sådan sakkunskap en viss garanti för att disciplinärendenhandläggs av myndighet med samma skicklighet, erfarenhet och oväld som avdomstol och de anser därför att myndighet eller det kollegiala organ som skallbesluta i disciplinfrågor bör tillföras juridisk kompetens i enlighet medämbetsansvarskommitténs förslag. Kommitténs förslag i detta hänseende innebaratt i beslutsfattandet skulle delta minst tre och högst fem ledamöter, varav enskulle ha avlagt för behörighet till domarämbete föreskrivet kunskapsprov. Utskottet vill till en början erinra om att det enligt destatliga myndigheternas instruktioner regelmässigt torde ankomma på myndighetshögsta beslutande organ att avgöra disciplinärenden; Beslutsorganet kan vara enstyrelse med av regeringen tillsatta ledamöter och myndighetens chef somordförande samt, i förekommande fall, också annan anställd som ledamot. Hosvissa myndigheter utgörs det högsta beslutande organet av en kollegialstyrelse som består av ett antal vid myndigheten anställda befattningshavare.Vid många myndigheter utövas högsta beslutanderätten av myndighetens chefensam. Slutligen bör här också nämnas att särskilda disciplinnämnder inrättatsvid en-del myndigheter. JuU 1975: 22 110 Enligt utskottets mening är det frånrättssäkerhetssynpunkt önskvärt att beslut i disciplinärenden i största möjligautsträckning fattas av ett organ där juridisk kompetens finns företrädd. Ipraktiken torde juristmedverkan också ofta vara garanterad genom att i detbeslutande organet ingår en av myndighetens anställda med juridisk utbildning.Beträffande myndigheter vars beslutande organ i disciplinfrågor saknar ledamötermed juridisk kompetens anser sig utskottet kunna förutsätta att i den månmyndigheterna har anställda befattningshavare med sådan kompetens dessatjänstemän i görligaste mån får delta i avgörandet av disciplinärenden elleratt de beslutande organen eljest på lämpligt sätt tillförs juridisk sakkunskap.Utskottet vill vidare erinra om att den särskilda nämnden som skall handläggadisciplinärenden angående vissa högre befattningshavare enligt förslaget ipropositionen skall ha en ordförande som är lagkunnig och erfaren i domarvärv.Kravet på erfarenhet i domarvärv torde enligt utskottets mening i praktikeninnebära att endast den som innehar eller innehaft ordinarie domartjänst kanifrågakomma för lippdraget. Någonanledning att i vidare mån än som följer av det anförda till-föia de beslutandeorganen' juridisk kompetens synes inte föreligga. Utskottet avstyrker därförbifall till motionen 2088 i denna del. Närdet gäller myndighets utövande av disciplinära befogenheter gentemot tjänstemäninom domstolsväsendet vill utskottet erinra om sitt ställningstagande i dennafråga i samband med behandlingen av propositionen 1974: 149 medförslag till organisation av den nya centralmyndigheten för domstolsväsendet m.m. (JuU 1975: 1). Utskottet framhöll då att bärande skäl saknades mot attdomstolsverket tillades uppgifter i disciplinära och liknande hänseendenbeträffande den icke rättsbildade personalen och hade därför såvitt gälldedenna personal ingen erinran mot den i propositionen förordade ordningen attmyndighets befogenhet skulle ankomma på centralmyndigheten. När det gällde denrättsbildade personalen talade emellertid enligt utskottets mening starka skäl,bl. a. hänsynen till principen om domstolarnas självständighet, för attdomstolsverket inte borde tillerkännas några befogenheter i de ärenden det härgäller. Utskottet förordade därför att från disciplinärabefogenhet skulle undantas förutom dömande personal som är undantagen enligtnuvarande ordning all övrig rätts-bildad domstolspersonal som har eller kanförväntas få dömande uppgifter. Vad utskottet sålunda anfört gavs regeringentill känna. Enligt utskottets mening ger de nu framlagda förslagen inteanledning att frångå ställningstagande. I propositionen framläggs också förslag omfullföljd av talan mot beslut i disciplinärenden. skalltvister som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare prövas i ensärskild pro-cessuell ordning. Enligt lagen om rättegången i arbetstvisterskall arbets- JuU 1975: 22 111 domstolensom första domstol uppta och avgöra tvister om.kollektivavtal samt andraarbetstvister mellan arbetsgivare eller förening av arbetsgivare, å ena sidan,och förening av arbetstagare eller medlem i sådan förening ä andra sidan,övriga arbetstvister skall upptas och avgöras av tingsrätt med arbetsdomstolensom andra och sista instans. Lagen är tilllämplig på vissa tvister rörandetillämpningen av statstjänstemannalagen t. ex. angående uppsägning samt tvisterrörande pensionering, läkarundersökning och avstängning på grund av sjukdomsåvitt avser ordinarie domare. Propositionen innebär att också tvister rörandedisciplinpåföljder och avskedande skall handläggas enligt lagen om rättegångeni arbetstvister. Vidare föreslås att tjänsteman som vill söka ändring i besluti disciplinärende skall väcka talan från den dag han fick delav beslutet. Iakttar han ej detta skall hans rätt till talan vara förlorad.Talan mot beslut om avstängning från tjänsten är dock ej inskränkt till visstid. Densålunda föreslagna ordningen kritiseras i motionen 2088. Motionärerna erinrarom att ämbetsansvarskommittén föreslog en särskild fullföljdsregel beträffandebeslut om avskedande av tjänsteman med fullmakt på tjänsten. Regeln innebaratt om tjänstemannen hös arbetsgivaren anmälde missnöje med beslutet inom envecka efter delfåendet arbetsgivaren skulle väcka talan för prövning avbeslutets giltighet. Väcktes ej sådan talan skulle beslutet vara förfallet.Denna reglering är enligt motion'ärema att föredra eftersom propositioneninnebär en försämring för fullmaktshavarna vilka f. n. kan avsättas endast avdomstol i brottmål. Under åberopande av att huvudlinjen i lagstiftningen harvarit att försämringar inte skall äga rum för någon tjänstemannagrupp yrkar motionärernaatt ämbetsansvarskommitténs förslag i denna del skall genomföras. Förslageti propositionen att tjänstemannen själv skall ta initiativ tilldomstolsprövning av ett beslut om avskedande innebär onekligen ett visstmerarbete för den enskilde i förhållande till nuvarande ordning. Vid ettställningstagande till motionsförslaget måste emellertid beaktas att derelativt få tjänstemän som berörs av förslaget är väl kvalificerade och erfarnabefattningshavare ofta med juridisk utbildning. Vidare torde det i allmänhet förhållasig så att tjänstemannen kan erhålla biträde från sin organisation och därförinte står ensam. Med hänsyn härtill anser utskottet i lilchet meddepartementschefen att merarbetet inte motiverar en annan reglering än den ipropositionen föreslagna. Beträffande motionsförslaget kan från den enskildetjänstemannens synpunkt också invändas att det skulle kunna få den frånrättssäkerhetssynpunkt inte.önskvärda effekten att arbetsgivaren i tveksammafall föredrar att avskeda tjänstemannen och först vid en eventuellmissnöjesanmälan grundligt prövar om han vUl ställa saken på sin spets. Motförslaget talar också att det från allmän synpunkt framstår som mindretillfredsställande att ett be-slut om avskedande för ifrågavarande kategorii avsom regel högre tjäns- JuU 1975: 22 112 temanskall kunna förfalla enbait därför att arbetsgivaren/ utan att nya skäl anförts underlåter att fullfölja saken inför domstol. Ett avgörande skäl motförslaget är slutligen att det står i strid med strävandena att i störstamöjliga utsträckning få till stånd regler som är enhetliga för samtligafunktionärer i offentlig verksamhet. Utskottet kan med hänsyn till det anfördainte ställa sig bakom motionen 2088 i denna del. Isamma motion tas också upp ett spörsmål om rättegångskostnader i mål omdisciplinpåföljd eller avskedande. Genom att sådana mål enligt propositionenskall handläggas i samma ordning som arbetstvister i allmänhet blir reglerna i18 kap. om rättegångskostnader i tvistemål tillämpliga. Häravföljer att i princip förlorande part skall ersätta motparten för denneskostnader. En kompletterande föreskrift i 5 kap. 2 § lagen om rättegången iarbetstvister gör emellertid att domstol i mål som handläggs enligt lagen kanförordna att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad om den part somförlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prövad. Vidare gällerenligt 41 § lagen om anställningsskydd att om arbetstagare förlorar mål omtillämpning av lagen men hade skälig anledning att få tvisten prövad,domstolen kan förordna att vardera parten skall bära sin kostnad. Imotionen framhålls att propositionen kommer att medföra en processekonomiskförsämring för de arbetstagare som f. n kan få frågor om ansvar förtjänsteförseelser och om avskedande prövade i brottniål eller i administrativordning. Yrkandet går ut på att någon avvikelse inte skall ske frånämbetsansvarskommitténs förslag att arbetsgivaren alltid skall bära sina egnarättegångskostnader oberoende av utgången utom i fall där kostnaderna vållatsav arbetstagarens vårdslöshet. mening kan det ifrågasättas om den av motionärerna föreslagna regelni praktiken kommer att leda till en för arbetstagaren förmånligare fördelningav rättegångskostnaderna än de ovan angivna reglerna i lagen om rättegången iarbetstvister och lagen om anställningsskydd. I varje fall torde skillnadeninte bli så väsentlig att det endast av denna anledning är påkallat att göraavsteg från vad som eljest gäller i mål om arbetstvister. Det finns vidare skälatt.framhålla att ett genomförande av motionäremas förslag skulle innebära atti fråga om fördelning av rättegångskostnader i disciplinmål andra regler skullegälla för statstjänstemännen och ett förhållandevis litet antal kommunaltjänstemänän för övriga anställda i offentlig tjänst. Med hänvisning till det anfördaavstyrker utskottet motionen 2088 också i denna del. Somtidigare berörts innebär det nya ansvarssystemet bl. a. att straffrättsligpåföljd för brottslig gärning skall ådömas av domstol medan fråga om avsked pågrund av gärningen skall avgöras i privaträttslig ordning. Enligt 33 kap. 9 §förslaget till ändring i BrB skall vid bestämmandet av straff för brott avarbetstagare hänsyn kunna tas till avske-. dande eller arman följd av brottetsom är medgiven enligt arbetsavtalet eller enligt författning som gäller föranställningsförhållandet och böter JuU 1975: 22 113 ellerdisciplinstraff som eljest skolat ådömas skall helt kunna efterges. Medarbetstagare likställs den som utövar uppdrag åt annan. Den sålunda föreslagnaregeln till förekommande av dubbelbestraffning som gäller arbetstagare i bådeoffentlig och enskild tjänst kompletteras av vissa stadganden istatstjänstemannalagen. Enligt 21 § får disciplinärt förfarande enligtstatstjänstemannalagen ej inledas eller fortsättas för förseelse som omfattasav väckt åtal. Vidare skall enligt 22 § gälla att om åtgärd vidtagits för anställandeav åtal för brottslig gärning fråga om avsked på grund av denna inte fåravgöras förrän ansvarsfrågan slutligt prövats. Imotionen 2089 framhålls att propositionen inte ger tillräckliga garantier föratt erforderlig samordning sker mellan domstolens straffmätning ochhandläggningen av avskedandefrågan. Motionären pekar bl. a. på svårigheten fördomstolen att bestämma påföljden innan det blivit klart om arbetstagaren kommeratt avskedas eller ej och anser att formerna för hur en samordning skall kommatill stånd närmare bör anges i tillämpningsföreskrifter. Vid utarbetande avsådana anvisningar bör enligt motionären hänsyn inte endast tas till denenskilde arbetstagarens situation utan också till det starka allmännaskyddsintresse som gör sig gällande beträffande all offentlig verksamhet.Yrkandet går ut på att regeringen skall utarbeta särskilda föreslcrifter ochanvisningar för hur domstols straffmätning på lämpligt sätt skall samordnas medarbetsgivarens bedömning av avskedandefrågan. Detav motionären upptagna spörsmålet har uppmärksammats både inomämbetsansvarskommittén och bland remissinstanserna, och farhågor har yppatsför att den av kommittén och i propositionen föreslagna ordningen skall ledatill komplikationer. Utskottet kan i och för sig dela departementschefensuppfattning att farhågorna i viss mån är överdrivna särskilt när det gällerrisken för att domstolens och arbetsgivarens prövning skall leda till ett frånarbetstagarens synptmkt allt för strängt resultat. Någon större svårighet fördomstolen att bedöma om gärningen kan komma att föranleda avskedande torde somdepartementschefen anför normalt inte föreligga eftersom domstolen i förekommandefall kan förutsättas ha anledning att inhämta yttrande i fråga frånarbetsgivaren. För arbetstagaren kan det inte anses innebära någon nackdel omarbetsgivaren till domstolen meddelat sin avsikt att företa viss åtgärd mensedan inte fullföljer denna. Något annorlunda ter sig saken från allmänsynpunkt eftersom domstolen och arbetsgivaren vid sina bedömnmgar också måsteta hänsyn till medborgarnas intresse av att förbrytelser i offentlig tjänstblir vederbörligen beivrade. Enligt utskottets mening synes det mindretillfredsställande om i brottmålet förutsättningar bedömts föreligga för ettavskedsmde och påföljden nedsatts i enlighet härmed men något avskedande sedaninte kommer till stånd. Utskottet vill också i detta sammanhang peka på attdomstolen vid straffmätningen självfallet måste beakta arbetsgivarens möjlighetatt till- JuU 1975: 22 114 delatjänstemannen andra arbetsuppgifter i stället för att avskeda honom och att dethärvid kan vara svårt i förväg bedöma arbetsgivarens avsikter. Det finnsvidare skäl att framhålla att arbetsgivaren vid prövningen av avskedandefråganinte är skyldig att vidta åtgärder mot arbetstagaren även om domstolen vidstraffmätningen tagit hänsyn till att privaträtts-Uga sanktioner skulle kommaatt följa på brottet. Utskottet vill också erinra om att särskilda svårigheterkan uppkomma när frågan inte skall handläggas av arbetsgivaren utan av densärskilda disciplinnämnden; Huruvidadet är möjligt att i enlighet med motionärens önskemål utfärda föreskrifteroch anvisningar kan enligt utskottefs mening vara tveksamt med hänsyn till deskiftande situationer som kan vara för handen. Domstolarnas självständighet iden dömande verksamheten bör-också beaktas i sammanhanget. Lämpligheten av enundantagslös skyldighet för domstolarna att inhämta yttrande från vederbörandemyndighet eller disciplinnämnd bör emellertid noga övervägas. I övrigt börut-vecklingen följas med uppmärksamhet så atf om behov därav visar sigföreligga erforderliga åtgärder blir vidtagna. Någon särskild framställningfrån sida synes inte nödvändig och motionen bör därför inteföranleda någon vidare åtgärd. 1 detta avsnitt behandlar utskottet vissa spörsmålav i huvudsak formell natur vilka uppmärksammats av utskottet. Enligt7 kap. 4 § är riksåklagaren allmän åklagare vid underrätt ochho-vrätt i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som iutövningen av tjänsten eller uppdraget begåtts av bl. a. statstjänsteman som ejär underkastad disciplinär bestraffning. Undantagna från sådan bestraffning ärenhgt 18 § statstjänstemannalagen den som innehar eller uppehåller ordinariedomartjänst eller tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högretjänst i statsdepartemerit, central förvaltningsmyndighet eller länsstyrelsesamt efter regeringens bestämmande även annan tjänsteman. Föreskrifter omundantag från disciplinär bestraffningsrätt har meddelats bl. a. beträffanderevisionssekreterare, regeringsrättssekreterare, hovrättsassessorer och andraadjungerade ledamöter i hovrätt, tingsfiskaler, statsåklagare ochdistriktsåklagare. Somframgår av vad utskottet tidigare anfört föreslås i propositionen bl. a. attden personkrets som anges i 18 § statstjänstemannalagen i fortsättningen skaUvara underkastad disciplinärt ansvar men att ansvarsfrågorna enligt 38 § andrastycket förslaget till ändring i statstjänstemannalagen skall prövas av ensärskild nämnd. Regeringen skall få rätt att meddela närmare föreskrifter ombl. a. den personkrets nämndens verk samhet skall avse. I fråga omriksåklagarens uteslutande behörighet att väcka åtal mot tjänstemän föreslåsden ändringen i 7 kap. 4 § att behörigheten skall gälla densöm iniiehar eller uppehåller ordinarie domartjänst eller tjänst som byråchefeller därriied jäm- JuU 1975: 22 115 ställdeller högre tjänst vid statlig myndighet. Någon ändring i sak när det gällerriksåklagarens behörighet att väcka åtal även mot vissa lägre befattningshavaretorde inte vara åsyftad. Enligt utskottets mening synes 7 kap. 4 §rättegångsbalken i dess föreslagna lydelse inte omfatta samtliga debefattningshavare som f. n. kan åtalas endast av RA. Utskottet föreslår därföratt i paragrafen tas in en allmän hänvisning till 38 § andra stycket statstjänstemannalagenoch att sistnämnda bestämmelse jämkas i redaktionellt hänseende. Enligt det i propositionen framlagda förslaget tilllag om ändring i lagen om yrkesskadeförsäkring skall bl. a. i 2 § och vissaytterligare uppräknade paragrafer ordet Konungen utbytas mot regeringen.Förslaget är föranlett av ikraftträdandet av den nya regeringsformen. I 2 §sista stycket stadgas att grunderna för försäkringsrådets organisation och verksamhetskall bestämmas av Konungen med . Med hänsyn till regeringsformensbestämmelser om normgivningskompetensen skall enligt utskottets mening orden"Konungen med" utgå ur stadgandet. Enligt ett i propositionen framlagt förslag tilllag om ändring i lagen om säkerheten på fartyg skall 10 kap. 9 § lagen om säkerhetenpå fartyg upphöra att gälla vid utgången av . Genom lagändring som trätti kraft har lagrummet betecknats 10 kap. 10 § (SFS 1975: 83).Förslaget i propositionen Ixir jämkas i enlighet härmed. I 19 § mäklareordningen stadgas att mäklare somåsidosätter förordningens föreskrifter eller eljest begår fel ellerförbrytelse i utövningen av sin befattning skall straffas som i lag är sagt ombrott av ämbetsmän. Bestämmelsen bör utgå som en följd av förslaget tilländringar i 20 kap. BrB. Enligt 19 § förslaget till ändring istatstjänstemannalagen skall kollektivavtal kunna träffas omdisciplinpåföljder. Förslaget bör i enlighet med propositionen föranleda enformell ändring av 3 § vari stadgas förbud mot avtal beträffande vissa frågor.En bestämmelse med i stort sett motsvarande innehåll finns i 2 §kommunaltjänstemannalagen. Utskottet föreslår att också sistnämnda lagrumjämkas i redaktionellt hänseende. I6 § kommunaltjänstemannalagen stadgas straffansvar för tjänsteman som brytermot förbudet i 3 § andra stycket att delta i annan strejk än sådan sombeslutats av fackförening eller som åsidosätter sin skyldighet enligt 5 § attunder arbetskonflikt vari han ej deltar fullgöra sina vanliga tjänsteåliggandenoch att utföra skyddsarbete. Straffbudet avser endast tjänstemän som inte harämbetsansvar. För de ämbetsansvarigas del kan i motsvarande fall i stället bUfråga om ansvar för tjänstefel enligt nuvarande 20 kap. 4 § BrB. I konselcvensmed att det straffrättsliga ansvaret för tjänstefel nu föreslås bli avskaffatbör straffbestämmelsen i 6 § kommunaltjänstemannalagen upphävas. Utöver vad sålunda anförts föranleder propositionenoch motionerna inte något uttalande från utskottets sida. l.att beträffandeutformningen av ell nytt ansvarssystem för offentliga funktionärer avslårmotionen 1975: 2087; 2. alt riksdagenbeträffande tillämpningsområdet för ett författningsreglerat disciplinansvaravslår motionen 1975: 2088 i denna del; 3. att riksdagenbeträffande ansvarsförhållandena för taxeringsmän avslårmolionen 1975: 2054; 4. att riksdagenbeträffande juridisk sakkunskap i disciplinärende avslår motionen 1975: 2088 idenna del; 5. att riksdagenbeträffande fullföljd av talan mot disciplinbe-beslut avslår motionen 1975:2088 i denna del; 6. att riksdagenbeträffande rättegångskostnader i disciplinmål avslår motionen 1975: 2088 idenna del; 7. att riksdagenbeträffande samordning mellan domstols straffmätning och disciplinär bedömningav avskedandefråga avslår motionen 1975: 208.9; 8. att riksdagenantar det i propositionen 1975: 78 framlagda förslaget till lag om ändring ibrottsbalken med den ändringen att övergångsbestämmelserna erhåller följandesåsom Utskottets förslag betecknade lydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag Denna lag träder i kraft . Lagen (1948:491) om'ämbetsansvar för vigselförrättare ivissa fall skall upphöra att gälla. Till suspension och avsättning får ej dömas efterikraftträdandet. Ar fråga om gärning, som har, begåtts före ikraftträdandet,och, som är straffbelagd enligt såväl äldre bestämmelse i 20 kap. 1, 2, 3 eller,4 § som motsvarande bestämmelse i dess nya lydelse, dömes till det straff förgärningen som föreskrives i den nya, bestämmelsen, Den äldre ber stämmeisenskall dock-tillämpas, om den leder till, lindrigare allmänt straff. I övrigtskall 5 § första och andra .styckena lagen (1964:163), om införande avbrottsbalken.äga,motsvarande tillämpning. Vad som föreskrives .i, 20.kap., 1 § andra stycket i,dess.nya lydelse skall tills vidare ej äga tillämpning i fråga ombesliit.angående taxering som fattas av taxeringsnämnd. Finns i författning som, gäller när denna lag träder ikraft.föreskrift cm tystnadsplikt utan att straffansvar är föreskrivet, för, åsidosättande därav, äger 20 kap. 3 § i dess nya lydelse ej tillämpning. Förekommer i lag eller annan författning, hänvisnjng ,tillföreskrift, som har ersatts genom ny bestämmelse, skall hänvisningen j ställetavse den nya bestämmelsen. Regeringens förslag Utskottels förslag Har i författning, som tillkommitgenom beslut av Kungl. Maj:t ensam, meddelats särskild föreskrift om straffeller åtal för åsidosättande av förbud att yppa eller utnyttja vad någon harerfarit i allmän tfänst eller under utövande av tjänsteplikt, får föreskriftenupphävas eller ändras av regeringen, om upphävandet eller ändringen innebäratt 20 kap. 3 § och 5 § tredje stycket i den nya lydelsen blir tillämpliga. 9. att antar det ipropositionen framlagda förslaget till lag om ändring i statstjänstemannalagen(1965: 274) med den ändringen att 38 § erhåller följande såsom Utskottetsförslag betecknade lydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag 38 § Beträffande justitieråd ellerregeringsråd prövar regeringen fråga om åtalsanmälan enligt 25 § eller omavstängning eller.läkarundersökning enligt 27 §.