bet · FY01LU16 · 1975-12-31 00:00:00 — Utskottet vill erinra om att förslaget innebär attbestämmelsen i 3 kap. 6 tj första punkten om jämkning av oskäligi betungandeprincipalansvar m.m. upphävs och ersätts av den föreslagna allmänna jämkningsregeln.Utskottet vill iillägga att utskottet förutsätter att möjligheterna tilljämkning enligt denna grund även i fortsättningen utnyttjas mycket restriktivtnär dét gäller ansvar för det allmänna i enlighet med de motivuttalanden somgjordes vid SkL:s tillkomst och som delvis återgivits här ovan. Utskotiet villmed aiiledning av riiotionsyrkandet vidare erinra om att den enligtpropositionens förslag kvarstående jämkningsregeln i den nuvarande andrapunkten, som ger viss möjlighet all vid sakskada la hänsyn till bl. a.försäkring på den skadelidandes sida, omfattar såväl enskilda och offentligaarbetsgivares principalansvar enligt 3 kap. 1 !j som det allmännas ansvar förmyndighetsutövning enligt 3 kap. 2 tj. Något skäl att i förevarande avseendegöra skillnad mellan statens och kommunernas principalansvar, å ena sidan, ochderas ansvar för myndighetsutövning, å den andra, torde enligt utskottetsmening knappast kunna anföras. Det kan i sammanhanget påpekas alt del allmännasansvar för myndighetsutövning har större räckvidd än principalansvaret genomatl det omfattar även ren förmögenhetsskada på grund av culpa iutomobligatoriska förhållanden. Såsomtidigare nämnts gör den nuvarande jämkningsregeln i 3 kap. 6 tj andra punktendet möjligt att även till förmån för staten eller en kommun mildraskadeståndsskyldigheten när den skadelidande har försäkring. Enligt utskottetsmening är det nödvändigt att också med avseende på del allmännas ansvar hatillgång till denna jämkningsmöjlighel. Av uttalanden i samband med stadgandetstillkomst framgår au man tänkt bl. a. på skador på fartyg och flygplan, vilkarepresenterar mycket stora värden och regelbundet är eller kan varaförsäkrade. Förevarande jämkningsregel gör det således möjligt att åläggastaten ett begränsat skadeståndsansvar, om t. ex. ett fel även trafikledare påen statlig flygplats medföratt ett försäkrat flygplan havererar, eller om enfelaktig sjömärkning leder lill en fartygskatastrof Regeln får till följd alt isådana fall utgår fullt skadestånd för personskadoi", men däremot inle förskada på flygplanet respektive fartyget. Att jämkningsgrunden bör omfattaockså oriktig myndighetsutövning finner utskottet likaså befogat. Det kan isammanhanget erinras om att även beslut som utgör ett led i obligatorisk kontrollverksamhet- t. ex. rörande byggnader, hissar, vattendrag, bilar, fartyg, livsmedel ochläkemedel - är att hänföra till myndighetsutövning. Utskottetvill vidare fästa uppmärksamheten på att faslän propositionens förslag inteinnebär några nyheter i sak beträffande jämkning av det allmännasskadeståndsansvar så medför förslaget dock betydande fördelar ur lagteknisksynpunkt. Den nuvarande redaktionella uppställningen med två skildajämkningsgrunder sammanförda i 3 kap. 6 tj SkL synes utskottet onödigtförsvåra lagtextens läsbarhet. Genom att jämkningsregeln i den nuvarandeförsta punkten utgår, blir paragrafens innehåll i fortsättningen betydligtlättare att uppfatta. Såsomtidigare nämnts har den kvarvarande regeln om jämkning på grund av försäkringaroch försäkringsmöjligheler ett nära samband med försäkringsbolagensmöjligheter all utöva regressrätt. Med hänsyn härtill vill utskottetavslutningsvis erinra om att i skadeståndskommilténs återstående uppdrag ingåratl utreda en reform av reglerna om försäkringsgivares regressrätt och därmedsammanhängande frågor, bl. a. om självförsäkrares rätt till skadestånd och denverkan det kan ha på skadeståndsansvaret att den skadelidande underlåtit attskydda sig genom sedvanlig försäkring. Kommittén har ställt i utsikt att den jsamband med slutförandet av sitt uppdrag kommeratt lägga fram förslag till bl.a. generella reglerom jämkning och bortfall av skadeståndsskyldighei på grundav den skadelidandes försäkringar och försäkringsmöjligheler (SOU 1971:83 s.37, 49 och 70). Utredningsarbetet synes i denna del komma att bedrivas isamråd med för-säkringsrättskommiltén (direktiv, se kommittéberättelseJu 62). Det torde således med hänsyn till del nu anförda finnas anledning förriksdagen att återkomma till den fråga som motionärerna här tagitupp. Pågrund av vad sålunda anförts avstyrker utskottet bifall till motionen1975:1818, såvitt nu är i fråga. Införandeav strikt skadeståndsansvar för arbetsgivare m. m. Den allmänna culparegeln har lagfästs i 2 kap. 1 tjSkL. Det stadgas där att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållarperson- eller sakskada skall ersätta skadan, såvida icke annat följer avlagen. Egenculpa är emellertid ej alltid förutsättning för utomobligaioriskt skadeståndsansvar.Samhällsutvecklingen, framför allt utvecklingen inom industrin ochkommunikationsväsendet med de ofantligt ökade skaderisker dessa verksamheterinnebär, har medfört att i allt större utsträckning -på grund av bestämmelser ispeciallagstiftning eller enligt grundsatser som utbildats i rättspraxis -objektivt (strikt) skadeståndsansvar kommit att till-lämpas, dvs. ansvar förannans vållande eller ansvar oberoende av om vållande ligger någon till last.I det senare fallet brukar ansvaret betecknas som rent objektivt eller rentstrikt ansvar. Reglerom strikt ansvar återfinns i ett flertal lagar, t. ex.järnvägsansva-righetslagen (1886:7 s. 1), elanläggningslagen (1902:71 s. 1),luftfartsansvarighetslagen (1922:382), ägofredslagen (1933:269), lagen(1943:459)om tillsyn av hundar, atomansvarighetslagen (1968:45),miljöskyddslagen (1969:387), datalagen (1973:269) och lagen (1973:1198) omansvarighet för oljeskada lill sjöss (vilken ännu ej trätt i kraft). Utan stödav skriven lag har i rättspraxis utbildats regler om strikt ansvar för vissaformer av fariig verksamhet, såsom omfattandesprängningsarbeten och särskilt fariiga militärövningar. Vadbeträffar ansvar för annans vållande utan eget vållande stadgas i 3 kap. I tjSkL att den som har arbetstagare i sin tjänst skall ersätta person-ellersakskada som arbetstagaren vållar genom fel eller försummelse i tjänsten ochatt motsvarande gäller i fall då arbetstagare i tjänsten vållar ren förmögenhetsskadagenom brott. Principalansvar enligt dessa bestämmelser skall gälla oavsett omden skadevållande medhjälparen intar en överordnad ställning eller har en merunderordnad befattning och skall tillämpas oberoende av om skadan har drabbaten utomstående person eller någon av arbetsgivarens egna anställda. Enfråga av stor betydelse för både skadeståndsskydliga och skadelidande är vem avdem som skall bevisa de olika omständigheter som kan inverka påskadeståndsfrågan. Huvudregeln kan sägas vara att bevisbördan beträffande enviss omständighet ligger på den part som vill åberopa omständigheten till sinfördel. Vid culpaansvar skall alltså den skadelidande bevisa atl den som hanbegär skadestånd av har varit vållande. Lyckas han inte med det, godtar manhans motparts påslående alt denne handlat fullt korrekt. Det är också denskadelidande som skall bevisa alt det föreligger adekvat kausalitet mellanvållandet och skadan. Vid strikt ansvar måste den skadelidande på motsvarandesätt bevisa alt den skada han har lidit är av den art som avses med desärskilda reglerna om strikt ansvar och all den härrör från motpartensverksamhet eller egendom. Vidare är det den skadelidandes sak atl bevisaomfattningen av sina skador. Han måste därvid kunna styrka att det föreliggerett adekvat orsakssammanhang mellan skadefallet och de kostnader och föriusterhan begär ersättning för. Däremot åligger det den skadeståndsskyldige attbevisa att den skadelidande medverkat till skadan, om han lill sitt försvarvill åberopa reglerna om jämkning på grund av medvållande. Enligtvissa lagar slipper den skadelidande bevisa vållande på motpartens sida. Istället är det den mot vilken skadeståndsanspråket riktas som får skaffa frambevisning om att han, eller dem han ansvarar för, inte har varit oaktsam.Bevisbördan är således omkastad så att det åligger svaranden i skadeståndsmåletalt visa sig vara fri från vållande("exculpation"). Ett på dylikpresumerad culpa grundat ansvar kallas ofta presumtionsansvar. Den i praktikenviktigaste lagen som föreskriver ansvar av denna typ är bilansvarighetslagen(1916:312). Presumtionsansvar gäller också enligt sjölagen (1891:35 s. 1) i deflesta skadefall för redaren. Imotionen 1975:1142 hemställs att strikt ansvar införs för alla företag, så attföretagen blir skadeståndsskyldiga för skador som uppstår i samband medarbetet. Vidare hemställs atl principen om "omvänd bevisföring"genomförs på detta område, så atl företag har att bevisa sig fria från skuldmed avseende på framställda skadeståndskrav. Motionärerna pekar på att arbetareständigt utsätts för nya skaderisker. Industrin använder allt fler nya kemiskapreparat med okända verkningar på människorna. fallenökarsamtidigt som skadorna blirallt svårare att bota. Föratt motverka dessaeffekter måste enligt motionärernas uppfattning bl. a. skadeståndsreglerna ändraspå det sätt som föreslås i motionen. Utskottethar fiera gånger tidigare haft atl ta ställning till frågor av det slag somberörs i motionen (se LU 1972:10 s. 135-137 och LU 1973:24). Utskottet hardärvid avstyrkt bifall till liknande motionsyrkanden och de invändningar somfrån utskottets sida anförts mot förslagen finner utskottet alltjämt ägagiltighet. Vad först gäller förslaget om införande av strikt skadeståndsansvarför alla arbetsgivare vill ulskotlet erinra om att man just på yrkesskadornasområde övergått från ett ersättningssystem byggt på strikt ansvar förarbetsgivare till ett av arbetsgivarna bekostat försäkringssystem, somsuccessivt byggts ut och förstärkts. Det bör enligt utskottets mening i dettasammanhang understrykas att skyldigheten att betala tillyrkesskadeförsäkringen är ett sätt på vilket arbetsgivarna lämnar ersättningarför olycksfall i arbete. Därjämte lämnar arbetsgivarna betydande bidrag lillden allmänna sjukförsäkringen och erlägger avgifterna för allmän tilläggspension,vilken bl. a. inkluderar s. k. förtidspension lill den som blivit varaktigtarbelsoförmögen, t. ex. genom olycksfall i arbete. Utskottet vill vidareframhålla alt del skulle vara onödigt dyrbart och innebära slöseri med tillgängligaresurser att för reglering av ersättning för olycksfall i arbetet ha tvåsystem, ett skadeståndsrättsligt byggt på strikt ansvar och ett system byggt påyrkesskadeförsäkringen. Utskottet vill i sammanhanget påpeka atl den senarelagen täcker också vissa yrkessjukdomar, vilka ej kan rubriceras som olycksfalloch som således ej skulle kunna ersättas om man enbart hade au lita tillskadeståndsregler för alt lösa ersättningsfrågan. Uppenbarligenär del i motionen aktualiserade problemet om den fortsatta utbyggnaden av det ekonomiskaolycksfallsskyddel vid yrkesskadefall en viktigt social fråga, som tillmäts högprioritet av arbetsmarknadens parter. När det gäller alt ta ställning tillvilka metoder man bör välja för att lösa detta problem vill utskottet till enbörjan erinra om att yrkesskadeförsäkringen f n. är föremål för översyn avyrkesskadeförsäkringskommitlén. Utskottet vill vidare hänvisa till att isamband med SkL;s tillkomst framhölls del från statsmakternas sida atti den mån föreliggande önskemål om förbättringar av det ekonomiskaolycksfallsskyddet inte kunde tillgodoses genom en fortsatt utbyggnad avyrkesskadeförsäkringen borde behoven täckas genom att arbetsmarknadsparternagemensamt inrättar kollektiva försäkringssystem till arbetstagarnas förmån.Sådana gruppförsäkringsanordningar kan i fråga om grunderna för beräkning aversättningarna delvis anpassas till vad som gäller inom skadeslåndsrälten, ocharbetstagarna kan därigenom beredas ett skydd som är i stort sett likvärdigtmed det skydd som regler om strikt skadeståndsansvar skulle ge. Vidare kan skaderegleringengöras avsevärt billigare och snabbare än i ett skadestånds-rättsligt systemgenom att vissa ersättningar, bl. a. för sveda och värk o. d., särskilt imindre komplicerade fall, ftistställs alt utgå enligt pä förhand be- Slutligen bör också erinras om de möjligheter till endifferentiering av ersättningsnivån efter skiftande behov och resurser somförsäkringsanordningar av detta slag inrymmer och som saknar motsvarighet i ettskadeståndsrättsligt system. Utskottetvill mot denna bakgrund peka på att ett stort antal kollektivaförsäkringssystem har tillskapats som ger ett ytteriigare ekonomiskolycksfallsskydd vid yrkesskador. Sålunda finns efter avtalmellan och enijänstegrupplivförsäkring för såväl organiserade som oorganiserade arbetstagare,vilken meddelas av Arbetsmarknadens försäkringsbolag (). Liknandegrupplivförsäkringar finns för arbetstagare hos staten, kommunerna ochkooperationen saml för värnpliktiga. Försäkringsavgifterna erläggs avarbetsgivarna. Vid sidan av tjänstegrupplivförsäkringarna, som omfattarcirka 3,2 miljoner personer, har utvecklats en vidsträckt verksamhet medfrivilliga grupplivförsäkringar omfattande olika kategorier av människor.Dessa försäkringar lämnar regelmässigt utrymme för medinlräde för denförsäkrades maka eller make. De frivilliga grupplivförsäkringarna omfattar f.n. cirka 3,6 miljoner direkt försäkrade. Deanställdas krav på trygghet kan också tillgodoses av frivillig försäkring påden skadeståndsskyldiges sida, nämligen om arbetsgivaren har försäkringsskyddi form av ansvarsförsäkring (s. k. företagsansvarsförsäkring). En särskild formav ansvarsförsäkring är den trygghetsförsäkring vid yrkesskada (TFY) som lillföljd av kollektivavtalsreglering gäller på stora delar av arbetsmarknaden fr.o. m. den . Trygghetsförsäkringen har till syfte att ge den somdrabbas av personskada genom olycksfall i arbetet full ersättning - såvälekonomisk som ideell - enligt skadeståndsrältens normer ulan att del behövervisas att arbetsgivaren eller annan är skade- , ståndsskyldig. Försäkringenmeddelas av ett särskilt konsortium bildat av de större försäkringsbolagen. 1huvudsak molsvarande regler gäller på det statligt lönereglerade området pågrund av kollektivavtal om ansvarighetsförsäkring för personskada m. m. (statenspersonskadeförsäkring). Denkraftiga expansion av olika kollektiva försäkringssystem, som ägt rum påarbetsmarknaden , bekräftar enligt utskottets mening det riktigai den målsättning för det fortsatta reformarbetet på yrkesskadeområdet, somstatsmakterna gav uttryck för i samband med antagandet av SkL. uppfattning bör önskemålen om förbältringar av del ekonomiskaskyddet vid yrkesskadefall även i fortsättningen tillgodoses genom en successivutbyggnad av yrkesskadeförsäkringen och av kompletteradeersättningsanordningar i form av kollektiva försäkringar. Ett bifall tillmotionärernas förslag om införande av strikt skadeståndsansvar för arbetsgivarnaskulle emellertid rycka undan grunden för de redan existerande kollektivavtalsregleradeförsäkringarna och skulle även omöjliggöra en önsk- värd ytterligare expansionav sådana ersättningssystem. Utskottet avstyrker därför bifall lill förevarandemotionsyrkande. Vad slutligen gäller förslaget om omvänd bevisbördabör del framhållas att man därigenom i realiteten uppnår sammaskadeståndsansvar som om ett strikt skadeståndsansvar gällde. De invändningarsom kan riktas mot ett strikt ansvar äger följaktligen giltighet ocksåbeträffande ett ansvar med omvänd bevisbörda (s. k. presumtionsansvar).Beträffande de nuvarande bevisnormerna vill utskottet dock fästauppmärksamheten på atl vållandet i själva verket är sammansatt av så mångaolika faktorer, att del är svårt att tala om någon enhetlig bevisbörda rörandedem. Det ankommer i praxis säkerligen på den skadelidande att visa alt någonfelaktighet ligger den till last som påstås vara oaktsam, men beträffandelänkbara ursäkter torde bevisbördan snarare åvila den som gör gällande att devarit för handen i del särskilda fallet. I den praktiska rättstillämpningenuppkommer i sådana fall ofta ett slags exculperingssiiuaiion för svaranden. Mankan också peka på atl de rättstillämpande organen ibland godtar atl endast storsannolikhet kan påvisas beträffande orsakssambandet mellan skadan och denhändelse som påstås vara ansvarsgrundande. Föratl ge en mera rättvisande bild av de nuvarande reglerna om bevisbördansplacering vill utskottet också peka på att talan om skadestånd enligt SkL kangrundas på anonyma fel - skadevållaren kan inte utpekas - eller kumulerade fel- flera mindre fel som inle vart för sig uppfyller kravet på culpa. Med hänsynhärtill har genom SkL uppkommit ett i förhållande lill äldre rätt gynnsammarebevisläge för den skadelidande. Den skadelidandes bevisskyldighei bör vidaresältas i relation till den skade-slåndsgrundande handlingsföreskrift somåterfinns i 7 ;j första stycket arbetarskyddslagen (1949:1) och som åläggerarbetsgivare alt "iakttaga allt som med hänsyn till arbetets natur och deförhållanden, under vilka arbetet bedrives, samt arbelslagarens ålder,yrkesvana och övriga förulsättningar för arbetet skäligen kan erfordras för atlförebygga att hos honom sysselsatt arbetstagare ådrager sig ohälsa i följd avarbetet eller drabbas av olycksfall däri". Utskottetvill dock avslutningsvis erinra om den debatt som förekommitbeträffande svårigheterna atl få vissa sjukdomstillstånd atl bli klassificeradesom yrkesjukdomar enligt yrkesskadeförsäkringen. Svårigheterna har i dessafall berott på den osäkerhet som från vetenskaplig synpunkt förelegat i frågaom eventuella sjukdomsalstrande egenskaper hos vissa kemiska ämnen. Detta har isin tur medfört problem angående orsakssamband och orsakskonkurrens. Såsomtidigare nämnts är yrkesskadeförsäkringen f. n. föremål för översyn avyrkesskadeförsäkringskommittén. Självfallet kan resultatet av kommitténsställningstaganden till frågeställningar av detta slag komma att faåterverkningar även på de allmänna skadeståndsrällsliga bevisbördereglerna,åtminstone inom yrkesskadeområdel. F. n. finns det emellertid enligt utskottetsmening ej anledning atl frångå den ståndpunkt som tidigare intagitmed avseende'på motionsyrkanden angående omvänd bevisbörda. På grund av del anfördaavstyrker utskotiet bifall till motionen 1975:1142. Samordningenmed de nya trafikskadereglerna De genom propositionen framlagda lagförslagenföreslås träda i kraft . Avsikten har varit atl beträffandemedvållandereglerna uppnå en samordning med de nya trafikskaderegler som kanväntas bli resultatet av irafikskadeutredningens betänkande (SOU 1974:87)Trafiksskadeersättning. Utredningens förslag upptar bl. a. vissa regler omskadelidandes medvållande till irafikskada, vilka har samband medskadeståndslagens allmänna bestämmelser om medvållande. Föredragande statsrådethar vid framläggandet av förevarande lagförslag räknat med atl propositionenpå grundval av utredningens belänkande skulle kunna föreläggas i sågod tid atl också nya trafikskaderegler kunde träda i kraft . Arbetetmed sistnämnda lagförslag har emellertid tagit än som ursprungligenberäknats. Man torde böra räkna med att nya trafikskadereglerkan träda i kraft tidigast . Utskottethar övervägt om vid sådant förhållande utskottet i detta lagstiftningsärendebör genom utskottsinitiativ framlägga förslag om en särskild reglering avfrågan, vilken inverkan den skadelidandes medvållande bör ha på rätlen lillskadestånd vid trafikolycksfall. Utskottet har emellertid stannat för att inlef n. föreslå några sådana lagändringar. Utöver del ovan anförda har de i propositionenframlagda förslagen inte givit utskotiet anledning till erinran eller särskiltuttalande. 1. beträffande begränsning av ersättningsnivån vidpersonskada atl avslår motionen 1975:1821, 2. beträffande omprövning av skadestånd alt riksdagenmed avslag på motionen 1975:1817 antar 5 kap. 5 tj i det genom propositionen1975:12 framlagda försläget till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207), 3. beträffande samordning mellan skadestånd och andraförmåner vid personskada att - med förklaring alt propositionen idenna del inle kunnat oförändrad godtas - med bifall till motionen 1975:1820,yrkandet 1, antar 5 kap. 3 tj förslaget till lag om ändring i skadeståndslagenmed i här nedan som utskottets förslag betecknad lydelse: Vid bestämmande av ersättning för inkomstföriusteller föriust av underhåll avräknas förmån som den skadelidande med anledningav förlusten harrätt till i form av 1. ersättning, som utgår på grund av obligatoriskförsäkring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring eller lagen (1954:243)om yrkesskadeförsäkring, eller annan likartad förmån, 2. sjuklön eller pension som utges av arbetsgivare pågrund av anställningsavtal, 3. pension som utgår på grund av kollektivtjänstepensionsförsäkring, 4. periodisk ersättning som utgår på grund av sådanolycksfalls- eller sjukförsäkring som har meddelats på grund av kollektivavtal. /skälig omfattning avräknas även periodisk ersättning som den skadelidande medanledning avförlusten har rätt lill på grund av annan olycksfalls-ellersjukförsäkring än som omfattas av första stycket. 4. beträffande omprövningsräll på grund av ändradeförhållanden på den skadeståndsskyldiges sida atl med anledning avmotionen 1975:1820, yrkandet 2 i motsvarande del, som sin mening ger regeringenlill känna vad utskottet anfört, 5. beträffande jämkning av oskäligt betungande skadeståndatt a) med anledning av motionerna 1975:1818, yrkandet 1,och 1975:1820, yrkandet 3, som sin mening ger regeringen lill känna vadutskottet anfört angående tilläggsdirektiv lill brottsskadeutredningen, b) med anledning av motionen 1975:1820, yrkandet 2,såvitt nu är i fråga, godkänner vad utskottet anfört angående rekvisitet ombeaktande av den skadelidandes behov av skadeståndet m. m., 6. atl med avslag på motionen 1975:1820,yrkandet 2, antar 6 kap. 2 tj förslaget lill lag om ändring i skadeståndslagen, 7. beträffande patientförsäkring alt avslårmotionen 1975:1134, 8. beträffande skador vållade av intagna på kommunalvårdinrättning att avslår motionen 1975:726, 9. beträffande barns och ungdoms skadeståndsskyldigheiatt avslår motionen 1975:104, yrkandena 1 och 2, 10. beträffandejämkning av det allmännas skadeståndsansvar att med avslag påmotionen 1975:1818, yrkandet 2, antar 3 kap. 6 ij förslaget till lag om ändringi skadeståndslagen, 11. beträffandeinförande av strikt skadeståndsansvar m.m. att avslår motionen1975:1142, 12. altriksdagen antar förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen i vadförslaget ej omfattas av utskottels hemställan under 2, 3, 6 och 10, 13.atl antar övriga i propositionenframlagda lagförslag. Närvarande:herrar Svanslröm (c), (), ()', i (c)(), herrar i (s), (), i (s), {m)\ i (c), (vpk)', (),()', i (s), (), fruHjalmarsson (s), herrar Henmark (fp). Lövenborg (vpk)' och ()'. Endast närvarande vid p Endast närvarande vid p Endast närvarande vid p Endast närvarande vid p Ejnärvarande vid p. 7-13 i utskottets hemställan Endast närvarande vid p. 7, 9,10 i uiskoltels hemställan 7-13 i utskottets hemställan 4-6 i utskottetshemställan 11-13 i utskottets hemställan 1-3 i utskottets hemställan 1-6, 8 iutskottets hemställan beträffande,/ä'«7/7/>;.gav oskäligt betungande skadestånd (pur\kl 5 i hemställan) av (), (), herrarAndersson i (s), i (s). (vpk), iStockholm (s) och (), som anser dels atl den del av utskottets yttrande som börjarpå s. 40 med "Med hänvisning" och slutar på s. 42 med "vissaskadelidande" bort ha följande lydelse: mening är det i och för sig naturiigt all man vid enskälighelsprövning av det slag som avses med den allmännajämkningsregelnbeaktar så markerade skillnader i skuldgraden som mellan å ena sidan vanlig oaktsamheloch å andra sidan uppsåt eller grov vårdslöshet hos den skadeslåndsskyldige.Det torde stå i överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet altjämkningsregeln framför allt kommer lill användning i det förra fallet och attden tillämpas mer restriktivt i de senare fallen.