bet · FY01KU12 · 1975-12-31 00:00:00 — Vidriksdagsbehandlingen av tandvårdspropositionen erinrade socialförsäkringsutskottet(SfU 1973:20) om departementschefens uttalande rörande riksförsäkringsverketsverksamhet samt betonade angelägenheten av en noggrann uppföljning redan frånbörian av taxans effekter. Utskottet underströk vidare departementschefensuttalande att redan från början genom olika undersökningarskulle följa utfallet av tandvårdstaxan. Tandvårdstaxans regler om utbetalning av ersättningtill tandläkare 4 § tandvårdstaxan hade från början följande lydelse: Tandläkare får ej meddela patient tandvård mothögre arvode än som följer av denna taxa. Tandläkaren får ej heller taga uthögre patientavgift av försäkrad än som framgår av taxan. Privatpraktiserandetandläkare är skyldig att i fråga om all tandvård som han meddelar företetandvårdsräkning för . Tandvårdsräkning uppsattes enligtfomulär som lastställes av . Il § tandvårdstaxan innehöll en bestämmelse om attförsäkringskassan skall bestämma den tandvårdsersättning som skall utgå förutförd behandling. Nämnda stadganden i tandvårdstaxan ändrades genomkungörelse (1974:626). 1 4§ andra stycket infördes därvidföreskrift om att privatpraktiserande tandläkare är skyldig att i fråga om alltandvård som han meddelar förete tandvårdsräkning för och redovisaarbetstid-och andra uppgifter som föreskriver. 111 §tillades att de i 4 § föreskrivna uppgifterna skulle vara en förutsättning förutbetalning av tandvårdsersättning. I20 kap. 8 § lagen om allmän försäkring, som enligt vad ovan anförts ärtillämplig även på tandvård, föreskrivs att den som är försäkrad eller eljestäger rätt till ersättning enligt lagen åligger att i enlighet med de föreskriftersom meddelas av regeringen eller efter regeringens bestämmande avriksförsäkringsverket lämna de uppgifter som är av betydelse förtill-lämpningen av lagen. Bemyndigande till har utfärdatsi särskilt brev (1962:403). Bemyndigandet avser bl. a. rätt för verket att utfärdaföreskrifter rörande skyldighet för enskild att lämna uppgifter som är avbetydelse för tillämpningen av lagen i den mån Kungl. Maj:t inte förordnat påannat sätt eller inte finner föreskrifterna vara av sådannatur att det inte ankommer på verket att meddela dem. Riksförsäkringsverketutfärdade en cirkulärskrivelse till de allmännaförsäkringskassorna angående tandvårdsersättning och förskott till tandläkareoch tandtekniker. Under punkt 1.2 behandlades de blanketter som skall användasi utbetalningsrutinen. Bland dessa återfanns "FKF 7304 Samlingsräkning -tandvårdersättning". Det angavs att blanketten skulle användas för varjeräkningsperiod (i regel månad) och att underiaget skulle utgöras av deenskilda tandvårdsräkningarna. Om blankettens innehåll kan nämnas att överstfinns en avdelning för ifyllande av uppgifter om tandläkaren. Härunder finnstvå särskilda fält, det ena för Uppgift om räkningsperiod m. m. och det andraför Uppgift om arbetad tid (vecka nr, antal timmar). Härefter följer plats förtandläkarens underskrift och för anteckningarom påträffadefel vid kontrollsummering, kontroll av taxans tillämpning, belopp att utbetalam. I den av försäkringskasseförbundet utgivna skriften Intyg och kvitton(tandläkaren/) sägs (s. 9) om fältet Uppgift om arbetad tidatt "i fältet anges (för statistiskt ändamål) arbetad tid underräkningsperioden med uppdelning ". Ändringarnai 4 och 11 ijij tandvårdstaxan tillkom efter initiativ av ,som i skrivelse till regeringen hemställde härom. I skrivelsenanförde avslutningsvis följande: Sammanfattningsvis vill riksförsäkringsverketframhålla att det synes verket nödvändigt att ett klariäggande sker av verketsrätt att fordra in sådant u"nderiag som krävs bl. a. för att verket skallkunna fullgöra uppgifter som verket uttryckligen fått sig ålagda genomuttalanden av regering och riksdag. Den behövliga informationen skulle medföraen utökning av hittillsvarande uppgiftslämnande. Verket hemställer mot den angivna bakgrunden att iförfattning intas föreskrift om tandläkares skyldighet att enligt formulär somfastställs av verket på tandvårdsräkningarna eller på annat sätt redovisaarbetstid och övriga uppgifter som verket funnit erforderiiga, samt attpatienten i den utsträckning verket föreskriver skall få del av och betygasådana uppgifter. Det måste även vara möjligt att från tandtekniker inhämtauppgifter om lager och inköpspriser för använt material. Som förutsättning förutbetalning av försäkringsersättning bör gälla att dessa bestämmelseriakttagits. Det bör särskilt framhållas, att de uppgifter om arbetad tid, somverket avser att inhämta med stöd av en sådan författningsbestämmelse, inteenbart kommer att registreras för statistiska ändamål. Tidsuppgifterna kommerliksom andra uppgifter på räkningarna m. m. att av försäkringskassorna användasockså för kontrolländamål. Skrivelsen hade aktualiserats av ett besvärsärendevari en privatpraktiserande tandläkare överklagat en försäkringskassas beslutatt vägra utbetala ersättning på den grund att tandläkaren påräkningsblanketten underlåtit att lämna uppgift om inarbetad tid. (Falletrefererat i JO:s ämbetsberättelse 1975 s. fann ibeslut att uppgift om arbetad tid inte var erforderiig förbestämmande av tandvårdsersättning . "På grund häravoch då det inte som villkor för utbetalande av ersättning kunde krävas attdessa uppgifter lämnades" biföll besvären. Ifrågavarandeändringar i tandvårdstaxan ur konstitutionell aspekt 2 kap. 3 § lagen om allmän försäkring innehållerett bemyndigande för regeringen att bestämma grunderna för tandvårdsersättningefter förslag från . Sådant beslut får enligt stadgandetfattas för högst i sänder. Tandvårdstaxan är således tillkommen med stödav detta bemyndigande. 1propositionen till tandvårdsreformen (1973:45) berörs bemyndigande-fråganendast kortfattat. Departementschefen anför sålunda: Maj:t föreslås bli bemyndigad att fastställagrunder för ersättning för utgifter för tandvård. Utredningen har som redan tidigareberörts lämnat förslag till en tandvårdstaxa, vari de närmareersättningsreglerna tas upp. Denföreslagna författningstekniken gör det möjligt att föra in de grundläggandebestämmelserna om den nya försäkringen i AFL utan att större ingrepp behövergöras i lagens nuvarande uppbyggnad. Jag förordar därför att utredningensförslag till författningsmässig utformning av tandvårdsförsäkringen i sinahuvuddrag läggs till grund för propositionen. föreslagit bör det ankomma på Kungl. Maj:t att fastställa denärmare ersättningsreglerna i en tandvårdstaxa. Tillden närmare utformningen av lagstiftningen återkommer jag i enspecialmotivering till de vid propositionen fogade lagförslagen. Frågan kommenterades inte närmare vidriksdagsbehandlingen (SfU 1973:20). Regeringens normgivningskompetens på grund avriksdagens bemyndigande behandlas i regeringsformens kapitel omnormgivningsmakten (8 kap.). Grundlagberedningen(SOU 1972:15 s. 104) anförde beträffande gränsen mellan lag ochtillämpningsföreskrift att denna med nödvändighet var flytande. Klart varenligt beredningen att huvudreglerna, förutsättningarna för ingripande osv,,alltid måste tas upp i själva lagen. Hur långt lagen skall gå i detaljer måstedäremot vara sak att bedöma. Departementschefenuttalade rörande regeringens behörighet att besluta föreskrifter omverkställighet av lag, vari innefattas bl. a. tillämpningsföreskrifter,följande: En fråga som förtjänar särskild uppmärksamhetgäller regeringens behörighet att bes\uta föreskrifter om verkställighet avlag. Enligt beredningen är gränsen flytande mellan sådant som bör avhandlas isjälva lagen och sådant som bör betraktas som verkställighetsföreskrifter. Detär, fortsätter beredningen, klart att huvudreglerna alltid måste tas upp isjälva lagen. Hur långt lagen skall gå i detaljer måste däremot vara riksdagenssak att bedöma. Ju mera detaljbetonad lagen blir, desto mindre blir utrymmetför reglering genom verkställighetsföreskrifter. Beredningens syn på hithörandefrågor illustreras av dess framställning av regleringen av tystnadsplikten.Enligt beredningen skulle endast strafföestämmelsen och det huvudsakligaangivandet av de intressen som skall skyddas genom denna plikt behöva anges ilag. Att i detalj ange de fall då tystnadsplikt skall iakttas skulle däremotenligt beredningen på grund av bestämmelsen om regeringens behörighet attutfärda föreskrifter om verkställighet av lag kunna ankomma på regeringen. Dethar under remissbehandlingen påpekats att det, om man accepterar beredningensnu angivna synsätt, blir möjligt att fl till stånd en långtgående faktiskdelegation av normgivning till regeringen vid sidan av den i grundlagenförutsatta och därmed sätta hela dennas kompetensfördelning ur kraft. Detskulle vara tillräckligt att begränsade sig till att besluta mycketallmänt hålla lagregler vilka sedan fylldes ut av regeringen med "verkställighetsföreskrifter".Jag delar de kritiskt inställda instansernas uppfattning att någon sådanmöjlighet självfallet inte bör finnas. Med föreskrifter om verkställighet avlag bör enligt min mening i första hand förstås till-lämpningsföreskrifteravrent administrativ karaktär. 1 viss utsträckning torde det emellertid varaofrånkomligt att tillåta, att regeringen med stöd av sin behörighet att beslutaverkställighetsföreskrifter i materiellt hänseende "fyller ut" enlag, även om lagen i och för sig skulle befinna sig inom det obligatoriskalagområdei. En förutsättning för att regeringen skall la göra detta måsteemellertid vara, att den lagbestämmelse som skall kompletteras är sådetaljerad att regleringen inte tillförs något väsentligt nytt genom den avregeringen beslutade föreskriften. 1 verkställighetsföreskriftens form fårsåledes inte beslutas om något som kan upplevas som ett nytt åliggande förenskilda eller om något som kan betraktas som ett tidigare ej föreliggandeingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Jag anserexempelvis att regeringen inte på grund av sin behörighet att beslutaföreskrifter om verkställighet av lag bör kunna utfärda sådana föreskrifter omtystnadsplikt som beredningen nämner. I det ovan anmärkta fallet i JO:s ämbetsberättelseanförde JO beträffande frågan om rättigheten att krävauppgift om inarbetad tid särskilt följande: Mot bakgrund av åliggandeenligt 2 kap. 3 S första stycket lagen om allmän försäkring samtdepartementschefens och socialförsäkringsutskottets förut återgivna uttalandenom att skulle genom olika undersökningar följa utfalletav tandvårdstaxan och beräkna tandläkares nettoinkomst anser jag attriksförsäkringsverket handlade helt följdriktigt då riksförsäkringsverketbestämde sig för att från tandläkarna inhämta uppgifter om arbetad tid. Sådanauppgifter kunde med allt fog anses behövliga som underlag för en meningsfulluppföljning av tandvårdstaxans utfall och beräkning av tandläkaresnettoinkomst. fick enligt min mening anses befogat intebara att inhämta sådana uppgifter utan också att med stöd av Kungl. Maj:tsbemyndigande enligt 20 kap. 8 j lagen om allmän försäkring ålägga tandläkarnaatt lämna dem. Närnågon i en ansökan om viss förmån eller ersättning underlåter att lämna enuppgift, som han genom föreskrift på ansökningsblankett eller eljest ålagtslämna och som bedömts behövlig för sakens prövning, blir den naturiiga följdenatt ansökningen i avsaknad av uppgiften förklaras ej kunna bifallas. Sökandentvingas alltså att lämna uppgiften för att komma i åtnjutande av det sökta. Detter sig dock fördenskull inte naturligt att i ett sådant fall säga att befogenhetenatt besluta om förmånen eller ersättningen används för att förmå sökanden attlämna viss uppgift. Uppgiften har här inget självändamål utan endast tilländamål att fullständiga det för ett positivt beslut erforderiiga sakligaunderlaget. Att ålägga den enskilde att lämna en sådan uppgift vid äventyr attansökan eljest avslås är såväl sakligt som rättsligt invändningsfritt. Annorlundaställer det sig om sökanden i ett ärende åläggs att vid äventyr att hansansökan eljest avslås lämna en uppgift som hänför sig till något annat än detsom utgör saken i ärendet och som alls inte behövs för denna saks prövning.Myndigheten använder då sina befogenheter som beslutande rörande vissa sakerför att lösa sina uppgifter som beslutande rörande andra saker eller för attbistå annan myndighet med information. Beslutsbefogenheterna används härvidför ett för dem fränTmande och av lagstiftaren ej avsett ändamål. Myndighetengår härigenom vid sidan av lagen och handlar sålunda olagligt. 1 en rättsstatfår en myndighet inte använda de befogenheter en lag ger den för andra ändamålän de är avsedda enligt lagen. Man brukar vid brott häremot tala om illojalmaktanvändning eller maktmissbruk. Att utan författningsstöd ålägga entandläkare att lämna uppgift om arbetad tid för "statistiskt ändamål"vid äventyr att hans ansökan om tandvårdsersättning eljest avslås framstår imina ögon som ett typiskt exempel på illojal maktanvändning. ' Beträffande frågan om medstöd av sina befogenheter att meddela tillämpningsföreskrifter ägde rätt attmeddela föreskrift av den innebörd som sedermera intogs i 11 ij tandvårdstaxan(rätt för försäkringskassa alt innehålla ersättning om tandläkare underlåtitatt lämna tidsuppgift) anförde JO avslutningsvis följande: Jagvill härtill erinra om mitt uttalande i ett tidigare ärende rörande fö- reskrifterutfärdade av (JO I972s. 486) alt så mycket torde kunnasägas som att, om inga särskilda omständigheter tyder på annat, ett uppdragtill en förvaltningsmyndighet att meddela tillämpningsföreskrifter är att sesom ett uppdrag vilket hänför sig till tillämpning i egentlig mening och intetill normgivning. Inga särskilda omständigheter har framkommit som tyder påatt i uppdrag att meddela till-lämpningsföreskrifterskulle ligga att inte bara meddela föreskrifterom till-lämpning i egentligmening ulan också att ge normer om t. ex. sanktioner mot försummatuppgiftslämnande. Det kan därför omöjligen antas att i förordningsmakten ifråga skulle ingå en befogenhet att införa en så kraftigt verkande ochingripande ekonomisk sanktion som ett inställande av tandvårdsersättningsutbetalning innebär. Fråga är ju om en sanktion som till sin verkningskraft ärvida överiägsen t. ex. vitet. PMmed vissa uppgifter ang. slopande av beteckningen Kunglig i namnet på statligamyndigheter besvarade justitieministern enfråga angående vilka principer som legat till grund för beslutet att ta bortbeteckningen "Kunglig" för myndigheter, militära förband m. m. isamband med den nya författningens ikraftträdande och för hur beslut fattats idenna fråga. Justitieministern anförde bl. a. att enligt regeringsformvärdet kungen som styrde riket. I detta låg bl. a. att kungen hade detformella chefskapet över de myndigheter som var underställda Kungl. Maj:t.Bruket av ordet "Kunglig" framför myndighets namn utgjorde enmarkering av detta förhållande. Någon föreskrift om att myndighets namn skulleföregås av ordet "Kunglig" fanns enligt justitieministern inte. Påsenare tid inrättade myndigheter använde inte ordet framför sina namn. Ordetförekom inte heller framför myndighets namn i lagar och andra författningar.Enligt den nya regeringsformen är det regeringen som styr riket. Myndigheternalyder därefter under regeringen, inte under kungen. En konsekvens av detta varenligt justitieministern att ordet "Kunglig", som markerarmyndighetens lydnadsställning i förhållande till kungen, borde slopas framförmyndighets namn. När det gällde militära myndigheter och förband tillkom den omständighetenatt kungens ställning som högste befälhavare upphör. Frånstatsrådsberedningen har inhämtats att frågan om slopande av"Kunglig" diskuterades vid en s. k. allmän beredning i slutet avoktober 1973. Man kom därvid fram till den ståndpunkt som redovisades av justitieministerni frågedebatt den 28 novembei 1974. Något'formellt regeringsbeslutansågs inte erforderiigt. Statsrådsberedningen har vidare upplyst altbeteckningen "Kunglig" kommer att slopas i statskalender ochi svenska försvarsväsendets rulla. Statskalendernutges enligt avtal mellan staten och AB Allmänna förlaget. Försvarsväsendetsrulla utarbetas inom försvarsdepartementet. Chefenför administrativa avdelning utfärdade den 5 februari1975 följande meddelande till bl. a. alla lönade utlandsmyndigheter. "Ioch med den nya regeringsformens ikraftträdande har Konungens formellachefsskap över de myndigheter som lydit under Kungl. Enligt dennya regeringsformen lyder myndigheterna under regeringe, inte under Konungen.Som följd härav bör prefixet "Kunglig" eller förkortningen däravslopas framför myndghetsnamn. Rundstämplar med prefixet "Kungl." PM bytas ut. Successivt utbyte av sigill inomdepartementet pågår. Papper, kuvert, komplimentskort m. m. med prefixet"Kungl." på olika språk får användas till dess upplagan tar slut.Därefter beställs nya utan prefix. Kongruens bör tillämpas mellan brevhuvud ochstämpeltext, dvs. äldre stämplar används för äldre brevpapper. Vid skrift- och noteväxling med främmandebeskickningar i bör, så länge äldre brevpapper används, inlednings-och avslutningsfrasen innehålla prefixet "Kungl." Vid skrivelse från departementet tillutlandsmyndighet och vice versa eller från myndighet i utrikesförvaltningentill annan svensk myndighet bör prefixet icke begagnas i text. Prefixet "Kungl." på skyltar, ipräglingspressar för pass och på ut-rikesrepresentationens sigill får behållastills vidare, men skall borttagas vid nyanskaffning. Utlandsmyndigheternakommer på vapenplåtar etc. som ny-anskaffas att benämnas "Sverigesambassad/generalkonsulat/konsulat/vi-cekonsulat". Det bör i sammanhanget observeras att storariksvapnet numera är att anse som det Kungl. Husets personliga vapen. Myndighetbör begagna lilla riksvapnet. Utbyte behöver dock inte ske annat än i sambandmed nyanskaffning." Frågan om rikets vapenregleras i lag (SFS 1908:65). Som underbilagor 1-3 fogas två promemorior m. (utriksdepartemenlet, statsrådsberedningen) ang. vapen, sigill m. m. Sigilloch stämplar inom (1 bil.) Som framgår av närslutna skrivelse frånstatsrådsberedningen skall beteckningen "Kunglig" utgå ur texten påsigillen i anslutning till ikraftträdandet av den nya RF. Beteckningenkan dock tills vidare bibehållas inom ulrikesrepresentatio-nen på sigill,stämplar, vapenplåtar, brevpapper, kuvert, komplimentskort o. dyl. samt ipräglingspressar för pass. Beträffandedet framtida bruket av de s. k. rundstämplarna inom departementet torde enbegränsning böra ske till endast verbalnoter. Stämpelbruketpå de s. k. tredjepersonskrivelserna bör principiellt kunna upphöra. Enersättningsanskaffning med modifierade rundstämplar (i bruk f n. minst 400 st.)beräknas medföra en engångsutgift på . KU 1975:12 18? En konsekvens av den nya RF blir att bl. a.departementen upphör att vara "Kunglig", Det har ansetts lämpligt altbl. a. sigill med denna beteckning framför departementsnamnet byts ut motsådana som upptar enbart departementsnamnet. Ifråga om utformningen av de nya sigillen har samråd skett medstats-heraldikern. Man har därvik kommit fram till att de nya sigillen börbestå av det krönta lilla riksvapnet omgivet av resp. departementsnamn enligtsamma modell som utarbetats för regeringsrätten och högsta domstolen. PMangående fråga om vissa villkor i samband med lokalisering av industriverksamhet Bostadsministern besvarade enenkel fråga i om vilka principer som gäller för uttagande avavgifter vid produktion av oljeplattformar. Bostadsministern yttrade bl. Frågansynes avse vilka villkor som kan föreskrivas i samband med till-ståndsgivningenligt 136 a § byggnadslagen. Denna bestämmelse, som innebär att Kungl. Maj:tskall pröva vissa industrilokaliseringar, infördes som riksdagenlade fast riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten. 1 likhet med vadsom gäller då Kungl. Maj:t ger tillstånd till företag enligt vattenlagen ges i136 a § byggnadslagen möjlighet för Kungl. Maj:t att vid tillståndsgivningföreskriva villkor för tillgodoseende av allmänna intressen. I huvudsak kansådana villkor avse dels åtgärder av skadeför-byggande karaktär, delsålägganden att betala penningbelopp eller att utföra åtgärder för atttillgodose allmänna intressen som annars inte skulle kunna kompenseras. Fråganhuruvida penningbelopp över huvud taget skall föreskrivas i tillståndsärende,antingen detta gäller tillverkning av oljeutvinningsplattformar eller annanverksamhet, måste prövas i varje enskilt fall med hänsyn till företagetsomfattning och art samt platsen för företaget och de konsekvenser etableringenmedför. Befinns föreskrifter om penningbelopp böra meddelas får beloppetsstoriek prövas med beaktande av nämnda omständigheter och de intressen somskall tillgodoses. Prövningen måste alltså avse varje enskilt fall, och någraexakta regler går följaktligen inte att uppställa. Den berörda bestämmelsen ibyggnadslagen- 136 a-har följande innehåll: Är valet av plats för industriell eller liknandeverksamhet av väsentlig betydelse för hushållningen med landets samlade mark-och vattentillgångar, skall verksamhetens lokalisering prövas av Konungen.Konungen föreskriver vilka slag av sådan verksamhet som skall underkastasKonungens prövning och kan även föreskriva sådan prövning beträffande vissverksamhet som avses i första punkten. Tillståndenligt första stycket till lokalisering får meddelas endast om kommunentillstyrkt detta. Konungen kan föreskrivavillkor för tillgodoseende av allmänna intressen. Tillståndkan göras beroende av att saken fullföljes genom ansökan i den ordning som föreskrives imiljöskyddslagen (1969:387). Kungörelsen(1972:781) om lokaliseringsprövning beträffande industriell verksamhet enligt136 a! ; byggnadslagen m. m. a. följande bestämmelser: Nyanläggning av följande slag av verksamhet skallprövas av Kungl. Maj:t: Maj:t: 1. järn- och stålverk, metallverk ochferrolegeringsverk, 2. träsliperi, pappersbruk och cellulosafabrik, 3. fabrik för framställning av petrokemiska produkter, 4. fabrik för raffinering av råoljor, 5. atomkraftanläggning, 6. anläggning för upparbetning av atombränsle, 7. ångkraftanläggning och annan anläggning för eldningmed fossilt bränsle med tillförd effekt överstigande 500 MW, 8. fabrik för framställning av gödselmedel, 9. cementfabrik. Maj:t för särskilt fall att verksamhet som avses i första stycket ej ärav väsentlig betydelse för hushållningen med landets samlade mark- ochvattentillgångar, kan Kungl. Maj:t medgiva undantag från prövningsskyldighetenligt första stycket. Som underbilaga fogas det beslut omavgiftsbeläggning av produktion av oljeborrtorn som diskuterades ifrågedebatten (se s. 6-8 i bilagan). Något ytteriigarefall av sådan avgiftsbeläggning har enligt uppgift från bostadsdepartementetinte förekommit. Enligt19 S miljöskyddslagen (ML) kan regeringen i vissa större ärenden där det ärfråga om miljöfariig verksamhet (se 6 § miljöskyddslagen) meddela särskildavillkor för att tillgodose allmänna ändamål i bygden. Sådana villkor harmeddelats i ett ärende, nämligen i det s. k. Brofjordenärendet . Regeringenkan enligt 4 kap. 17 S vattenlagen (VL) förordna att större vattenföretagstillåtlighet skall prövas av regeringen. I samband med sådan prövning kanregeringen - 4 kap. 18 § - föreskriva villkor för att tillgodose allmännaintressen (se SFS 1971:531). Sådan möjlighet har funnits sedan vattenltigenstillkomst 1918 och utnyttjats i betydande omfattning. Villkoren har ofta gåttut på att sökanden i vattenmål ålagts att betala vissa belopp, s. k.villkorsmedel. Beträffandemotiven till den aktuella bestämmelsen i byggnadslagen (BL) - 136 a-anfördes iprop. 1972:111 om fysisk riksplanering (bilaga 2 s. 367-368 och 398) bl. "Denföreslagna ordningen för Kungl. Maj:ts prövning innebär att Kungl. Maj:t eftersärskild ansökan av den som vill driva verksamheten meddelar ett beslut rörandefrågan om verksamheten får förläggas till viss plats eller inte. Skulleprövningen utmynna i ett avslagsbeslut blir detta naturligtvis bindande. Omansökningen bifalls, måste verksamheten i tillståndsbeslutet preciseras tillsin art och omfattning. Jag biträder förslaget i promemorian att Kungl.